Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Propos. derom till nästa Riksdag.
Hvad första alternativet beträffar, torde binder möta för Proposms afgifvande lill Rikets näst sammanträdande Ständer.
En lagstiftning, bygd på behöriga och vetenskapliga undersökningar om rätta metoderne för ett ändamålsenligt skogshushållningssätt inom vårt fädernesland, torde möjligen erfordra längre tid, än de tvenne år, som tilländalöpa innan R.
St. nästa gång samlas.
Men om äfven denna tid vore tillräcklig, så uprepar jag hvad jag redan på f. m. anförde, elier att skogsordningarne alltid hittills ansetts höra till den ekonomiska lagstiftningen.
Det må väl icke vara Hr von Hartmansdorffs mening att föreslå en förändring i detta hänseende.
M. lik - 398 Den 11 November e. m. väl, innan en sådan förfaltn. utfärdas, deröfver inhemta)' R.
Sl:rs mening, har jag så mycket större anledn. alt förmoda, som K.
M. under innevar:de Riksdag i två serskildta ämnen, som tillhöra den ekonomiska lagsliftningssferen, aflätit Propos. till R.
Jag anser således det icke vara lämpligt att gifva K.
M. en slags vink derom, att K. M. i detta hänseende borde förfara på samma sätt, som i flera föregide fall.
.lag förmodar, alt R. o. Ad. icke vill all R.
St. genom en skrifvelse i denna syftning skola gifva K.
M. en antydan, alt han vid utfärdandet af de förra skogsordningarne öfverskridit gränsen af sin lagstiftande rätt.
Då en förfaltn. ang:de skogarne i Riket hädanefter som hittills lärer komma alt angå så väl Kronans odisponerade, sorn alla Boställsskogarne, torde R. o. Ad. vid sådant förhållande finna, alt den förfaltn., som kommer att utfärdas, ang:de förvaltningen af dessa skogar, är af ekonomisk lagstiflningsnatur.
Att förfaltmn äfven kommer att i större eller mindre mån afse de enskildtes dispositionsrätt öfver sina skogar, anser jag väl vara möjligt, men jag hyser äfven den säkra förmodan, att K. M. i delta afseende kommer alt inhemta R.
Stms åsigt, hvarföre jag ej anser nödigt, att R.
St. derom anhålla.
På grund häraf och då ett RiksSt. redan bifallit
Utskrns förslag i denna del, vågar jag hemställa, alt äfven R. o. Ad. ville dertill lemna sitt bifall.
Hr von Hartmansdorffs förslag blifvit upläst, på begäran af Gr.
Lagerbjelke, yttrade Gr.
Af del nu uplästa förslaget behagade R. o. Ad. inhemta, att derest detsamma skulle antagas, hade man i sjelfva verket tillintetgjort verkan af alla de beslut, Ståndet förut i frågan fattat, så att man vid denna Riksdag icke skulle hinna längre i skogslagstiftnings-frågan, än man hann i kriminal-lagstiftningsfrågan vid 1844 års Riksdag, då man antog det s. k. principbetänkandet.
St. nu uttrycka deras åsigt i saken och derjemte anhålla om nådig Propos. till nästa Riksdag, så står frågan vid den kommande Riksdagen i samma öppna skick som förut, och de nu beslutade stadganderna betyda då ingenting annat, än att R.
St. vid ett föreg:de tillfälle hyst och uttryckt den eller den åsigten, alldeles på samma sätt som man, ifall någon propos. i kriminal-lagstiftningen skulle inkomma, kunde säga, att R.
St. vid. 1844 års Riksdag varit af den mening, princip-betänk:t uttrycker.
För min del önskar jag, alt R.
Sl:s i denna fråga nu fattade beslut måtte blifva något mera, blifva en verklighet, och jag anhåller derföre, att R. o. Ad. ville gilla Utsk:ns hemställan om en underd. anhållan hos K. M., all han täcktes, icke aflåta nåd.
Propos. i ämnet, utan utfärda ny skogsordning, bygd på de af R.
St. nu fastställda grunder.
Del är då gifvet, alt om K. 51. anser dessa grunder vara goda, komma de äfven att tjena till grundval för den blifvande förfaltmn, samt att, om något af de utaf R.
