Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ju större omkrets som ett fattigvårdsdistrict finge, ju mindre skulle slika tvister uppstå; ty anledningen till sådana processers uppkomst är fruktan att de personer, som i en församling inflytta, skola komma att falla henne till last; men då flera församlingar hade en gemensam underhållsskyldighet, så skulle också dessa tvister upphöra, då den person, otn hvars inflyttning i församlingen ifrågakomme, från en angränsande församling och genom sjelfva föreningen församlingarna emellan agde rätt till försörjning.
Af denna anledn. instämmer jag uti hvad Frih.
Raab och Hr Lagergren yttrat, och tillstyrker att orden ”socknar af samma pastorat” måtte utbytas emot orden ”angränsande socknar.”
Man har anmärkt, att i sådant fall funnes ingen styrelse för dessa föreningar: jag medgifver detta, men tror tillika, att om på tätt bebyggda orter sådana föreningar kunna träffas, skall det icke blifva omöjligt att der finna en styrelse.
Jag tillstyrker antagande af Frih. Raabs förslag.
Alla, som i detta ämne yttrat sig, tyckas vara skäligen ense deruti, att fattigvården bör vara gemensam inom hvarje stad.
Deremot hafva olika meningar yppats i afseende på huru förhållas skall på landet; somlige tro, att om man i detta hänseende kan inskränka sig inom gränser, ju trängre dess bättre, ju mera vore så dant - Den is Mars. dant öfverensstämmande med nationallynne!; hvaremot andre förmena att man äfven på landet skulle kunna förena sig om gemensamma fattigvårdsanstalten emellan tvänne eller flera församlingar.
Orsaken till dessa stridiga förmenanden torde kunna igenfinnas i de värde talarnes olika kännedom om olika localer af landet, der innevånarnes antal är mera eller mindre talrikt.
De som hemlat sin erfarenhet ifrån tält bebyggda orter, de tro att det alltför väl kan låta sig göra att i detta hänseende åstadkomma öfverenskommelser å landet som i städerna; men de, som hemtat erfarenhet från mera glest befolkade orter, uro af den motsatta öfvertygelsen.
Hvad nu Svenska nationallynnet beträffar, så tror jag att man derom kan förena sig i det omdöme, att i allmänhet man önskar få äga sin frihet.
Något annat har icke heller af dem, som önskat flera församlingars sammanslående till bestridande af gemensam fattigvård, blifvit yrkadt, än att församlingarnes innevånare må äga rätt att ingå sådana föreningar, hvarom fråga är.
Tvång har man visserligen icke i detta fall påyrkat, och för att styrka att så kan tillgå, har Frih.
Raab citerat ett bestämdt exempel på en sådan öfverenskommelse.
Delta i afseende på frågan om föreningar mellan flera samhällen.
Beträffande redactionen af den i §:n, har fråga uppstått om borttagande derur af ordet ”medel,” och således, att endast låta ordet ”förmåga” qvarstå.
Jag skulle tro att man gjorde väl, att icke alltför mycket plocka sönder redactionen, derest icke sådant är i hög grad behöfligt; ty derigenom skall svårighet uppstå att kunna sammanjemka de olika Ståndsbeslulen.
Nu är det så, att ordet ”förmåga” betecknar äfven den kroppsliga förmågan, och ordet ”medel” de utvägar man har att genom contanta penningar åstadkomma sin bergning.
Jag skulle tro att det icke vore orätt att bibehålla den nuvnr. redactionen, blott med utbyte af ordet ”och" emot ”eller”, då begge ulvägarne huru man kan berga sig vore uttryckta, antingen genom kroppsligt arbete, eller medelst de penningar, som man kan hafva sparat.
Man har mycket ordat örn split och osämja, som af dessa föreningar skola uppkomma: jag ber med anledn. deraf att få fästa uppmärksamheten på ordalydelsen i §:n, der det heter ”der de så åsämjas.”
