Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nu Överrätten i södra delen av landet visat sig otillräcklig, är det Oss en övertygelse att en ny domstol av detta slag svarar mot sin bestämmelse.
Universal angående fullständighet i rannsakningar i grövre brottmål; Stockholm den 31 oktober 1820 Kongl Maj: t har i en skrivelse till Hovrätten anmärkt att då besvär och nådeansökningar angående grövre brott kommit till Kongl Maj: t har utredningarna varit ofullständiga.
Där står att domstolarna inte får anse rannsakningen fullständig endast genom att uppta de omständigheter, som ger laglig visshet om brottets verklighet och egenskap och den tilltalades överbevisning.
Där skall också tas hänsyn till den tilltalades levnadsomständigheter och i övrigt noga utreda motivet till gärningen och den brottsliges förhållanden före och efter brottets utövande.
Stockholm den 31 oktober 1820 H A v STROKIRCH
Cirkulär till Befallningshavande angående vad som bör iakttagas vid rekvisitioner av stämplat papper.
Stockholm den 2 november 1820 Kammar Kollegium har uppmärksammat att stämplat papper rekvirerats till flera län många gånger om året och även vid årstider då endast kronoskjuts kan nyttjas, vilket blir dyrare än med sjötransport.
För att undvika onödiga utgifter för Kronan och bereda lindring för den skjutsande allmogen har förordnats, att sedan Landskontoret i början av året beräknat åtgången av stämplat papper rekvisitionen sker en gång om året.
Dessutom har uppmärksammats att charta stämplar på sjättedelsark s k biläggningschartor inte brukats, utan man i stället begagnat hela ark och då har det billigare alternativet helt förfelats.
Dessa skall i fortsättningen användas.
Stockholm den 2 november 1820 SALOMON LÖFVENSKIÖLD
Kungörelse om underhållsutdelningen av krigsmanshusmedlen, till avskedade krigsmän, för innevarande år; Stockholm den 10 november 1820 475 har fått höjda pensioner.
6.898 gratialer utdelades till ett belopp av 69.901 riksdaler 16 skilling.
Stockholm den 10 november 1820 CARL AXEL LÖWENHJELM
Instruktion för de Generalspersoner som i Nåder förordnas att förrätta Generalmönstringar med indelta regementena till fot.
Stockholm den 16 november 1819 I stort sett samma instruktion som den 16 november 1819 utfärdades för personer som skulle förrätta mönstring av kavalleriregementena och det till infanteri förvandlade kavalleriet.
Följs av flera formulär.
Kungörelse angående tillåtelse att till Ystads och Hälsingborgs hamnar införa rått silke med farkoster och båtar.
Stockholm den 29 november 1820 Tillåtelsen gäller från den 24 denna månad Stockholm den 29 november 1820 A N EDELCRANTZ
Cirkulär angående general auditören och revisions sekreteraren Daniel Forelii förordnande till Kongl Maj: ts Ombud i de mål och ärender som dess enskilda rätt röra; Stockholm den 4 december 1820 Kongl Maj: t har, för att avböja det lidande flera personer skulle hamna i genom att vara tvungna försälja sin egendom i tider av penningbrist och störd kredit samt att stora påbörjade odlingar inte kan färdigställas, funnit för gott att inköpa flera bruks- och lantegendomar.
Då mål och ärenden därmed således kan förekomma, har revisions sekreteraren Daniel Forelius förordnats till Konungens ombud i dessa hans enskilda affärer.
Kongl Maj: t är övertygad om, att alla känner Hans aktning för lagarna och den jämlika rätt varje medborgare hög eller låg äger till deras skydd.
Då Forelius inte kan närvara personligen vid alla mål, har han rätt att utse sitt ombud, för att på hans ansvar saken lagligen utföra.
Stockholm den 4 december 1820 H A v STROKIRCH
Kungörelse och förklaring rörande tiden för kapitalavbetalningar på odlingslån, Stockholm den 15 december 1820 Det finns oklarheter om rätta förfallodagen för odlingslånen.
Förklarar Vi, att fjärde årsdagen, räknad från den, då första lånesumman utgått, skall anses som förfallodag för första kapitalavbetalningen på odlingslånen.
Så vidare till och med den åttonde, som blir den sista.
Löftesmännens ansvar för varje kapitalavbetalning kommer att fortfara 12 månader från den dag, då en sådan avbetalning bort erläggas.
