Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta bytesmedel utgör dock icke mer än ^‘(jdel af alla de medel till öfverflyltande af capitaler, som England äger, hvaraf måste följa, alt det är en ringa sak att kunna upprätthålla myntvärdet pä circa 20 millioner Bank-no ter med en sådan massa af guld, dels liggande i Bankens hvalf (hvilken dock ofta nedsjunker till \ million), dels circulerande uti rörelsen till ett sammanlagdt belopp af omkring 40,000,000.
Derjemte finnes det alltid i London en stor massa af omyntadt silfver, hvars belopp ingen menniska kan calculera, men som Engelska köpmän tvingas alt införa, när de icke hafva andra varor att importera, som gifva någon vinst.
Der går det således någorlunda, men ej alltid an att bibehålla myntvärdet i stadga och oförändradt genom guldutvexling; hvaremot erfarenheten har sagt oss, att detta icke här kan lyckas.^ Jag tycker mig läsa på Hurnes anleten, att J hågen mig:
Ar det så, att vi icke kunna lyckas att upprätthålla myntet genom silfvervexling, hvad kan då upprätthålla myntvärdet?
Jag skulle nödgas ingå i en utveckling af mitt eget förslag, för att kunna besvara den frågan, och det torde Harne icke önska, utan jag bör nu eudast yttra mig kritiskt öfver det till öfverläggning framställda förslaget.
Jag har endast velat fästa uppmärksamheten på den förvillelse, som ligger deruti, alt man tror sig kunna befästa sedelmyntets värde, genom att bålla visst pris på varan silfver, som hos oss icke verkligen är mynt, oaktadt man här icke kan lyckas dermed annorlunda, än att fä ett fast pris pä silfver lill förmån för lurendrejare.
Om vi nu skulle ur en helt annan synpunkt för ett ögonblick undersöka burn det kunde vara möjligt, alt det skuldsättningssystem, som bär i Sverige råder, har blifvit sådant,- så må vi icke tro, mine Hrr, att det endast varit enskildes och Regeringens misshushållning, som vållat detta.
Jag har bär flere gånger hört anföras, att vi hafva att lacka våra skulder före 1S09 för det nuvar. förhållandet, d. v. s. de skulder, som ådrogos Riket af en Konung, hvilken ansågs mycket stor på sin lid, nemi.
Gustaf lil, ehuru jag gör mig ett helt annat begrepp om en stor Konungs storhet, än att den skulle kunna vinnas, under det han för sin 5 H. 58 458 Den 18 December f. m. egen äras skull uppoffrat sitt lands välstånd oell vid sin bortgång lemna landet nära nog ruineradt.
Man liar ansett denna mannen mycket stor, och han tiar blifvit mycket prisad och många stora parentationer hafva blifvit hållna öfver honom; men då ett folk först en tid efteråt får ett sant uegrepp om den verkliga storheten, sä vela vi äfven först nu hur det hänger tillsammans med Gustaf lilis.
Ihågkomma mäste vi i alla fall, huruledes det var han, som började med att hemligen skuldsätta Rike!, under det ingen mer än hans invigde agenter visste hurudan Bankens ställning var, emedan ”secretessen” hvilade då deröfver; huruledes han, när de utrikes lånen icke förslogo, och när creditcn började brista, uppfann det ypperliga medlet att hjelpa sig fram med Hiksg.- cont. och lät en ström af sedlar derifrån löpa ut, som genast åstadkom skillnaden emellan dessa båda myntslag.
Det var han, som lemnade efter sig denna lendeus till enskild skuldsättning, lill enskilda corporalioners uppkomst, som fingo tillstånd arbeta till egen vinst pä Statens bekostnad, till tullarrenden, societeter, till bränvinshränningssocieteler, till bancodiscont-arende-societeter, o. s. v., det var han som såmedelst lärde de läraktiga att fiska i grumligt valten.
Alla desse anstalter voro mycket lönande inrättningar.
Jo, emedan de skuldsatte folket; folket, som icke hade något begrepp om verklig capilalbildning, lät förleda sig och var jubilerande lydigt sin store Konung.
Derigenom har hos Svenska folket beklagligtvis uppstått en förvirring i allmänna begreppen om sättet att vinna förkofran och skaffa capitaler, genom att tillverka bytesmedel.
