Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är oss jemväl bekant hvad en viss och landsfaderlig styrelse under denna bekymmersamma tid beslutat för befrämjande af landets hästa, jag menar den s. k. neutralitets-förklaringen.
Bien Mine tirri de politiska förhållanderna inom Europa kunna i den närmaste framtiden så gestalta sig,' att Sverige icke kan fortfara att vara neutralt och i sådant fall blir det af högsta vigt, att folket har ett fullt och oinskränkt förtroende till Regeringen och dess ord, hvilket förtroende skulle erhålla en farlig stöt, om Utsk:s förslag hlefve af Regeringen antaget och bragt till verkställighet.
Att så icke kommer att ske, derom är jag fullkomligt öfvertygad.
Ingen af Konungens rådgifvare lärer vilja tillstyrka ett sådant beslut, och ännu mindre K. BI. sätta sitt namn derunder.
Då jag således, lika med de flesta föreg:ende talarn,e, ogillar Ulsk:s förslag, skiljer jag mig från flera af dem så till vida, att jag icke anser förslaget hafva härflytit från några dåliga bevekelsegrunder.
Vi hafva här i landet i allmänhet ganska stor benägenhet till misstroende, som ofta nog uppenbarar sig.
Jag för min del får förklara, att jag anker Utsk. hafva varit fullt öfvertygad om sanningen af den skildring öfver landets tillstånd, som i Betänk, finnes framställd, men jag vidhåller äfven min förut yttrade mening, att Utsk. i delta hänseende bordt hafva större förtroende till Regeringen, hvilken är i stånd att bättre bedöma förhållandet, än till sig sjelft.
Det misstag Utsk. begått, är således, enl. min tanke, oupsåtligt och jag fritager Utsk. alldeles från de beskyllningar, hvilka i motsatt hänseende emot dem framkastats.
Jag anser att R. o. Ad. fortfarande kan skänka sitt förtroende åt de män, hvilka Ståndet för sin del till ledamöter i Utsk. invalt, och jag anser det afgifna Betänk, hafva tillkommit af ett misstag, hvilket Ulsk;s ledamöter sjelfva säkert äro de förste att erkänna.
Banér, Johan:
Innan jag tager mig friheten alt för R. o. Ad. npläsa eli af mig i denna fråga skriftligen affattadt anförande, anser jag mig höra nämna, att jag tillhör de der förhatliga bränvinsbrännarnes antal och att jag eger ett af de största brännerier i hela Sverige, å hvilket jag bränt bränvin under 2:ne månader af nasti, höst; äfvensom att jag med samma redskap, flyttade till en annan af mina egendomar, möjligen ämnar 342 Den 4 Februari f. m. tillverka bränvin jemväl under instundande April månad, ehuru jag icke vid mantalsskrifningen dertill mig anmält, utan ämnar förskaffa mig serskild resolution derå.
Talaren upläste härefter följande:
Såsom Riksdagsman, hvilken sjelf idkar bränvinsbränning, anser jag mig förhindrad, att pä detta rum deltaga såväl i bedömmandet af nödvändigheten utaf ett förbud eller ytterligare inskränkning i inskränkningen af bränvinsbränningen under April månad, som ock i sjelfva beslutet derom; men sedan Hr Dalmans motion blifvit återremitterad af Borgare- och BondeStm, finnér jag mig både upmanad och pligtig, alt varna emot en petition om ytterligare inskränkning i bränvinsbränningen, afgifven i den form, Hr Dalman lipstadt och hvilken lyder sålunda ”att R.
M. anhålla om det tillägg vid K.
Kungörelsen d. 13 sisth Juli, att, utöfver de vid sista mantalsskrifningen lill bränvinsbränning under April månad gjorda anmälningar några nya sådana icke mä för giltiga anses eller några tillständsbeslut af dylik anledn. genom Konungens Befallningshafvande meddelas, samt att förseglingen å de bränvinsredskap, som under den förflutna hösten varit i två månader begagnad, ej må brytas eller redskapen Hyttas, till nyttjande i annat bränneri, före d. lista näslk:de Maj”; Ett beslut af Ständerna i denna syftning och en nådig förklaring deröfver skulle nemi. medföra svära och vådliga följder, samt våld och mannamån.
