Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— Hr Printzensköld liar anmärkt som en motsägelse af mig, att, på samma gång jag erkände rubriken i detta Betänk, vara ganska väl upsatt, jag sagt mig icke hafva funnit mina motiver så fullständigt utvecklade, som jag skulle önskat.
Denna motsägelse är dock på sin höjd endast skenbar.
Motiverna finnas här visser!, uptagna, men de äro icke så skarpt markerade, att hvar och en kan genast finna hvad jag egentligen menat.
— Hr Printzensköld yttrade äfven, det massän af motioner vore idel skräp, som icke ens förtjenade tryckningskostnaden; men jag tror för min del, att just den större publicitet, 306
Den 17 December. som de genom förslagets antagande komme att vinna, skulle verka ett helsosamt återhåll på klåfingriga motionärer.
Han förutsade äfven, att de skulle vandra till viktualiebodarne; det skall bli roligt, att vid behandlingen af nästföljande Betänk, erfara, om han då jemväl tror, att protina skola taga samma väg, och derföre är villig att med dem vidtaga ifrågasatta förändringar.
— Det har äfven blifvit yttradt, att det icke lönade mödan vidare orda orri detta förslag, då det redan iir afslaget af 2 Stånd.
Tersmeden har derpå ganska riktigt svarat, att frågans behandling är af vigt för en kommande Riksdag.
Jag vill i detta afsrde fästa upmärksamheten derpå, att, vi i dag skrifva d. 17 Dec., och dock är denna fråga ännu icke afgjord, ehuru jag väckte den redan innan motionstiden ännu var egentl. börjad.
Det visar sig häraf, att, om man vill genomdrifva ett beslut af denna art, som skall tillämpas under samma Riksdag, så måste frågan ventileras under en föregående.
Dessutom tror jag, att man kunde, om man verkl. intresserade sig för frågans framgång, begagna en utväg, som har stöd af praxis, nemi. att inbjuda de andra Stånden att frångå deras fattade beslut; men då jag icke anser detta fullt lagligt, tror jag man kunde vinna ungefär detsamma genom en modifikation.
Jag vågar derföre anhålla, det 11. o. Ad. ville såväl för egen del besluta, sora äfven inbjuda de öfriga Stånden, att detta beslut biträda, det uplagan af den del af hvarje Stånds prot:r, som innehåller de inom Stånden viickta motioner, skall tryckas i så många ex., alt densamma kunde till samtliga RiksStins Ledamöter utdelas; och jag anhåller hos H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., det H.
Exc. behagade framställa propos. till bifall å den af mig sålunda gjorda modifikation af Utskits förslag.
Sedan öfverläggningen härefter ansetts fulländad, yttrade H; Exc.
Hr Gr. o. Landtm., att under densamma yrkats dels bifall till Utsk.-ts förslag, dels atslag derå och dels, att R. o. Ad. skulle för sin del besluta, att de delar af RiksSt.-ns prot., som innefatta alla under motionstiden väckte motioner, skulle tryckas till ett så stort antal ex., att de kunde utdelas till RiksStms samtlige Ledamöter, samt att de öfriga Stånden skulle inbjudas, att i detta beslut sig förena, hvaruppå H.
Exc. framställde propos. å bifall till UtskrtS förslag, och då dertill svarades ja. jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Jag hemställer till H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., huruvida det kan anses vara lagligt, att under sådant förhållande, då förslaget redan är af 2 Stånd förkastadt, R. o. Ad. inbjuder de öfriga Stånden att förena sig i dess beslut.
Om H. Exc. anser R.O. icke lägga hinder i vägen derför, vågar jag anhålla om en sådau propos:s framställande.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att sedan Hr Cederschiöld förklarat, huruvida han begärde propos. å aflåtande af inbjudning
De ii 17 December. 367 tili 2:ne af MedStm att förena sig i R. o. Adis nyss fattade beslut, H.
