Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad för öfrigt beträffar jernbelåningen, så kan derigenom förorsakas icke en inskränkt export, men en uppskjuten export, nemi. uppskof intill dess exportören finnér rätta tidpunkten vara inne att verkställa densamma, och jag vågar till hvar och en, som något tänkt sig in i de statsekonomiska förhållandena, hemställa om det för samhället är nyttigt eller om det för detsamma är skadligt, att exporten verkställes vid den för densamma förmånligaste tidpunkten, om del för hela folket mer än för den enskildte kan vara fördelaktigt, att nödgas i nödens stund sälja sina varor lill vanpris, eller om det är bättre att bibehålla dem intilldess fördelaktigare vilkor kunna erhållas.
Man har anfört, att det kan hända vid ifrågavar. jernbelåuing att den deruti intresserade spekulanten någon gårig spekulerar orätt och förlorar eller, såsom Olvon Hartmansdorff uppgifvit, t. o. m. genom den fördröjda försäljningen kommer på fall.
Detta kan visserligen inträffa hädan efter såsom hittills, dock torde någon säkrare ledning för bestäm - Den 1!)
April f. m. 189 mande af rälla försäljningstiden icke kunna erhållas, än den som lemnäs af det egna intresset och den egna spekulationen.
Hr von Hartmansdorff har i öfrigt, till bestyrkande af den åsigt, han hyser, framställt 2:ne historiska fakta.
Det ena välförhållandet med våra fordna provins-diskonters papper, hvilket jag icke tror här vara på något sätt tillämpligt, enär dessa papper voro inlösbara å vista.
Jag kommer väl icke ihåg, om de alla voro det de jure, men i sjelfva verket behandlades de alltid såsom sådana; och alt banken skulle utgifva sådana sedlar, betalbara å vista, men dock räntebärande, det vore visserligen stridande emot alla sunda bank-grundsatser och skulle, om det vore i fråga, af mig på det högsta bestridas; men detta är icke förhållandet.
Den andra historiska tilldragelsen, som af Hr von Hartmansdorff anfördes, tror jag deremot här vara af särdeles stor tillämplighet.
Hr von Hartmansdorff har nemi. talat om den nuvar.
Franska bankens svåra ställning.
Hvarigenom bar den väl uppkommit?
Har den uppkommit derigenom att banken för långt utsträckt sin lånerörelse eller igenom någon felaktig organisation i öfrigt af denna bank.
Jag tror ingen kan påstå något sådant, utan deremot bar den uppkommit deraf, att en stor kris inom landet inträffat.
Det torde deraf kunna inses, att sådana störanden af deu allmänna krediten inom ett land äro något sorn kan hafva förstörande inverkan på en bank, oaktadt denne varit väl förvaltad, och att motarbetandet af en sådan kris följaktligen ej kan anses för bankens fördel främmande.
Jag är tillräckligt gammal för att kunna erinra mig, när en ganska svår kris för vår jernhandtering ägde rum.
Det var nemi. under koulinental-systemet.
Egendo marne föllo ganska betydligt.
En stor del af dem såldes exekutivt lill en ringa penning.
Enskilta krediten led deraf betydligt.
Skulle en sådan kris ännu en gång uppkomma, så torde den medföra icke obetydliga vådor för banken.
Att förslaget för öfrigt icke innehåller något som kan vara för banken skadligt, tror jag redan vara af flere talare sä fullständigt utredt, alt jag icke torde behöfva upprepa detsamma.
Till hvad som är sagdt emot BunkoUtsk:s betänk, har jag ingenting att tillägga, utom det ali, såväl som det är bestämdt ett maximum för bankens belåning af effekter, lika så väl kan, om man så vill, ett maximum af upplåning och utlåning på dessa effekter bestämmas.
