Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet hemställer derföre, att Riksdagsfullmäktige!!
Guslaf Jonssons förutnämnde motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. § 5.
Ehuru vitsordande det välgörande inflytande på folkets sedliga och moraliska ställning, som gällande lagstiftning angående bränvins tillverkning, distillering och försäljning utöfva!, har Riksdagsfullmäktige!) Gastaf Larsson frän Stockholms län, likväl i ändamål alt undanrödja brister, som, enligt vunnen erfarenhet, ännu skulle vidlåda nämnda lagstiftning, uti sin motion föreslagit, ibland annat, att hvarken minuthandel med eller utskänkning af bränvin måtto vidare få vara med annan handel förenad, samt att distillerings-idkare mätte förbjudas att vid sidari af sin distilleringsrörelse, vare sig i eget namn eller genom andra, bedrifva utskänkning eller krogrörelse.
Uti första momentet af § 5 i nu gällande författning är stadgadt: att utskänk ning af bränvin icke må ulöfvas af den, som idkar annan handel, till hvars bedrifvande särskildt tillstånd erfordras’’, och samma §:s andia moment innehåller: ”ä landet vare lag samma för minuthandel med bränvin”
Förbud alt i förening med annan handel idka utskänkning af bränvin, äfvensom för landthandlare att handla i minut med sådan vara, (innes således redan.
Något skäl för utsträckning af dessa förbud bar Utskottet desto mindre kunnat finna, sorn olägenhet veterligen icke uppstått derigenom, att i stad minuthandel med bränvin och annan varuhandel varit förenade i samma persons hand.
Del vill ock synas löga rimligt all förmena dislillermgs-idkare att, under de i författningen bestämda vilkor, genom minutering eller utskänkning afyttra sitt eget fabrikat.
Utskottet anser derföre Gustaf Larssons ifrågavarande motion böra lemnäs ulan afseende. § 6.
Herr von Knorring, Axet, har yrkat: att rättighet till minuthandel med eller utskänkning af bränvin icke må Apothekare tilldelas; till stöd för hvilket förslag motionären anfört, hurusom, genom' den i § 23 af Kongl.
Förordningen den 18 Januari 1855, angående vilkoret! för bränvins tillverkning, Apothekare medgifna rättighet att 6 Sai/nnans. Bevilln.-, Lag- stan t Allm.
Besvärs- och Ekon-.
U/sk.
N:o 4. för farmaceutiska behof ulan afgift nyttja två distilleringspannor, Apothekare, sorn rättighet lill bränvinsförsäljning inropat, sattes i tillfälle afyttra distillerad vara till lägre pris, än förhållandet vöre med dera. hvilka, enligt § 20 i samma Kongl.
Förordning, idkade distilleringsrörelse, enär desse sistnämnde för sin näring drabhades af åtskilliga utgifter, som Apothekare undginge.
Exempel lära icke saknas, att en och annan Apothekare missbrukat sin omförmälda obeskattade distilleringsrätf, pä sätt af motionären blifvit antydt, och anledningar dertill böra tvifvelsutan, sä vidt möjligt är, undanrödjas.
Med apolheksinrättningens ändamål och den uppmärksamhet, som åt apolheksröréises bedrifvande bör egnas, torde icke heller vara förenligt att
Apothekare sysselsätta sig med utminutering eller utskänkning af bränvin.
Utskottet tillstyrker således det mätte ett stadgande i förutnämnda syftning införas uti andra momentet af § 6, såsom bilagda förslag till författning innehåller. §§ 8 och 12 somt ny § 13.
Beträffande den uti första momentet af § 12 gästgifverierna å landet tillerkända rättighet att utskänka bränvin och andra spritdrycker, har blifvit föreslaget, af Herr Konlrakts-proslen Emanuelsson samt af Riksdagsfullmäktige •/.
Andersson från Östergöthlands län och J.