St. nu beslutade sladganden är af civil-lags natur och detsamma sedermera af K. 51. i förfaltmn antages, detta stadgande således erhållit den för dylik lags stiftande erforderliga sanktionen af båda Statsmakterna.
Skulle åter i den nya förfaltmn finnas något annat af civillags na - Den 1] November e. m. 399 lur, utom dc af R.
Si. redan beslutade sladganden, så är K.
M. naturligtvis oförhindrad att förfara på samma sätt, som vid föreg:de dylika tillfällen, d. v. s. besluta en författa., och endast i de delar deraf, som äro af civillags natur, inkomma med Propos. till R.
Jag inser således ingen olägenhet af ett bifall lill Ulsk:ns förslag, men deremot den stora vinsten deraf, alt hvad vi nu i delta ämne beslutat, kan erhålla någon verklighet och icke blifver endast ett uttryck af R.
Stms nu hysta åsigter i ämnet.
Jag tror icke, alt här är fråga blott om ekonomisk lagstiftning, hvilket torde bäst bevisas deraf, att ändring i 15:de kap. Ryggn.-B:n af vår allmänna lag skulle ske.
Hvarföre hafva Lag- och Ekon.Utsk:n sammanträd!, om icke derföre, att lagfrågor i saken inginge?
Det bör således vara tydligt, att här jemväl är fråga om stadgande af civil-lag.
Då förhållandet är sådant, kan Konungen icke ensam besluta en förordning, som omfattar hela ämnet.
Utan R.
St:s medverkan äger
Han endast behandla sådana delar af frågan, hvilka ej höra lill allmänna lagen.
Fördenskuld blefve författningen ofullständig.
St. följaktligen böra deltaga i hennes stiftande, så kunna de icke genom en und. anhållan åt Konungen öfverlåta deras lagstiftande-rätt, ty den fä de icke afhända sig på annat sätt, än genom en grundlagsändring.
Lagerbjelke har sagt, att om vi skulle gå till väga på det af mig föreslagna sätt: så hade vi endast uttryckt vissa åsigter i ämnet och anhållit att Konungen mätte, i öfverensstämmelse dermed, aflåta nådig Propos.
Men om vi deremot antaga Utsk:ns förslag, så hafva vi icke heller gjort annat än uttryckt vissa åsigter och anhållit om utfärdande af författning i ämnet.
Det är väl mycket olämpligare att begära en författnings utfärdande, än att blott begära Propos. i ett ämne, i afseende å hvilket man icke upgjort något fullständigt förslag till förordning.
Lagerbjelke torde, äfven erinra sig, att det var Konst.Utsk. som föreslog, att R.
St. skulle af Konungen begära förslag lill en författn. rörande RegeringsRätten, och att detta begärdes, ehuru Ständernas beslut derom icke var mera än halfgånget.
Den 24 Maj e. m. 301 beskattning i allmänhet borde iakttagas, vid det beslut, att ifrägavar:de bevillms-afgift skulle bestämmas till endast 2 R:dr b:ko, eller det i sagde Förordn. för Bokhållare i 8:de klassen utsatte belopp; emot hvilket beslut Hr Possessionaten
Hård yttrade den olika åsigt, att, då klaganden sjelf begärl, alt Bokhållaren Olssons bevilln. mätte påföras med 5 proc. af det i besvären upgifne lönebeloppet 100 R:dr, den i 27 § 1 mom.
Bevilln:s-Förordn:n antydda proc:s-beräkningen i sådant fall borde iakttagas.
Ordf:n, Hr Landshöfd:n Gr. Liljencrantz, samt Kronans ombud, Hr Lands-Kamereraren Normelli, reserverade sig jemväl mot beslutet samt instämde uti den af Possessionaten
Hård yttrade åsigt.
Med bifall till Landtbrukaren J. A. Euanders, å egna samt å Hr Öfversten och Riddaren Ch.
Rudbecks vägnar, ingifna skriftliga anhållan, att deras s. k.
