Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid granskningen af StrömrensningsComitéens räkenskaper, lära Herrar Revisorer utan tvifvel varse blifvit den förlust, sorn drabbat Statsverket, genom de af Comitéen på Regeringens befallning gjorde mindre lyckliga försök, att utbreda kunskapen
Om strömmingshandeln ibland Norrlänningame.
Man skulle väl kunna säga, att summan gnm gick förlorad ej var betydlig, men då Reyisorerne lästat sig vid föga annat än dylika smärre omständigheter, så har jag nu sedt förbigåendet häraf vara ett öfverseende, som genom Stats - 444 Den 17 Fcbruarii.
Utlåtande torde böra rättas; ej mindre till förekommande af falska åtgärder af sådan art för framtiden, än till ådagaläggande utaf nödvändigheten, att med den största noggrannhet följa, äfven de minsta detaiilerr.a lör förvaltningen af de allmänna medel, hvars saminanbringande orsaka Statsborgaren så mycken moda, och ofta nog ett stort bekymmer.
Desse äro de anmärkningar, hvartill anledning för mig framstäldt sig, vid genomläsande af Herrar Revrsorers berättelse.
De framläggas utan anspråk å någon fullständighet, hvadan jag också hoppas att luckorne genom andra mera sakkunnige måtte fyllas, och är jag säker, att de rätta åsigterna af ämnet genom StstsUtskottet nog tillvngabringas.
Jag har förnämligast fästat mig vid Allmänna MagazinsInrättningen, i anseende till det vigtiga rum, som den vid denna Riksdag säkerligen kominer att intaga ibland Riksens Ständers åtgärder, och i anseende till de sammansatte frågor-: ne om trolig ansvarighet för den framfarne förvaltningen, och om Inrättningens fortgång elier upplösning, hemställande jag vördsamt, om icke StatsUtskottet bör anmodas, att så fort sig göra låter, med sitt betänkande öfver hvarje del af dessa ämnen serskildt inkomma, för att sätta Riksens Ständer i tillfälle, att efter mogen öfverläggning kunna rådpläga och besluta så väl öfver det ena som det andra.
Den 17 Februari!, 445 N:o 8.
Herr von IVeigel, Christian Ehrenfrid'.
Herr Landshöfdingen Ehrenborgs den 12 dennes till Högiofl.
Ridderskapet och Adeln lemnade Memoral, i anledning af Kongl Maj;ts Nådiga proposition till Riksens Ständer om nödvändigheten af den så kallade 3 shillings afgiftens fortfarande, innefattar, enligt min öfvertygelse ämnen af så allmän nytta, och af så betydlig vigt tili vinnande af en behörig hälsovård inom Provincerna, att jag ansett mig böra understödja hans förslag, medelst några få tilläggningar, hämtade af erfarenheten uti en verkningskrets, där frågan om anstalter till hämmande af veneriska smittan, och befrämjande af en behörig hälsovård öfverallt i Riket, höra till de mäst magtpåliggande mål-, som där förekomma.
Den myckenhet af veneriska och dermed beslägtad» sjukdomar uti de fleste provincer af Riket, sorn ännu fordrar Riksens Högloflige
Ständers uppmärksamhet och som tid efter annan gifvit anledning till flere af Kongl. Majt och Rikets Ständer, till deras utrotande vidta» ne åtgärder, har äfven förmått Riksens Ständer, att vid 18»8 års Riksdag besluta ”att, i stället för de förut åtagne frivillige afgifter till veneriska smittans hämmande, Lazarettet anläggande och Curhus-anstalters utvidgande, hvarje mantalsskrifven person skulle intill nu varande Riksdag årligen erlägga 3 skillingar 446 Den 17 Februarii, Ban co: hvaraf inkomsten i det hela ansågs bo ■ ra uppgå till 86,115 R.dr 42 sk.
Banco årligen och hvarföre 8000 R:dr blefvo indragne, som lör samma ändamål, sedan år 1815, å medicinal-staten varit uppförde.
Af Kongl. Seraphimer-Ordens till Kongl. Maj:t den 3 December sistledne år inlemnade berättelse, angående Läns-Lazaretterne och denna 3 skillings afgilt, inhämtas ock, att summan, hvilken till följd af nämnde afgift blifvit lefvererad uti de samfälte länen , uppgått år 1819, tiil 69,797 R:dr 6 sk., och år 1820 till 80,856 R:dr 41 sk.