Utan att tilltro mig kunna upräkna alla dylika, vill jag dock påpeka några deraf.
För tydlighetens skuld, vill jag tala med exempel.
A. egde då förordningen utkom tvä egendomar, men hade endast bränneri på ena.
A. insåg den goda konjunkturen, som ovilkorligen måste blifva en följd af sjelfva förordningen, men ansåg det för sig fördelaktigare, att ej till den andra egendomen anskaffa ny redskap, utan heldre för April begagna den han förut egde, i följd hvaraf bränvinsbränningen å denna hans ena egendom under höstmånaden blef alldeles obegagnad.
B. egde deremot endast en egendom med ett bränneri, men med privilegium, att under masken af jästberedning äfven under den förbjudna tiden få idka bränvinsbränning.
B. hade äfven beslutat sig till byggandet af ett nytt större verk, men fick ej detta färdigt till hösten, men väl till April.
B. brände således under hösten en månad med sitt gamla verk, men under April både med sitt gamla och sitt nya, samt sedan under 6 månader, då bränvinsbränning ingen annan tillätes.
C. egde flere egendomar med bränneriet- på alla, dock endast med mindre apparater.
C. ansåg sig ej böra eller kunna på sommaren förändra dessa, men deremot, sedan omständigheterna ändrat sig, låter C. förstora alla dessa apparater.
C. brän - Den 4 Februari f. m. 343 ner alltså med de oförändrade apparaterna höstmånaden, men med de förändrade under April.
[). eger flere egendomar oell beslutar sig till ansksffande af stora bränneri-apparater på alla.
E. eger många egendomar och låter till följd af skriket, konjunkturen och den rysligt tillämnade stora radikala förändringen, å hvarje egendom till April månad upbygga nya fabriker — stora nog, alt endast med utbyte af de nu tillåtna, dä för små pannorna kunna sedermera drifva fabrikerna i hvad scala som helst.
Så är eller rättare måste förhållandet nu vara, men hurudant skulle detsamma efter Hr Dalmans motion blifva.
Jo! A. fick icke ens under April bränna på sin ena egendom.
II. deremot fick bränna under April med båda brännerierna, samt dessutom ti månader för tillverkning af pressjäst.
C. fick bränna i April med alla sina förstorade apparater.
D. bränner i två månader antingen en om hösten och April, eller båda i svit. E.
Dess nya fabriker äro alla i gång under April.
Härigenom skulle således för att begagna motionärens ord just de, som äfven kunnat, men i verkligheten minst eluderal förordningen och för att tala med bränvins-utskottet mäst kunnat, men minst ådagalagt '"sill oädla bemödande, alt eludera del ädla syfleV, blifva de, som drabbades af våldet och mannamånen.
Hittills har man ansett bränvinsbränningen såsom ett privilegium, fästadt vid jorden och det har varit jordegarne tillåtit, att antingen på kredit, medelst anmälan vid mantalsskrifningen eller mot kontant i förskott erlagd afgift, medelst anmälan om resolution, få idka bränvinsbränning.
Om nu också denna åsigt skulle anses hafva blifvit alltför gammalmodig, fruktar jag dock, att det nya mode, som skulle blifva följden af Hr Dalmans motion, eller att privilegiet fästades vid bränvinsredskapen, skulle på mångdubbelt sätt åstadkomma just det man påstår sig vilja förekomma, eller eluderande af föreskrifterna om sättet för utöfvandet af bränvinsbrännings-rättigheten.