DA jag nämner ordet bytesmedel, så innefattar sjelfva ordet hvad jag vill dermed förklara; men jag kan icke nog påyrka, att detta ord borde brukas när man icke menar annat än bytesmedel, och icke bör förvexlas med ett annat ord, ehuru mycken auetoritet det än kart hafva för sig, nemi. rörelseeapital.
Jag har sett uti en tidning, som äger mycket anspråk pä klokhet uti financerna, såsom i allt annat, och som har det största medel alt utbreda sina meningar, som någon här i landet har halft, att ordet rörelsecapital uti nämnde tidning öfverallt begagnas i st. f. bytesmedel, och detta åstadkommer en oändligt stor förvirring, som jag tror äfven ännu finnes qvar oförändrad vid källan, derifrån den utgick.
Bytesmedel och rörelseeapital äro tvä väsendtligen skiljagtige begrepp, och dessa ord böra derföre icke promiscue brukas.
Det är just genom ett sådant missbruk af dessa ord, som den olycksaliga förvirring har uppstått, hvilken förmått Svenska folket att anse fictiva bytesmedel, utgifna af Banken och af statsmakterne, för att vara capitaler, och det är brist på dessa usla hylesmededel, hvilka alldeles icke äro capitaler, som man mest fruktar och hvilken brist kallas förlägenhet.
Jag kan icke undgå att lägga vigt härpå, ty vi sågo i somras omnämndt i den tidning, till hvilken jag alludera!, att landet skulle behöfva och kunna ”absorbera”, så var termen, 30,000,000 ytterligare rörelseeapital.
Den som kan förstå detta, sedan man gjort noga distinction emellan rörelsecapilai och bytesmedel, den må göra det.
Emedlertid har detta ledt till den enov ma skuldsättning, som för - Den 18 December f. m. 459 virrar alla våra financiella och snart sagdt Sfven alla våra inre politiska förhållanden.
Förr än detta skuldsättningssystem knäckes, sä att. man vänder asken, som man plägar säga, tipp oell ned, förr kan icke någon capitalbildning lyckas i detta land, utan den fortgår på samma eviga stråt alt rikta Banken och skuldsätta folket.
Sedan jag nu velat bevisa, att skuldsättningssystemet är en följd af vårt banksystem, så går jag nu att visa hvilka följder skuldsättningssystemet i sin ordning bar.
Skuldsättningssystemet leder till öfverdrifna utgifter för Regeringen, till öfverdrifvet lefnadssätt för ett folk, som borde komma ihåg, alt dess högsta uppgift är att spara, att lägga plåt på plåt, som man säger, och undvika sådant slags öfverflöd, som egentligen har lill föremål utländska modevaror och luxartiklar.
Det är nemi. gifvet, mine Hrr, att då de inkomster, som tillflyta samhällsclasserne, komma ifrån oriktig väg och icke ifrån samhältsclassernas arbete, så skola ovilkorligen sådana inkomster användas till njutningsartiklar.
Man har längesedan sett detta öfverflöd, men man har icke insett hvarifrån det kommer, och derföre har man sökt bota detsamma med restriclioner i tull-lagarne, om hvilka jag nu blott får tillägga, att syftningen kan vara mycket god, när meningen är alt slämma öfverflödet; .men att vid sidan af ett sådant banksystem, som detta, är det alldeles som att taga ned sjustjernorna, att vilja söka bota det onda genom dylika restrictioner, emedan Sveriges kuster icke kunna stängas för lurendrägerier, synnerligen som lurendräjarne hafva ett privilegium exclusivum att kunna lill visst silfverpris taga och betala hvad de 8 ä 9 månader förut hafva på credit införskrifva.
Det är alldeles omöjligt, påstår jag, att på en gång consolidera capitalbildningen och att hämma öfverflödet, alltsammans löper dock slutligen tillsammans i en enda vertex; och det är det representativa banksystemet, som icke bort införas här i Sverige och som således mäste afskaffas.
Att nu plottra med ett sådant system, att nu taga hela denna stora fråga om reglerande af Statens penningväsende, en fråga, som är att likna med en kedja af flera länkar, så cavalierement att man blott utväljer en länk och filar derpå, under det man lemnar alla de öfriga icke allena orörda utan öfverhoppar dem ulan undersökning, det är just hvad jag högst klandrar och hvarföre jag redan i Augusti månad varnade.
Hela grundvalen och alla de undersökningar, som fordras, för att veta hvar denna grundval är, den liar man lemnat å sido, för att komma till mera reda, såsom Frih.