Banco, hvilka summor; sammanräknade med balancens till år 1821» stor 7.968 R dr 11 r.st. utgöra inalles 158,601 R:dr 47 sk- 11 r.st„ sorn under loppet af 2 år af berörde afgift influtit och bordt inflyta ; hvaraf föijer, att oagtadt de- na årliga inkomst således blifvit under det af Rikets Ständer förmodade belopp, likväl omkring 80,000 R'dr årligen med säkerhet af 3 skillings afgiften kunna påräknas; med hvilket anslag, och de 8,400 R:dr hvilka Kongl.
Gillet hädanefter ännu ansett sig årligen kunna af Hospitalsfonden lemna till understöd för de Läns Lazaretter, som utan ett sådant ej kunna äga bestånd, äfven ändamålet troligen skulle kunna vinnas, om fördelningen af dessa mejdel kunde ske på ett emot länens behof svarande sätt.
En sådan fördelning blifver likväl omöjlig, så länge, enligt Riksens Stäoders beslut
Den 17 Fehruarii, 447 3 skillings afgiften qvarstadnar i hvarje
Län och således hvad som deraf kan blifva öfverskott uti det ena, ej får användas till afhjelpande af bristen uti ett annat; hvarföre ock följden varit, hvilket af Kongl, SeraphimerOrdens Gillets förutnämnde berättelse äfvert kan inhämtas, att flere län under loppet af de 4 år som 3 skillings afgiften utgått, oagtagt det anslag af 19,100 R.dr, hvarmed Kongl. Seraphimer Ordens Gillet under samma tid årligen bidragit till Lazaretternas underhåll, fått vidkännas brist på erforderligs tillgångar, hvaremot andra län kunnat behålla betydliga öfverskott.
På samma saft skall förhållandet blifva äfven i framtiden och i synnerhet uti de län, der 3 skillings afgiften ej uppfyller behofvet, emedan Kongl. Seraphimer Ordens Gillets bidrag till Lazarctternes underhåll, nu mera blifVer förminskadt, om ej någon ändring i afseende på berörde afgift företages 3 och följden blifver, såsom hittills, att uti de län, hvarest erforderlige tillgångar saknas, de åtgärder rriå-< ste inskränkas, som erfordras för att kraftigt motverka veneriska sjukdomars spridande, och att i anledning deraf derstädes alltid en del af dermed behäftade sjuka , måste utan hjelp qvarstanna hemma, intill dess tillgångarne medgifva deras intagande å Curhusanstalterne, och således genom ytterligare spridande af sjukdomen, blifva en orsak till fleras olycka och till större utgifter för samma sjukdoms botande i framtiden.
Uti de län deremot, hvar - 448 Den 17 Februarii. est 3 skillings afgiften lemnar öfverskott, kan dermed ej heller något nyttigt uträttas, då den grundade fruktan, att sjukdomen möjligtvis under ett kournande år skulle kunna blifva mera allmän och således erfordra förökade kostnader till dess botande, bör afhålla länets styrelser ifrån användandet af dessa öfverskott till den öfriga hälsovårdens befrämjande ; hvarföre dessa öfverskott således knappt kunna anses för annat än döda Capitaler, hvilkas samlande medelst 3 skillings afgiften ej kaa vara åsyftad.
Vid ett sådant förhållande och för att kunna afhjelpa och förekomma dessa ohillkomiigheter, tyckes väl den enklaste utväg vara, att då troligen summan af hela 3 skilhngsafgiftert skall räcka till, att, i förening med det understöd Kongl.
SeraphimerOrdcns Gillet h mnar uppfylla ändamåletuti samtlige Länen, denna afgift hädanefter ej q varstadnade i Länen , utan ingick till StatsCassan och derifrån fördelades i mån af behof på Lånen; men då flere svårigheter skuL le derifrån blifva oskiljaktige, som undvikas, enär medlen qvarstadna i de
Län der de uppbäras och deribland hufvudsakligen den, att i detta fall åt någon authoritet borde uppdragas, att en sådan fördelning ombesörja; och detta svårligen skulle kunna ske med ledning af så fullständig kännedom om Länens behof, sorn dertill erfordras och denna utväg dessutom är stridande emot de vilkor, under hvilka 3 skil* lingafgiften blifvit beviljad; så anser jag mig Den ij Februarii.
