Carlſtad , den 10 Februari . Den wäldige Björnjägaren , Engelsmannen Llojd , hwilken temmeligen på alfwar tyckes boſatt ſig här uppe uti Elfwedalen , wiſtas för det närwarande i London och ſkall der wara lika ifrigt ſyßelſatt med utgiſwande af beſkrifning på ſina Swenſka Björnäfwentyr , ſom han tillförne härſtädes med oafbruten ifwer och härdighet 
 sökt ſig dem . Emellertid njuta dock Björnarne under hans frånwaro föga hus= och hemfrid i öfra delen af ſkogslandet . Hofjägmäſtaren H. Falk wid Riſätter har i år firat den 26 Januari med ett ſtort Björnſkall , på hwilken 3 ſtora Slagbjörnar fälldes , hwarefter glädje= och hurrarop genomſkallade luften . Den 28 derpå följande ſkulle han ockſå fira med en ny jagt efter en redan dertill inholmad eller inſpärrad Björn . — Annars har ock en mätklig Björnhändelſe för öfrigt tilldragit här i orten . För omkring 6 år ſedan hade en Torpare under Rämens Bruk haft en Björnhona faſt uti en till fångande inrättad ſax , men hon , efter urpoffring af ſina ſkarpaſte betar mot jernet , lyckats att aftngga ſig den i ſaxen faſtnade framtaßen och göra ſig fri . Under följande åren har denna på ſpåren lätt igenkänliga Björn utmärkt ſig genom mycken grymhet och ſlagtade wid ett tillfälle ej mindre än 3 Dragoxar på en gång . Flere ungbjörnar hafwa efter henne blifwit ſkjutne ; men nyligen blef det hennes tur att falla , ehuru deßförinnan hon illa hämnade ſig på tillſtällaren af all hennes förföljelſe , nemligen Bruksinſpektoren Ullgren . Efterſatt på ſporrſnö och träffad af 2 kulor , ſom afſlogo bogbladet på det förut oſkadade frambenet , gjorde hon ſtånd uti en mycket tät ſmåſkog , hwilken war ſå liten , att den någorlunda kunde inneſlutas af 25 man . Det företaget , att der intränga till den ſåradfienden , war på många ſätt wådligt och lyckades för Tit . Ullgren icke eller rätt wäl , ſom , utan att blifwa warſe det i en ſtor buſke ſittande djuret , nalkades detſamma på en alns afſtånd , då Björnen med ett grufligt wrålande ruſade på Jägaren och ſtötte honom baklänges , men hwarwid händelſen under ſjelfwa fallet wållade , att bößpipan blef af Björnens gap omfattad eller deruti inträdd ; hon tuggade den med fullt raſeri , men war derigenom hindrad att med ſitt hufwud nedhinna till Jägaren , ſom genom bösſan kunde hålla djuret ifrån ſig , ehuru ſtällningen ej medgaf ſkottets afloßande . Med fötterna arbetade ockſå Jägaren emot Björnen ; men då det lyckades Björnen att blifwa fri bößpipan ur halſen , fattade dan tag med gapet om Jägarens ben och reſte ſig ſjelf på bakfötterne , ſamt började en ſkakning eller likſom en ringning fram och åter med Jägarens upp= och nedwända perſon , för att , i ſaknad af ſina frambens biträde , på detta ſätt kunna ſlå eller ruſka lifwet ur honom . Jägaren bibehöll , äfwen under detta tillſtånd , den ſans , att han oupphörligen med bößan ſlog Björnen i hufwudet , hwilken ändtligen ſläppte ſitt rof och i ſin på bakbenen uppreſta ſtällning ſkulle ſpatſera ſina färde åt andra ſidan , då wilddjuret träffades af 2 andra Jägares kulor och afſomnade genaſt . Såſom hona war Björnen owanligt ſtor och bar nu 3 ungar i lifwet . Huden ſitter nu i Kontorsförſtugan på Rämen , der hon förenades med ſin redan i många år ſaknade framtaß .