Jag tror derföre, att man kunde vara lugn för alla farhågor i detta hänseende.
Som en sammanfattning af hvad jag yttrat skulle jag vördsamt underställa, om man ej kunde förena sig i följande redaction: ”Hvarje socken på landet och hvarje stad skall lemna nödtorftig vård och försörjning åt sådana dess medlemmar, som sakna förmåga eller medel att sjelfve sig dermed förse; dock måga flere socknar på landet, der de så åsämjas, förena sig om en gemensam fattigvård.”
Jag anhåller vördsamt, alt Husets medlemmar måtte laga delta för21 H. 47 D c n ta Mars. slag t öfvervägande, och att Hr Frih. o. Landtm, täcktes göta propos. derpå till Ståndet.
Det är egentligen för att möta Frih. Cederströms inkast, som jag begärt ordet.
Han har sagt att en sådan frivillig (icke i lag stadgad) öfverenskommelse skulle åstadkomma split och misshälligheter; men jag hemställer till Frih:n, då han sjelf åsyftar alt göra fattigvården i städerna gemensam, och han deraf icke fruktar några vådor, hvarföre sådana äro att befara af samma åtgärd införd å landet.
Ku är ju icke fråga om alt vilja införa något tvång, utan att frivilliga öfverenskommelse!' må kunna träffas, och deraf kan jag aldrig föreställa mig alt split och osämja skall kunna blifva en följd.
Man äflas här att utvidga kretsen för faltigvårdssamhällen, med hänsigt till den förmodade nyttan deraf; men man förbiser att inom de stora socknarna i Riket man långt före detta funnit dém vara för stora distrieler för att utgöra endast ett faltigvårdssamhälle, hvarföre de måste delas i rotar, såsom vore de särskilda församlingar.
Jag vill som exempel anföra Jemshögs pastorat i Blekinge, som tillika med sitt annex var indeladt i 6 eller 7 district.
Detta pastorat hade för omkring 3o år sedan endast 4° fattiga med en folkmängd af circa 10,000.
Den ordnade sin fattigvård efter Carlskrona stads modell, och den har nu, på i det närmaste samma folkmängd, öfver Boo fattiga, som måste underhållas.
Jag ber att man måtte betänka hvart det skall taga vägen, om man, med sådana exempel för ögonen, icke dess mindre vill etablera stora faltigdistriet.
I stället för att på T989ff af Sveriges areal fattigförsörjningen sker genom s. k. gårdgång och inom rotar i socknarna, blir den omöjlig inom de stora districten, emedan vägarne blifva för långa och man ej kan begära att de fattige skola promenera flera mil för att komma från ett ställe till annat att erhålla mat.
Annat är förhållandet med de mindre districten, och man måste medgifva att ibland de hufvudsakliga fördelarna af det i Sverige på de flesta ställen antagna sättet att föda de fattiga genom gårdgång, är, att det minskar fattigpersonalen, emedan det medför nödvändig personlig inställelse för att i husen få mat för dagen; och hvilket för de flesta måste finnas förödmjukande och således måste medföra, alt hvar och en , så vidt möjligt är, vill söka förtjena sin föda.
Det är detta, som aldrig bör förbises vid fattiglagstiftning.
Alägges man att i stället för mat gifva penningar eller spanmål, så kommer man slutligen till det resultat här sorn i England, der landssträckor ej kunna odlas, emedan fatligtaxan är högre än att den med hvad jorden producerar kan utgöras.
Är det dit vi skola komma i Sverige?
Den la Macs.
Jag kan ej finna alt det skall blifva svårare att underhålla de fattiga genom gårdgång, derföre att flera pastorater förena sig om en gemensam fattigvård; ty de större föieningarne kunna ju indelas i rotar, inom hvilka den beprisade gårdgången lika väl hädanefter som hittills kan äga rum.