Sprengtporten nyss yttrade.
Men detta är i min tanka alldeles icke det rätta, ty om man börjar med reglementeringen på en punkt, nära emot slutet af kedjan, och icke har sett de föregående premisserna, så säger logiken, då man nemi. förslår hvad med logik menas, att man aldrig kan komma till några riktiga och beståndande resultater, utan oupphörligen måste åter taga sin tillflykt till undantagslagstiftning.
Ja det är just derföre, emedan den vederbörande, som styrt BancoUtsk., haft en sådan logik, alt han icke alls brytt sig om att undersöka grunderna till den öfverklagade förlägenheten eller orsakerna till sjunkandet, det är just derföre, 460 Den IS December f. m. sorn resultalerne råkat bli alldeles ologiska.
Det linnes en anmärkn. att göra vid hela banksystemet, eller vid penningeväsendels natur i vårt land, nemi. alt vissa egenheter uti de
Svenska lagarne äro alldeles oförenliga med det representativa banksystemet, då det skulle kunna med fördel här användas på samma sätt, som annorstädes, t. ex. i Danmark och Norrige.
Danska eller Norrska Bankerne tillhöra icke Staten, utan åtminstone till en del enskilda personer, och de vinster, som göras, spridas åter i landet eller till folket.
Systemet, sådant det här finnes, mäste deremot nödvärdigt vara skadligt för landet, ty det accumulerar pä döda handen.
Det har utgått ifrån en alldeles falsk grundsats, då man tillåtit publik inrättning att få begagna hvad man till åtskillnad ifrån den passiva crediten, borde kalla activ credit.
Jag ber att få avertera dem af Harne, som äro bekanta med statsekono mien i allmänhet (och på detta rum finnes säkerligen flera sådana), alt de torde här finna, att jag framkommit med en ny term, sorn de ej kännas vid, och händelseBf gör att jag varit och nu mäste angifva mig sjelf såsom auctor lill denna term.
Skillnaden emellan activ och passiv credit torde bli för oss af aldra högsta nytta.
I England, der samma banksystem för öfrigt är iufördt, liar man noga iakttagit denna skillnad, i sjelfva verket, ehuru det aldrig fallit de Engelska författarne in att göra en skillnad i tellner, troligen emedan de tyckte, att den af sig sjelf var solklar och der aldrig förvexlad.
Sir Robert Peel säger också, att Government, eller Engelska Regeringen, lika litet som parlamentet i England bör hafva bank, af politiska skäl, säger han, men han kunde lika väl hafva sagt af Jinanciella skäl.
Vi hafva således sett, att England icke lederat skillnaden emellan activ och passiv credit.
Samma åtskillnad finna vi iakttagen i Frankrike, Belgien, Norrige, ja lill och med i Finland.
Vi Svenskar hafva deremot bibehållit vår gamla Statsbank, föreställande oss, att detta skulle göra ingenting till saken.
Blott det icke är K. M., som utgifver myntet, ulan R.
St.; så föreställa vi oss att allt är förträffligt, icke begripande, alt creditsedlar aldrig borde tillflyta nationen från en statsbank.
Voro sedlarne nu så beskaffade, som våra gamla transportsedlar, nemi. att de skulle vara par auro, så kunde det vara likgillligt, ifrån hvad håll de komma; men när det är fråga om att ifrån £:del, ^:del eller någon annan bråkdel af en metallisk valluta gifva ut en större sedelmassa, så blifva dessa bancosedlar icke annat än verkliga, men skadliga creditsedlar, då antyder detta fingerade bankmynt derpå, att man ämnar begagna activ credit för en statsanstalt, och se deri är det just, som det grofva felet ligger.
Jag vill icke genom denna deduetion hafva på något sätt förklarat, att Staten icke skulle kunna hafva credit.
Staten kan visserligen hafva credit, men endast en passiv, d. v. s. den kan göra lån.
Orsaken, hvarför# en Stat endast bör hafva en passiv credit, är den, att en Stat icke är till för att samla capitaler, emedan en Stat icke arbetar, och det ligger uti ordet capital begreppet, att med capital menas en vinstgifvande produetion, hvars vinster, genom gjord besparing, accumuleras.
Det Den IS December f. m. 401 är icke nog att öka productionen, man måste också laga att man får vinst på productionen; och det råder en annan grof förvillelse härom i landet, då man tror det vara nog att öka production, nian att tillse om vinst derå uppkommer och om man kan skrinlägga denna vinst, ty endast då får man capitaler.