Exc. ville yttra sig i fråga om lagligheten af en sådan åtgärd, Hr Cederschiöld:
För den händelse, att
Grundlagen icke liigger hinder i vägen för framställande af en sådan propos., vågar jag derom anhålla.
Efter afgifvande af detta yttrande, anmälde sig Hr Cederschiöld ånyo och tillkännagaf, att han afstod från sin ifrågavide begäran.
Härefter föredrogs och bifijlls 2:dra punkten af förevide Utlåt, innefattande hemställan, att den föreslagna tryckningen skulle verk* ställas genom Exp.Utskis försorg m. m.
Föredrogs Riddarh.Utskits d. 26 och 30 sisth Nov. på bordet lagde Utlät.
N:o 3, i ani. af väckt motion, att R. o. Adis protir må föras i sammandrag m.' m. Detta Utlåt, biet', efter derom gjord framställning, punktvis företaget till afgörande.
Usta punkten, innehållande yttrande, i ani. af ett utaf Hr Montgomery, Gustaf, vid frågans remitterande afgifvet anförande.
Uppå gjord propos., fann R. o. Ad., att, för så vidt något förslag borde anses hafva blifvit i ofvanberörde anförande framstäidt, detsamma skulle betraktas såsom förfallet.
2:dra punkten, deri afstyrkes bifall till den ifrågavide af Hr Cederschiöld, Gustaf, väckte motionen.
Det torde tillåtas mig att börja med besvarandet af Utskits sista argument.
Då man förut i dag talat om egenkärlek och fosterlandskärlek, och vindicerat den sednares berättigande framför den förra, så är det deremot här just egenkärleken, som framstår i den aldra skarpaste dager.
Vi skulle dä här upträda som talare icke för att med våra rådslag uträtta något godt och för det allmänna nyttigt, utan för att vinna efter* verldens beundran för våra utmärkta personligheter!
Det sades för några år sedan i ett annat Stånd, »att Europa hade sina ögon fästade på detsamma»; i analogi härmed säger nu RiddarhusUtskit, att efterverlden har sina ögon fästade på Riddarhuset, att den kommer att med största noggrannhet studera och beskrifva de talare, som här upträda, och att man således genom ett sådant upträdande kan göra sig förvissad om ett odödligt namn.
Om vi verkligen riskerade ett sådant öde och en så sträng efterräkning, så skulle åtminstone jag för min del icke våga upträda på detta rum, utan jag har vågat det endast i fullt förlitande på sanningen af Hr Printzenskölds yttrande, att våra anföranden vandra till viktualiebodarne.
Hvad Utskit säger derom, att historieskrifvarne ofta införa sina hjeltan talande, eger visserl. sin riktighet, men vi måste Den 17 December. dervid komma ihåg, att de ord, sorn desse hjeltar tala, iiro af författaren dem lagde i munnen, och aldrig blifvit af personerna uttalade.
Jag har i min motion yttrat, att en historieforskare kan vara lika mycket besvärad af öfverflöd på material, som af brist derpå.
Låtom oss nu tänka oss i hvad belägenhet en sådan måste råka 100 år härefter!
Under denna tidrymd inträffa 33'/3 Riksdag.
För hvarje sådan utgöra samtliga ltiksStåms prot:r jemte bihanget mera än 60 band, således för ett sekel öfver 2000 volymer, som måste genomgås för att få kännedom endast af Riksdags historien under den tiden.
Om man också i denna rika och öfverflödande samling skulle finna ett och annat guldkorn, så är dock säkert, att man derföre haft större möda än guldvaskarne i Californien, hivad jag åsyftat, var att prot:n skulle i korthet uptaga hvarje talares yrkande jemte motiverna dertill, eller att icke den dramatiska formen blefve begagnad.
De af eder, M.