Jag vill icke något sådant maximum föreslå, ulan bar derföre anhållit alt belänk. mätte ätterremitieras, på det att BankoUlsk., vid närmare öfvervägande af alla förhållanden och omständigheter, mätte finna sig föranlåtet att ändra sitt förra betänk., och förmodar jag att, i öfverensstämmelse med hvad sora för bankens förvaltning och rörelse i öfrigt är antaget, något maximum, i fall utlåningen kommer att äga rum, blifver bestämdt.
Äfvenledes ser jag ingenting, som hindrar alt bestämma ett högre belopp å de obligationer, som banken förden ifrågavar. upplåningens verkställande skulle behöfva att utgifva.
Jag skulle gerna se att del lägsta beloppet af obligationerna blefve 190 ' Den 19 April f. m. höjdt ända till 1000 r:dr b:co och tror alt della högre belopp icke skulle motverka ändamålet, utan tverlom vara ganska ändamålsenligt och uppfylla det ändamål jag afser.
Jag anhåller om återremiss af den föredragna punkten.
Då vid förra riksdagen besluten om maximibeloppen fattades inom Ulsk. och underställdes R.
St. samt blefvo af dem godkända, så skedde det på grund af den då inträffade betänkliga ställningen af silfverfondens minskning och de kostnader, som ådrogos banken för att anskaffa silfver, ty inom BnnkoUlsk. hyste mången den tanka, alt belåningen på de exportabla effekterne, hvilkas snara utförsel vore fördelaktig för riket och synnerligast för banken, redan var allt för hög och derigenom möjliggjorde onyttigt uppskof med exporten, men maximum bestämdes likväl då till hvad erfarenheten gifvit vid banden om högsta behölliga belopp, och jag ber Hrr:ne fästa uppmärksamheten vid alt nu icke mindre än 2,532,000 r:dr b:co hafva legat obegagnade för detta ändamål.
Dessutom hafva banko-fullmäktige rättighet ali ifrån andra fonder förflytta medel till denna särskilda fond, såsom äfven är i reservationerna anmärkt.
Jag tror då alt hvad man under en lindrigare (ty den var dock icke räll svår) kris, ansåg för bankens säkerhet vara nödvändigt alt vidtaga, bör man nu vidhålla, när man emotser möjligheten af en vida svårare kris.
Jag har icke förmärkt något enda af de skäl, som här blifvit framförda till låns upptagande mot obligationer, vara af beskaffenhet att kunna verka någon ändring i min öfvertygelse i detta fall, och om än Hrr:ne nu, genom att höja de obligationer, som vid upplåningen skulle ulgifvas, lill ett högre belopp, tro alt de skola mindre verka såsom utelöpande sedlar, så håfven J dock erkänt, att de hafva en sådan verkan.
Antalet af riksbankens sedlar å 500 r:dr, som löpa i rörelsen, är ganska betydligt.
Deras plats skulle då till en del intagas af dessa obligationer.
För resten har jag anmärkt, såsom en hufvudsaklig invändning emot Gr.
Gyldenstolpes förslag, att under sådana omständigheter, som här förutsättas, blifva icke stora tillgångar emot 3 procent tillgängliga.
Af alla dessa skäl, kan jag icke annat än tillstyrka bifall till Ctslcs betänk.
Då nu öfverläggningen om 19:de punkten förklarades härmed vara fulländad, hemställde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. bifölle Ulsk:s i denna punkt afgifna yttrande.
Laudtm:s härefter framställda propos. om R. o. Ad. ansåge de emot förevar, punkt gjorde anmärkmr föranleda till återremiss, besvarades jemväl med blandade ja och nej; hvarpå Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att R. o. Ad. med öfvervägande ja besvarat denna sednare propos.
Upplästes lill justering och godkändes följande förslag till voterings-proposm.
Den 19 April f. m. 191 Den som bifaller BankoUlsk:s i dess belänk.
N:o 42, afgifnc yttrande, rör:de Gr.