Befallningsmän vid Hägerstalund och Sollentunaholm, för hvilka innevar:de års TaxeringsKomité åsatt en bevilln. af 5 proc. utaf deras till 200
R:dr upskattade löneinkomster, eller 10
R:dr hvardera, mätte beskattas till samma belopp, som sistförflutne året blifvit dem påförde, beslöt Pröfnings-Komitéen, det skulle efter klassberäkning i bevilln. utgöras:
För Befallningsmannen vid Hägerstalund, G. E. Fröling, 3 R:dr och för dito vid Sollentunaholm, Ericsson, 2 R:dr.
Emot detta beslut reserverade sig så väl Hr Landshöfdm Gr.
Liljencrantz som Hr Lands-Kamereraren Normelli, med förklarande, att Taxerings-Komitéens beslut borde godkännas, serdeles som besväranderne icke styrkt, att deras Befallningsmäns löneinkomster varit mindre än de af Taxerings-Koraitéen bestämda.
I anledn. af Hr Gr. Aug. Gyldenstolpes, genom'
Inspektoren C. J. Larsson, hos Pröfnings-Komitéen anförda besvär öfver Taxerings-Komitéens fattade beslut, att Inspektoren och Bokhållaren vid Steninge i Husseby socken skulle, jemlikt 27 § BevillmsFörordnm, påföras bevilln. efter 5 proc. för af dem åtnjutande inkomster, som af Taxerings-Komitéen ansetts utgöra: för Inspektoren 733 R:dr 16 sk. och för Bokhållaren 200 R:dr, förklarade Pröfnings-Komitéen, med godkännande af besvären, att för bemälde Inspektor och Bokhållare skulle utgöras bevilln. efter klassberäkning till samma belopp, sorn för år 1852 utgått, eller för Inspektoren 20
R:dr och för Bokhållaren 2 R:dr b:ko.
Delta beslut biträddes ej af Pröfnings-Komitéens Ordf:de, Hr Landshöfdm Gr.
Liljencrantz, som ansåg, alt då Inspektor Larsson hvarken vid Taxerings-Komitéen, der han varit närvande, ej eller i besvären gittat styrka, att Taxerings-Komitéens ofvanberörde upskaltning af Inspektörens och Bokhållarens vid Steninge löneinkomster vore oriktig, Taxerings-Komitéen alltså lagligen förfarit.
Kronans ombud, Hr Lands-Kamereraren Normelli, anmälde jemväl reservation emot beslutet och instämde med hvad Hr Ordfm i saken yttrat.
Uti till Pröfnings-Komitéen ingifven skrift hade Mäster-Lotsarne M. Öhman och M.
Söderlund samt Secund-Lotsarne C. 302 Den 21 M aj e m.
Beckman och A. Gräsman vid Öhrskär i Gräsö socken anhållit om rättelse uti den af Taxerings-Komitéen vidtagna åtgärd, att med 5 proc. af den årliga inkomst, de ansetts ega, bevilln. dem påföra; förmenande Lotsarne att de, såsom tjenstemän och betjente, hörande lill Militär-Staten, boi-dt efter 2 Art. 2 § Bevilln:sFörordmn beskattas.
Efter öfverläggning härom förklarade Komiléen skäligt i så måtto ändra Taxerings-Komitéens beslut, att ifrågavar:de Lotsar skulle efter de i 14 § Bevilln:s-Förordn:n antydde klasser utgöra bevilln., nemi.:
Mäster-Lotsarne efter 2:dra klassen med 2 R:dr samt Secund-Lotsarne efter 3:dje klassen med 1 R:dr hvardera; emot hvilket beslut Komiléens Ordfrde, Hr Landshöfdm Gr.
Liljencrantz samt Hr Lands-Kamereraren Normelli sig reserverade, förmälande, alt Taxerings-Komitéens åtgärd bordt såsom egande slöd af Bevilln:s-Förordn;n fastställas.
Taxerings-Komitéernes inom länet åtgärder, ronde åtskilige i 27 och 29 §§ Bevilln:s-Förordn:n upräknade personers ej öfverklagade beskattning, godkändes; dock skulle, med afseende å betydenheten af de befattningar och löneförmåner Inspektorerne Fellenius vid Hargs och Björkman vid Forssmarks bruk innehafva, desse upföras i lista klassen till bevilln. af 40 R:dr b:ko för hvardera.