Hrr, som sjelfva sysselsatt sig med att skrifva prot:r, veta att, om ett anförande skall börjas med »jag», detsamma måste blifva mycket vidlyftigare än om det börjas med: »talaren anförde.»
Så som nu förhållandet är, visar det sig i allmänhet svårt att yttra sig på detta rum, utan att säga hvarandra komplimenter eller att göra alldeles onödiga omsägningar.
Om deremot man omnämner talarena i 3:dje person, försvinner allt detta, äfvensom en hop små ordvexlingar, som här ofta förekomma, och som efterveriden förmodligen ej skulle sakna.
Man kunde då blott behöfva säga, att den eller den talaren yrkade bifall eller afslag på följande grunder, etc., och det blefve då möjligt att utan onödig utförlighet vinna lika stor noggrannhet som nu.
Utsk:t nämner i sitt betänkale en omständighet, som bort föranleda ett helt annat resultat, än det, hvartill Utsk:t kommit, nemi. att förr, då prot. ej fördes så utförligt, de också voro bättre redigerade, och att talarena då voro mera belåtna med sina anföranden än nu är förhållandet.
Om så är, hvarföre vill man ej återgå dertill?
Den sista Riksdagen, då prot. fördes i sammandrag, var år 1834, och vid denna begagnades af några prot:sförande stenograf!, men af de öfrige fördes prot. med vanlig stil. R. o. Aö.-s ledamöter förklarade då allmänt, att de voro vida mer belåtna med yttranden, upsatta efter den sednare methoden, än med dem, som vore ett resultat af den förra.
Om också ett sådant arbetssätt, som det jag föreslagit, sktdle för protokollisten medföra större möda, så måste man tillika taga i betraktande, att hans arbete derigenom blir af mera intellektuel art, och det är, såsom jag förut anmärkt, sådant arbete man bör upmuntra och befordra.
Diskussionsprot. för en f. m„ som f. närvrde utgör kanske 30 å 40 ark, kunde efter denna method sammandragas till 4 k 5, och derigenom upstode en betydlig vinst af både tid och kostnad vid detsammas utskrifning och tryckning.
Vid remisser skall dessutom diskussioner. öfverlemnas till vederb:de Utsk.
Hrrne känna bättre än jag, att dessa yttranden högst sällan läsas i Utsk:n, utan vanligen anmodas någon af Utsk:s Kansli att deröfver uprätta en promemoria.
Det vore då onekligen en vinst, om ett sådant sammandrag vore gjordt
Den 17 December* gjordt redan från början.
Jag tror, att atla dessa fördelar, besparing af renskrifning och tryckningskostnad, lättnaden vid prot:nas läsning i Utskrn, samt deras bättre och riktigare redaktion väl vore värda upoffringen af det hopp om odödlighet, som blifvit oss förespegladt.
Utsk:t säger äfven, att det ordagranna uptecknandet af talarenas yttranden skulle innebära en upmaning för desse att yttra sig med eftertanka och gifva sina anföranden en vårdad form.
Jag tror dock ingalunda att derför vinnes någon garanti på detta sätt.
Utsk. har dessutom härvid utgått från det antagande, att snabbskriftsprot. skulle lemna en daguerrotypisk bild af talaren.
Om så vore förhållandet, kunde det vara rätt eget att se, huru (lenn* bild komme att taga sig ut.
Men just då ett yttrande är som bäst och 11 fl i gast, är det äfven för prot.föranden svårast att följa med, så att just det intressantaste går förloradt.
Jag anhåller, att hvad jag bär yttrat, ingaluuda må upfattas som något klander mot våra protokoll ister.
Jag har sjelf varit prot.förande, och vet huru ansträngande en sådan befattning är, särdeles vid ett verbal-prot-. såsom här.
Om referatet icke alltid blir så fullständigt, som man önskade, så är detta en naturlig följd af det ringa antalet notarier.