Gyldenslolpes motion om förstärkning af lånefonden för jern, koppar m. fl. vågförda effekter, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, varder förenämnde del af Utsk:s betänk, af R. o. Ad., på grund af deremot gjorde anmärkmr, ållerremiiterad.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som föl jer Ja — 35.
Nej — 38. 20, 21 och 22 punkterne. R. o. Ad. biföll hvad Ulsk. i dessa punkter tillstyrkt. 23 punkten.
Den del af Hr Skogmans vid Ulsk:s betänk, fogade reservation, som rörer ifrågavar. punkt, upplästes på begäran af Hr Å kerman, som derefter anförde:
Jag är öfvertygad alt det yttrande, som är nedlagt tili denna reservation af en man, som är väl bekant med finanserna in- och utrikes, icke skall lemnäs af detta Stånd utan uppmärksamhet.
De omständigheter han påpekat har, på sätt under föreg:de diskussion blifvit nämndt, förut gjorts afseende på och hafva genom de förhållanden, som sedan inträffat i verlden, fått en ökad vigt.
Det torde icke behöfva visas och är flere gånger omnämndt, att ibland alla lånerörelser är fasligbelsbelåningen minst enlig med bankens princip i allmänhet, emedan dessa lån uttänjas genom amorlissementer på längre lid och äro förenade med mycket besvär, och att det således är sist i denna väg, som tillökning i lånerörelsen bör beviljas.
En sådan tillökning skedde likväl vid föreg:de riksdag i anledn. af allmänna ropet.
Skulle man nu vid hvarje riksdag öka bankens lånefonder, så skulle i min tanka stora olägenheter för banken deraf härflyta.
Denna fråga intresserar lifligt medlemmarne af ett annat stånd och de ifra mest för att få Ulsk:s förslag bifallet, hufvudsakligen derföre, såsom det säges, alt då hypoleksföreningarne äro inrättade endast för större egendomsägare, så borde något göras äfven för de mindre, men utom att, på sätt i den upplästa punkten af reservationen är anmärkt, just genom det tillfälle till lån hypoteksföreningarne lemna de större jordägarne, bankens lånelillgångar bättre förslå för de smärre jordägarne, så är det äfven tillökningen i bankens fond för fastighetsbelåning, som afhållit de mindre jordägare att, på samma sätt som de större, inora sig bilda hypoleksföreningar och sålunda skaffa sig omsättningslån.
Jag anhåller, på grund af hvad jag nu anfört, alt ifrågavar. punkt mätte återremitteras, på det att BankoUtsk.
, inom hvilket en betydlig minoritet var för den tanken, alt denna lånefond borde bibehållas vid samma belopp, som vid förra 192 Den 19 April f. rn. riksdagen bestämdes, eller 6| million, malle få skäl att inom Ulsk. genomföra denna åsigt. o Hr Rosenblad, Bernhard:
Jag förenar mig i hvad Hr Akerman yttrat; men derjemte får jag tillägga en anhållan, att. vid återremissen få fästa uppmärksamheten på Hr Mannerskantz reservation, den jag till alla delar gillar.
I händelse man kunde bereda de mindre jordägarne, som nu erhålla bankolån, tillfälle till inträde i hypoteksföreningar och derigenom pä sådana föreningar sä småningom öfverflytta hankens fastighetsbelåning, så skulle, utom alla andra fördelar, äfven den betydliga vinsten erhållas att man derigenom erhölle den lättaste utvägen att få en minskning i bankens förvaltningskostnad.
Jemte det jag förenar mig med Hr Åkermans tillstyrkande i denna fråga, så får jag äran upplysa, att hypoteksföreningar utlåna t. o. m. så små summor som 900 r:dr b:co, hvaraf de mindre fastighetsägarne till en del kunna begagna sig, så alt det icke synes vara skäl att för deras skull öka ifrågavar. lånefond öfver dess nuvar. icke obetydliga belopp.