Kammar-R:n genom utslag underkänt flerfaldige sådane personers besvär öfver sisth års Pröfnings-Komités stadgande, att i bevilln. efter 2:dra Art. skulle erläggas 5 proc. af deras inkomster, reserverade sig så väl Hr Landshöfdm m. m. Gr. Liljencrantz som Hr Land- Kamereraren Normelli mot Pröfnings-Komiléens nu fattade beslut, i hvad detsamma fastställer klassberäkning för de personer, hvilkas inkomster lill beloppen blifvit upgifne eller eljest voro kände, äfvensom i öfrigt der bevilln:s-afgifterne blifvit nedsatte till lägre belopp, än sisth års Pröfnings-Komité godkänt”.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag vördsamt om återremiss af ifråuavande punkt, äfvensom att nyss åberopade prot.-utdr. måtte fä åtfölja mitt yttrande till Utsk.
Jag förmodar, att om
Utsk. åt denna fråga lemnar tillbörlig upmärksamhet, skall också författningen blifva sådan, att den icke vidare kommer att gifva anledn. till olika tydningar.
Hvad Stockholms läns Pröfnings-Komité beträffar, så anser jag densamma icke hafva i allo fästat nödigt afseende på författningens föreskrift; men det är likväl omöjligt för så väl Taxerings- som Pröfnings-Komitéer att kunna med billighet och rättvisa tillämpa densamma.
Då 62 § fritager husbonde, som ansvarar för sina tjenares bevilln., från skyldigheten att upgifva hvad de hafva i inkomst, och det dessutom icke finnes något stadgande, som bestämmer dessa personers s. k. behållna inkomst, så upkommer derigenom, att de skola taxeras i enlighet med hvad 4 § föreskrifver i afseende på tjenstemän, och då skulle t. ex. en rättare icke kunna taxeras tilt mindre än 15 R:dr.
Den 24 Maj e. m. 303 Jag fortfar alltså i mitt yrkande, att de ord jag i min motion upgifvit måtte varda uteslutna.
Hr Printzensköld!
Jag yrkar icke borttagandet af ifrågavande mening, utan önskar blott, att den måtte blifva förtydligad.
Jag liar således ingenting emot Utsk:s hemställan, att den väckta motionen om meningens borttagande måtte lemnäs utan afseende.
Skulle emellertid Hr Gr. o. Landtm, tillåta att, när föredragningen af sjelfva förslaget till Bevillms-stadga kommer alt ega rum, det lemnäs öppet för hvar och en, att mot ordalagen i hvarje § göra de anmärkmr, hvartill dessa ordalag kunna föranleda, så anser jag mig icke nu böra yttra de anmärkn:r, hvilka jag tror vara nödvändigt att inför det Höglofi.
Ståndet framställa, för att i 10 och 28 §§ af ifrågavar.de stadga vinna sådana ändringar, att icke de af Hr
Hård här upgifne förhållanden för framtiden må inträffa.
Då Bevilln:s-stadgans mening är tydlig, att af all inkomst, af hvad namn den vara må, med undantag för åtskillige personer, för hvilka ett bestämdt bevilln:s-belopp är faststäldt, samt för Statens embets- och tjenstemän, hvilkas löner äro bestämda, äfvensom med det olyckliga undantag, som i sednare tider blifvit gjordt för Filial-bankerna, — all annan bevilln. skall med 5 proc. erläggas, så anser jag för min del ganska riktigt,, att Bevilln.Utsk. vid förra Riksdagen föreslog och R.
St:r antogo det stadgande, som här är i fråga Det förundrar mig, att Hr
Hård framställt dessa anmärkmr allenast mot 27 §, då samma stadgande, som der förekommer, återfinnes i 10 och 28 §§.
Att Pröfnings-Komitéen för Stockholms län, efter min upfattning, förfarit fullkomligt orätt, då den lagt klassberäkningen lill grund för beskattningen af sädane personer, hvilkas inkomst man kände, förefaller mig klart och tydligt af denna författnings ordalag.
