Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är möjligt, att oaktadt dessa förslag, till det hela eller någon del, skulle gillas, de likväl icke blifva tillräckliga för ändamålet, som torde fordra en hastigare åtgärd, hvartill flera förslag redan skett; men jag tior, att raan bör besinna sig ännu på sådanas afgörande, som syfta åt rörelse capitalets ökning, utan att klokt och välbetänkt hafva bestämt sakta och nyttiga vägar fördess uppehållande i värde och dess användande; pä det icke, med bibehållande af de vägar det nuvarande tagit, och sorn fört oss i bekymmer och nöd, vi derifrån må skyndas till rådlösheten och förstörelsen , sedan de kiafter, som uppehålla Fäderneslandet, blifvit förspillde.
Remitterades till Allmänna Besvärs - och OeconomiaeUtskottet, och skulle med de öfriga Respectiva Stånden communiceras.
Uppå derom af Herr Flach, Carl, väckt fråga och af Herr LandtMarska ken gjord proposition , anmodades Herr Rothoff att låta till trycket befordra sitt nyss uppfästa Dictamen.
Grefve Hamilton, Gustaf Wathier, yttrade skriftligen till Protocollet:
Uti ett vid förra Plenum ingifvet Memorial har Herr Majoren Stjernsvärd bland annat anfört: att ingen borde tillåtas begagna liusbehofsbränningen, sorn icke vid Sockenstämma i Augusti månad förut bsvist, att han med 4oo Den 31 Mart'.
Potatoes hade planterat ett visst stycke jord i nion at sin pannrymd, etter en fastställd Tarif: att den som ej vid .Mantalsskritningen kunde förete ett sådant bevis, borde cj heller för det året blifva tor rättighet till husbehofsbränning antecknad, Och att pannans storlek borde bestämmas efter areal jord, som vere planterad med rötter.
Med all den aktning jag bör hysa för en man af Herr Major Stjernsvärd* lörtjenster, bär det likväl icke stått i min förmåga att inse hvarken nyttan eller rättvisan af den föreskrift han sålunda föreslagit.
Den grundsatts är i mitt sinne orubblig, att inga band böra läggas på näringarne i deras utöfning, om de skola vinna tillväxt oell förkofran, och med denna grundsatts instämmer det icke, att tvinga jordbrukare, vid förlust af rättigheten att iörädla de varor deras jord alstrar, att så ett sädesslag hellre än ett annat, eller att producera en jordfrukt hellre än Säd.
Det gifves mångå orter i Sverige, der stark lera utgör hufvudjordarten , och som det är en allmänt känd och af erfarenheten bekräftad sanning, att Fotatoes i såd n jord icke trifvas, utan ger en ringa afkastning, skulle det vara ett verkligt straff för en jordägare i dessa orter att nödgas i stort idka plantering af denna jordfrukt.
I de nordligare orter af Riket kan åter potatoesplanteringen, i anseende till tidigt inträffande köld och nattfroster, icke med förmån drilvas I alla land , Den 31 Mars. 401 land, och särdeles i ett sådant som Sverige, som i den långa landsträcka från Torneå till Ystad äger så många och stora skiljaktigheter i climat, i local, i jordarter, i arbetsstyrka och i arbetsflit, tror jag det vara säkrast och nyttigast att icke genom Författningar lägga hinder i vägen för jordbrukaren att använda sin jord så som han finner det för sig förmånligast.
Jag kan af dessa skäl icke annat än tillstyrka afslag å hvad Herr Stjernsvärd i denna del af sitt Memorial anfört.
Herr Grefven och LandtMarskalken samt Höglofl- Ridderskapet och Adeln torde benäget tillåta, att denna min anmärkning blir till Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskotteÉ remitterad.
Herr Ankarloo, Olof, uppläste följande:
Att, vid hvarje Embetsmans befattning, Ledamöter böra vara ojäfvige, och icke äga enskildt nytta eller skada af de resultat, som bestämmas, lärer vara utan all fråga, samt att denna princip bör vara allmän och användas vid alla Embetsåtgärder, utan allt undantag.