När det gäller de stora lånen räknas första förfallodagen efter 6 år.
Stockholm den 15 december 1820 CARL JOHAN
Cirkulär angående förteckningars insändande till Justitie Kanslers Ämbetet på mål som vid häradsrätter och Stadsrätter förekomma.
Stockholm den 15 december 1820 Kongl Maj: t ger till känna, att Justitiekanslern hemställt att det vore angeläget att känna till hur många mål under loppet av ett år, som förekommer i de olika domstolarna, hur många som blir förlikta och avgjorda.
Därför skall förteckning enligt bifogade formulär insändas innan februari månads slut till Hovrätterna.
Stockholm den 15 december 1820 H A v STROKIRCH
Plakat om fyra allmänna solenna tacksägelse,- faste,- bot och böndagar som över hela Sveriges rike och alla Sveriges krona tillhörande och underliggande furstendömen, land- och herrskaper, högtidligen hållas och begås skall i nästkommande år 1821.
Stockholm den 16 december 1821 De skall högtidligen firas i landet den 11 mars, 29 april, 1 juli och 21 oktober.
Då sätts alla världsliga sysslor åt sidan och väl förberedda inträder församlingen i Guds Hus för att med texter, böner, psalmer och lovsånger begå gudstjänsten.
Vi har givit befallning till Vår Överståthållare i Stockholm, borgmästare och råd i städerna, fogdar, befallningsmän och länsmän på landet att hålla noga uppsikt över att ingen utan giltigt förfall utebliver.
Prästerskapet skall i god tid underrätta församlingarna om tiden, så att ingen kan förebära okunnighet därom.
Försäljning av alla slags drycker är förbjuden.
Böterna är 3 riksdaler 16 skilling som tillfaller närmaste hospital, de husarma i församlingen och sockens kyrka.
Den som inte kan betala böterna, häktas och förvaras i 4 dygn på vatten och bröd.
Stockholm den 16 december 1820 CARL JOHAN
Universal angående erinran till vederbörande att gäldenärer ej bör dömas till arbete i andra fall än i lag stadgade; Stockholm den 19 december 1820 I åtskilliga orter har domstolarna som grundsats antagit att den som inte kan betala sin skuld skall dömas att avtjäna den med arbete.
I lagen uttrycks att fabrikanter och hantverkares fordringar på sina arbetare om ersättning för tjuvgods, kan ersättas med arbete om de inte kan betala.
I övrigt tillåter inte lagen andra tvångsmedel på gäldenär än bysättning.
Härom erinras underdomare och exekutörer.
Stockholm den 19 december 1820 H A v STROKIRCH
Kungörelse angående den tull, som för utgående varor under nästkommande år 1820 skall beräknas och erläggas.
Stockholm den 28 december 1820 Viss ändring av en del varor i sjötulltaxan annars gäller 1818 års taxa.
Vete, råg, korn, havre, malt, bönor, vicker, tunnbottnar och tunnstäver av ek eller bok får tullfritt utföras till utrikes orter.
Stockholm den 28 december 1820 M ROSENBLAD
Låssa kyrkas arkiv
Anvisningar och råd till lärare om sättet att verkställa vad Kongl Maj: t i nåder i Skolordningen av den 16 december 1820 stadgat och anbefallt.
Bihang till Uppfostrings Kommitténs underdåniga förslag till skollag.
Uppfostrings Kommittén har försökt undvika att i lag påbjuda sådant som enligt sakens natur måste vara underkastat täta förändringar.
Undervisningsmetoderna skall i många av dess detaljer bero av varje lärares individuella lynne och föreställningssätt.
Läroböckerna måste i många kunskapsgrenar förbättras och förändras efter vetenskapernas nya upptäckter, vilka inte i förväg kan beräknas.
Själva behandlingssättet bestäms av så många särskilda lokala omständigheter, att föreskrifterna endast måste innefatta allmänna regler.
Även med den mest fullständiga skollag skall undervisningens och hela uppfostrans framgång bero på lärarens goda vilja och personliga skicklighet för sitt ansvarsfulla kall.
Med förtroende för dessa hans egenskaper bör samhället lämna honom fria händer vid valet av de medel, som gör att ändamålet nås.
På denna grundsats har Kommittén i sitt förslag inte ansett sig böra anvisa skolböcker eller metoder.