Genom bifall till motionen skulle alltså icke endast rättigheten till bränning under April månad beröfvas dem, som litat på sin i förordningen medgifna rättighet och ej anmält sig vid mantalsskrifningen, utan ock sjelfva privilegiet af bränvinsbränningen från jorden borttagas och öfverflyttas på redskapen, som ända hittills endast varit ansedd, såsom lösegendom och som både i form af köp eller arrende kunnat hittills till annan man öfverstås.
Mig förundrar det, att motionären, då han föreslår våld på eganderätten ej föreslagit dess utsträckning till sjelfva bränneripersonalen, visserligen svår, att försegla, men icke omöjligt, att instänga. 344 Den 4 Februari f. mt Såvida den filantropi, hvilken under mer eller mindre sårande tillvitelser påstår, att den K.
Förordn. om bränvinsbränning af d. 13:de sisth Juli eluderas af de industriidkare, som förstå, att göra sig en konjunktur lill godo, (och till deras antal lior äfven jag), konsequent tillämpades på andra tillåtna näringar, blefve det. deras säkraste och nödvändigaste undergång.
Man bör återföra tadlet öfver resultatet af den K.
Förordningen till den eller deni, sorn vederbör.
Jag frågar i stället, hvad förnuft och rättvisa finnes i det påståendet, att de, sorn idka bränvinsbränningen skola, likasom alla andra näringsidkare, icke allenast vara underkastade i ämnet mer eller mindre okunnige och partiska lagstiftares beslut, samt deraf upkommande ovilkorliga följder ”ständiga, eländiga lappningar och experimenter” utan dessutom det rent af omöjliga, att sjelfva leta reda på och sedan ställa sig lill efterrättelse den rerkliga i dunkla ordalag insvepta andemeningen af Regeringens kungjorda heslut?
Skulle omständigheterna olyckligtvis blifva sådana och nöden inom landet så stor, att Ständerna ansåge nödvändigheten fordra, att någon ytterligare inskränkning i bränvinsbränningen mäste petitioneras, vågar jag föreslå, att petitionen derom affattas i följande syfte: '"ingen bränvinshr 'anning får under April månad tillfitas på annat ställe, än der den under ena höstmånaden blifvit begagnad, samt endast med samma redskap; hvarjemte all bränning för jästtillverkning bor förbjudas ända till dess bråna in s b r årin ing i allmänhet varder tillåten”.
Härigenom skulle man på ett enklare sätt komma till ett långt verksammare resultat och ingen bränvinsredskap skulle kunna användas mer, än två månader under innevande bränvinstermin.
Och bör förbudet af hränvinsbränning för jästtillverkning så mycket mindre möta motstånd, som Hr K.
Odelberg dagligen uti sin invid hufvudstaden belägna fabrik ådagalägger, att pressjäst-tillverkning kan ega bestånd, utan att dervid behöfva bränna bränvin.
Jag anhåller, att detta mitt anförande måtte få åtfölja remissen af Hr Dalmans motion.
Uppå härefter af Hr Gr. o. Landtm, framställd propos. upskjöts fortsättningen af förevaride öfverläggning till eftermiddagens plenum och åtskiljdes Höglofl. R. o. Ad. kl. 3. e. m.
Den 4 Februari e. m. 345 Lördagen den 4 Februari 1854.
Justerades ett Prot.-Utdr. för förmiddagens Plenum.
Fortsattes öfverläggningen om Serskildta Utsk:s Betänk.
J\s 3, öfver väckta motioner om inställande af bränvinsbränningen under
April månad detta år och om åtgärder mot ett bcfaradt kringgående af Kongl.
Kungörelsen d. 13 Juli 18Ö4.
Jag hade ej haft för afsigt ali yttra mig, då äfven jag önskat samma resultat som err mängd talare förordat, eller afslag å Utsk:s tillstyrkande om absolut inställelse af bränvinsbränningen under April månad, och jag till följd af ett sådant beslut anser Utsk. derefter åligga att sjelfmant behandla min motion, hvilken utan en sådan behandling icke kan grundlagsenlig^ af II. o. Ad. hvarken bifallas eller afslås.