Men denna grundsats användes ej, när fråga är om MarkegångsTaxor.
_ AUa lön-: Ridd, 0, Ad, Fröt, N:o yt. ys, 402 Den 31 Mars. tagare med indelt lön hafva nytta eller skada af MarkegångsTaxorna.
De vinna, omTaxan sättes hög; de förlora, om den säfles låg.
Jag tror således, att ingen Tjensteman, ined indelt lön, bör ens få vara Ledamot, och ännu mindre Ordförande, när dessa Taxor skola bestämmas, ty man kan icke Vänta, att den enskildta egennyttan skall vika mer vid dessa, än vid alla andra tillfällen.
Jag öfverlemnar denna fråga till Högvälborne Herr Grefvens och LandtMarskalkens samt Höglofl.
Ridderskapets och Adelns öfverläggning.
Men i händelse hon skulle finnas dubieuse, utbeder jag mig ödmjukligen, att hon med de öfriga RiksStåndcn måtte blifva communicerad.
Vidare uppläste Herr Ankarloo följande:
Den rättighet Adelige, samt Prest- och BondeStåndets Sterbhusdelägare är medgifven, att, till Boupptecknings- och Utredningsman, utvälja den eller de, till hvilka de äga förtroende, och således med hvilka de kunna träffa lindrigaste accordet, utan att något undantag är föreskrifvet, innefattar således ett medgifvande, att ordinarie domare i orten till sådana förrättningar får begagnas.
Om denne alltid vore en redlig och rättvis man, så vore visserligen vid detta val ingen ting att påminna.
Men då motsatsen inträffar, kunna o - Dm 31 Mars. 403 nödige kostnader och hvarjehanda olägenheter uppkomma genom hans befattning med enskildta Sterbhus.
Det är utan all motsägelse, att en Domare, - Som varit Boupptecknings - eller Utredningsnian i ett Sterbhus, derigenom blir jäfvig att såsom
Domare befatta sig med de tvister , som, i anledning af en sådan utredning, kunna emellan Sterbhusdelägarne eller andra personer uppkomma.
Ar Domaren en rättvis och förståndig man, så jäfvar han sig sjelf, och i det fallet måste en extra Domare hos HofRätten begäras j men detta måste alltid ske på Partens bekostnad, som derigenom får vidkännas en dryg utgift, hvilken varit bespara , om någon annan, än ordinarie Domaren, varit Utredningsman.
Är åter
Domaren egennyttig och orättvis, så jäfvar han sig icke, utan dömer i målet, alltid till den Partens förmon, för hvilken han mest interesserar sig.
Exempel, flera an ett, äfven i min egen ort, kunna på dylika händelser företes.
Hos HofRätten , der den lidande är nödsakad att klaga, kan väl rättelse vinnas, men målet, såsom behandladt af en obehörig person, återförvises i hela sin vidd till ny pröfning af en extra Domare, och i det fallet uppstår ett dubbelt lidande , både i anseende till en lång tidsutdrägt och till kostnaden för extra Domaren.
Jag tror mig således äga skäl att föreslå, det ortens ordinarie
Domare ej må vara till - Ben 31 Mars. låtet att med Sterbhusutredningar sig befatta, eller i annat afseende, då tvist inträffar, Sta-, ten, utan kostnad för Parten, bör anskaffa ojäfvig Domare.
Ödmjukligen skall jag anhålla, att denna fråga måtte till LagUtskottets utlåtande remitteras.
Herr von Törne, Michael, anförde skriftligen till Protocollet:
Det torde förefalla mången besynnerligt, att i ett tidehvarf, så märkvärdigt som det närvarande, framställes så mycket, men verkställes så litet, till mensklighetens väl: att medel blifvit uppfunne, pröfvade och godkände, hvarigenom nationerna kunna förhjelpas till yttre välstånd och inre värde, men att dessa medel icke användas; att deremot många förändringar göras, som icke äro några förbättringar.