Då Kommittén nu framlägger sina tankar i olika ämnen, sker det endast som råd och anvisningar åt lärare, som ännu inte genom teori och erfarenhet har fullbordad övertygelse.
Vi framställer också några problem som endast genom framtida erfarenhet och mogen prövning kan upplösas.
Det är inte Kommitténs avsikt att uppgiva alla undervisningsmetoder som med fördel kan användas, eller att noggrant uppräkna alla läroböcker.
Det är nog om Kommittén lyckas att med tydlighet ådagalägga sina grundsatser och avsikter i ämnet.
Varje rättskaffens lärare måste med klar blick inse att ändamålet med uppfostran och undervisning måste var att utveckla människans naturkrafter.
Fattningsförmågan får inte övas på bekostnad av minnet eller inbillningskraften men inte heller tvärtom.
De intellektuella förmögenheterna får inte för tidigt eller för träget uppövas, så att kroppskrafterna blir lidande.
Alltsammans måste framskrida i harmoni och jämnvikt.
Då utbildas både förstånd, vilja och lynne till den högsta grad av förädling, vars kännetecken är sann religiositet, manlig dygd och redbar verksamhet.
Till sann gudsfruktan och dygd leds det unga sinnet säkrare genom efterdömet av en älskad lärare, än genom de vackraste förmaningar, tänkesätt och sederegler.
Ändamålet vinns, då läraren vid undervisning i kristendomen, böner och den yttre gudstjänsten alltid visar djup andakt och innerlig känsla för dessa heliga föremål.
Då han själv är redlig och rättvis, allvarsam men foglig, visar kärlek till ordning och flit.
Då han uppmärksamt fordrar lydnad, uppriktighet och fördragsamhet och välvilja hos eleverna.
Då han någon gång då tillfälle ges nedlåter sig att delta i deras lekar, dels för att lära känna deras kynne och dels för att utveckla känsla för heder, ordning och anständighet, vilken även under de gladaste förströelser alltid måste följa varje välbildad man.
I vårt tidevarv förebrår man allmänt ungdomen, att vara egenkär.
Här är inte stället att undersöka, om denna förebråelse är grundad.
Vi anmärker blott att självklokhet och högmod ofta i vetenskapens rike som i allmänna välden är uttryck för medelmåtta och oduglighet.
Vill man vid uppfostran undvika sådana lyten, bör man vinnlägga sig om verklig utbildning, grundlig underbyggnad, klara begrepp och sammanhängande kunskaper.
Ju mer ynglingen lär, desto tydligare inser han hur litet han vet.
Genom lärarens uppmärksamhet på varje elevs särskilda sinnelag, förekommer man denna skadliga inbilskhet, som utgör ett hinder för det sunda vettets utveckling och som dödar det älskvärda lynnet.
Beröm är sällan tjänligt för ungdomen.
Ett enkelt gillande, en bifallande och välvillig uppsyn, ordet rätt utsagt i rätt tid är det språk som ynglingen säkrast förstår och som han bäst behöver.
Skulle trots denna kloka behandling någon elev visa sig fallen för ovannämnda fel, bör läraren genom att ställa så svåra frågor, att han omärkligt för sig själv och även andra elever inser att hans kunskaper inte räcker.
Detta är viktigt att inse, då mången yngling har blivit missbildad och gått förlorad för eget lugn och statens gagn.
Den elev, som är av vekare lynne och har mindre hastig uppfattning, men visar god vilja och flit, skall uppmuntras.
Läraren ger honom tid och visar tålamod.
Aldrig må han utlämnas åt skämtet, än mindre åt löjet.
Genom överseende med misstag och en lättare framställning skall ynglingen småningom lära känna
sina egna krafter och ge honom självkänsla som jämställer honom med sina mer lyckligt lottade kamrater.
Han kan till och med gå förbi dem.
Vid den intellektuella bildningen är det angeläget att fästa uppmärksamhet på de föremål som utgör ämnet för undervisningen.
Det är därmed som undervisningsmetoder som Pestalozzi, Lancaster och Bell nått framgång.
Förmågan att med uppmärksamhet följa vad ögat och örat uppfattar är bland de själskrafter som bör uppövas.
Brist på denna förmåga är det största hindret, då barn skall lära något.
Den borttager lusten att lära och lästiden bortnöts till ingen nytta.
Aritmetik och geometri är ämnen som befrämjar denna förmåga.
Metoden att på en tavla för alla lärjungarna framställa språkövningar har befunnits vara nyttiga.