De, som tala om rörelsecapital, de mena dermed ofta hvad som icke är capital, utan blott bytesmedel.
Staten kan icke arbeta; men den har en ypperlig förmåga att alstra sådana skenbara konstproducter, sora endast borde alstras af arbete, och detta kallas då capitaler.
Dessa föregifna capitaler spridas i rörelsen, såsom vore de verkliga capitaler, och deraf kommer troligen den falska benämningen rörelsecapital, ”sorn landet ända till 30 millioner skulle kunna absorbera;” fastän jag icke kan begripa huru det vore möjligt, enär det icke är snart sagdt någon rörelse i landet, som vill gifva vinst på productionen, till följd hvaraf landet synes mig icke kunna absorbera någonting annat, än penningar att betala skulder med.
Det är märkvärdigt att se, att dessa felaktiga begrepp kunnat göra sig gällande i sjelfva England, intilldess Sir Robert Peel i Maj månad fattade sitt beslut, sedan man tvistat om den saken sedan år 1837.
Der helios parlamenter och comile'er hördes; men när förvillelsen var som störst, dä trädde Sir Robert Peel och lade vantarne på alltsammans.
Jag torde nu hafva uppehållit R. o. Ad. alltför länge, jag märker det på sorlet, och jag kan icke höja stämman nog för att böras.
Jag har någonting högst vigtigt osagdt.
Det var frågan om skillnaden emellan den activa och passiva crediten, och jag torde få fästa Hrr:nes uppmärksamhet på, att då nu Staten begagnar endast activ credit, så handlar
Staten deruti orätt både emot sig sjelf och mot de enskilde medborgarena inom densamma.
Det är endast folket, som arbetar, som kan och bör hafva credit, och Staten behöfver icke hafva activ credit, emedan Staten kan skattlägga sina innevånare, om de hafva någonting att skatta med.
Det rätta sättet för Staten att fä medel att disponera, måste således vara att låta folket blifva rikt och beskatta det.
Så har England gjort; men vi gifva i stället folket fingerade papper och dermed ruinera vi folket.
Sådana äro följderna af detta banksystem.
Vore det nu sä, att vi icke hade något annat sätt att fä stadgadt myntvärde, så vore det alldeles förgäfves att stå här och tala emot nuvar. system, helst det finnes en lag, som Svenska folket icke lärer kunna förglömma, den nemi., att nöden icke har någon lag; men det är detta problem, som jag tror kunna lösas.
Om jag ieke hade föresatt mig att på detta rum icke gå in i någon utveckling af mitt eget förslag, emedan det vore omöjligt att här strängt bevisa det, och dä jag icke kunde vara säker om en sådan uppmärksamhet, att hvad jag yttrade verkligen kunde göra någon nytta; så skulle jag väl äfven kunnat säga hvaruti detta af mig i brochuren föreslagna medel består.
Nu torde det vara nog sagdt derom.
Jag har nog länge uppehållit R. o.
Ad. i deras önskan alt få skrida till behandling af betänk, punktvis, för alt hafva fullgjort min pligt att på detta rum göra hvad jag kun - 402 Den 18 December f. m. nät för att söka hejda den fart, med hvilken man vill rusa till beslut i denna fråga.
Det kan icke i dessa frågor vara på samma sätt, som i andra politiska frågor, att man bör begagna all möjlig taktik för att komma lill målet, dä man är öfvertygad om ändamålens riktighet och medlens ärlighet.
Denna raskhet och taktik duger icke i en financiel fråga.
Det är alldeles nödvändigt att folket känner det financiella system, med tillhjelp hvaraf det skall bilda sina capitaler, och att framkasta ett sådant financielt system för folkets representanter till godkännande, innan folket sjelf känner det i alla dess vinklar och vrår, det vore icke rätt och ej eller försigtigt.
Detta hoppas jag, att de personer, som genom sin ställning nu ganska ädelmodigt och på det högsta lofvärdt framträdt för att leda och hjelpa Ståndet tillrätta i denna fråga, måtte besinna och med återtagande af det omogna projectet förekomma.
Deras goda afsigter i detta fall är jag långt ifrån att sätta i fråga.