Afven jag instämmer med de 3:ne föreg.de talarne i anhållan om återremiss, åberopande deras skäl, lill hvilka jag ber alt få lägga den upplysningen, att det visserligen blifvit klagadt i orterna, att hypoteksföreningarne icke inom sig upptagit alla små jordägare, men det låter lätt tänka sig att om hvarje liten jordägare skulle äga rätt alt deltaga i hypoteks-föreningarne, så skulle förvaltningskostnaderna så mycket öka sig, all dessa föreningar omöjligen kunde bära sig pä samma grunder som nu.
Deremot ser jag intet binder, om det i Hr Mannerskantz reservation framställda förslag antages, att ju äfven de små jordägarne kunde fä del i dessa föreningar.
Derigenom skulle vinnas en stor fördel för de smärre jordägarne, hvilka nu till stor del få, genom omkostnader vid läns inbetalning, kommissionsarfvoden o. s. v. till fullo betala den vinst, som bankolånen eljest kunde medföra.
Jag har egentligen uppträdt derföre, att jag anser icke någon återremiss vara nödvändig, utan jag skulle tro att R. o. Ad. genast kunde fatta sitt beslut och bestämma, alt denna lånefond skall förblifva vid hvad den för närvar, utgör, d. v. s, 6,500,000 r:dr och således anhåller jag om propos. derpå.
Gyldenstolpe; men lill de skäl, som han yttrat för afslag genast, får jag äfven lägga det, att om R. o. Ad., inom hvilket
Stånd ingen talat lill fördel för U(sk:s förslag, skulle afslä denna punkt genast och förblifva vid den summa, som förut varit bestämd, så sluppe vi äfven att återremittera den 24:de punkten, hvilket i annat fall och om man återremitterar den förevar, skulle blifva behöfiigt.
D e ii 19 April f. m. 193 Gr. Liljencrantz:
Jag anhåller att få instämma med de Hrr, som föreslagit att R. o. Ad. mätte afgöra denna fråga genast och jag lager mig friheten att fästa Hrrmes uppmärksamhet på fördelen af att saken behandlas så, efter en återremiss sannolikt icke skulle hafva den aldra minsta påföljd.
Det är nemi. gifvet, alt Bonde-St:s 9 ledamöter i Banko-Utsk., hvilka biträdt detta betänk., icke låta af någon återemiss förändra sin öfvertygelse, och sannolikt icke heller någon af de personer, som bidragit lill det betänk., som här är afgifvet.
Af sådant skäl vågar jag tillstyrka R. o. Ad. att genast fatta beslut i frågan.
Hvad beträffar sjelfva saken, så kan jag icke dela de Hi rs åsigt, som afstyrka den föreslagna tillökningen i fonden för belåning af fastigheter.
Det är visserligen aldrig min mening alt försvara lämpligheten af denna lånegren för en bank, men i min tanka är icke lånediskontrörelsen stort bättre, ty om man sökte alt göra indragningar på diskont-lånerörelsen, så skulle de olägenheter, det skrik, som deraf uppstod, icke blifva mindre, än om man skulle vara nödsakad att göra indragningar t. ex. på faslighetslånerörelsen.
Om en sådan indragning blefve nödvändig, så är upplyst att omkring 30,000 r:dr b:co skulle i hvarje månad inflyta i afbelalningar af sådana lån, hvilket vore kännbart för allmogen, för hvilken dessa lån äro mycket fördelaktiga, dels genom den långsamma amorteringen och dels derföre att de lemnäs lill så ringa belopp som 200 r:dr b:co, hvilket icke är förhållandet inom någon annan låneinrättning.
Jag vill visst icke försvara sjelfva grundsatsen och det kunde vara ett skäl till för R. o. Ad. att afstyrka förhöjningen, att denna fond äfven vid sista riksdagen erhöll påökning; men att allmogen vid denna tillökning af fonden fäster mycken vigt är en gifven sak.
För öfrigt vill jag visserligen icke strida för saken, då förslaget egentligen icke öfverensstämmer med min öfvertygelse, men vill dock ytterligare fästa uppmärksamheten derpå, att en återremiss säkerligen icke kan hafva någon påföljd.