Frågan är nu blott, huruvida man vill göra ett undantag frän Bevilln:s-Förordn:s föreskrifter för alla de i 27 och 29 §§ omnämnde personerna, d. v. s. att de icke skola för sin inkomst skatta pä samma sätt, som för öfriga sportler eller inkomster skatt skattas.
Jag tror icke, att det vore rätt att göra ett sådant undantag, allra helst när det innebär en bestämd mannamån; och af sådan beskaffenhet äro alla partrellä undantagslagar, de der endast äro till förmån för den ene, men icke för den andre.
Jag anser således de ifrågavar:de orden böra qvarstå och anhåller vördsamt om bifall till Utsk:s hemställan.
Då den fråga, sorn af Hr
Hård blifvit uptagen, tillhör dem, öfver hvilka Utsk. i sitt nu föredragna Betänk, afgifvit bestämdt Utlåt., sä förmodar jag, att rätta tiden att' yttra sig öfver riktigheten eller felaktigheten deraf nu är för handen.
1 fall det, såsom jag tror, är Hr Gr. o. Landtnäs mening, att saken nu behandlas, sä önskar jag, att Hr Printzensköld mätte genast framställa de anmärkmr, han mot ifrägavar:de punkt 301 Den 24 Maj e. m. har alt anföra, äfvensom alt han måtte göra det så omständligt, sorn tiden medgifver.
Det torde fördenskull vara öfverflödigt, att jag i denna sak på förhand yttrar mig.
Dock kan jag icke underlåta att vitsorda det förhållande, som Hr Härd anmärkt, nemi. att man i KammarR:n, till följd af ett stadgande, som Gr. af Ugglas anser tydligt, funnit sig föranlåten ålägga personer, de der rätteligen icke kunna anses vara annat än enskildes tjenare, bevillms-afgifter, som äro alldeles öfverdrifna.
Jag tror följaktligen, att man bör i föievande §§ vidtaga någon rättelse.
Hr Hård:
Jag vill blott med ett par ord genmäla de anmärkn:r Gr. af Ugglas framställt.
Gr:n säger nemi. att det förundrat honom, att jag förbigått alla de öfriga §§ i denna författning, der 5 proc.-beräkningen linnes stadgad.
Flere föreg:de talare hafva redan på ett mera talangfullt och expressivt sätt, än jag kan göra, ultry
xt sin mening i hänseende till 5 proc.-beräkningen, hvilken de i allmänhet ansett vara för hög.
Gr:n har äfven erkänt detsamma, och jag har derföre ansett det vara öfverflödigt att orda om andra §§ än den, hvaruti jag väckt motion om förändring.
Jag tror således, att de ifrågavande orden böla uteslutas, eller också utbytas mot någon bestämdare föreskrift, när denna 5 proc.-beräkning bör begagnas, på det att åtminstone någon del af den villervalla, som nu upstår mellan Taxerings- och Pröfnings-Komiléerna, måtte förekommas.
Jag hoppas att den upmaning, som Hr von Hartmansdorff nyss framställt till Hr Printzensköld, skall framkalla alla de uplysningar, som kunna vara af nöden, och jag vill desto hellre instämma i denna upmaning, som jag på det högsta önskar, att man mätte kunna slippa allt det obehag och besvär, som vid denna författnings tillämpande alltid måste upsla.
Efter som man anser rätta tiden nu vara inne att yttra sig, ronde den ifrågavande meningen, hvilken man önskar mätte ur § utgå, så anser jag mig förbunden att här tillkännagifva de förhållanden, på hvilka R. o. Ad. benäget torde fästa upmärksamheten.
Ordet ”högre” förutsätter naturligtvis en jemförelse med något annat, och således bör, vid tillämpningen af § i dess detaljer, en sådan jemförelse anställas.
Detta har skett inom K. Kammar-R:n.
Men ledamöterna hafva dervid stannat i skiljaktiga åsigter.