Tvertom ber jag att få förklara, att jag gör dem rättvisa för det steg de i detta fall tagit på den ministeriella styrelsens bana; men jag vågar ännu en gång säga, att isådana frågor, som denna, bör man gå varligt till väga och noga undersöka saken.
Huru göra Engelsmännen, efter man vill efterapa dem?
Huru göra de när de besluta dylika förändringar?
Afven de nödgas tumma på sitt representativa myntsystem, hvilket också synes bevisa, att det icke är något non plus ultra system.
Men då de vidtaga förändringar deruti, så hafva de likväl den försigtigheten, att de under flera år förut hålla offentliga sammankomster, till hvilka de kalla folk ifrån alla landsändar och låta dem till protocollet besvara framställda frågor.
Sålunda erhålla ministrarne tillfälle att öfvertyga sig om landets och synnerligen affärsmannens opinioner i den frågan.
Ja de stora affärsmännens opinion är dem högst vigtig att känna, emedan desse möjligen skulle kunna förstöra hela ministrarnes plan.
Det är förlåtligt, ifall de se att det finnes confusa begrepp, att de då begagna tillfället till sin fördel, om de nemi. såsom Peel hafva mera makt i kikarn.
Om jag nu skulle uppräkna några af våra affärsmän och största capitalister här, som troligen hafva ide' om saken, möjligen bättre än någon af oss, så skulle vi komma att finna, att de alldeles icke hafva afgifvit någon opinion, och likväl talar man ”om det allmänna tänkesättet,” hvarom man ingenting vet, enär man aldrig tillfrågat dessa personer om deras tänkesätt.
Derföre borde man icke gå så till väga i denna fråga, som icke kan afgöras efter de grund satser, hvilka begagnas i vanliga politiska strider.
Jag är fullt öfvertygad om, att det finnes inga egentliga partiåsigter i denna fråga; ty financefrågan kan icke gerna nu, såsom på 1760-talet, vara någon partifråga; det kan icke finnas mer än en syftning hos alla i denna sak, nemi. att träffa på det rätta, och ingen kan vara så enfaldig, att han, för någon liten fördel eller för sitt speciella interesse, kan vilja förstöra hela landet.
Således kan det icke vara fråga om andra olika åsigter, än om rätta sättet att träffa det sanna i dessa kinkiga och af mängden ofullkomligt för stådda förhållanden.
Den 18 December f. m. 403 H.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, lillkännagaf, att plenum komme att fortsättas kl. 6 e. m.
Under det att R.
St. öfverlade om realisationen, voro tänkesätten ganska mycket delade, äfven bland dem, som 'voro bestämda för en realisation.
Några ville den skyndsammare, och sade, alt tiden var inne, när den metalliska valutan utgjorde hälften af sedelstocken.
Andra åter fruktade för första momentet, då realisationen skulle inträda, och vågade ej tillstyrka den förr än silfvervalutan uppgått till
De som förutsågo den lyckligaste följden af realisationen, förespeglade många fördelar, som derigenom skulle tillskyndas Riket, hvaribland hufvudsakligen den, att när myntet blefve bestämdt, så skulle ovillkorligen utländska capitaler strömma till Riket, emedan de i allmänhet icke kunna påräkna mera än 3 ä 4 proc.
Jag är öfvertygad alt det var en sanning, som de förutspådde,; men det har visat sig, att denna följd ännu icke inträffat.
Väl hafva till Sverige kommit en mängd utländska capitaler, men de hafva ändock icke varit tillräckliga.
Man klagar ännu öfver förlägenhet, och denna klagan är så allmän, att man väl icke lärer kunna helt och hållet förneka dess grund.
Då har man skäl att fråga: hvarföre har icke denna följd af realisationen inträffat i Sverige, då den likväl är fotad på en verklig grund?
Sjelfva frågan om realisationen, dä den gick igenom, förflyttade Sverige till ett in timt förhållande med penningemarknaden i verlden.
Det är naturligt, att Sverige, då det fick fördelarne af detta förhållande, äfven måste vidkännas dess olägenheter.
Bland följderna deraf är äfven den, alt den reella valutan i silfver och guld har varit mycket rörlig.
Den har flyttats frän det ena landet till det andra i stora qvantiteter, ja, från den ena verldsdelen till den andra.
Hvarföre skulle Sveriges
Bank ensam vara fritagen från de speculationer i delta afseende, som sträckt sig öfver hela verlden?