Jag har likväl blifvit upkallad af en Konungens Rådgifvare, som emot Utsk:s förslag anfört, i' min tanka så underhaltiga och klena skäl, att jag verkligen blifvit tvehogsen huruvida man icke bör bifalla Utsk:s Betänk., så vida något vigtigaré deremot, än hvad Hr Gripenstedt anmärkt icke kan förebringas.
Jag vill något närmare undersöka halten af dessa motskäl, helst äfven de i viss mån skulle kunna anföras mot den motion i inskränktare syftning jag sjelf väckt.
Hr Gripenstedt har talat om moliverna för Regeringens beslut att förminska bränvinsbrännings(iden från 6 till 2 månader och förmenat att skörden sedermera blifvit fördelaktigare än ulsigterne gäfvo vid handen, hvaraf han dragit den slutsats att någon ytterligare inskränkning ej behöfdes.
Delta skulle således .bevisa att Regeringen redan uti sisth Juli månad kunnat sä tillförlitligt bedöma utsigterna för den blifvande skörden och i öfrigt hvad som eger sammanhang med denna fråga, att något misstag derutinnan sedermera icke kunde uptäckas.
Men om Utsk:s beskrifning ang:de sädestillgångarne så väl inom som utom landet är sann; så bevisar ju detta uppenbarligen att om utsigterna d. 13 Juli varit ännu sämre än de nu äro, Konungens rådgifvare visat en märklig brist på förutseende, då de icke tillstyrkt Konungen alt antingen helt och hållet inställa bränvinsbränningen eller åtminstone icke tillåta den på mer än en månad.
Hr Gripenstedt har vidare dragit den slutföljd af de politiska förhållandena och de utländska flottornas vistande i våra farvatten, att det väl skulle höja spaumålsprisen, men deremot upmana till sparsamhet.
Jag vill endast anmärka alt för det första det är svårt alt spara, då man litet eller ingenting har och tror för öfrigt att lockelsen lill vinst på bränvinsbränningen innan den tid då de utländska flottorna kunde behöfva vår spanmål, är så frestande med nuvar:de bränvinspris, att bränvinsbrännaren troligen icke släpper ”köttstycket 346
Den 1 Februari e m. för skuggan”.
Hr Gripenstedt har vidare sagt att de höga brånvinsprisen hufvudsakligen bevisa att det finnes mindre tillgång på varan, åtminstone icke öfverflödig.
Jag kan icke gilla denna slutsats.
Deraf skulle bland annat följa, att tillgången på bränvin varit större i höstas, innan bran vinsbränn ingen börjat, än den är nu, ty prisen voro då vida lägre.
Men bränvinspriserna reglera sig oftast genom börsspekulationer och förhållandena äro f. n. i många hänseenden sådana, att både bränvinsbrännarne och köpmännen tillsvidare hälla sig tillbaka alt sålja, hvilket naturligtvis på priset har samma verkan som mindre tillgång och efter min öfvertygelse är den förnämsta orsaken till de stegrade priserna; dessa lia dessutom'i sednare dagar deklinerat 4 till 5 sk., så att man i går på börsen köpt bränvin för 1 R:dr 20 sk. pr kanna.
För öfrigt vill jag anmärka att ehuru Hr Gripenstedt ansett de höga bränvinspriserna ådagalägga mindre förråd af bränvin, så vill han icke antaga eller låtsa om att de höga spanmålspriserna vittna om ringa tillgång eller brist på spanmål.