Flere hafva ansett meningen böra så förstås, att 5 proc.-beräkningen alltid skall ega rum, från den lägsta klassen till den högsta; så alt, om t. ex. en person eger en inkomst af 250 R:dr, sä skall han icke allenast skatta, efter 5 proc. för de 200 Ruhne, 10 R:dr, utan han skall derjemte betala för de 50 R:dr 2] R:dr, hvadan den skattdragande således för en sådan inkomst blir påförd en bevilln. af 12.]
R:dr, följaktligen ett belopp, som icke finnes utsatt i sjelfva klassberäkningen.
Andre ledamöter, som höra lill minoriteten, hafva deremot ansett 5 proc.-beräkningen icke förr böra vidtagas, än då den skattdragandes inkomst upgår Den 24 Maj e. m. 305 upgår till så högt belopp att 5 proc. af denna inkomst öfverstiga' den högsta klassens bevilln. inom hvarje af d.e uti ifrågavande §§ upräknade kategorier.
Denna minoritet har således ansett, att, så länge inkomsten icke öfverstiger den högsta klassens, så skall man, utan afseende på det högre eller lägre beloppet, tillämpa någon af de i BeviIln:s-Förordn:n bestämda klass bestämmelserna.
Denna minoritet har äfven ansett det vara med billighet förenligt, att, når inkomsten icke upgår till sä högt belopp, som man ansett böra skäligen draga bevilln. efter 5 proc.- beräkningen, då bestämma denna bevilln., såsom jag nyss nämnt, till en lägre summa, alldeles såsom Stockholms läns PröfningsKomité har gjort i de fall, hvilka Hr Hård har omförmält.
Anledmn till denna skiljaktighet i åsigter torde höra un| danrödjas.
Detta kan icke ske på annat sätt, än att meningen förtydligas, antingen så att vederbör:de beskattnings-myndigheter skola hafva till pligt att, utan afseende på klasserna, alltid bestämma bevillmn till 5 proc. efter inkomsten, eller också att samma myndigheter skola vara befriade från skyldigheten att beräkna 5 proc., intill dess löne-inkomsten upgår till del belopp, att 5 proc. öfverstiga den högsta klassbestämmelsen.
Jag tror, att det skulle öfverensstämma med billighet, om detta stadgande kunde förtydligas på ett sådant sätt, att Stockholms läns Pröfnings-Komités tillämpning deraf blefve den rätta, hvaremot jag är af den tanken att pluraliteten inom Kammar- R:n från juridisk synpunkt riktigast tillämpat §:n.
Af hvad som i detta ämne blifvit anfördt, torde det icke vara tvifvel underkastadt, att ifrågavar:de § bchöfver en ny redaktion.
Då R. o. Ad. för öfrigt återremitterat åtskilliga andra §§, så förenar jag mig med dem, som önska återremiss äfven af denna, på det en uy redaktion af densamma måtte på de grunder, Hr Printzensköld nyss anfört, upgöras.
Det torde icke kunna förnekas, att det synes ganska obilligt, att enskildes tjenare blifva taxerade med 5 proc. af sina löneinkomster, då Statens tjenare icke pä långt när draga en så hög bevilln., och jag kan icke föreställa mig annat, än att man äfven på dessa förstnämnde personers rätt, hvilka utgöra en stor klass af medborgare, bör fästa behörigt afseende.
Dessutom torde man icke böra förbise den omständigheten, att om en så hög bevilln. skall af enskildes tjenare erläggas, sä kommer detta att drabba husbönderna, och desse erlägga ändå för sin rörelse en ganska hög bevilln.
Jag anhåller fördenskull vördsamt om återremiss af ifrågavaride punkt.
Orsaken, hvarföre icke enskilde personers tjenare blifvit behandlade i samma kategori som Statens, har jag redan förut omnämnt.
Det är nemi. derföre, att man om Statens tjenstemän har vida säkrare kännedom, än om de personer, hvilka äro anställde i tjenst hos enskilde. 7 H. 20 306
Den 24 Maj e. m.
Att denna § skulle föranleda missförstånd förvånar mig, då dess mening synes mig tydligt och klart uttryckt i dessa ord: ”för följande på landet boende personer skall afgiften, så vida den till 5 proc. af inkomsten beräknade bevillnai icke upgår till högre belopp, bestämmas sålunda etc.”