Smedberg från Elfsborgs län, med hvilken förstnämnde motionär åtskillige ledamöter af Preste-ståndet förenat sig: det mätte berörde rättighet upphöra och gästgifvare underkastas samma vilkor i afseende på bränvinsförsäljningi sorn funnes i § 13 föreskrifna; samt af Riksdagsfullmäktigen Liss Lars Olsson frän Stora Kopparbergs län, att vid slutet af om förmälda moment i § 12 mätte tdläggas orden: ”dock må kommunerna å vederbörligen utlyst sockenstämma deröfver höras och ega beslutanderätt. ” Deruti Riksdagsfullmäktigen Sven Eriksson från Stora Kopparbergs län med flere inom Bonde ståndet hafva instämt.
Såsom skäl för dessa förslag har blifvit anfördt, att omförmälde, gästgifverierna medgifna, rättighet pä ett betänkligt sätt motverkade nu gällande författnings syftemål: dryckenskapslastens hämmande.
Erfarenheten hade visat, att nämnda last och dennas följeslagare icke mindre nu än förr blomstrade ä dessa krogar; och så länge gästgifverierna bibehöllos vid en obetingad rättighet att utminutera och utskänka spirituösa drycker, skulle sannolikt delta mycket öfverklagade onda komma att fortfara.
Särdeles olämpliga för krogrörelse voro också dessa ställen, emedan stundom, såsom vid skjutsningar, uppbördsstämmor, ting och många andra förrättningar, hvilka mestadels hölles på gästgifvaregårdarne eller i granskapet deraf, en mängd personer af nästan alla åldrar der sammanträffade och då, till följd af varans åtkomlighet, sattes i frestelse att omättligt njuta densamma.
Omförmälde olägenheter kunde endast afhjelpa.* derigenom, all, hvarje kommun sattes i tillfälle alt bestämma huruvida någon krog skulle fä finnas inom kommunen, och i betraktande häraf måste man låta gästgifveriernas förmenta privilegier alt sälja bränvin vika för det allmännas kraf.
Utskottet, som tagit dessa skäl i öfvervägande, hyser emellertid den öfvertygelse, att så länge krogar å landet icke kunna helt och hållet förbjudas eller umbäras, skulle de af motionärerne föreslagna åtgärder mera skada an gagna.
Om sådan vara icke finge de vägfarande tillhandahållas på gästgifvaregårdarne, komme otvifvelaktigt, med eller utan auktorileternas och kommunernas samtycke, krogar att uppstå på andra ställen, der kroglifvet och oordningar bielke äf vida betänkligare ari, än förhållandet nu är vid gästgifvaregårdarne.
Sådana tillåtna eller otillåtna krogar kunde nemligen aldrig blifva underkastade den strängare tillsyn, som gästgifverierna, dä dessa månadlligen inspek - Santmans.
Bevil In.-, Lag- sami Allm.
Besv- och Ekon-Utsh.
N:o 4. 7 leras af Kronofogde eller Länsman, och dessutom ofia af bemälde tjenstemän och andra personer, som hafva i uppdrag att öfvervalla ordningens vidmakthållande, hesökas.
Vid sådant förhållande torde man också böra fästa afseende på gästgifveriernas hilliga anspråk på att fä tillgodonjuta sin urgamla rätt alt, framför andra, ulskänka alla sorters förtäring, och deribland spritdrycker.
Onekligt är, att de flesta hemman, som varit lill gäslgifverier anslagna, vunnit ett högre värde genom den hittills ovilkorlig! medföljande utskänknings-rältigheten; och om densamma skulle med ett penndrag upphäfvas, sfi kunde mången, som genom laga fång_ öfverlagd ett dylikt hemman efter ett högre värde, tillskyndas en oförskyilad och känbar förlust.
På grund häraf anser Utskottet, som framdeles vill redogöra för det sätt, hvarpå Utskottet tänkt sig att en del af de olägenheter, motionärerna öfverklaga!, kunna albjelpas, sig böra hemställa, att omlörmälde, al' Herr Kontrakts-proslen Emanuelsson samt Riksdags-fullmäktige J.