"Beträffande slutligen
Hr Stats-Rådets trygghet för hungersnöd i landet, så delar visserligen äfven jag den förhoppning att faran icke är så stor, men tror likväl att ställningen är till den grad betänklig att man bör söka minska födoämnenas förstöring i bränvinspannan så mycket som möjligt, åtminstone då det kan ske utan att rubba de ärliga och lofliga beräkningar, som på grund af Kongl. Kung. d. 13 Juli blifvit af jordbrukaren och landtmannen gjorda, med hänsigt att bereda en högst behöflig fodertillgång för den hungrande boskapen; hvaremot jag anser bränvinsbrännaren ex professo, eller på spekulation hvarken ega anspråk på eller förtjena någon skonsamhet eller konsideration.
Det är en sådan medelväg som min motion i ämnet åsyftar; men äfven denna har icke behagat den Konungens rådgifvare, som här upträdt.
Uti det försvar han upställt för Kung. d. 13 Juli har han sökt gendrifva de många grundade ^nmärkn:na mot det af Regeringen medgifne okloka utbytet af April månad mot terminen från d. 15 Nov. till samma tid i Dec., med den välmenta afsigten att derigenom bereda en förmån för jordbruket och att Regeringen icke varit så enfaldig, att den icke insett att möjligen derigenom något mera bränvin skulle komma att tillverkas; men det ”principala” vore ej att få några 100,000 k:r bränvin mer eller mindre.
Jag frågar då hvad det principala är om ej att minska bränvinstillverkningen?
Och om nu dessa några 100,000, hvilka Hr Stats-Rådet anser som en bagatell, genom en serdeles lätt och för bränvinsbrännaren ex professo inbjudande eludering af författningen, möjliggjord endast genom det medgifna utbytet, skulle, såsom man med visshet kan förutse, derest ingen hämmande åtgärd vidtages, förvandlas till millioner, så måhända Hr Stats-Rådet icke vill bestrida att sådant är principalt.
Hr Gripenstedt har vidare förklarat som ett misstag att några stora och utomordentliga ansträngningar blifvit vidtagne för att öka bränvinsquantiteten och har som bevis härför upställt åtskilliga siffror ur de tabeller, som K:s Beflude Den 4 Februari e. nr. 347 insändt till Regeringen.
Man vet likväl att siffror béro till väsendtlig del på sättet horn de begagnas, och hvilka slutföljder man deraf drager.
Hr Gripenstedt har deraf dragit en mening.
Jag anhåller att från samma siffror få hemta en annan.
Jag anser nemi. jemförelsen icke böra upställas serskildt mellan höstmånader 1852 och 1853, samt vårbränningen 1853 och den förmodade bränningen i April 1854, utan jag vill jemföra det antal bränvinspannor och kannerymden för dessa under de 2 höstmånaderna 1852 samt de tillsammans 2 månader, vare sig på hösten 1853 eller på våren 1854, under hvilka bränning nu varit tillåten och hvartill redan anmälningar skett.
En sådan jemförelse som utan tvifvel är den rätta, visar ett helt annat resultat, åtminstone inom de län, der egentligen bränvinsbränning såsom industri idkas.
Jag har i detta hänseende upgjort en beräkning för 6 län, nemi.
Blekinge, Christianstads, Malmöhus, Linköpings, Calmare och Stockholms.
Häraf visar sig att t. ex. i Blekinge under höstterminen 1852 till bränvinsbränning varit anmälde ett antal pannor med eld 968 med en kannerymd af 24,627, hvaremot under höstterminen 1853 och April 1854 varit anmälde 1,329 pannor med en kannerymd af 35,438; vidare med änga hösten 1852 32 pannor med rymd af 404 kannor samt för de nu tillåtna 2 månaderna 1853 och 1854 43 pannor med en rymd af 785 kannor.
— Christianstads län: höstterminen 1852 med eld 3,026 pannor med en rymd af 70,588 kannor; de nu tillåtne 2 månaderna 4,011 pannor med en rymd af 96,309 kannor samt med unga hösten 1852 68 pannor med en rymd af 1,217 kannor samt höst- och vår-månaderna 1853 och 1854, 80 pannor med en kannerymd af 1,391.