Det är ganska troligt, alt äfven om Sverige icke under de sednare åren varit utsatt för en svår jernconjunctur, så skulle vi ändock hafva fält vidkännas följderna af silfrets rörlighet.
Detta förhållande har nemi. ej allenast berott på spridandet af statslån och stora bolags behof, ulan äfven på bankrörelsens olika kraf.
Jag vill här åberopa ett enda exempel.
Om man jemför penningeförliållandet i de Nordamerikanska staterna inom de 15 stater, som liafva största rörelsen, vid tvenne olika perioder, nemi. 1838, dä bankerna föllo, och närvarande tid; så linner man, efter de underrättelser jag erhållit, följande: år 1836 voro i circulation 128,104,328. år 1844 är 1836 i depositioner .... år 1844 Utestående fordringar voro under 54,688,795. 104,529,154.
67,904,817. år 1836 år 1844 . . 415,309,197- . . 207,275.826- 464 D«n 18 December f. m.
Den metalliska valutan utgjorde år 1836 38,847,962.
Och år 1844 45,945,358.
Således visar sig, att ehuru circulationen blifvit förminskad till mera än hälften, så har ändock den metalliska valutan höjt sig ganska betydligt, eller ungefär med J.
England har icke eller varit fritt för inflytelser af detta slag.
Dess bank mäste för icke längesedan upptaga ett län af 4,000,000 £ St. af Fransyska Banken.
Nu deremot vet man, att England har stort öfverflöd på metallisk valuta.
I samma män som silfver- och guldvalutan är rörlig, har den ock blifvit föremål för bandel, och om denna lönar sig bättre, så blir deraf en ovillkorlig följd, att capitalerna draga sig ifrån varuhandeln till penningemarknadeu.
Hvad sorn då ligger på upplag, måste då realiseras, och pä samma gäng skall realiseras hvad sorn tillverkas.
Inträffar då derjemte, att tillverkningen är för stor emot behofvet, hvilket också kan vara fallet med vissa artiklar, så blir det icke mindre än tre särskilda orsaker till varor nas fall, och dessa orsaker till varornas fall pä verldsmarknadeu skola äfven inflyta på förhållandet i vårt land, icke allenast med de varor, som Sverige importerar, utan äfven med vår export i vissa fall, såsom t. ex. spanmål.
Sålunda drabbar delta varornas fall näringsidkaren.
Såvida det verkar sparsamhet och tvingar att så mycket som möjligt nedsätta lillverkningspriset, kan det vara nyttigt, och han måste underkasta sig sitt öde, som beror på hela verldsmarknadens ställning.
Men en tryckning sker äfven på råämnenas pris, och ytterst kommer sjelfva arbetaren och den som forslar råämnena i betryck.
Afven detta kan vara nyttigt, sä vidt det tvingar Svensken till sparsamhet, som han icke är fallen för; men om deremot följden blifver, att näringarne förstöras inom landet, då lider Staten i dubbelt hänseende.
Skulle man föreställa sig, att delta förhållande skulle för beständigt fortfara, så är det naturligt, att de näringar, som icke nu bära sig, skulle fullkomligt upphöra, och detta vore då icke någon förlust, emedan de i sådan händelse voro fullkomligt onaturliga; men om det åter är förhållandet, att den nu lönande penningehandeln småningom kommer att aftaga, så skola capitalerna ovillkorligen återkomma, först till Banken, sedan i den stora handeln och slutligen i all rörelse, och man får dä till sin fördel hvad man nu liar till skada.
Om inga större orsaker lägga grund, antingen till en totalt minskad production eller också uppkomsten af likartade näringar på sådana punkter af jorden, der lillverkningsprisen äro lägre, så kan man emotse en period, då varuprisen skola äter stiga.
Men om dä dessa näringsidkare under liden skulle dukat under, så har ju Riket tydligen gjort en förlust, ty näringen är borta.
Men antagom också att näringen icke vore borta, utan blifvit öfverflyttad på andra händer, sä äro de icke erfarna nog för att med framgång sköta den.
En sådan förstöring vore derföre en förlust för Riket.
Det Den 18 December f. m. 465
Det resultat man väntade sig af realisationen, nemi. utländska capitalers inströmmande, har således ännu icke inträffat.
Men denna väntan antyder likväl i sig sjelf på ett behof inom Riket af sådana capitaler, och ett förhållande har också till följd deraf under dessa är inträffat, som är ganska märkvärdigt, nemi. inrättande af de s. k. privatbankerna.