Hvad är orsaken härtill? förmodligen brist på allmän upplysning.
Upplysningen finnes hos några, meddelas äfven i böcker och afhandlingar, men, som man vet, sprides den sällan till mängden.
Det lättaste sättet att meddela gagneliga kunskaper åt Allmänheten är genom Tidningarna.
Engelska Regeringen har långt för detta insett fördelarna af denna utväg, och till vinnande af det nyttiga ändamålet, tillåtit att alla Tidningar kostnadsfritt med Posten försändas, en åtgärd, som torde förtjena efterföljd äfven hos oss.
Den 31 Mars. 405 Aldrig antages i England någon ny
Lag, utan att den förut varit införd i ParlamentsTidningen och Dagbladen, och hvarje sådan sak skall ligga oafgjord i sex veckor, inom hvilken tid hvar man har rättighet att i Parlamentet, eller i offentliga skrifter, yttra sig om förslagets nytta eller skadlighet.
På detta sätt bevaras icke allenast det allmännas för-j delar, utan Lagstiftaren blifver upplyst om alla svårigheter och har tillfälle att välja det bästa.
Man har der godkänt den satsen, att Lagarne alltid medföra den mest välgörande verkan, då undersåtarnes öfvertygelse om nyt-i tan föregått lydnaden.
Som allmän upplysning är säkraste medlet till allmänt väl, så bör den också på det kraftigaste befrämjas.
Jag vågar derföre hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln vördsamt föreslå, om icke sådane Tidningar, som anses! bidragande till spridande af upplysning sä väl i ceconomiska som vetenskapliga ämnen, måtte portofritt få försändas med posten.
Hos Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken samt Höglofl.
Ridderskapet och Adeln är min ödmjuka anhållan, att detta Dictamen må till utlåtande af vederbörligt Utskott remitteras.
Remitterades till StatsUtskottet: Herr Munch af Rosenschöld,, Eberhard.
Statsl Secreteraren Herr Baron Wirsén gjorde, i anr 406
Den 31 Mars* ledning af mitt Memorial sista Plenidagen* den hemställan till Kidderskapet ochAdeln, hu. ruvida det kan vara en ConstitutionsUtskattets, Ledamots rättighet att uti ett Stånds Plenum framställa de meningar han genom läsning af berörde Protocoll kunnat inhämta.
Som af Ridderskapet och Adeln ingen då gjorde afseende på denna hemställan, trodde jag mig ej heller böra göra det, helst jag härledde Herr Barons yttrande från något misstag om mina ord eller afsigter.
Jag hade äfven väntat, att någon vid Protocollets justering i dag skulle derpå hafva gjort afseende; men då. ingen det gjort, får jag nu sjelf göra det, och är så mycket säkrare om Ridderskapets och Adelns tillåtelse att häröfver nu få yttra mig, sorn jag hört flera trott sig böra anse min tystlåtenhet vid detta tillfälle som ett medgifvande af ett Constitutions-vidrigt förhållan. de.
Jag förklarar högtidligen, att jag icke bar hämtat min kännedom om Författningen angående en förhöjd Recognitions-afgift för Engelska varor af de i Constitutioi->sUtskottet förehafde StatsRådets Protocoll. Jag behöfde det ock icke, då Förordningen blifvit längesedan kungjord.
Redan lör flera år sedan hör. de jag köpmän och andra personer, kännare af ämnet, omtala och förundra sig öfver den låga procenten och likväl låga värderingen af de till upplag tillåtna Engelska varor.
Det vore dock besynnerligt, om en medlem af ConstitutionsUtskottet ej skuf£*e få i sitt Stånds Plenum vidröra ämnen, erinra vid Författningar, för det dessa möjligen kunna hafva förekom - Den 31 Man.
4^7 mit i de i Ulskottet granskade StatsRådets Protocoil.