Malmöhus län, höstterminen 1852 1,419 pannor med eld med en kannerymd af 36,825; med unga 84, med en kannerymd af 1,750; hästterminen 1853 och April månad 1854 1832 pannor med en kannerymd af 52,712 samt 124 pannor med ånga med 2,899 kannors rymd.
Jag vill ej besvära med uprepande af flera siffror, men bör blott uplysa att resultatet blifver nästan enahanda i alla län der bränvinsbränning i större skala idkas.
Endast i de 5 förstnämnde länen utgör antalet af anmälde pannor med eld hösten 1852
I Stockholms län, der tabellen icke angifver någon skillnad mellan pannor med eld och ånga, utgjorde antalet höstterminen 1852
Tager man 348 Den 4 Februari e. m. derjemte i beräkning den större produkt, som vunnits genom bränningens forcering, tillsats af mäskvärmare och andra konster, som af bränvinsbrännare begagnas, torde man erhålla en till 50 kanske 100 proc. mer än vanligt större produkt.
En medlem af detta hus, sorn bär ett af de inom Sveriges adel mest lysande namn, har med en sorn det mig synes föga aristokratisk upfattniug för
Ståndet omtalat huruledes han är en af de största bränvinsbrännarne och med hvilka anspråk dessa industriherrar gå till väga, om de få hållas, för att begagna ”den goda konjunkturen” och den fördel, som det i Kung. d. 13 Juli medgifna bytet bereder dem, och hvilket i få ord reducerar sig derhän, att sedan de på en egendom redan brännt 2 månader, de ämna flytta sin redskap till en annan, för att efter nya anmälningar hos- K:s Befii:de, der fortsätta under en 3:dje månad.
Jag hemställer huruvida icke denna utväg blifvit för dem omöjlig, såvida författningen icke medgifvit utbyte.
Från alla håll i landsorten hörer man att hundratals dylika anmälningar efter mantalsskrifningen skett eller äro tillämnade, och huru man der är sysselsatt med flyttningar af både stora och små pannor, för att begagna sig af Regeringens liberalité eller förbiseende.
Uti sjelfva PresteSt. har en ledamot, Hr Biskop lie,urlin, som icke just kan beskyllas för afvoghet mot Regeringen, under denna förmiddagsdiscussion yttrat, att en eludering af K.
M:s ädla och nådiga afsigter med Kung. d. 13 Juli förbereddes i kolossal skala, och att det var nödigt att hämma densamma; och jag frågar Hr Gripenstedt, om verkligen meningen med utbytet kunde hafva varit den, att de jordbrukare, som bränna för sitt landtbruk och sina ladugårdar, skulle få rätt dertill endast i 2 månader, men bränvinsbrännarne ex professo tillåtas att bränna i 3?
Jag är viss om motsatsen.
Deremot befarar jag, att då Konungens rådgifvare tillstyrkte den oftaberörde Kungörelsen, de kommit alt förgäta den § i 1851 års bränvinsbrännings-förordning, den 11 :te, som tillät serskilda anmälningar utöfver dem som skett vid mantalsskrifningen.
Utan tvifvel hade
Konungens rådgifvare eljest tillstyrkt att några nya anmälningar för bränning i April icke derefter finge ske, hvilket synes nästan uppenbart af sjelfva ordalydelsen i Kungörelsen hafva varit meningen, ehuru, när i 11 :e timman den olyckliga tillåtelsen af utbyte tillkom, man glömde bort att tydligen utmärka detta.
Jag frågar då, om det kan vara något hinder för Regeringen, eller ens för henne innefatta något obehag, att meddela en sådan förklaring af sin kungörelse, som hindrar alt den på ett groft sätt eluderas.