Cederström har, sorn bevis derpå alt fattigförsörjningen endast kan med fördel å landet besörjas inom mindre district, anfört exemplet af Jemshögs pastorat, der 6 a y falligrotar skola vara bildade; men han medgifver tillika, att fattigantalet inom dessa församlingar ökat sig ifrån 4° 7 å 8oo personer.
Jag tror att den na uppgift fullkomligen förklarar, att till ju mindre kretsar man bringar fattigförsörjnings-communerna, desto större blifver ock antalet af fattiga; ty inom ju trängre gränser man inskränker den fattige alt söka arbetsförtjenst, desto förr faller han ock fattigförsörjningen till last.
Om dessa skrankor borttoges, om man läte hvar och en fritt få söka arbete öfverallt, så skulle, i ett land som Sverige, der så mycket linnes alt göra, de fattiges antal icke förökas på sätt vi hittills sett.
Hr von Hartmansdorff; Hr von Hohenhausen har gjort den anmärkt), emot förslaget om gemensam fattigvård för hvarje stad, att testamenten och gåfvor, som äro lemnade åt någon viss församling, böra åt densamma förbehållas.
Att i en fattigvårdsstadga uttryckligen förklara något sådant, är icke behöfl ig t; ty det är gifvet, alt ingen annan kan få åtnjuta en sådan gåfva, än den som henne erhållit; och följaktligen, att det ej kan blifva fråga om andra gemensamma fatligvårdsafgifter, än sådana som erfordras sedan gåfvor och testamenten inom hvarje församling blifvit särskildt begagnade.
I afseende på den gemensamma fattigvården för städerna, får jag åberopa hvad Hr Edenhjelm sagt om s. k. friförsamlingar, eller dem, hvilkas medlemmar icke äro inskränkta inom något visst territorium.
Sådana äro, här i Stockholm, den Tyska, Finska, Garnisons-, m. fl. församlingar.
Der både terriloriala och fria församlingar äro sammanblandade, blifver fattigvården så mycket svårare, om man ej har en gemensam fattigvård.
Lika med flera andra talare måste äfven jag bestrida Frih. Cederströms påstående, alt större fattigdistricter äro mindre fördelaktiga än de inskränkta.
Raab har uppgifvit skälet hvarföre de vidsträckta districten äro bättre; och om ej så vore, så skulle man kunna komma derhän att inskränka en person inom en enda egendoms område, för att der söka sin bergning och få sin fattigvård.
Om jag ej minnes orätt, så utgör landshöfdingebostället i Calmar en fattigrote af Calmar landsförsamling.
Följden är, att de .personer, som bo på ägorna, äro inskränkte till den - Dan is Mars. na enda egendom; emedan rotarne anse sig nästan lika främmande för hvarandra som de särskilda församlingnrne.
Jag anhåller att R. o. Ad. ville taga i ombepröfvande Hr Ribbings förslag till redaction, såsom öfverensstämmande med del som jag velat underställa Ståndets pröfning.
Såvida Hr Ribbing till prot. aflemnat sitt redactionsförslag, anhåller jag att det måtte uppläsas, hvarefter jag torde återfå ordet.
Förslaget upplästes, så lydande: ”Hvarje socken å landet och hvarje stad skall lemna nödtorftig vård och försörjning åt sådana dess medlemmar, som sakna förmåga eller medel att sjelfva sig dermed förse; dock måga flera socknar på landet, der de så åsämjas, förena sig 0111 gemensam fattigvård.
Jag har visserligen ingenting hufvudsakligen att anmärka emot hvad Hr Ribbing föreslagit, annat än att det torde blifva svårt att stadga som positiv regel utan undantag, att i stad fattigvården skall för staden vara gemensam.
Att det är rätt i princip, derom är ingen tvifvel; men om denna författning skall tillämpas äfven på Stockholm, så skola de befintliga förhållandena dymedelst rubbas i väsendtlig grad, der särskild fattigvård linnes för hvarje församling.