Efter hvad jag känner, sitter i Engelska parlamentet hvarje snabbskrifvare endast 5 ä 10 minuter, då de deremot i detta Stånd få fortfara utan ombyte ofta nog i 5 ä 6 timmar?
detta går sannerligen öfver mensklig förmåga.
Det inträffar också understundom, att ett eller annat ord tappas bort, hvarigenom protokollisten icke kan fatta hvad meningen är.
Han nödgas då förändra, eller ute* sluta, kanske just det vigtigaste, och på detta sätt händer det, att man får tillbaka motsatsen af hvad man sagt.
Då jag för min del ingalunda anser mig vederlagd af Utsk:t, utan fortfarande tror, att att sammandragsprot. skulle blifva både bättre och klarare, att derigenom skulle inbesparas tid och arbete både för Stin och Utsk:n, samt således äfven minskning i kostnaden, kan jag icke annat iin anhålla, att, med förkastande af Utsk:s hemställan, det af mig viickta förslag mätte af II. o.
Ad, antagas.
För min del vågar jag vara af olika tanka med den sista värde talaren, och kan icke annat än hembära lliddarh.Utsk. min erkänsla för det Bet., som till St:t inkommit.
Motionären anser det väckta förslaget skola åstadkomma en betydlig tidsbesparing.
Jag tror dock, lika med Utsk:t, att upsättandet af ett väl tordt sak-prot. fordrar mycket längre tid och långt mera arbete, än renskrifningen af en diger lunta snabbskrift.
Hr Cederschiöld har här updragit en rätt rolig teckning öfver vårt begär att genom granna tal gå till odödligheten samt huru saken vanligen slutar; men jag undrar om detta begär icke kommer att lika litet eller lika mycket tillfredsställas, om sakprot. införas i stället för de nuv:de, och om ej våra yttranden äfven sedan komma att lika mycket eller lika litet som nu vandra af till viktualieboden.
Det kraftigaste skäl för afslag å motionen är dock, att ett sammandragsprot. kunde medföra verkligen vilseledande fölider.
Vi se huru tiduingsreferaterna öfver våra för H. II. 24 Den 17 December. handlingar nu utfalla; månne ej dessa böra tjena oss till varning.
En prot.-förande kan val, äfven han, tänkas hysa en viss förkärlek för somliga talare, ovilja mot andra; följden blifver då, att prot., i afs. å en talare af den sednare kategorien, endast me.d ett par ord angifvet' »N.
N. talade för eller emot saken», hvartill kanske bifogas ett eller annat af talarens svagaste skäl, alldeles som Hr Cederschiöld sagt, att Exped.Utsk. gjort med hans motion i ett nyss afgjordt
De talare deremot, som protokollisten gillade, desse finge sina anföranden väl och fullständigt intagne.
Icke kan ett sådant sätt att referera vara hvarken nyttigt eller uplysande.
Men, säger motionären, dea sorn ville, får sjelf in extenso införa sitt yttrande.
Jag hemställer till Eder, M.
Hrr, luiru ett sådant prot. komme att se ut!
Den enes yttrande innehölle kanske 2 eller 3 rader, under det en annans, sorn i verkligheten hvarken varit längre eller fullständigare, utdrages på Hera sidor!
Möjligen blefve det sålunda de, hvilkas upgifter vore af minsta värde, som skyldrade med dc utförligaste anföranden.
På dessa skäl vågar jag tro, det Utsk:t baft fullkomligt rätt, dä det afstyrkt bifall till Hr Cederschiölds motion, och hoppas jag att denna min åsigt äfven skall af R. o. Ad. biträdas.
Detta yttrande hade blifvit afbrutet genom ankomsten af 2:ne Kongl. Maj:ts OfversteKammarjunkare, Frih. Knut Philip Bonde och Grefve Robert Axel von Rosen, hvilka å Kongl. Maj:ts Höga vägnar inbjödo II.
Exc. Hr Gr. o, Landtm, samt R. o. Ad. genom Deputerade alt bevista H. K. II.