Läraren skall alltid inrätta sin undervisning så, att han kan kontrollera elevernas uppmärksamhet, så att de inte hänger sig åt skingrande tankar eller än mindre åt främmande sysselsättningar.
Härtill fordras en väl ordnad lokal, så att ingen elev lämnas ur sikte.
Vid läxförhör och redogörelser skall ingen bestämd ordning följas, utan eleverna skall aldrig veta när deras tur kommer.
I avseende på minnets övning har man under olika tidevarv gått från den ena ytterligheten till den andra.
Man har förebrått våra förfäder att uppöva minnet på bekostnad av fattningsförmågan.
I senare tider har man gått för långt, då man med ett slags förakt sett på alla s k utanläxor.
Medelvägen eller rättare ett urval av de olika föremålen för minnet, åskådningen eller begreppet är kanske det rätta.
Att endast låta barnet upprepa tomma fraser, kan inte vara klokt.
Då naturen själv hos alla barn utvecklar minnet tidigare än förståndet, bör man lära barnet att använda både ögat och örat och låta dem gå från enklare till mera sammansatta föremål.
Allt skall vara ordentligt förklarat innan det överlåtes åt minnet.
Utdrag ur bibeln, psalmverser, böner, valda skrifter, glosor på främmande språk och grammatik bör vara tjänliga ämnen för utanläxor.
Allt bör var förklarat och i sådant skick med strängt ansvar och såsom huvudsak drivas, ty minnet liksom andra förmögenheter skärps endast genom flitig övning.
Ämnen ur matematik, geografi och med få undantag historia bör inte väljas till utanläxor.
Vad som här är sagt om den tidigaste barnaundervisningen gäller även gosse- och ynglingaåldern.
Ett viktigt föremål för den litterära uppfostran är utveckling till självverksamhet.
Bland de misstag som begåtts och ännu begås, får man anse som det största att genom förkortningsmetoder bereda hastiga framsteg med minsta möjliga möda.
Härifrån härleds den brist på kraft och ihärdighet som det allmänt klagas över i vår tid.
Arbetsförmågan fordrar vana och skall sällan eller aldrig bliva dens lott, som från barnaåren endast under lek fått inhämta kunskaper utan övning till mödosamt strävande, utan nöjet att övervinna svårigheter.
Det är inte obekant, att tidevarvets lynne, många föräldrars klemiga ömhet för sina barn, deras längtan att få se uppfostran tidigt avslutad, vid en tid då våra förfäder knappast flyttat ur skolan till gymnasium.
Detta avhåller dem att anförtro sina barn åt de allmänna undervisnings verken, vilkas regelbundna gång inte tillåter någon skyndsamhet.
Läraren får inte ge sig för dessa fördomar.
Behovet av redbara egenskaper, kraft och duglighet kommer snart att återinföras.
Det blir inom de allmänna undervisningsverken denna önskvärda förändring kommer att äga rum.
Kommittén anser det nyttigt att eleven själv försöker förstå sin läxa.
Läraren bör alltid ha förklarat den, men helst skall eleven med nödvändiga hjälpmedel t ex vid språkläxor lära sig använda lexikon och grammatik.
Framstegen kan i början anses små, men på sikt ger det arbetsvana och förmåga att övervinna svårigheter.
Man bör minnas att vad gossen lär vid 12 - 15 års ålder är av ringa värde som kunskap.
Det glöms vid minsta avbrott i studierna.
Det lärs senare på mycket kortare tid.
Men betraktad som övning för själskrafterna, är den första undervisningen dyrbar.
Den utvecklar förmågan att fästa uppmärksamheten vid intellektuella föremål, uppövar minnet, ger vana vid ihärdigt arbete och väcker hågen för kunskap.
Läraren måste vara uppmärksam på elevens fattningsförmåga.
Alltför mödosamma ansträngningar avskräcker barnet från ett arbete som inte följs av framgång.
Svårigheterna måste anpassas till elevernas ålder, så att de får mer hjälp i början.
I gymnasium överlämnas eleven åt sin egen handledning och förklaringar uppskjuts till redogörelsen.
Skollagen meddelar föreskrift att läxorna i varje ämne inte blir för långa utan avpassade till elevens ålder.
Ett ofelbart medel till bibehållande av självverksamhet, är vad ynglingarna ivrigt begära, nämligen rättvisa vid flyttningar till högre klass.