På hvems förslag
Författningen om den förhöjda Nederlags- och Transitoafgiften måtte vara utfärdad, behöfde jag icke heller inhämta af StatsRådets Protocoll, utan blott af vår Regeringsform, enligt hvilken StatsSecreteraren för Handels- och Finance-ärenden bör förmodas hafva föreslagit samt måste contrasignera Författningen; och den tiden var Herr Baron Wirsén StatsSecreterare för nämnde ärenden.
Min förmodan, att Herr Baronen gjort förslaget, hade jag således fullkomlig och äfven laglig anledning till; har jag misstagit mig i min förmodan, så föiklarar jag mig Herr Baron förbunden, om Herr Baron härom vili upplysa mig.
Jag tror mig således hafva visat, att min kännedom om Herr Baronens ifrågavarande Förslag kunde inhämtas utom StatsRådets Protocoll. Men, om jag också af dem hämtat upplysningar, dess angående, så finns intet stalle i våra Grundlagar, som förbjuda att af denna anledning yttra ett låford; de förbjuda blott att icke utan under en viss föreskrifven form göra åtal.
Oden i vår Riksdagsordning, sorn hit höra, lyda så:
När frågor uti Riksens Ständeis Plena eller andra Utskott, än ConstitutionsUtskottet, väckas, huruvida StatsRådet, eller någon dess Ledamot, eller någon Föredragande, sitt Embete på ett obehörigt sätt utöfvar, böra dervid följande ordalag och in ör anledning till an - 4^8 Den 31 Mars. märkning mot StatsRådet, eller den och den Ledamoten, eller Föredraganden, hvarom Remiss begäres till ConstitutionsUtskottet, inför hvilket anledningarne uppgifvas skola.” Jag hemställer till Ridderskapets och Adelns eget bepröfvande, om i mitt Memorial ett enda yttrande förekommit, hvari jag satt i fråga, huruvida det varit anledning till anmärkning mot StatsRådet, eller huruvida den och den Ledamoten, eller Föredraganden, sitt Embete på ett obehörigt sätt utöfvat, eller jag derom gjort någon slags motion.
Herr Baron Wirsen lärer äfven misstagit sig om mina ord, då han tror mig hafva kallat dess förslag visa.
Mina ord, som finnas i conceptet till mitt Memorial, liggande,på bordet, lydde så: 5,på StatsSecreteraren Herr Baron Wirséns förslag, blef afgiften visligen förhöjd. ” Jag kan ej tro Herr Baron anse ett yttrande om en Konungs beslut och om en Föredragandes förslag vara ett och detsamma.
Men sedan år 1809 håfve vi ägt rättighet, eller åtmindstone fått begagna den, att skilja StatsRådets och StatsSecreterarens sak från Regentens.
Grundlagen åtskiljer dem tydligen i detta fall, och jag hoppas, att vi äfven skole förstå att göra det.
Eders Excellence, Högvälborne Herr Grefve och LandtMarskalk!
Jag anhåller, att Eders Excellence till Ridderskapets och, Adelns afgörande framställer: huruvida Herr Baron Wirsén haft grundad anledning till sin hemställan
Dsn 31 Mars. 409 emot mig, och att, i fall Ridderskapet och Adeln finner honom det haft, frågan remitteras till behörigt Utskott.
Grefve Mörner, Adolph Göran.
Det tillhör icke mig att ingå i pröfning af hvad som egentligen varit StatsSecreteraren Baron Wirsens eller Herr Professoren Munck af Rosenschölds mening.
Den frågan, som för mig är af vigt, är, huruvida Ledamöter af ConstitutionsUtskottet böra kunna begagna den tillgång de hafva till StatsRådets Protocoll , för att med låford eller-klander nämna personer, som deltagit i StatsRådets öfverläggningar eller de mål, som deruti förekommit.
Jag tror att, i följe af 90. §.
RegeringsFormen , böra alla sådana anföranden anses såsom icke tillåtna.
