Medan detta tilldrog sig på herr Johan Blüchers egendom , gick fru Henriette på sommarnöjet och småmuttrade öfver moster Emerentias och Blendas fasliga söl . De hade lofvat att komma ut i god tid på morgonen , och ännu , när Patrik vid middagstiden anlände , hade de ej synts till . ” Och icke Johan heller ! ” sade Patrik . . . ” Men angående honom har jag hört en stor nyhet , som han hållit f-n så hemlig . ” ” Hvilken då ? ” utbrast Henriette . ” Är han förlofvad ? ” ” Jessus , de qvinnfolken – en kan då aldrig nämna ordet nytt , utan att de genast tänka på giftermål . . . Han har ändå skaffat sig något , om icke just en hustru . . . ” ” Nå ? ” ” . . en helvetes präktig gård , det vackra Svanvik , som ligger några mil härifrån . Han har fått godt pris , det är det bästa , och det märkvärdigaste är , att han redan reparerat och möblerat hela huset ! ” ” Ack , den beskedlige Johan , han ärnar göra oss en angenäm öfverraskning – det är enda skälet till hans tystnad . I alla fall var det förnuftigt att han lade sina penningar i en landtegendom . . det är anseende med det . . och så borde äfven du göra ! ” ” Jo pytt ock , jag har icke nog med att sköta boden ! Bättre är det också att dra sina räntor af ett godt stenhus , än riskera att sätta till alltsammans för väta eller torka . ” ” Nå , vi få nog vara ute hos Johan så mycket att det nästan blir detsamma som om vi sjelfva hade egendomen ; och som han ingen värdinna har , skall väl jag åtaga mig att hålla reda för honom , när han ser främmande . . han vill nog lefva , han , som har så många bekantskaper , och vi skola få ofantligt roligt derute . . . Måtte han bara komma , och de välsignade fruntimren också ! ” ” Jag gissar att Blenda uppehåller sig med brefvet till baronen . ” ” . . och det blir nekande ! ” svarade Henriette med sin lilla försmädliga min. ” Jag bedyrar att det , min själ , var flick-ungens fulla , rena allvar ! ” ” Jo , du förstår dig på fruntimren du . . . Men så friherrinna hon blir , vänta vi nu icke en sekund längre med middagen ” . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . Middagen gick och eftermiddagen också . Henriette blef ond . Men då nu mamsell Debora , som återkom från staden , medförde den onaturligt märkvärdiga underrättelsen att fruntimren helt tidigt dagen förut rest bort i vagn – en sak , som icke egde ringaste tvifvel , ty såväl mamsell i portgången som flere andra af husets innevånare hade varit ögonvittnen dertill – föll Henriette i en så djup förvåning och i en sådan mängd gissningar , att hon kände sig riktigt illamående af den pina , som hennes nyfikenhet led . Men denna pina var ett lekverk eller , rättare sagdt , en verklig vällust i jemförelse med den , som hon sednare skulle utstå . Omöjligt är att skildra den stackars Henriettes häpnad , icke deröfver att ändtligen emot aftonen alla tre de väntade ankommo på en gång ( ty det var blott en obetydlig tillfällighet att Johan och fruntimren råkat inträffa på samma båt ) , utan den häpnad , som hon erfor , då hon – gratulerande Blenda till hennes tilltänkta förlofning med baronen – afbröts af Johan , som med bästa fattning i verlden yttrade : ” Vänta då , min bästa svägerska , du vet ju ingenting ännu – det är ej baron T–svärd , utan jag som kommer att hemföra den lilla omtvistade romanhjeltinnan ! ” ” Du . . du ? ” Henriette vardt så blek som den hvita narcissen , med hvilken hon smyckat sitt hår . Lyckligtvis kom nu Patrik ut i ” verandan ” , der sällskapet stod ; och medan han helsade på moster och ” lilla kusin ” , som i bestörtningen öfver Henriettes dödliga blekhet stod der röd som en ros , hviskade Johan hastigt sin svägerska i örat : ” Förlåt mig , Henriette ! Det har gått i all tysthet – det var ju bäst så ? Om söndag lyses det . . . Se då på Blenda : hon väntar . Vill du att hon skall ana något . . ännu anar hon ingenting ! ” En blick , glödande af hälften hat och hälften en annan känsla , träffade Johan . Derefter vände hon sig bort för att tvinga tillbaka en förrädisk tår . När hon åter vände sig om – och det skedde nästan ögonblickligt – sökte hon Blenda , som emellertid haft den takten att vända sig åt Patrik . ” Men hvad knäfveln , mitt herrskap ” , sade denne , ” står ni så högtidliga för ? Ni ser ju helt besynnerliga