Dagen efter denna lilla utfart inträffade i vår hjeltinnas lif en händelse af stor vigt och de allvarsammaste följder . Hon var nyss uppstigen och ärnade just sätta sig ned att skrifva ett bref till den gamle komministern i hemorten , i hvilket bref den första besparingen åt lama Britta skulle inneslutas , då mamsell Debora steg in med kaffebrickan i hand . Dessa små välsignade sladderstunder voro en stor välgerning för såväl fru Emerentia som mamsell Debora sjelf , ty begge hade längesedan – i djupaste hemlighet förstås – öfverenskommit att det ganska väl kunde behöfvas att ibland undanstjäla några ögonblick från fru Regine Sofies tryckande välde . ” Hur står det till med syster min i dag , mamsell Debora lilla ? Vi kommo hem så sent , att vi icke fingo ta godnatt . ” ” Jo , jag tackar , hon var vid riktigt helsosamt lynne i går qväll . ” ” Gudskelof ! ” ” Straxt efter det herrskapet gått , kom postbudet . . . Men det var väl roligt hos Gauthiers ? ” ” Roligt – ja , min himmelske , det är nu visst det minsta en kan säga ! Och jag påstår , att skall man veta om lifvet en smula , så måste man till Stockholm . . . Men hvad var det med postbudet ? ” ” Det hade med sig bref från herr Johan , och då blir frun alltid glad till humöret . Men den här gången var det likväl mer än godt humör : hon visade sig så glad , att jag aldrig , se ’ n jag kom hit , sett henne sådan . ” ” Ack , man skall få se ” , utbrast Blenda , ” att kusin Johan råkat ut för någon stor lycka utrikes – kanske han för hem en rik hamburgerflicka till sonhustru åt tant ? ” ” Jaja , icke vore det omöjligt – han är en riktigt vacker herre , mycket annorlunda än herr Patrik : han spelar också fortepiano som en engel och är med i harmoniska sällskapet . . . Men , fröken lilla , hvad jag nu skulle säga var att fröken måtte komma ned tidigt i dag , ty frun sa ’ visst tre eller fyra gånger i går afse att hon var nyfiken att höra om fröken haft roligt . ” ” Hvad det gläder mig att min goda tant så håller af mig ! Och se ’ n är jag likså angelägen om att berätta , som hon att höra . ” . . . . . . . . . . . . . En knapp timma efter mamsell Deboras morgonbesök satt Blenda hos sin tant , som leende följde henne i beskrifningen på alla hennes intryck . ” Ack , tant lilla , jag vet ej hvad jag ville göra – gerna arbeta fjorton timmar om dagen – för att än en gång få se den stora stormningen vid Missolunghi ! O , min gud , om tant bara sett hur de redo , hur de flögo , hur de fäktade , så att gnistorna dansade kring svärden , huru slagna och sårade lågo hoptals om hvarandra , hur kanonerna dånade och gevären smattrade – jag gret och skrattade på en gång , jag tyckte att jag icke alls var på ett spektakel . . . ack ack ack , så gudomliga hästar , så gudomliga karlar ! ” ” Bevars , barn , hvad du har för en hetsig fantasi – jag fruktar att jag måste ge dig någon förståndig ledare , du lilla slinka , ty kammarjunkaren , som ni hade med er , är visst icke mycket att lita på . ” ” Vet tant ” – Blendas ansigte , som nyss återgifvit det mest omvexlande och lifliga spel , blef på en gång helt betänksamt – ” vet tant , jag har en riktigt besynnerlig känsla mot den herrn ! ” ” Huru nu – du tycker väl icke för mycket om honom heller ? ” ” Åh nej , tant lilla , jag är visst tvertom ganska otacksam emot honom . ” ” Hvarför det då ? ” ” Det var ju ändå honom jag hade att tacka för det jag fick se riddarslaget . . . men jag tycker precist att det är som om något ondt nalkas mig , då han småler och ser på mig . ” ” Han har väl icke förolämpat dig på ett eller annat sätt ? ” ” Nej , bevars , han har visst aldrig sagt mig ett ord som icke varit artigt ! ” ” Nå , hvad det beträffar . . så behöfver en förolämpning just icke bestå i ord – han kunde t. ex . . . ” ” Hvad , tant ? ” ” Kors , icke vet jag så precist . . . han kunde ha velat ta dig i handen , kanske till och med vågat trycka den , eller . . . ” ” Ja , just det – om det är en riktig förolämpning , så har han vågat den , ty i går afse , då vi voro i värsta trängseln vid utgången , tog han min hand för att hjelpa mig ut , såsom han förebar , och minsann tryckte han ej då både den och armen – som han ville lägga i sin – så hårdt att jag bestämdt skulle ha skrikit