Det är till rättigheten att granska, huruvida Constitutionens föreskrifter blifvit af den Föredragande eller andra vederbörande iakttagne, som ConstitutionsUtskottets
Ledamöters granskningsrätt inskränker sig.
Om någon anmärkning äger rum, är formen derföre gifven ; andra anföranden , grundade på uppgifter, hämtade af samma källa, kunna lättligen inleda Ständerna i pröfning af särskildta personers förhållanden och den verkställande Magtens beslut, som icke höra till deras kall och som icke äro enliga med RegeringsFormens esprit.
Det var i detta afseende, som jag tror, att Baron Wirsén gjorde den hemställan, hvarom nu är fråga.
Hans afsigt kunde ej vara annan, är» att fästa uppmärksamheten på följderna af vanan att citera enskildta personers Embetsåt» 4io Den 31 Mars, gärder, och söka att derigenom förekomma den.
För öfrigt betygade Herr StatsSecreteraren Baron Wirsen sin tacksamhet för det om honom fällda yttrande, och lärer icke haft för afsigt att påkalla någon pröfning deiaf, hvilket jag icke heller skulle förmoda vara nödigt.
Jag hade högligen önskat, att den af Herr Friherre Wirsén väckta motion fått alldeles förbigås, för att kunna lemnäs utan allt svar ; men då densamma nu är releverad af s:ne Ridderskapets och Och Adelns Ledamöter; och då af dem den ena, Herr Munck af Rosenschöld, yttrat sig, det han icke i StatsRådets Protocoll bekommit den af honom, i dess Memorial, framlagda kännedom om Friherre Wirséns Embetsåtgärder, och således icke heller missbrukat sitt kall af Ledamot i ConstitutionsUtskottet; och den andras, Herr Grefve Mörners, yttrande synes , efter hvad jag kunnat fatta detsamma, understödja det tvifvelsmål, sorn innefattas i Friherre Wirséns motion; så anser jag mig pligtig, att i detta ämne framställa min mening.
Len önskan jag hyst, att denna motion icke behöfde något afgörande, har icke uteslutit den förmodan, att ett sådant kunde komma i fråga: och jag har af sådan anledning författat mitt yttrande skriftligen, och utbeder mig att nu få detsamma uppläsa: Uti Ridderskapets och Adelns sista sammanträde har en Ledamot, Herr Professor Den 31 Mars« Munck nf Rosenschöld, omtalat några af de åt" gärder, som, sedan sista Riksdag, blifvit i allmänna ärcnder lemnade af Herr StatsSecreteraren och Commendeuren Friherre Wirsén, i dess förut innehafda egenskap af StatsSecreterare för Handels- och FinanceExpeditionen : och i anledning deraf har Herr Friherre Wir. sen, under erinran, att samma ärender icke förut ägt någon authoriserad publicitet, hemställt, huruvida det må anses vara i sin ordning , att den kännedom om samma åtgärder, som Herr Munck af Rosenschöld, såsom vid denna Riksdag Ledamot af ConstitutionsUtskottet , ders'ädes vunnit, på sådant sätt till Allmänheten öfvergår.
Utan att uppehålla mig vid något af de flera ämnen, som af Herr Munck af Rosenschöld, i dess anförande, äro upptagna; eller vid de embetsåtgärder af Herr Friherre Wirsén^ hvilka sålunda blifvit framställde; och utan att tillåta mig något vidare yttrande , angående den ömtålighet, som Herr Friherre Wirsén vi.. sat för publiciteten af dess åtgärder, än den, som jag tror, nyttiga anmärkning, att denna ömtålighet icke kan äga annan grund, än en ganska aktningsvärd; så vida Herr Munck af Rosenschöld, långtifrån att klandra samma åtgärder, heredt ett tillfälle för dem att komma till den allmänna aktning, som desamma i sigf sjelfve förtjenat; utan att, säger jag, med något af d.ssa ämnen nu upptaga Högloft.
Ridderskapcs och Adelns tid, vågar jag fästa Högloft.