Häraf tyckes mig vara uppenbart, att det egentligen är 5 proc.-beräkningen, som blifvit lagd tili grund för ifrågavar:de personers taxering.
Ytterligare torde detta blifva klart af det tillägg, som Bevilln:sUlsk. denna Riksdag gjort vid 29 §, och der precist samma stadgande blifvit infördt, som det förut befintliga för städerna, nemi.: ”i likhet med hvad uti 11 och 12 §§ för städerna är stadgadt, ega äfven taxeringsmännen på landet, att, der minimi-afgifter eller afgifter efter vissa klasser äro bestämda, ej blott ålägga bevilln. öfver förstnämnde afgifter, samt mellan tvenne af berörde klasser, utan äfven påföra bevilln. under minimi-afgifterna.”
Jemför man nu denna föreskrift med ordalagen uti ingressen till 27 §, sä kan jag icke förstå, huru något större förtydligande skall kunna göras, och för min del skulle jag aldrig kunna draga i betänkande, att icke 5 proc.-beräkningen är den, som bör läggas till grund för hvarje sådan ifrågakommande förhöjning i de bestämda afgifterna efter vissa klasser.
Denna beräkning må drabba huru hardt som helst, så kan jag ändock icke finna något skäl, hvarföre ej den ena inkomsten får gälla lika mycket som den andra.
Det må vara, att det svider på ena eller andra hållet; men alt stadga olikheter i samma Bevillms-Förordn., anser jag icke rätt.
Man kan frångå en princip; men så länge den finnes, bör den ene, lika väl som den andre, underkasta sig densamma. llr Printzensköld:
Jag medgifver visserligen att Gr.
Ugglas har rätt deruti, att hvar och en bör skatta efter den inkomst han eger, ehuru jag lika med honom anser den proc.- beräkning, som här är stadgad, vara ganska bård. för att icke säga orättvis.
Men jag, som icke gerna vill söka vinna någon förändring i grunder, sorn en gång äro antagne, när jag icke förmår upgifva andra, som äro bättre, vill fördenskull icke i afseende pä sjelfva beskattningsgrunden yrka någon ändring.
Deremot anser jag det vara af vigt, all åt det stadgande, som finnes i Bevillnrs-författningen, gifva en sä klar lydelse, att icke, såsom nu är händelsen, en beskattnings-myndighet tolkar detta stadgande på ett sätt, och en annan på ett annat.
Nu har det visat sig, huruledes Pröfnings-Komitéen i Stockholms län tolkat ifrågavande § alldeles i motsats mot dels Taxeriugs-Komitéerua, dels den högre myndighet, dit besvären blifvit ingifna, nemi. K. Kammar-R:n.
Jag vet äfven, att de Skånska auktoriteterna och nominativa Laudshöfdinge-embetet i Malmöhus län, enl. de underrättelser jag i dag erhållit, tolkat nämnde § på det sätt, som majoriteten inom K.
Kammar R:n gjort.
Detta förhållande måtte således ådagalägga, att ett förtydligande af meningen är af behofvet verkligen päkalladt.
Jag tilltror mig icke, att här Ben ? i Maj e. tn. framställa något förslag (ill förändrad redaktion, utan önskar att denna punkt, i sammanhang med de §§, der den ifrågavar.-de meningen ytterligare finnes inryckt, måtte till Bevilln.Utsk. varda återremitterad, på det att Utsk. måtte inlägga den lydelse i §:s ord, att vederbönde besk attil i ngs-myndighe ter icke vidare få anledn. alt tvista om sjelfva tillämpningen, så att af de skattskyldige, den ene blir taxerad efter den enä beskattningsgrunden, och den andre efter en annan.
Jag är förekommen af Gr. af Ugglas.
Lika med honom motsätter jag mig den af Hr Printzensköld begärda återremissen, dels emedan Hr Printzensköld sjelf medgifvit, att han icke kan upgifva något förslag till förändrad redaktion af ifrågavar:de g, dels då jag för egen del finnér §:n vara fullkomligt tydlig, synnerligast nu, sedan Hr Printzensköld uplyst, att den möjliga osäkerheten blifvit genom K.
Kammar-R:ns utslag håfven.