Att införa denna princip utan undantag låter sig väl icke gerna göra, utan torde något särskildt mom. blifva behöfligt.
Hr Ribbing, Arvid; Det är icke förbjudet för staden att dela fattigvården.
Stadgandet är generelt, eller blott alt hvarje stad skall försörja sina fattiga, så att för de fall, som den siste talaren befarat, icke något verkligt skäl till fruktan finnes.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsklns förslag till i §.
Hr Landtm, yttrade, att den anmärkn., hvilken först borde komma under R. o. Ad:s bepröfvande, vore den af Frih.
Cederström framställda, att R. o. Ad. borde förkasta det nu föredragna förslaget och antaga ett annat bygdt på enkla grunder för fattigvården och fotadt hufvudsakligen på sparbanks-systemet. hvilket förslag, ifall grundsatsen antoges, skulle komma att R. o.
Ad:s pröfning underställas.
Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga denna grundsats.
Jag anhåller om propos. på det förslag, som jag gjort, att orden ’’och medel" måtte utgå.
Man har här väl påstått, att dessa ord borde qvarstå Den 12 Mars. blott med den förändring att ordet ’’och” utbyttes emot ”eller.”
Jag tror det ena lika litet tjena lill någon nytta som det andra och förnyar min anhållan om propos. på dessa ords försvinnande ur förslaget.
Jag skulle visserligen svara ett ord på hvad Hr von Hohenhausen yltrade, så framt ej dis— eussionen öfver ämnet blifvit förklarad fulländad.
Uppå derefter framställda propostr beslöl R. o. Ad., att, med uteslutande utur det nya redaetionsförslaget af orden ”eller medel,” i §:n skulle erhålla följande lydelse: ”Hvarje socken å landet och hvarje stad skall lemna nödtorftig vård och försörjning åt sådana dess medlemmar, som sakna förmåga alt sjelfva sig dermed förse, dock måga flera socknar på landet, der de så åsämjas, förena sig om gemensam fattigvård.” 2 §:n.
Öfverenskommelse!- om ordningen i och för fattiganstalter i Riket må icke i något fall fastställas af någon annan än Konungen.
Det faller af sig sjelft, att i mål, der enskild rätt så långt och vidsträckt ingår som i detta, må det icke blifva beroende på enskilda öfverenskommelser, stadfästade af landshöfdingen; de måste af Konungen fastställas, sedan landshöfdingen sitt utlåt, i ämnet afgifvit.
Uti i mom. får jag föreslå den ändring, att ordet ”aldrig” utbytes till ”ieke.”
Om någonsin det ordspråket får gälla, att man aldrig bör säga aldrig, så är det här.
Vi hafva landskaper i vårt fädernesland, som så ofta hemsökas af missvexter, att det nästan förekommer som vore det en naturlag, att de skulle dermed hemsökas, och vid sådana ofta inträffande olyckstillfällen är det omöjligt att förhindra bettlande.
— I lagen gör det tillfyllest att sätta, att bettlande icke tillätes; att säga "aldrig” är för mycket absolut, och delta ord bör alltså utbytas emot ”icke.” Beträffande Frih. Cederströms anmärka, vid 2 morn., så finnes visserligen icke der någonting utsatt om landshöfdingens stadfästelse; ty här står att ordningen för hvarje fattigvåi dssamhälle meddelas genom särskildt reglemente, hvilket, efter förslag af fattigvårdsstyrelsen, antages af sockenstämma och derefter öfverlemnas till Konungens Bef:h:de, som äger tillse huruvida det öfverensstämmer med lag och gällande författningar.
Jag instämmer i Hr von Hohenhausens hegge anmärkn:r.
Om Konungen skulle be sväras med stadfästelse af hvarje fattigvårdsreglemente i landet, så blefve det i sanning alltför mycket och skulle föranleda onödigt diöjsmål med fattigvårdens reglering, ty in - 374 Den i a Mars. gen föredragande kunde väl för detta småplock åsidosätta ärenden af större vigt.