Hertigens af Gottland döpelseakt, sorn komtne att ega rum följande dag kl. l/2 7 e. m. uti H. K. H.
Arffurstens palats vid Gustaf Adolfs torg.
Afven jag anhåller att fä tillstyrka bifall till det slut, hvari Utsk:t angule denna fråga stannat.
Jemte åberopande af de flera ganska välgrundade skäl, sorn deli siste värde talaren anfört, vill jag fästa upmärksamheten derpå, huru prot. skulle komma att se ut, om en talare, på grund af den rätt, som ej kan honom förvägras, att justera sina yttranden, införde dessa in extenso, men den, som vederlagt honom, icke vidtoge en sådan åtgärd?!
Det kunde då lätt inträffa, att protrna blefve högst osammanhängande; och af hvad nytta vore de då för Utsk:n, till hvilka de remitterats, eller för den historiska forskningen, sorn stundom kan behöfva gå tillbaka till desamma såsom källor?
Denna olägenhet är alldeles omöjlig att, förekomma, och på sådan grund, äfvensom på de redan förut anförda, anhåller jag vördsamt om bifall till Utskrts betänkande.
De annar, som Grme Lager bjelke och Björnstjerna 1111 framställt, gällde hufvudsakhn den brist på sammanhang, som kunde i protrna upstå derigenom att dessa fördes i sammandrag.
Men, M. Hrr!, denna olägenhet inträffar just under nuv:de förh:n, ty då man justerar sitt eget yttrande, har man icke de andra talarnes att tillgå, ogIi det händer då gan - Den 17 December. 371 . ska lätt, att man stryker ut en eller annan punkt, sorn en följande talare kan hafva till besvarande uptagit.
Om man blott vill genomläsa en enda dags prof., skall man finna att sådant ofta eger ruin.
Dé Hrr, som försvara våra nuv:de prot:r, sådana de äro, hafva icke velat bista upmärksamhet derå, att våra nuv:de prot:r ingalunda hro verbalprot:r; något sådant liar aldrig funnits här.
Att förändringen skulle medföra en alltför stor makt hos prot.föranden, betyder också ingenting, då ledamöterne i allt fall egde rättighet att justera sina yttranden.
Jag fortfar således i min anhållan om alslag å betänk:t och bifall till mitt förslag.
Ehuru jag skulle ganska gerna se, att protmas längd kunde förminskas, då för närv:de deras voluminösa beskaffenhet gör att de ej hinna blifva tryckta förr än man nästan förlorat allt intresse för dem, inser jag dock att härvid möta svårigheter så stora, att de nästan äro oöfvervinnerliga.
Det fordras nemi. en särdeles stor skicklighet och embetsmannavann att kunna i en kortare redogörelse sammanfatta så vidlyftiga diskussioner, som här förekomma, om ett sådant sammandrag skall kunna upfylla sitt ändamål.
Den siste värde talaren har sjelf sid en fö reg: de fråga fästat upmärksamheten på svårigheten att upsätta reciten eller den s. k. rubriken i ett mål af större omfattning.
Ett sammandragsprot. synes mig kunna ganska väl hänföras till just samma art af arbete.
Om lt. o. Ad. beslöte, att protma hädanefter skulle föras i sammandrag, blefve deraf en följd antingen att memorialprot. skulle fortfarande föras på samma sätt, som nu sker, och att sammandragningen skulle ske efteråt, i hvilket fall man åtminstone kunde hoppas att få sammandraget fullt korrekt, eller också skulle R. o. Ad. skaffa sig så skickliga notarier, att de kunde genast med full säkerhet göra det ifrågav:de sammandraget.
Detta anser jag dock omöjligt, då det är föga troligt, att personer med en så öfverlägsen skicklighet ville åtaga sig notarie-befattningen.