Andersson, J.
Smedberg och Liss Lars Olsson väckta förslag icke må vinna Rikets Ständers bifall.
Vidare har Herr Lektor Sondén uti sin motion anfört: att §§ S och 12 i författningen väl medgåfve att besvär öfver taxerings-kommittés beslut, angående den afgift, som för minuthandel med eller utskänkning af bränvin skulle erläggas, finge anföras inom den tid, och i den ordning, som för öfverklagande af taxerings-kommittés beslut i allmänhet voro bestämda, men nämnde ingenting om behörigheten alt sädane besvär anföra.
Härigenom vore visserligen näringsidkaren skyddad emot en alltför hög afgift, enär ingen tvekan kunde uppstå, att ju han vöre behörig att sig besvära öfver det beslut, som direkt beskattade hans rörelse; hvaremot, såsom författningen blifvit tillämpad, nästan intet korrektiv lunnes emot det icke otänkbara, kanske icke en gång sällsynta fall, alt minuthandel eller utskänkning af taxerings-kommilté uppskattades till ett allt för ringa belopp.
1 enskildt fall hade, såsom af ett, motionen bilögadt Kongl. Maj:ls och Rikets Kammar-rätts Utslag den 12 Februari 1856 inhemtades, Landskamererare blifvit förklarad obehörig att å tjenstens vägnar deröfver föra talan, förmodligen emedan de omlörmälde afgifterne icke tililölle Kongl. Maj.l och Kronan ulan länet eller dess särskilda socknar.
En och annan socken hade derföre under sistlidna är anfört besvär öfver taxerings-kommittéers beslut, hvilka äfven med anledning deraf blifvit af pröfnings-kommilté ändrade, men ännu vöre icke kändt, huru saken i detta fall kunde af Kongl. Kammar-rätten afdömas; och huru än detta skedde, så insåges likväl lätteligen, att en enskild socken eller dess nämnd icke kunde hafva en så allmän kännedom om alla försäljnings-slällen inom ett heil län. att den skulle kunna tillse alt rättvisa dem emellan vid beskattningen iakltoges.
Äfven om socknarnes rätt att i besyärsväg höja skatten för ifrågavarande försäljning både erkändes och begagnades, hände det lätteligen, att länet och socknarne, genom mångå försäljnings-ställens för låga beskattning, ginge miste om sin rättmätiga inkomst deraf, pä samma gång som afsigten alt, medelst bränvinets fördyrande, minska åtgången, delvis eller helt och hållet förfelades.
Till förekommande häraf vore nödvändigt att ändring i taxerings-kommittés åtgärd kunde åstadkommas genom någon person eller myndighet, hvilken bättre än en socken vore i tillfälle att taga en öfversigt öfver hela länets försäljnings-rörelse, utforska dess verkliga belopp, eller åtminstone jemföra del ena försäljningsstället med det andra på skiljda orter.
Med anledning hvaraf molionären föreslagit, att uti författningen mätte näst efter § 12 tilläggas en ny §, i närmaste likhet med Bevillnings-fö rörd ningens § 122 och af följande lydelse: 8 Santmans.
Hevilla -, Lag- sami Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
”Nöjes icke näringsidkare, som i 1 mom. § 7 omförmäld är, eller gästgifvare pä landet åt taxerings-kommillés enligt § 8 eller 12 lättade beslut, vare han då berättigad att hos pröfnings-kommitlé i länet söka ändring och rättelse, på sätt Bevillningsiorordningen g 113 föreskri Iver.
Olver pröfnings-kommillés beslut må sä väl af närings- eller gäslgifveri-idkaren, som af krono-, hushållnings-sällskaps- eller sockne-ombud besvär anföras inom den tid och i den ordning, som för överklagande af pröfningskommitlés beslut i allmänhet stadgade blifvit.* *Har näringsidkare eller gästgifvare taxerings-kommillés beslut icke öfverklaga!, men Lands-kamererare eller annat kronans-, hushållnings-sällskaps- eller sockneombud dervid anmärkningar gjort, och finner pröfnings-kommittéen skäligt att med anledning deraf eller i öfrigt, utan anledning af några anmärkningar, taxerings-kommillés åtgärder rätta, skall protokolls-utdrag, som upptager allt hvad för besvärs anförande bör iakttagas, utfärdas och den ska Ilsk jldige delgifvas.”