Här föreskrifves icke heller att landshöfding skall fastställa något reglemente nian blott att han skall tillse det inga olagligheter deruti inflyta.
Jag anhåller alltså om bifall å denna §, med den rättelse i afseende på ordet ”aldrig,” som Hr von Hohenhausen föreslagit.
Utskrns förslag bifölls med den förändring, att ordet "aldrig” i i mom. skulle utbytas emot ordet "icke.” 3 §:n.
Jag får anhålla att nästföl jande 4 § på samma gång uppläses, på det att discussionen måtte omfatta begge dessa §§•
Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. tillät att 4 §;n äfven finge uppläsas och discussionen fortgå öfver båda, kommande i alla fall särskilda propostr att framställas angtde båda §§:na.
Bifölls. 4 §:n upplästes.
Utaf det beslut, som R. o. Ad. förut fattat i samma ämne soin detta, följer naturligtvis, att man icke här kan upphäfva det fattade beslutet )ör:de ersätlningsberäkningen, utan att, då samma grund för ersättnings beräkning skall följas å den andra sidan, det också är nödvändigt att för fattigvårdens utgörande här bestämmes en grund huru fattigvården skall utgå.
På grund häraf har jag uppfattat ett förslag, som intager på vederbörligt ställe alla redan förut af Ståndet fattade beslut.
Jag skall uppläsa §:n sådan jag anser densamma böra lyda:
"Avgifter'för fattigvårdens behof utöfver den personella afgift, iS §:n stadgar, och de directa bidragen i natura-persedlar, hvarom man på sockenstämma öfverenskornmer, skola utgöras i förhållande till hvars och ens, enligt nästföljande §, ägande rösträtt i fråga om fatligvårdsärenden.” 4 §:n skulle derefter erhålla följande lydelse:
"Socknemännens öfverläggningar i de fattigvården tillhörande ärenden hållas å allmän sockenstämma, deri alla äga deltaga, som enl. 3 §:n äro taxerade att bidraga lill denna vård, och beräknas rösträttigheten efter den bevillning de enl. 2 art. erlägga.
Denna rösträtt beräknas efter hemmantal, der sådant linnes åsatt.
Sedan Hr von Hohenhausen upplyst att det förslag, han uppgifvit, är redigeradt i öfverensstämmelse med Ståndets beslut rör:de rösträtt på sockenstämma; så har jag i det hänseendet intet att tillägga.
Men deremot skulle jag tro, att här icke behöfver upprepas att frågor om fattigvården skola afhandlas i sockenstämma, eftersom detta redan står i sockenstämmoförfattningen.
Dok (2 Mare. 3;5 Frih.
Såvida jag rätt förstod Hr von Hohenhausens framställning, så innefattade den en förändrad redaction i 4 §tn, grundad på eli af R. o. Ad. förut fattadt beslut; men jag mäste anmärka en stridighet mellan 4 §:n , sådan den finnes i Utsk:ns förslag, och Hr von Hohenhausens redactionsförslag till den 3 §:n.
Uti Utsktns förslag står:
I stad deltage i valet alla, som deltaga i de vanliga stadsafgifterna och rösterne beräknas efter afgiftens belopp.
Hvad dermed egentligen förstås, har jag ej så noga kunnat uppfatta; här i Stockholm äro sladsafgifterne någonting helt annat än afgiflerne till fattigvården; och skulle man strängt följa ordalydelsen, så skulle det på sådant sätt kunna hända att icke ens husägare, ehuru de erlade afgifter till fattigvården, finge deltaga i valet till taxeringsmän , emedan de icke erlade afgifter till staden.
Således måste det rätta vara, att i stad alla böra deltaga i val till taxeringsmän, som deltaga i afgifter till fattigvården, och att deras rösträttighet skall beräknas i mån af deras afgifter.