till , om jag icke varit rädd för bannor af Henriette . ” ” Bannor af Henriette ? ” ” Ja , hon hade blifvit ond en gång förut för det jag icke kunde återhålla ett utrop , men det var för de slagna det . ” ” Hör på , mitt hjerta , om du hädanefter träffar den der mannen – emellertid vill jag göra Patrik uppmärksam på att han icke vidare bör taga emot honom – så visa dig mycket kall ! ” ” Ja , tant lilla , det skall jag visst ! Han har dessutom aldrig något trefligt att säga : han talar beständigt om ett och detsamma . ” ” Och det är ? ” ” . . om mig sjelf – och jag tänker så mycket på mitt eget lilla jag , då jag är ensam , att jag vill tänka på något annat , då jag är med andra . ” ” Stackars barn , du har redan varit blottställd för mycken förförelse ! Alla de der ångbåtsherrarna skulle mig förutan ha slagit ner som hökar öfver min lilla dufva . ” ” Tror tant det ? ” ” Ja , de unga , fagra , men värnlösa flickorna beluras alltid som ett lätt rof – det är derför den högsta lycka som kan hända dem , om de bli väl försörjda genom ett hederligt giftermål . ” ” Det tror jag också . ” ” Jaså , du tror det – du har då kanske ingenting mot den saken ? ” ” Nej , jag skulle gerna gifta mig , om det komme någon hygglig karl , som jag tyckte om . ” ” . . och som du icke , liksom på handelsexpediten , behöfde vänta på under ett par år ! Långa förlofningar äro ibland sämre än friheten . ” ” Jag vet icke det , tant , eftersom jag icke varit förlofvad . . . men hvad det måtte kännas roligt att vara en ung fru , att få nyttja negligé och ha ett vackert hem med granna möbler , taflor och mycket , mycket blommor och en man se ’ n , som fjäsar för mig – ja , han får lof att fjäsa för mig alldeles ofantligt : han skall bära mig på händerna . ” ” Jaja , om du förtjenar det , barn , men du må icke bygga romanslott , utan tänka dig ett tarfligt , men godt lif vid en hederlig mans sida ; och när du vunnit den lyckan , bör hela din diktan och traktan gå ut på att bereda hans trefnad och sällhet . ” ” Nå ja , det förstås , vi skola väl hjelpas åt att bereda hvarandras . ” ” Och se ’ n bör du bli särdeles arbetsam och huslig och framför allt tacksam , ty du bör betänka att få bergade män ta en fattig flicka . ” ” Var icke rädd , tant , jag glömmer visst icke det – men tror tant verkligen att . . . att det kommer en sådan man ? ” ” Barn , ” svarade fru Regine Sofie med högtidligt profetisk röst , ” han kommer ! ” ” Ah ! ” ’ ” Jag kan nästan säga att han är kommen , ehuru du ännu icke personligen får se honom . ” Vid dessa ord färgades Blendas kinder af höga rubinröda lågor . O , himmel , vore det möjligt att hennes riddare skriftligen vändt sig till hennes tant ? ” Anar du någon , min lilla Blenda , efter du blir så förvirrad ? ” ” Ja . . nej . . jag vet icke ! ” ” Nå , vill du veta då ? ” Blenda mindes mycket väl att hon hundra gånger läst , det en blygsam flicka hvarken låtsade förstå en så benig fråga , eller sade ja i första vändningen ; men Blenda var alltför naturlig att göra sig dessa lärdomar till nytta . Hon svarade helt uppriktigt : ” Goda tant , det vill jag visst ! ” ” Nåväl – den jag ärnar till din make . . . ” ” Den tant ärnar till min make ? ” ” . . och som är dig värdig mer än någon . . . . Den stolta modern gjorde här åter ett litet uppehåll , för att gifva så mycket mer vigt åt slutorden . . . ” är ? ” stammade Blenda . . . ” min son Johan ! ” ” Ku . . ku . . kusin Johan ? ” upprepade den unga flickan med en så släpande och häpen ton , att tant Regine Sofie med en uppmuntrande blick ansåg sig böra tillägga : ” Sansa dig , mitt gryn ! Jag inser ganska väl att du ej kan vara annat än oberedd på en så oväntad lycka ; men , ser du , du har vunnit mitt hjerta , och derföre har jag rekommenderat dig till hustru åt min mest älskade son , en man , kära du , som kunde få tre flickor för hvart finger , arftagerskor , så många han ville , ty du må tro att det är karl hela dagen – oss emellan sagdt höll Henriette på att mista förståndet för det hon icke fick honom i stället för Patrik . . . Men så kom då till dig en gång , barn . . du kan tro att det är rena sanningen ! ” ” Men . . men . . herre gud , han har ju icke sett mig . . och . . . ” ” Kors , du har ett besynnerligt