Det är visserligen sannt, att hvar och en har rättighet att sjelf justera sina yttranden, men af det olika utöfvandet af denna rättighet skulle säkerligen följa, att protma blefve högst ojemna och skiftande.
Jag för min del önskar således, att den method, som för närv:de begagnas vid förandet af R. o. Ad:s protokoller, måtte fortfarande bibehållas.
Lika med Hr Nordenfelt skulle jag på det högsta önska, att någon förkortning af R. o. Ad:s prot:r kunde ega rum, hvarigenom äfven i ekonomiskt afs;de en vinst af icke ringa betydenhet skulle upstå; men. lika med honom, finner jag äfven omöjligheten att införa en sådan method, som den af Hr Cederschiöld föreslagna.
Vid 1840 års Riksdag gjordes ett försök i detta hänseende. R. o. Ad. hade då till prot.förande de skarpaste hufvuden och största förmågor, man kunde önska att få, som t. ex. nuv:de StatsRådet Lagerstråle, Häradshöfd.
Lindencrona, m fl. Protrne upsattes då i sammandrag, men resultatet blef, att referaterna icke ansågos tillfredsställande, utan man fann större 372 Den 17 December. fullständighet och vidlyftighet vara af nöden.
Enl. den föreslägnä methoden, skulle det viii tillgå så sorn med prot.fölingen vid en vidlyltigare ransakning inför domstol.
Den, som varit Notarie vid sådana tillfällen, vet likväl bäst, huru svårt, det är, att kunna noggrannt och riktigt upfatta och upteckna allt, som vid tillfället f’rå-> gas och svaras, oaktadt det blott är en person i sender, som höres inför domstolen.
Nu hafva vi här 2 Notarier, sorn under 5 å 6 timmar å rad skola upfatta allt, som här yttras; jag frågar Edelda, mine Hrr! huru är det möjligt, att dessa personer, vore de äfven utrustade med den mest öfverlägsen skicklighets skola kunna behålla i minnet hvad som säges än af den ena och än af den andra, lör att sedermera i sammandrag upsiitta allt, söm blifvit yttradt?
Deremot tillhör det stenografen att ordagrannt upteckna hvad hvarje talare yttrar, och iifveu om han vid upsättningen ej kan återgifva det sagda i bättre form, än talaren sjelf framställt sina tankar, så äro dock dessa stenografens anteckningar en ledning för talaren att påminna sig, hvad han sagt, hvarefter han kan sjelf göra sitt yttrande fullständigare och gifva detsamma den form, hvari det bör inflyta i prot.
— Jag tillstyrker bifall till Utsk:ts Betänk.
De skäl, som redan äro anförda för bifall till Utsk:ts hemställan, äro onekligen af-den be-> skaffenhet, att jag icke kan gä in på Hr Cederschiölds förslag, Förandet af verbalprot. vid våra öfverläggningar torde så mycket mera vara af vigt, som man vid ett följande plenum kan komma i tvist om de ordalag, som vid ett föregående blifvit begagnade, H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, erinrade Frih. Haab, att Frih.
Sprengtporten förslag icke nu utgjorde föremål för öfverlnggningen.
Jag får då endast i korthet instämma med de
Hrr, som redan yrkat bifall till Utsk:ts Utlåt.
De skäl, som nu blifvit anförda emot mitt förslag, kan jag icke tillerkänna giltighet.
Af de
Hrr, som yttrat sig deröfver, är det också blott en, som sjelf har någon erfarenhet af prot.föring, nemi.
Hr Printzensköld; man kan sål. ej undra, om föreställningarna ega en mindre riktig grund.
Hr Printzensköld tog, för att vederlägga mig. ett exempel, som i st. borde hafva ledt honom till ett motsatt resultat, nemi. prot.- föringen vid domstolar.
Hvad som här är af vigt, är, att hvars och ens yttrande blir riktigt upfattadt.; besluten öro vanligen på förhand skriftligen affattade, så att, äfven om prot. ej inuehölle något annat, så vore detta fullt tillräckligt.