Jag är viss att de fleste, som bränna för husbehof eller endast för att supleera foderbristen för sina ladugårdar, redan anmält sig före mantalsskrifningen och att det endast äro de som vilja olofligen bränna den 3:dje månaden, hvilka nu efteråt anmäla sig.
Man har ropat öfver alt den ifrågaställa åtgärden vore ett ingrepp i den lagliga rätten, och detta var äfven ett af Hr Gripenstedts argumenter mot min motion.
Man hade likväl nyligen sett Regeringen utfärda en förändrad s. k. lösdrifveri-stadga, hvil - Den 1 Februari e. m. 349 ken ganska väsendtligt inskränker den personliga friheten att välja vistelseort och söker återföra det gamla tvångssystemet.
Dervid har man icke varit så öm: men då fråga väckes om att lägga hinder i vägen för en demoraliserande dadering af en ekonomisk författning, eller att hämma en skadlig och förstörande handtering, då ropas på våld och mannamån.
Banér liksom
Hr Gripenstedt har förkastat mitt förslag att förseglingen af den redan under 2 månader begagnade bränvinsredskapen icke skulle få hrytas förr än den 1 Maj.
Man har nemi. sagt att ej någon kunde dessförinnan hindras att sälja sin redskap.
Det skulle fägna mig om denna försäljning skedde på alLyar eller med afsigt att nedlägga bränvinsbränningen.
Men sker försäljningen endas’; för att eludera författningarne, så gör jag mig icke samvete af att sätta P derför, och inser icke att det vore på något vådligt sätt störande för eganderättens helgd.
Banér har vidare ansett mitt förslag åsyfta att öfverflytta bränvins-privilegiet från -jorden till redskapen.
Detta skulle just icke heller vara, mera absurdt än att priviligera jorden till en sådan handtering.
Men jag går icke sä långt i min reformifver.
Jag vill endast hindra den egare af bränvinsredskap, som redan begagnat den i 2 månader, att sjelf eller genom ombud å annat ställe begagna den den 3:dje.
Detta ändamål skulle vinnas genom förbudet mot förseglingens brytande förrän under April månad — ett förslag som dessutom icke var hufvudsak i min motion, sorn egentligen åsyftade att förekomma nya anmälningar efter mantalsskrifningarne, hvarigenom sannolikt det ändamål jag åsyftar skulle kunna vinnas, utan behof af någon restrictiv åtgärd i afseende på flyttningen af redskapen, emedan den då troligen på 91) ställen af 100 helt beskedligen skulle fä stå på sitt gamla ställe.
Slutligen anhåller jag fä fästa upmärksamhet dervid att Borgare- och BondeSt:n snart sagdt enhälligt understödt åsigten om inskränkning i' bränvinsbränningen och att de som voro af den lindrigare meningen önskat bifall till min motion.
Uti PresteSt., der Betänk, blifvit med 2 röster bifallet, har 24 röstat för min motion.
Jag förmodar att opinionen hos dessa 3 Stånd väl må kunna upväga Hr Gripenstedts, huru mycken ”skarpsinnighet” man än vill tillmäta den värde konseljledamoten, och jag är öfvertygad att om bemälde 3 Riks-Slånd hos K.
M. petitionera den önskade förklaringen af Kung. d. 13 Juli, Konungens öfriga Rådgifvare, om än icke Hr Gripenstedt, skola noga besinna sig, innan de afstyrka Konungen att fatta ett dermed öfverensstämmande beslut.
Då min afsigt är, i detta som i andra frågor, att bereda ett resultat, vill jag väl, då 2 Stånd redan afslagit Betänk., äfven för min del -yrka afslag å detsamma, icke derföre att jag finner någon våda vid brytandet af ett s. k. ”Kungsord”, hvilket jag icke anser heligt när fråga är om förändring af en ekonomisk författning, föranledd af förändrade tvingande omständigheter, utan emedan äfven jag föreställer mig alt omständigheterna icke äro så tvingande att man bör afklippa deras rätt, som be - 350