Jag yrkade icke afslag, utan återremiss och det af det skäl att jag ansåg det kunna vara bra att BankoUtsk. finge i ett sammanhang genomgå och behandla de ärenden, som angå lånerörelsen, derföre att de vid förra riksdagen bestämdes lill visst belopp och således borde betraktas i sin helhet; men då flere talare yrkat att frågan genast måtte afgöras, så förklarar jag mig villig alt afstå ifrån min begäran om återremiss, så framt äfven öfrige ledamöter af detta hus, som varit af samma tanka, vilja derifrån afstå.
En återremiss skulle visserligen hafva den fördelen att då kunde i ett förnyadt betänk, det förståndiga förslag, som innefattas i Hr Mannerskantz’ reservation, blifva föremål för utlåt., men då, på sätt här blifvit upplyst, det icke är sannolikt alt Bonde-Sl:s och kanske äfven åtskilliga andra ledamöter inom Utsk. skulle i anledn. af en återremiss förändra sina tankar, så har ett afgörande nu den stora fördelen, att, om äfven ett af 4 H. 13 194 Den 19 A pi il f. m. rle andra Ständen skulle afslå denna punkt, så förfaller frågan helt och hållet; hvarföre jag afstår från mitt yrkande om återremiss och instämmer i begäran om afslag på den föredragna punkten.
Hamilton förklarat sig vilja afstå ifrån yrkandet om återremiss samt instämma i begäran om afslag, ansågs öfverläggningen vara fulländad och hemställde Hr Gr. o.
Landtm, om R. o. Ad. bi föl le hvad
Ulsk. i den förevar.
23:dje punkten tillstyrkt; men besvarades denna propos. med starka nej blandade med åtskilliga ja; hvarpå Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad., med afslag ä denna punkt, ansåge cirkulationskapitalet för lån emot pant af fast egendom i städerne och på landet böra nu likasom vid sista riksdag bestämmas till 0,500,000 r:dr b:co.
Denna propos. besvarades med starka ja, blandade med nej, hvarefter Hr Landtm, lillkännagaf, det han funnit ja härvid hafva öfverröstat nej. 24:de punkten.
Sedan R. o. Ad. beslutat alt cirkulä* t i o n s- k a p i I a
I e t för lån emot pant af fast egendom skal! bibehållas vid 6,500,000 r:dr, så får jag vördsamt föreslå, att fördelningen af denna summa måtte få förblifva vid hvad den förut varit, så att 5,650,000 r:dr hållas lill handa emot inteckningar i egendom på landet och 850,000 r:dr emot inteckningar uti hus i städerna utom Stockholm.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle att, såsom Gr.
Gyldenstolpe föreslagit, cirkulationskapitalet för lån emot pant af fast egendom fördelas på det sätt, att 5,650,000 r:dr hållas tillhanda för inteckningar i egendom å landet, samt 850,000 r:dr för inteckningar uti hus och jord i städerna utom Slockholm.
Då vid afgörande af den 23:dje punkten det visade sig, att så många talare, till hvilka jag är öfvertygad om att husets ledamöter hysa ett stort förtroende, ägde den åsigten att förevar, förslag om tillökning i fastighets-lånefonden borde afslås, så ansåg jag mig icke böra fördröja beslutet i frågan genom någon gensägelse, till hvilken, bland öfrige ledamöter, kanhända en eller annan funnit något besvarande nödigt.
Nu åter anhåller jag att emot utgången af denna punkt få nedlägga min reservation.
Fastighetslånefonden användes på ett för jordbrukaren fördelaktigt sätt, enär han genom amortering är i tillfälle att under loppet af en längre tid terminvis afbetala sin skuld.
Jag anser följden af detta beslut blifva, alt allmogen går till enskilda låneinrättningar, och att den enskilde får göra den vinst, som eljest staten fått uppbära.