Ridderskapets och Adelns uppmärk* 412 Den 31 Mars. samhet på den särskildta fråga, som här uppstått , den nemligen huruyida det må vara ConstitutionsUtskottets
Ledamöter tillstän digt, att, i annat fall, än då de tilltro sig göra anmärkning till ansvarighet å någon Ledamot , eller Föredragande i StatsRådet, yppa den kännedom om allmänna ärendrrnes behandling i StatsRådet, som ConstitutionsUtskottets Ledamöter äga att af StatsRådets Protocoll intaga?
Denna fråga är, efter min öfvertygelse, en af de vigtigaste, sorn kunna uppstå•, emedan den , så vidt jag förstår, verkar direct till, antingen bibehållande af, eller rubbning uti en af de hufvudsakliga rättigheter , hvilka tillsammantagna bestämma Svenska Nationens frihet.
Det angelägna förbehåll, om rättigheten att vid hvarje Riksdag öfverse och granska StatsRådets Protocoll, som Regeringsformen förvarar åt Nationen, kan icke, som jag tror, äga till ensamt föremål, forskningen efter förbrytelser att bestraffa: detta förbehåll måste äfven medgifva det mera tillfredsställande ändamålet för Nationen, att få göra rättvisa åt all särskildt förtjenst hos StatsRådets Ledamöter och Föredragander: och ändtligen måste, från denna granskningsrätt, jemväl vara oskiljaktig, förmågan att upptäcka StatsRådets och Föredragandernes möjliga misstag, jemväl när dessa anses icke vara af den betydlighet i allmän skada, att bestraffning derå följa bör.
Inga platser i samhället fritagas från mensk - Den 31 Mars. 413 lighetens allmänna ofullkomligheter t och då man eftersinnar mångfaldigheten af de ärender, som i StatsRådet förekomma, torde man hafva svårt att alldeles bestrida, det ju icke någon gång misstag kan härröra af okunnighet, dels i något särskildt ämne, dels om dess förenlighet med allmänna ställningen.
Så beskaffade misstag, utan att förtjena bestraffning, förtjena visserligen att för framtiden förekommasj men enda utvägen dertill, den nemligen, att å dem fästa allmänna uppmärksamheten , skulle vara förlorad, om sådana misstag icke finge af ConstitutionsUtskottets Ledamöter yppas : och denna hemlighetsanda skulle då, för att tilläfventyrs någon gång, i framtiden, kunna undangömma medelmåttan eller misstagen, nu och emedlertid fråntaga Nationen det till en god nationalandaså ansenligt bidragande tillfället, att känna och inse grunderna af den visshet, eller vidden af den frimodighet, som tillhör antingen StatsRådets gemensamma yttrande, eller må hända någon gång den skiljaktighet derifrån, hvarom endast Protocollet kan upplysa.
Utom dessa allmänna skäl emot ali sådan hemlighetsanda, tror jag mig finna ett ändå större, i sjelfva saknaden af något stadgande i Constitutionen, ledande till förbud för ConstitutionsUtskottets Ledamöter att allmänt eller- enskildt yppa innehållet af StatsRådets Protocoll.
Genomläsningen af dessa Protocoll kunde icke af Ständernas Ledamöter mangrannt utöfvas: och det var således nödvändigt, att densamma öfverlemnades åt ett mindre antal af Ständernes 414 Den 31 Mars Fuilmägtige; men genomläsningens ändamål, Ständernes upplysande om allmänna ärendernes behandling, skulle blött ofullkomligen och illa uppfyllas, om kännedomen förbiet en hemlighet hos ConstitutionsUtskotteis Ledamöten Constitutionen har icke påbudit någon tysthetsed för ConstitutionsUtskottet.