Man skall vara uppmärksam på att de som lärt sig snabbt och är
skickliga i att utveckla sina kunskaper kanske inte är lämpliga som ämbetsmän.
Snillen blir inte alltid brukbara ämbetsmän, utan deras förmåga tar sig särskilda riktningar och bestämmer sin egen plats.
Kommittén har åsyftat en mera allmän måttstock med vanlig och jämn fattningsförmåga.
Inbillningskraften får inte vanvårdas vid uppfostran.
Förmågan att föreställa sig frånvarande föremål och sammanbinda varje begrepp i blotta tanken, är ett ovillkorligt medel och villkor för de flesta av våra begrepp och kunskaper.
I själva föreställningen av ting som aldrig funnits ligger en utvecklande tankeövning.
Man säger, att i inbillningskraften ligger själva ursprunget till alla sinnliga känslor och njutningar.
Vad förståndet fattat eller minnet befäst får liv genom inbillningskraften.
Samhället och mänskligheten vinner föga på kallt spekulerande personer, försedda endast med förnuftsbegrepp och minneskunskaper, utan den varma känsla för det sanna, ädla och höga, som ensam kan ge en livlig och kraftfull riktning åt verksamheten.
Vid uppfostran bör man inte försumma att utveckla även inbillningskraften.
Men man bör sorgfälligt undvika alla de tillfällen som kan vända den åt dårskap eller osedlighet.
Ändamålet vinns om religiositeten vårdas, känslan för det höga och sköna livas genom läsning av god litteratur, att se de fria konsternas mästerstycken och naturens alster.
Så, som de nu uppräknade grunderna för undervisning, bör de under hela lärotiden fortsätta, uppmärksamheten fästas, minnet och fattningsförmågan övas, förståndet skärpas, självverksamheten utvecklas under vana av idogt arbete.
Dessa mål bestämmer varje metod vid de särskilda kunskapsgrenar och varje grad av framsteg.
Hit önskar i alla fall Kommittén att leda undervisningen, genom anvisningar och råd till metoder och brukbara böcker, som innehåller anvisning om den metod som boken skall nyttjas efter.
De kunskaper i vilka ämnen som undervisas vid de allmänna läroverken är uppräknade i skolordningen.
De behandlas i samma ordning som här nedan.
Kristendomen I avseende på detta det viktigaste föremålet för all kunskap, är redan anmärkt att lärarens andakt och egna varma övertygelse är nödvändiga villkor för undervisningen.
De skall framskrida från de enklaste sanningarna till de högre, med ständigt bemödande att fästa dem i lärjungens förstånd, minne och hjärta.
Läraren bör ha klart för sig vad som är veta och vad som är tro.
Han skall noga akta sig för att förklara sanningar, som alltid skall förbli över den mänskliga fattningsförmågan.
Det religiösa sinnet bör väckas genom böner och andliga verser som passa efter lärjungens ålder och framsteg.
Läroböcker i denna väg är A Bibeln, där valda stycken läsas efter en fastställd kurs och görs begripliga genom enkla förklaringar.
Innan eleverna lämnar läroverket skall de ha ett säkert minne av Bibliska Skrifternas antal, karaktär och innehåll samt kunskap om författare och upprinnelse i historiskt och geografiskt hänseende.
B Den allmänt förbättrade upplagan av doktor Swebelii Katekes.
Utsträckningen av denna angelägna bok framkommer vid de villkor som är fästade vid flyttningarna.
Här är viktigt att en tjänlig förklaring ges med tanke på elevens ålder och att när han kan läsa svaret på frågan utantill, han skall kunna med egna ord redogöra för innehållet.
Alla styckena skall under skoltiden gås igenom.
Läraren har frihet att välja ordningen.
Dock rekommenderas att börja från början.
C Rosenmüllers Lärobok i Kristendom är ganska användbar för äldre barn, men fordrar hos läraren mogen eftertanke och grundlig kännedom om kristendomens huvudläror.
En omarbetad upplaga kunde göra den fullt säker och brukbar.
Alnanders Salighetslära är nu nästan bortglömd, men den bästa på modersmålet.
Koppes Lärobok är för vidlyftig.
D Med undervisningen i Kristendom bör nödvändigtvis följa läsningen av Bibliska Historien.
Vi har Hübner, Kohlrausch och Miller.
Hübner passar bäst för yngre barn.
Kohlrausch är bra men vidlyftig.