ut allesammans ! ” ” Seså ” , ropade Henriette , och hon kunde åter le – ty qvinnan är gudskelof alltid qvinna – ” du frågar nu detsamma som jag nyss , och jag vill slå vad att du alls icke är i stånd att gissa orsaken till denna högtidlighet ? ” ” Nej , min själ har du icke det rätt i , min lilla stumpa ! ” ” Jo , ser du , min lille stump ” – öfver Henriettes läppar darrade ett underligt leende , då hon för första gången begagnade sig af ett smek-ord i Patriks anda – ” jo , ser du , min lille stump , de äro lite förlägna , och det ha de minsann skäl att vara , då de nu komma och underrätta oss , deras aldra närmaste slägtingar , så godt som på samma gång med allmänheten , att det nästa söndag skall lysas för . . anar du något ? ” ” Anar ? ” Patrik slog upp sina stora förvånade ögon och såg på den ene efter den andre . ” . . för – galanterihandlanden herr Johan Blücher och fröken Blenda v. Kühlen . ” ” Nå , så f-n besitta , var icke det en nyhet som heter duga . . . Men hon slår puder i mig – icke sant , Johan ? Den Henriette ! ” ” Fråga Blenda ? ” ” Jaså , lilla kusin skall svara ? ” ” Det tänker jag visst icke – jag hänvisar till mamma ! ” ” Det var en konstig lek det här . . . Nå , moster Emerentia , vi som äro gamla och kloka , vi gyckla inte – hvad har moster att förmäla om saken ? ” ” Åh , kära hjertandes , min vän , om det icke vore så lång väg , skulle jag hänvisa dig till stället , som vi komma ifrån – men nu ber jag dig bara helt enkelt att du tror på Henriette , ty hon är visst icke den som far med hafs ! ” ” Hvad tusan , är det då riktigt sanning ? Åh , herre lefvande gud , är du då verkligen förlofvad karl , bror Johan ? Men icke begriper jag hur det hänger tillhopa med det här , då lilla svägerskan aldrig tålt ” kusin Johan ” och utom dess väntade på en grefve , som låg baronen i vägen ! ” ” Seså , seså ” – inföll Johan , då han såg sin unga fästmö utsatt för hela det grofva artilleriet af Patriks närgångna frågor – ” icke är det värdt , det vet du väl , att fråga efter orsaker till damernas beslut . Grefvetiteln var en liten mystifikation för att slippa yppa verkliga förhållandet . Jag har länge lagt ut mina nät för att fånga min lilla kusins hjerta , men det var först i går , sedan jag enleverat henne och tant , som hon fann för godt att tillåta mig att draga in min fångst . Sålunda är förlofningen icke mer än tjugefyra timmar gammal . ” ” Och den skedde väl på Svanvik – man rår icke för att man vet mer än folk finner nödigt att meddela ! ” ” Aha – och jag , som räknade på , att ha två nyheter att förkunna ! ” Tre veckor härefter stod bröllopet på Blücherska egendomen . Om denna vigtiga dag nämna vi ej ett ord , utom det att Henriette – efter några stormiga timmar , dem hon tillbragte för sig sjelf , innesluten i ett af gästrummen – beslöt att icke blottställa sig för plågan att vara närvarande vid vigseln , ett beslut , hvilket hon under förevändning af opasslighet troligen skulle hafva utfört , derest icke ett paket blifvit uppsändt från brudgummen . Detta paket hade en magisk verkan : det inneslöt en shal af oförliknelig skönhet . Men det betydde icke mycket för någon annan än den , som kände historien om denna klenod . Under det Johan en afton var på besök hos Henriette , hade en köpman ditskickat tre eller fyra shalar , af hvilka Johan skulle utvälja brudens . Bland dessa var äfven den , som nu låg framför Henriettes ögon , men hvilken befans så enormt dyr , att brudgummem leende förklarade att , hur mycket han än beundrade den , han likväl höll sig till en af de andra , som visserligen var ganska vacker , men hade det felet att ej vara den förnämsta . ” Ja ” , sade Henriette , ” när Blenda icke sett den här ” – hon kastade i detsamma den mjuka persiska väfnaden kring sina axlar – ” blir nog den andra välkommen . Men maken till denna har jag aldrig sett ! ” Man förstår nu Henriettes triumf och hur smickrad och förtjust hon blef af sin svågers uppmärksamhet ! Den shal , hvilken han presenterat sin svägerska , kostade en half gång till så mycket som sjelfva brudens . Således besegrad , började Henriette att kläda sig , ty efter en kort öfverläggning fann hon att hon var skyldig sig sjelf och äfven den stackars Patrik den uppoffringen att icke dö af smärta .