Till undvikande af allt missförstånd skulle således jag tro, att det borde beta: ”1 stad deltage i valet alla som deltaga i afgifterna till fattigvården.”
Jag har förut yrkat på något stadgande huru fabriksarbetare på landet skulle försörjas då de ej af hvarjehanda orsaker förmådde arbeta.
Jag anhåller om ett förtydligadt stadgande i delta fall såsom högst nödvändigt.
Götheborg finnas flera socknar, som lill större delen bero af fabriksarbetare; det händer icke sällan, att de blifva lemlästade, och hvem skall då försörja dem?
I afseende å den siste talarens anmärkn. får jag anföra att vid 9.4 §:n kan tillfälle vara att införa något i afseende på fabriksarbetare, om det skulle anses behöfligt, och med anledn. af hvad Frih.
Sprengtporten anfört, så torde jag ytterligare en gång få uppläsa del förslag till 3:dje §, som jag redan haft äran framställa, hvaraf torde blifva klart, alt det endast är fråga om rösträtt i fattigvårdsfrågor; afgiften för fattigvårdens behof utöfver den personella afgift, hvarom 18 §:n stadgar, och det directa bidrag i natura persedlar, hvarom man på sockenstämma kan öfverenskomma, skall utgöras efter hvars och ens ägande rösträtt i fråga om fattigvården.
Jag tror ej det vara passande att införa något ang:de fabriksarbetare i den 24 §:n , som handlar om inflyttningar och om aceorder mellan arbetare och husbönder.
I 3 §:n, som handlar om taxering, vore deremot rälta stället alt införa något härom, just då när det är fråga om taxering.
Hr Rå fel t, Anlon:
Hr Edenhjelm gjorde samma anmärkn. vid ålerremissen af första betänk, och Utskm hafva SjS Den n Min. besvarat den i motiven till i §:n på följande sätt: ”Ulsk:n få i anledn. häraf erinra, alt förslaget om åliggande för husbönder i allmänhet att ansvara för underhafvande? fattigvård, innefattar en sådan bestämmelse, sora genom motionen varit yrkad, så vidsträckt, som Utskm funnit den kunna förenas med allmän rättvisa och billighet.
Emot förslaget om
Statens bidrag till fattigvården för arbetare vid de ifrågavar. fabriker, få Utskm åberopa hvad som är anfördt om betänkligheten vid Statens omedelbara deltagande i fattigvården i allmänhet.
Af de större inkomster Staten tillskyndas af fabriksanläggningarna kan icke hemtas någon anledn. till ett sådant deltagande, så länge icke samma fördel kan beredas åt hvarje näring i förhållande lill hvars och ens statsbidrag.”
' Hr Ribbing, Bengt:
Jag anser mig skyldig att fästa uppmärksamheten på en omständighet vid beräkningen af rösträttigheten, nemi. den att afgifterne till fattigvården skola utgå efter förmedladt hemmantal, hvilket äfven har i afseende på rösträttighelen är nödigt att uttrycka.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det R. o. Ad. torde finna, att det beslut
Ståndet förut fattat i afseende på betänk. ang:de sockenstämmor vore af den beskaffenhet, att svårligen propos. kunde framställas till bifall å den nu föredragna 3 §:n, hvarföre Hr Landtm, ansåg sig böra framställa propos. å det förslag Hr von Hohenhausen uppgifvit. R. o. Ad. beslöt derefter, att 3 §:n borde erhålla följande lydelse: ”Afgifter för fattigvårdens behof, utöfver den personella afgift, hvarom i8 §:n stadgar, och de directa bidrag i naturapersedlar, hvarom man på sockenstämma kan öfverenskomma, skola erläggas i förhållande till hvars och ens enl. nästföljande § ägande rösträtt i fråga om fattigvård.”
Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad. , att 4 §:n skulle erhålla följande lydelse: ”Sockneinännens öfverläggningar, i de fattigvården tillhörande ärenden, hållas å allmän sockenstämma, hvarvid en hvar ägare, arrendator elfer innehafvare af fastighet, jemte andra socknens innevånare, som för lön, fabrik, verk eller inrättningar, handtverk och annan näring eller rörelse erlägga bevillning efter 2:dra artikeln, har rösträttighet.
Denna rösträttighet beräknas efter förmedlade hemmantalet, der hemmantal finnes åsatt.
För to r:drs bevillning efter 2 art. vare lika rösträtt som för \ mantal, för 5 r:dr lika med ^ mantal, för 2^ r:dr lika med mantal.
För bevillning under 2^ r:dr äger ingen rösträtt rum.
I stad röstas för fastighetsvärde af 2000 r:dr likasom för 10 r:drs bevillning efter 2:dra artikeln.” 5 §:n.
Den nu upplästa 5 §:n likasom - Den ta Mart. som den 6:te är ordagrannt afskrifven ur betänk, om sockenstämma och sockennämnd, hvarföre jag tycker det kan vara obehöfligt att utsätta detsamma här.
Jag föreslår derföre följande lydelse: ”Fattigvårdsstyrelsen i hvarje socken eller pastorat å landet utgöres af dess sockennämnd/’
Med dessa ord har man på en gång bestämt hvad i författningen om sockenstämma och sockennämnd är stadgadt, och något vidare synes icke vara af nöden.
Hr von Hohenhausens anmärkn. vore riktig, i den händelse R. o.
Ad. kunde taga för gifvet att Konungen skulle godkänna både författningen om sockenstämmor och sockennämnd samt författningen om fattigvården i Riket.
Men det kunde ju hända, att antagandet af den ena eller andra mötte svårigheter.
Jag tror derföre säkrast vara, att R. o. Ad. upptager livad Utsk:n föreslagit, så att den ena af ofvannämnda författningar må kunna antagas oberoende af den andra.
Jag tillstyrker således, alt Ståndet icke måtte antaga den af Hr von Hohenhausen föreslagna förkortning, utan bibehålla och godkänna hvad Utsk:n föreslagit.
Likväl får jag, i likhet med hvad R. o. Ad. beslutat i fråga om sockennämnd, hemställa att här på 6:te raden af sidan 13, der det heter — ”i rotar eller district och från hvarje af dem utses en ledamot” — måtte i stället införas ’’och af de röstägande inom hvarje af dem utses en ledamot;’’ i händelse dessa ord äro desamma, som infördes i författningen om sockennämnder, hvarom Hr Ridd.SecreUn torde lemna upplysning.
Det kunde äfven vara nödigt, sedan R. o. Ad. beslutat att flera församlingar, ehuru af olika pastorat, må äga att sig om en gemensam fattigvård förena, att något stadgande infördes i slutet af 3 §:n, hvaruti omförmäles huru fattigvårdsstyrelsen skall vara inrättad.
I afseende på Hr von Hartmansdorffs sednast gjorda hemställan, huruvida ej något särskildt stadgande bör uppgöras rör:de organisationen af en gemensam styrelse för en fattig vårdsförening af flera socknar, tager jag mig friheten föreslå ett nytt mom. af följande lydelse: ”Då flere socknar af särskildta pastorat på landet förena sig om gemensam fattigvård, skall fattigvårdsstyrelsen, genom valda ombud från alla deri deltagande socknar, upprättas efter samma grunder, som för fattigvårdsstyrelse inom pastorat stadgade äro.
Jag vill visserligen icke bestrida hvad Hr von Hartmansdorff anfört, men min tanke är den, att det just är i fråga om sockennämnd och dess formerande, som de största svårigheter möta för antagandet af det förra betänk. ang:de förslag till författning om sockenstämmor och sockennämnd.
Nu kan R. o.