Alt ett lagstadgande hufvudsakligen i samma syftning, som Herr Lektor Sondéns förslag innefattar, är af behofvet påkallad!, torde motionären hafva tillräckligt ådaga lagt och beslyrkes än vidare deraf att, enligt hvad numera kändt är, Kongl.
Kammarrätten förklarat kommunen oberättigad alt söka rättelse i taxerings- och pröliiingskomrnitléers beslut rörande de uti §§ 8 och 1*2 af gällande förordning omnämnda närings-idkares beskattning för bränvinshandel; men alt ät Kronans embets- och tjenstemän uppdraga, alt å embelets vägnar inblanda sig i nämnde beskaltnings-frågor har Utskottet funnit vara hvarken lämpligt eller behöfligt.
Det alsedda ändamålet skall otvifvelaktig! vinnas om länens hushällnings-sällskap och kommuner jemte deras styrelser eller delegationer blifva berättigade att hvar inom sitt län besluten öfverklaga samt pröfnings-kommitlé får sig ålagdt alt, äfven utan föranledande af besvär, vidtaga de förändringar i taxerings-kommillés åtgärder, sorn pröfnings-kommittéen kan finna behöflige.
Eli: stadgande härom torde lämpligast blifva föremål för en ny § under nummer 13, deri jemväl nu befintliga föreskrifter lili andra momentet af § 8 och sista punkten i andra momentet af § 12 i författningen höra inrymmas.
I öfverensstämmelse härmed, bar Utskottet, som icke kunnat tillstyrka bifall till Herr Lektor Sondéns förslag i sin helhet, ansett sig böra hemställa, alt, med uteslutande af de i §§ 8 och 12 nu förekommande sladganden, angående ordningen för överklagande af taxerings kommillés ifrågavarande beslut, föreskrifter härom mätte sammanfattas i en ny § 13 af den lydelse bilagda förslag innehåller. § 13 (ny § 14).
Riksdags-fnllmäktigen O. Lagergren från Gottlands län har uti sin motion yrkat, ibland annat: "att Rikets Ständer måtte besluta att å landet inga krogar finge finnas", samt till stöd för detta sitt förslag anfört: att om ä ena sidan rättvisligen måste medgifvas, att af alla åtgärder som blifvit vidtagne för att hämma den olycksbringande bränvins-förbrukningen, hade den nya försäljnings-lagen visat sig mest verksam, så finge man dock icke tro alt det åsyftade ändamålet i lika grad uppnåtts inom alla orter af riket.
Orsaken till dessa olika resultater vore icke heller svår,att utleta.
Den lå^e nemligen, enligt motionärens förmenande, hos kommunerne sjelfva, som icke med no” kraft och allvar begagnade sig af den dem inedgifna rättigheten att inskränka eller rent af utrota det redan befintliga antalet krogar, utan tvertom i detta afseende gjort sig skyldige till en oförlåtlig svaghet.
Så vore åtminstone förhållandet i motionärens hem - Sammans. Bevilln.-, Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ékon.-tJtsk. Bet.
N:o 4. 9 hembygd. hvarest krogai ne ännu mångenstädes florerade.
Derföre ansåg motionären det också nu vara hög tid att kiaftiga åtgärder från lagstiftningens sida vidtoges till förebyggande af det onda.
Då, såsom Utskottet här förut anfört, ulskänkningsslällen hvarken å landet eller i stad kunna hell och hållet umbäras, hvilket häst synes deral alt, enligt hvad motionären vitsordat, kommunerne och länsslyrelserne icke funnit lämpligt indraga redan beviljade krogar, ehuru de redan hafva en sådan makt sig tillerkänd, så anser Utskottet sig höra hemställa, all O. Lagergrens omförmälda förslag icke måtte bifallas. §§ 10 och 14 (ny § 15).