sätt att uttrycka din tacksamhet , och icke heller ser du ut så som jag hade hoppats att du skulle göra , när jag lät dig förstå att jag kanske kunde blifva en verklig mor för dig . Men jag vill tro att det är blygsamhet och kanske litet misstro till hela saken som förvirrar dig ? ” Blenda ville försöka att svara , att bestrida denna villfarelse , men fåfängt ! ” Vet , att jag skrifvit till Johan och ömt lagt dig på hans hjerta . Jag har sagt honom – ja , barn , det har jag verkigen gjort – att jag skulle känna mig mycket lycklig , om jag innan min död finge se dig gift med honom . . . och se här hvad han svarar . ” Tant uppvecklade sin sons bref och läste derur följande stycke : ” Beträffande min goda mammas omsorg för en följeslagerska åt mig , säger jag denna gång kanske icke nej ; ty den beskrifning , som mamma gjort öfver min unga kusin , är nog förledande att göra mig benägen för saken . Hvad som mest slår an på mig , är att hon är utan förmögenhet och utan pretensioner , god och okonstlad – det har alltid varit min afsigt att ej gifta mig till annan rikedom än den jag skulle få i min hustrus hjerta . Men för all del ” . . . . Här afbröt fru Regine Sofie – det var onödigt att läsa de efterföljande raderna ( . . ” Men för all del säg ingenting , innan jag kommer hem ; och skall mamma nödvändigt ge någon vink , så låt det åtminstone endast ske under form af mammas enskilta önskan , ty hvem kan veta huru det framdeles artar sig ” . ) Men genom fruktan att den lilla efterlängtade sonhustrun skulle gå henne och hennes Johan ur händerna , hade vår fru fått en sådan feber att tillställa detta giftermål , att hon omöjligen kunde efterkomma sonens önskan angående uppskofvet , en försummelse , mot hvilken också denna hennes favoritplan strandade ; ty hur egenkär hon än i detta hänseende var , hur öfvertygad hon än ville vara om Blendas tacksamma glädje , måste dock dennas nedslagna min och sänkta ögonlock taga henne ur den angenäma villan . ” Hvarför svarar du ingenting , min flicka ? Fatta mod och var uppriktig ! ” ” Törs jag det ? ” ” Naturligtvis ! ” ” Är det säkert att tant . . . ” Hon tystnade ånyo . ” Din toka ! Du förstår ju att hvad jag sagt dig , endast är ett ord i förhand . . . icke har Johan bedt mig fria för sig – det åtager han sig väl sjelf , om han gillar dig , och se ’ n kommer det att bero på hvad intryck han gör på dig , när du får se honom . ” ” Åh , det vet jag förut ! ” ” Vet du det ? ” svarade tant starkt rodnande . ” Men jag tror tvertom , att du icke vet det och att du blir så kär i honom , att du vill ge bort ditt ena lillfinger för att få honom . ” ” Nej nej , tant , det är säkert att jag icke blir ! ” vågade Blenda svara , och äfven på hennes kind upprann nu en liten förtrytelsens blomma . ” Akta dig för dig sjelf , barn ! Det är svårt att begripa hvad slags känslor som rör sig inom dig , då du , oaktadt den håg du nyss hade att gifta dig , nu kan visa dig motig i en sak , som är till så oberäknelig fördel för dig , ty Johan är – om icke precist rik – åtminstone mycket välbehållen , och mer får han , när jag går bort . Och jag var sjelf så vänligt sinnad mot dig , att jag ville meddela dig hela denna plan , på det du skulle ega liksom ett skyddsmedel mot all lockelse och flärd . ” ” Jag är så tacksam , älskade tant . . så . . så tacksam ! ” snyftade Blenda , vid dessa sista ömma ord djupt bedröfvad öfver att nödgas bedröfva tant . ” Men . . . ” ” Men hvad ? ” ” Ack ! ” ” Är det något som lägger sig emot mitt förslag ? ” ” Jag vet icke . . ” ” Hm hm ! ” ” Jag är åtminstone icke riktigt säker på mer än ett . . ” ” Och det är ? ” ” Att . . . jag icke vill ha kusin Johan . ” ” Gå då , vettlösa – du skall nog slippa honom ! Men från denna stund har du dig sjelf att tacka , om det lägger sig liksom en kall hand mellan mitt och ditt hjerta . . . Farväl med dig ! ” ” Icke så , älskade tant – för guds skull var icke ond på mig ! Jag blir rädd . . . ack , ack , hvad skall jag göra ? ” ” Gå . . lemna mig ! Jag vill ej höra några smek-toner , sedan du visat dig sådan som du nu gjort . . . Skicka in Debora ! ” Blenda tordes ej envisas . Men när hon gick ut , erfor hon en känsla liksom om den kalla handen redan gripit hennes hjerta .