Men för att återkomma till domstolarna, så må vi besinna, att der gäller det ofta lif eller död, och dock låter man prot. föras i sammandrag och bero af prot.förandens upfattning.
Det är för öfrigt eget nog, att alla erkänna, det man bör spara tid och kostnad; men så Den IT December. 373 snart elt förslag i denna riktning framkommer, motsätter man sig det af alla krafter.
Hr Prinzenskölds åberopande af den erfarenhet, man skulle, vunnit vid 1840 års Riksdag, kan icke tillerkännas fullt vitsord.
DA uprättades sammandraget för tidningarne, och då enhvar talare icke kunde få sina yttranden tillräckligt utförliga, upstod det af Hr Printzensköld omnämnda missnöjet, som hade sin grund i mensklighetens arfsynd — egenkärleken.
Hr Cederschiöld misstager sig säkert, ganska mycket, om han tror, att det är egenkärleken, som föranleder R. o. Ad:s ledamöter att sätta sig emot hans förslag.
Åtminstone skulle jag för min del utan saknad se, om mina yttranden icke inflöto fullständiga i prot.
Men det är en annan omständighet, som måste tagas i betraktande vid frågan om en förändring, nemi. huruvida den är möjlig att införa.
Då man besinnar den stora mängden af talare, som här yttra sig till prot., måste man finna, att huru skickliga notarier, man än må anskaffa, det ändå blir omöjligt att få, på det sätt Hr Cederschiöld önskar, ett sammandrags-prot. öfver en diskussion, som räcker i 5 å 6 timmar.
Man måste derföre hålla sig till det möjliga, som är att stenografer finnas, hvilka med större eller mindre omsorg upsätta de muntliga anföranden, till en ledning för talaren.
— Hr Cederschiöld har också emot mitt åberopande af förhandlingarna vid våra domstolar invändt, att dessa just lemnade stöd åt hans åsigter, emedan dervid, då lif och död kunna bero af prot.förandens upfattning, prot. dock föres efter den af honom föreslagna method.
Men detta prot. justeras såväl inför den person, med hvilken förhör hållits, som iniör domstolen sjelf, och det är då tillfälle att ändra de felaktigheter, som möjl. kunnat insmyga sig.
Den grund, jag åberopat, står således fast, och derifrån kan ingalunda, såsom Hr Cederschiöld velat påstå, hemtas någon ani. till bifall å hans förslag.
Sedan öfverläggningtn förklarats fulländad, samt H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till Utsk:ts Utlåt, i denna del och dels afslag derå, samt bifall till Hr Cederschiölds motion, framstälde H. Exc, propos. å bifall till Utskrts hemställan, hvilken propos. blef med ja besvarad.
Exc. tillkännagaf, alt anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. 3:dje punkten, deri afstyrkes bifall till ett af Erih.
Sprengtporten framstäldt förslag om upsättande af ett sammandrag utaf det s. k. verbalprotokollet.
Jag ber till en början att få rätta ett misstag, som möjl. blifvit begånget af mig sjelf, då Hr Cederschiölds förslag i denna fråga remitterades, men som också möjl.
Den 17 December. kan bero på en oriktig upfattning hos Riddarh.Utsk.
Det var. nemi. ingalunda min mening, att af det vid plenum förda verbalprot. sedermera skulle göras ett sammandrag, utan att, jemte detta verbal-prot., ett särskildt, sammandragsprot. skulle af en arinan Notarie föras, för att följa talarens tankegång och upfafta hufvudmeningen af hans yttrande.
Om också talarena sjelfve kunna finna sig belåtna med ett mer eller mindre summariskt återgifvande af deras anföranden, så ligger dock en viss vigt derpå, att allmänheten får en riktig kännedom derom, huru fosterlandets angelägenheter handhafvns och vårdas på detta rum.