Från Sundsvall berättas den 26 mars : 
 Ransakningen rörande den natten till den 18 dennes timade eldsvådan fortsattes i dag och räckte i fulla 3 timmar . Mellan bröderna Abraham Winlund och Jacob Winlund hade redan vid jultiden den hemska planen varit aftalad , att så väl den förre som den senare skulle assurera sitt lösörebo och sedan innan den 1 april antända gården för att utbekomma den alltfer högt beräknade assuranssumman ; hvarefter de , under föregifvande , att de ej trifdes här i staden , skulle afflytta till Stockholm . Vid antändningen hade så tillgått , att sedan bröderna Abraham och Isak , som hade varit ute i staden på aftonen , hemkommit , Abraham yttrat till Jacob : ” i natt måste det ske ” , hvarpå de gingo till sängs , bidande tills alla insomnat . Klockan half 2 vaknade båda , då Jacob stiger upp och tager sin broders , Isaks nattsäck , den han stoppar full med hyflar och Isak tillhörige kläder ; går sedan ut och gömmer den under spån vid rådmannen Söderqvists under bygnad varande hus , hvarest säcken på morgonen efter branden hittades . Vid återkomsten derifrån går Jacob in i kontoret , hvarest de färdiggjorda möblerna befunno sig , antänder eld i der förvarade fanér . Derefter går han in i verkstaden och utför samma gerning som i kontoret . Medan detta verkstäldes lågo Abraham och Isak , den senare sofvande och om hela planen ovetande . Inkommen i deras gemensamma sofrum ifrån verkstaden , aftager Jacob sig kläderna för att åter gå och lägga sig , då Isak , troligen af det buller han dervid åstadkom , vaknade och utropade : ” Herre Jesus , hur är det fatt , jag tror att elden är lös i verkstaden ” , hvarefter han genast stiger upp , springer ut på gatan och alarmerade att elden var lös . — Man ser häraf , att Abraham och Jacob voro de brottsliga , men att Isak ej deri hade känd delaktighet , hvarför ock denne befriades ur fängelset och Jacob nu fick intaga hans plats . Dom i målet kommer framdeles att afkunnas . 
 — Vid en af domstolarne i Berlin skulle nyligen ett vittne höras , som likväl befann sig vid armén i Slesvig . På domstolens reqvisition erhöll man från öfverkommandot det besked , att vittnet befann sig på förposterna vid Dybböl . Domaren beslöt nu , att målet skulle uppskjutas för detta vittnes hörande , tills Dybbölskansarne blifvit intagna . 
 — En konungs sista lefnadsstunder . Klockan 9 onsdagsaftonen den 16 mars förklarade konung Maximilian af Bayern att han ville sofva och ville blifva lemnad ensam , entledigade sin kammartjenare , sedan han uttryckt sin förvåning öfver att man tillkallat icke mindre än fem läkare , då han likväl icke kände sig så mycket sjuk . Natten förflöt imellertid mycket oroligt , sjukdomen tilltog med hvarje minut och doktor Gitl ansåg det kl. 3 på morgonen alldeles nödvändigt att förbereda konungen på det yttersta . Med drottningens samtycke åtog H. M : ts lifmedikus sig denna sorgliga pligt och frågade konungen om han ej önskade att tala med domdekanten von Reindt och kanske bikta sig , då sjukdomen liknade sig till att blifva långvarig . Konungen var beredd , men ville dock afvakta dagens inbrott och lät domdekanten först inträda , då man sade honom att denne redan var i residenset . Konungens biktfader talade en längre stund med H. M. och frågade konungen huruvida han ej ville mottaga sista smörjelsen ? Nu först blef förhållandet klart för konungen . ” Står det så till med mig ? Nå , då vill jag förbereda mig på hvad som komma skall ” , var hans svar . Enligt ett annat meddelande var konung Max ’ sista ord : ” Vår Gud och Herre skall nog väl göra ’ t , ty jag har alltid velat det bästa ” . Konungen hade i en kodicill till sitt testamente förfogat , att han skulle begrafvas i en marmorkista , och man såg sig vid hofvet i icke ringa förlägenhet , att på så kort tid anskaffa en sådan kista , tills hofrådet J. v. Pfistermeister lemnade den upplysningen , att H. M. redan för flera år sedan låtit förfärdiga en sådan kista , som befann sig i ett rum på kongl . slottet , till hvilket han hade nyckeln . Der fanns också kistan , skön och enkel . af ett enda stycke Untersberger-marmor , försedd med den nödiga inskriften ; endast dödsdagen fattades .