Reservanten Hr Skogman har äfven medgifvit, att någon vinst ginge för staten förlorad härigenom, men han anser denna förlust icke böra, vid jemförelse med öfriga omständigheter, sättas i paritet med dessa sistnämnda, hvilka Den 19 April f. ni.
195 han förmenat gifva styrka ål hans åsigt i det liela Jag lemnar derhän afvägandet af detta förhållande.
Jag fäster mig vid förlusten af räntevinsten och jag tror alt man äfven bordt begagna tillfället att kunna bereda landtbrukaren en lättnad, hvaraf han är i behof.
I ämnet äro för öfrigt förhållanden synbara, hvilka synas innebära åtskillig bristfällighet i ärendets redan vid föregide riksdag gjorda uppfattning till vissa dess delar.
Jag hade trott att rättelse derutinnan icke nu bordt uraktlåtas.
Man erfar nemi. t. ex. att det finnes medel, som icke äro uttagna i läneväg, under det man å andra sidan har sig bekant att låneansökningar blifvit ingifne, hvilka icke kunnat beviljas i brist på medel.
Vid sådant förevetande och då emellertid behofvet af förhöjning i tillgångarne för vissa af de särskilda grenat ne af lånerörelsen är kändt, så tror jag att det bade varit bättre att bevilja livad Ulsk. föreslagit, än att nu på delta säll detsamma afslå.
.lag bade, till förordande af bifall å förslaget, ämnat framställda dessa anmärkntr; men då jag, på sätt jag nyss anfört, blifvit vittne lill att så många och inflytelserika ledamöter yrkat afslag, så bar jag icke dristat vidare, än som nu sker, upplaga liden; utan får i dess ställe uti prot. vördsamt nedlägga denna min, frän Ståndets skiljaktiga, och derföre nu reservationsvis i ämnet anförda mening.
25:te, 26:te och 27:de punkterne. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter hemställt. 28:de punkten.
Man kan säga om Sveriges bank, att den är nyttig till allting.
Den tjenar icke blott till fattigvård, utan äfven att förbättra byggnadsordningen i städerna.
Exempel på en sådan nytta gifver förevar. §.
Jag vill icke på något sätt bestrida gagneligheten deraf att så beskaffade byggnader, som de här omförmälda, blifva belånade.
Men jag linner framställningen, eller stadgandet derom i banko-reglementet, vara något främmande för banken.
Hus i städerna må vara byggda huru som helst; blott de äro brandförsäkrade och gifva banken full säkerhet, så må de se ut såsom fisksumpar, eller något annat.
Sådant hörer icke lill banko-reglementet.
Det torde vara förgäfves alt, för denna ringa omständighets skull, begära återremiss; men jag har icke kunnat underlåta att, när framställningar göras, hvilka för en bank äro till den grad främmande, som denna, göra anmärkn. dervid.
Visserligen kan, pa sätt den siste värde talaren anmärkt, det här tillägget rubriceras såsom ett Banko-Utsk:s sträfvande alt befordra ett bättre byggnadssystem i städerna, men att stadgandet bör anses vara helt och hållet främmande för Banko-Utsk:s tillgörande, det vågar jag bestrida.
Det är ju gifvet att Utsk. skall i detalj bestämma, huru med låns beviljande emot inteckning uti hus i stad skall förfaras för att all möjlig säkerhet 13 * 196
Den 19 April f. m. matte för banken bibehållas.
Det är också gifvet att stenhus gifva banken större säkerhet än trädhus, särdeles om de förra äro så omsorgsfullt byggda, som BankoUlsk. påpekat.
Man bar äfven anmärkt, att blott en stadsegendom är brandförsäkrad i brandförsäkrings-verket, så är bankens säkerhet tillräckligt god.
Jag vili hoppas det, fastän man ofta ser, att brandförsäkringsbolagen i städerna äro i förlägenhet och den händelsen kan man åtminstone tänka sig i vår händelserika tid, att det vore väl om banken hade sina inteckningar endast i stenhus.