Miller är mycket resonerande och därför minst tjänlig.
Varje lärare inser att den del av historien som innefattar Gamla Testamentets tidevarv skall betraktas som en inledning till den kristna läran, som en tavla där Gud styr, straffar lasten och belönar dygden.
Till undervisningen i kristendom måste räknas de äldre men även i nuvarande Skollag anbefallda Predikoförhör.
De används för att undersöka om eleven fattat dagens text.
Vad som kan förekomma mörkt och obegripligt skall läraren genom passande frågor utreda och förklara.
Allt skall ges tillämpning och göras kort.
Inget i den yttre gudstjänsten får utdragas så att det väcker ledsnad och kallsinnighet hos barnet.
Modersmålet med dess rättskrivning och grammatik.
Det är klart att de första grammatikaliska begreppen skall förklaras och läras under ständig tillämpning.
I skolor där man lär latin kan detta ske bredvid varandra.
När man läser latin och latinsk grammatik skall reglerna alltid först förmedlas genom exempel i svenska språket.
Man får dock inte försvenska termerna Läraren bör vänja eleverna att rätt stava sitt modersmål och att redigt kunna uttrycka sina tankar.
Detta sker enklast genom övning på tavlan och först efter vunnen färdighet kan genom skriftliga översättningar och utarbetningar ytterligare fullkomnas.
Den i Karlstad 1815 tryckta Försök till en Grammatik för begynnare anvisar dem åsyftade metoden och blir en nyttig hjälpreda vid dessa övningar Särdeles i Apologiska skolors översta avdelning då svenska språket kan vetenskapligt behandlas nyttjas med fördel Broocmans Lärobok.
Latinska språket Det allvarliga studiet av detta språk utgjorde fordom huvudföremålet för all skolundervisning och bör ännu vid lärdomsskolorna utgöra detsamma.
Då det ordentligt läres ger dess bestämda grammatik en grundläggning till sund logik, en övning för fattningen och tankeförmågan som sällan eller aldrig ersätts av andra studier.
Man undrar inte utan skäl, varför elever som läser latin i 10-12 år ändå vid ankomsten till Universiteten sällan kan språket och även då de studerat språket där i några år lämnar universitet som en slät latinare.
Orsaken måste ligga i fel undervisningsmetod.
Två huvudfel anses föreligga.
Den ena är att, när en elev redovisat sin läxa, de andra endast vilat sig eller tänkt på andra ämnen.
Det andra är att man aldrig vid någon skola talat latin.
I forntidens skola började man redan i de nedersta klasserna tala latin.
Nu talar man endast modersmålet.T o m när man lär grekiska och hebreiska saknar eleverna nästan all övning att uttrycka sig på latin.
Man kan dock vara säker att inget språk fästs i minnet och rätta ljuden säkert uppfattas om man inte vant sig tala detsamma.
Tidigare lät man eleverna utantill upprepa det latinska samtalet, som de väl lärt tyda på svenska och sedan sins emellan föreställa de personer, som fanns i samtalet.
Genom Orbis Picktus som används till utanläsning skaffade sig eleverna färdighet i att uttrycka sina tankar i vardagliga ämnen.
Denna bok med rediga figurer skulle kunna användas vid elementär undervisningen, om den inte blev för dyr.
Till övning i syntaxen har flera lärare i senare tid använt bruket av s k fraser eller locutioner (talesätt, samtal) hämtade ur det sist lästa stycket av Latinska Elementärboken eller Auctorn.
Denna metod är bra vid tilltagande ålder och fattning, men är egentligen början till skrivövningar.
Genom denna metod kan man samtidigt sysselsätta eleverna med att skriva.
Denna metod är lämplig även i andra ämnen.
På en tavla i klassrummet, placerad så att alla kan se den, skrivs några ord på svenska.
En elev framkallas för att översätta.
Begår han misstag rättas han av en annan elev.
Eleverna blir framkallade när de minst anar det.
Denna metod är att föredra mot att varje elev sitter med den enträgna skrivningen och läraren dignar under rättning av alla temaböcker.
Eleven skärper sig, då han inte vill bli rättad av en kamrat.
Efter att man övat sig så att man med lätthet kan översätta tjänliga locutioner, vidtar den ordentliga övningen att skriva latin.
Även den börjar med översättningsövningar.
Metoden att först översätta till svenska och sedan återflytta den till latin, är inte att förkasta.