Vid dessa §§ har Utskottet förehaft till pröfning ett af Herr Doktor Sandberg väckt förslag alt aukliousanbud, som i §§ omförmälas, alltid skulle underställas Taxerings-kommitlé, som egde alt, om skäl dertill förelunnas, höja beloppet i förhållande till den förmodade afsältningen.
I hvilken sednare händelse del likväl borde vara den bjudande obetagel, alt antingen i vanlig ordning anmäla besvär hos prölnings-kommitlé eller ock inom en månad efter taxeringslörrättningens slut, på landet hos socknenämd och i stad hos magistrat, afsäga sig den inropade rättigheten.
Som Taxerings-kommittcerna vanligen hafva slutat sina förrättningar för året innan medlet af Juni månad, men de i §§ 10 och 14 (15) omförmälda auktioner hållas sednare på året, nemligen i städerna under Juli och å landet under September månader, sä kunde den af Herr Doktor
Sandberg föreslagna pröfning af auklionsanbuden först verkställas af näst påföljande årets Taxerings-kominillc.
Under sådant förhållande skulle sannolikt ingen väga all lörsäljningsrällighet inropa, enär han, icke förr än efter en lång tids utölvande af densamma, linge visshet om huru stor afgift derföre kunde blifva honom påförd; hvaraf följden åter blelve icke blott den, all kommunerna ginge förlustige påräknade och kanske ganska behöfliga inkomster, ulan ock alt den lofliga och kontrollerade komme alt lemna runi för den olofliga.
Utskottet tillstyrker derföre, att motionen må lemnäs ulan afseende.
Men deremot torde det vara af vigt, att uttryckligen medgifva Magistrat i stad och Socknenämd å landet rättighet att aukliousanbud förkasta, om detsamma, ehuru öfverstigande det uti § 16 af författningen stadgade minuthandels- eller utskänknings minimum, icke innefattar det (Örsäljningsbelnpp, som näringsidkaren anses kunna under år afyttra.
Derjemte har Herr Lektor Sondén uti sin ofvan omförmälda motion yrkat en förändrad lydelse af andra momentet i § 14 (15), emedan, enligt ordaslällningen i samma moment, del förutsattes att utskänkningsrältighet vid Gästgifveri blifvit uppsagd, då den uti närmast föregående § af författningen föreskri lita socknestämma under loppet af
Maj månad hålles.
Denna förutsättning vore likväl oriktig.
På flere orter skedde taxeringen i slutet af Maj eller början af Juni månader, och lätnlieliden för Gästgifvare att afsäga sig utskänkningsrättigheten lilländaginge en månad sednare.
1 sådan händelse vore del omöjligt att vid den anbefallda sockenstämman i Maj månad taga ärendet under pröfning.
Föreskriften i 14 § borde derlöre ändras så att den blelve verkställbar och socknarne bibehöllos vid den dem tillerkända rätt.
Med anledning häraf har Utskottet sökt alt, genom en något förändrad redaktion af §§ 10 och 14 (15), dels uti dessa §§ inrymma rättighet för Magistrat i stad Bih. till B.
IS56 & 1857.
5 Sami 2 Afd.
A Haft. 2 10 Sammans. Bertihl.-, Lat]- samt Allin. Besvärs.- och Ekon.-Utsk.
I\r:o 4. och Socknenämd å landet att förkasta auktionsanbud, om della icke innefattade det kannelal bränvin, somansåges kunna å det ifrågavarande minuthandels-eller utskänkningsslället afytlras, och dels afhjelpa den af Herr Lektor Sondén antydda oegentlighet; hemställande Utskottet, att dessa förändringar, sådana de finnas i förfaltningsförslaget upptagne, mätte af Rikets Ständer godkännas. § 16 (ny § 17).