Med all skyldig aktning för hvarje annan tanka, anser jag mig således icke tillåtet att, förkiaringsvis, gifva Constitutionen någon mening, till ett förbud eller en inskränkning i Nationens rättigheter, som icke i tydliga ordalydelser der Vinnes: och då jag aldrig kan öfvertyga m'g,det Ständerne ens äro berättigade att, till sina Utskott, öfverlåta annan magt, än den, sorn inskränker sig till Riksdagsärendernes beredning, så tilltror jag mig icke heller att, genom en efter mitt begrepp felaktig uttydning af Grundlagen, hvarken afstå eller förminska, eller ens medgifva någon tvetydighet i den rätt, som hvarje Riksdagsman tillkommer, att begära och erhålla, eller den rätt, sorn hvarje ConstitutionsUtskottets
Ledamot tillkommer, att meddela sådana upplysningar utur Statsrådets Protocoll, som i ett eller annat afseende kunna vara för någon Riksdagsmotion nödvändige
I följe af allt detta får jag till Höglofl.
Ridderskapets och Adelns bepröfvande öfverlemna , om icke den af Herr StatsSecreteraren, Friherre Wirsén gjorda hemställan bör besvaras med förklarande, det någon hemlig* hets-förpligtelse ConstitutionsUtskottets Ledamöter ingalunda åligger.
Den 31 Mars. 415 Vidare fortfor Friherre Boye mundtligen:
Jag har blott några ord att här tillägga, och föranledes dertill af den erinran en värd Talare, Herr Grefve Månur, gjort om innehållet af RegeringsFormens 90. §.
Det är alldeles Sanning, att, enligt samma §, får icke något af de beslut Kongl.
Maj t behagar vidtaga i enskildta mål blifva ett ämne för något Stånds öfverläggning; men helt annan och vida derifrån skillcl är frågan om Ständernes rätt att - granska och bedömma grunderna till hvarje underdånigt råd eller tillstyrkande, som af StatsRådets Ledamöter eller Föredraganden afgifves, en rättighet, som jag anser tydlig och obestridlig, och som naturligtvis förutsätter en annan, den nemligen, hvarom nu fråga är, att om samma grunder inhämta kännedom i StatsRådets Protocoll. Friherre Cederström, jfoccl:
Jag har med uppmärksamhet afhört Herr Professor Munck af Rosenschölds yttrande i förlidne Plenum, och StatsSecreteraren Baron Wirséns anmärkningar dervid.
Jag är icke af Herr Baron Wirséns tanka, rörande yttrande rätten, utan anser frågan ej kunna afgöras, utan att till ConstitutionsUtskottet remitteras.
Hvad åter angår den af Grefve Mörner citerade 90. §. af RegeringsFormen, tror jag icke, att den mening deraf kan dragas, att man i RiksStånden aldrig borde få yttra sig öfver beslut och öfver de personers åtgärder, som med ärendets beredande haft befattning, och anhåller jag derföre att få uppläsa nämnde orden lyda der så - 416
Den 31 Mars. lunda:
Under Riksens Ständers eller deras Utskotts öfveriäggningar och pröfning må ic* ke uti något annat fall eller på något annat sätt, än denna Grundlag bokstafligen föreskrifver, komma frågor om Embets- och Tjenstemäns tilloch afsättandei Regerings- och Domaremagternes Beslut, Resolutioner och Utslag3 enskilda Medborgares och Corporationers förhållanden, eller verkställigheten af någon Lag, Författning eller Inrättning.
I annan händelse finge aldrig Riksens Ständer yttra sig öfver någon cEConomisk Författning, som för Landet vore skadlig, och till Konungen öfverlemna deras underdåniga önskningar till ändrings vinnande: ty huru öfverenskomma om hvad som fordras, om man ej får yttra sig öfver det felaktiga?
För öfrigt var, efter min tanka, Herr Munck af Rosenschölds yttrande så mycket mindre obehörigt i den fråga, hvarom han talat, som det rörde Tullmedlen, och således var en Bevillningsfråga, hvaröfver Riksens Ständer , enligt Grundlagarna, äga rätt ensamme besluta.
Jag är alldeles af lika tankar med Herr StatsSecreteraren Grefve Mörner, att frågor om StatsRådets eller de