Efter frågan i alla fall är af mindre vigt på det hela, hemställer jag huruvida icke detta mom. må bifallas.
Till hvad Hr Akerman anfört ang:de de skäl, som icke saknats för BankoUlsk. att föreslå de stadganden, som finnas i detta morn., anhåller jag att få lägga följande.
Det är naturligt, att det är isynnerhet det brandsäkra byggnadssättet, som bör gifva företräde till banko-låns erhållande.
Det är naturligtvis bättre och säkrare byggnader i de städer utom Stockholm, hvars hus försäkras, och om de företrädesvis belånas, sä skall äfven brandförsäkringsverket derigenom blifva solidare.
Att det icke är likgiltigt för den på sådana hus lånande banken, det lärer oss en erfarenhet, som icke ännu är mer än 20 år gammal, nemi. när det gamla städernas brandförsäkringsverk gjorde bankrutt.
Då stodo bankens lån på dessa hus ganska osäkra och tvungo de dåvar. fullmäktige alt hålla ganska bekymmersamma öfverläggningar, för alt vidtaga åtgärder, som på en gång tryggade bankens säkerhet och tillika icke för myckel tryckte gäldenärerna, nemi. så alt säkerhet måste tagas i utländska inrättningars brandförsäkringar o. s. v. Hr Gr. o. Landlm:s härefter lill bifall å Utsk:s tillstyrkande i 28:de punkten framslälda propos. blef med ja besvarad.
29 punkten.
Utsk:s tillstyrkande i denna punkt, blef jemväl af R. o. Ad. bifallet.
30:de punkten.
Jag ämnar ej motsätta mig bifall å ifrågavar. punkt, helst annat svar derå visserligen icke, efter min tanke, bör af det H.
Ståndet afgifvas.
Jag vili endast göra den vördsamma anmärkn., att det synes mig såsom motionen i någon mån utvisade behofvet af att riksbanken ägde filialkontor i landsorterna.
Funnes sådane, så skulle det icke uppstått någon fråga om, att, på sätt i betänk, omförmäles, vilja ålägga K:s bef:de det besväret, att vara låntagarnes kommissionärer; utan det åsyftade ändamålet hade kunnat i alla fall och på ett lämpligare sätt vinnas.
Inseende för öfrigt huru föga framgång förslaget i dess närvar, form borde och måste erhålla, har jag endast tillåtit mig begagna detta tillfälle för att i anledn. af motionen uttala den åsigt jag i ofvan af mig vidrörda och med motionärens syftemål samband ägande ämne hyser.
Den 19 April f. m. 197 R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i 30:de punkten tillstyrkt. 31:sta punkten.
Utskts i denna punkt afgifna förslag blef af R. o.
Ad. bifallet. 32alra punkten.
Här befinnes i förslaget ett tryckfel, som jag tror alt man borde rälla, på det att det icke mä inflyta i R.
Det står: ”lägre ränta än 4 procent är föreskrifven”.
Det skall naturligtvis vara förskrifven.
Hrr ledamöter af BankolJlsk. torde kunna bekräfta alt så är. o Hr Akerman:
Det är, på sätt den siste värde talaren anmärkt, förbållandet alt uppenbart ett tryckfel har ägt rum.
Utsk:s uti 32:dra punkten gjorda förslag, blef, med rättelse af del deri förekommande tryckfel, af R. o. Ad. bifallet.
Anmäldes och lades på bordet nedannämde från Utsk:n inkomne betäuk:n, mern. och ullål:n, nemi. frän Revilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- o. E k o n.U t sko 11 en ; N;o 1, angide gruuderne för rättigheten att tillverka och omdistillera saint i minut försälja bränvin, äfvensom för beskattningen dervid; Lag-Utskottet: N:o 35, i anledn. af väckte motioner om ändring af 2 § samt upphäfvande af 5 och 6 §§ i 2 cap.