Motioner rörande denna § hafva blifvit väckta: af Herr Dalman, fV. hvilken, under förmälan, hurusom det inträffat, att en Taxerings-kommitlé i stad funnit för godt stadga det vilkor, att derest någon, som idka de utskänkning, inläte sig i täflan med ett i staden bildadt utskänknings- och minuterings-bolag, en sådan dristig utskänkare skulle taxeras tili en försäljning af 20,000 kannor spritdrycker, hvaremot, om han afsade sig denna täflan, lian endast borde skalla för försäljning af 800 kannor, föreslagit, att då försäljningslagen stadgade ett minimum för dylika källarmästare, schveitsare, gästgifvare och näringsidkerskor åliggande skatteafgifler, i samma lag jemväl, till förekommande åfelt alltför vidsträckt, af egennyttan föreslafvadt godtycke hos Taxerings-kommitle'erua, mätte bestämmas ett maximum utöfver hvilket ifrågavarande afgift icke finge påläggas; samt af Herr Doktor Sandberg, sorn föreslagit, alt alldenstund det vore af vigt att försäljningsställen, der bränvin utminuterades eller utskänktes, icke anlades nära intill hvarandra, emedan, om afslåndet dem emellan blefve långt ecb försäljningsskatten vore hög, så försvårades åtkomsten lill den (orderfliga varan, del mätte minimum af kantal, sorn enligt författningen läge till grund för hvarje rättighet att utminutera eller utskänka bränvin, höjas för rättighet i stad från 800 till 1,600 kannor och för rättighet å landet från 100 lill 800 kannor.
Gagnlösheten af att, såsom Herr
Dalman föreslagit, bestämma ett maximum för deras beskattning, som idka minuthandel med eller utskänkning af bränvin, inses lätt om man besinnar alt sådant för hela riket gällande beskaltningsmaximum mäste, för att icke vålla olägenheter af ganska betänklig art, sättas så högt, att man skäligen kunde antaga, del ingen näringsidkare på året afyttrade ett större kannelal bränvin.
Den föreslagna åtgärden torde också vara öfverflödig, enär otvifvelaktig! är, att en vilkorlig taxering af den beskaffenhet, som i Herr Dalmans motion omförmäles, icke korinne alt ega bestånd, derest den ötverklagades.
Och beträffande Herr Doktor Sandbergs förslag, sä är det visserligen sanni alt genom en förhöjd beskattning å de lolgifne minuthandels- och utskänknings-slällena, dessa sednares antal inskränktes, och Utskottet vill icke bestrida alt ju della vore för nykterhetens befrämjande önskvärd!t men så länge man har skäl att befara eller till och med kan taga för gifvet, alt på de flesta orter, i stället för de af sådan anledning nedlagda försäljningsställena, lönnkrogar skola uppstå, torde något förhöjdt minimum för beskattning å ifrågavarande näringsgren icke böra för närvarande af lagstiftningen bestämmas.
Kommunerne och Länsslyrelserne hafva dessutom rättighet att indraga vissa försäljningsställen, då sådant finnes lämpligt, äfvensom alt vägra tillstånd att anlägga nya sådana, hvilket synes vara tillräckligt för uppnående af det mål, Herr Doktor Sandberg åsyftat.
Pä nu anförda skäl hemställer Utskottet, att Herr Dalmans och Herr Doktor Sandbergs omförmälda förslag måtte lemnäs ulan afseende.
Santmans. Bevil/n.-, Lag- samt Alim.
Bel. N:o 4. 1! §• 17 (18).
Utgående från den åsigt att bränvinet bör, genom en lörhöjd beskattning saint inskränkning i minuterings-ställenas och krog,irnes antal, göras för allmänhefen sä svåråtkomligt som möjligt, har Riksdagsfullmäktige)!
Gusta/ Jokansson från Kronobergs län, med hvilken Riksdagsfullmäktigen Gustaf Jonsson från Kalmar län samt Sven Ersson och Lars Olsson från Stora Kopparbergs län sig förenat, föreslagit, att de uti gällande förordning stadgade afgifter för bränvinsiorsäljning mätte höjas, vid minuthandel frän 8 till 10 sk. och vid utskänkning från 12 till 24 sk, banko för hvarje kanna.
Af skäl, som blifvit anförda vid besvarandet af Herr Dokter Sandbergs bär ofvan under § 1(5 (17) anmärkta motion, anser Utskottet någon väsendtlig förhöjning af omförmälde afgifter icke böra ske; hvadan Utskottet tillstyrler, alt Gustaf Johanssons ifrågavarande förslag icke må föranleda annan åtgärd, än att afgiflen för utskänkning af bränvin till åstadkommande af lättnad i densammas beräkning sedan nya mynt systemets tillämpning vidtagit, Ilöjes från densammas nuvarande belopp 12 sk. banko eller 37| öre riksmynt till jemna 40 öre för hvarje kanna af beräknade utskänknings-beloppet. S 19 (20).
Under förmälan, hurusom det lätteligen kunde bända alt gästgifvare, som en gång uppsagt sin uti § 12 af författningen grundade rättighet att utskäuka bränvin, nästpåföljde år vore hugad ali åter komma i åtnjutande af samma rättighet, men att, enligt § 19 (20) i Förordningen sådant vore honom betaget, hvilket åter icke öfverensslämde med rättvisa och billighet, har Riksdagsfullmäktigen Per Benjaminsson från Elfsborgs län uti sin motion föreslagit, att andra momentet i sistnämnde $ måtte erhålla denna lydelse:
"Ilar för gästgifveri ä landet rättighet till bränvinsutskänkning en gäng blifvit af egaren uppsagd, gälle en sådan uppsägning endast under det året dä uppsägningen skett, men gästgifvare vare icke deraf hindrad att sedermera när han åslundar komma i åtnjutande af en sådan rättighet, på säll 12 § 2 mom. löreskrilver.”
Del ligger dock, enligt Utskottets tanke, i sakens natur att då, såsom här förut blifvit nämndt, gästgifverierna vid förra Riksdagen bibehöllos vid sitt privilegium att få utskäuka bränvin, endast för att icke förnärmas uti en häfdvunnen rättighet, sä har samma privilegium upphört i och med detsamma gästgifveriets egare frånsagt sig bruk deraf och bör icke kunna återvinnas.
Utskottet hemställer derföre, att Per Benjaminssons motion icke mätte vinna Rikets Ständers bifall. § 21 (22).
Vid denna § har Utskottet IÖ reha fl till pröfning ett af Riksdagsfullmäktigen Gustaf Larsson frän Stockholms län uti hans förutnämnde motion framstäldt förslag, att innehafvare af utskänkningsrätl mätte få sig ålagdt att vid mantalsskrifningen uppgifva den distillator, af hvilken han inköper sitt bränvin, på det alt härigenom en billig fördelning at krono-utskyider och andra pålagor mätte kunna åstadkommas och Taxeringskommitté icke sakna behörig ledning vid bedömandet häraf.
Men utom det a'tt en för - 12 {•'ammans.
Be.villn.-, Lag- samt Allin.
N:o 4. pligtelse af flen beskaffenhet, motionären afsell, innebure ett onaturligt band på rättigheten att inköpa varan, der den, efter vexlande konjunkturer, erhölles med bästa fördel, skulle de äskade uppgifterna, till följd af svårigheten att kontrollera desammas riktighet, blifva ytterst opålitliga och således äfven föga gagnande.
Utskottet har derföre ansett förslaget icke böra af Rikets Ständer bifallas. § 23 (2/1).
I afseende på den uti § 23 af gällande förordning stadgade fördelning af de utgifter, som inflyta för minuthandel med och utskänkning af bränvin, samt sättet lör samma a (gifters användande, har blifvit anmärkt och yrkadt, nemligen: l:o vid första momentet, af Herr E. G.