449 ej böra föreslå densamma; men finner mig så mycket häldre vid hvad Herr Ehrenborg föreslagit om ett förändradt sätt af denna afgifts utgående, som derigenom, enligt min tanka y äfven en fullkomlig utväg beredes, att för hvarje år erhålla emot behofvet svarande till. gångår för hvarje Län, bch att vinna ändamålet, i och för hvilket 3 skillings afgiften blifvit beviljad, och hans förslag dessutom ät mindre afvikande ifrån de grunder Riksens Ständer töt 3 åkiliingsafgiftén fastställt.
Beträffande de fördelar, som i öfrigt der-' med skola kunna vinnas, om efter behofvet afpassade tillgångar, lemnådes åt Länens lokalförvaltningar, till befrämjande af fleffaldigå nyttiga föremål, på sätt Herr Ehrenborg föreslagit, har han enligt min tanka så grundeligen visat demj att jag äfven i detta afseende är fullkomligt af hans tahkä och får etw dast tillägga att, enligt den uppmärksamhet Kongl Maj:t och Rikets Ständer fästat på ett för Riket äfvenledes ganska vigtigt ämne,nemligen befrämjande af veterinair-anstalterne i Riket, beredandet äf sådana i Provincerhå och antagandet af skickliga Djurläkare uti de Län, hvarest de ännu saknasj äfven torde böra tillhöra nämnde locålförvaltnihgar att besörja, i händelse något öfverskott skulle blifva, sedäd hiifvudändamålét vöre Vildhet; Bil. till Ridd. o. Ad, Pr. I Baad. 29 45® J Den 17 Februarii: N:o 9.
Herr Reutersvärd, JVr Adamt Hos Herr Grefven och LandtMarskalken samt Höglofl.
Ridderskapet och Adeln anhåller jag vördsammeligen om en stunds uppmärk* samhet, då jag nu dristar mig göra några anmärkningar vid Herr af Ekenstams memorial, rörande fångars användande till boxering af fartyg, eller fartygs fortskaffande med användande af trampning genom ett enkelt machineri, till hvars förfärdigande Herr af Ekenstam begärt förskott.
Jag förmodar att denna mekanik är densamma som Assessoren Juringius här i Staden, redan uppfunnit, och med framgång försökt, den han kallar rörlig vändningsplan, på hvilken menniskors eller kreaturs krafter kunna användas vid allahanda machinerier och äfven ii 11 fartygs fortskaffande.
Under förleden sommar var jag flere gånJ »er i tillfälle att få se denna, troligen blifvanJ de nyttiga inrättning, och äfven huru bemälte Assesor på det enklaste sätt man kan tänka sig, lät 2:ne karlar trampa fram en 8 årig slanga.
Detta fartyg, 60m med sitt machineri, nu händelsevis är liggande på strömmen här ^vid Riddarhusgården, och kan beses af hvilken fora det åstundarj har blifvit af en häst fort - Den 17 Februarii. skaffadt, med ungefärligen lika stor hastighet,' som den, ångfartygen här i Stockholm hafva.
Assessor Juringius har äfven under de många försök han förliden sommar anställt, utrönt huru mycken tyngd, sorn ungefärligen fordras, för att få vattenhjulen att gå omkring med erforderlig skyndsamhet, och uppå degsa rön, har han grundat de ytterligare försök han framdeles ämnar anställa med användandet af trampning.
Hvad han således redan utrönt och öppet communicerat mig med flere, bevisar således att möjligheten att använda menniskors tyngd tdl fartygs förskaffande redan är gifven; hvarföre jag för min del icke kan finna skäl, att Herr af Ekenstam må beviljas något förskott till det försök han erbjuder sig att anställa eller eftergöra.
Men hvad sjelfva denna idée angår att vilja använda fångar till boxering, så skulle deras öde ej blifva mycket olikt Galerslafvarnes, deras bevakning vara svår, och de resandes tillstånd alltför o? behagligt, om ej vådligt.
Med Herr af Ekenstam är jag dock fullkomligen ense om fångarnes sysslosättning med nyttigt arbete, men detta inöm fängelsets murar, och jag är öfverygad, att Assessor Juringii rörliga vändningsplaner eller trampinrättningar, skulle i afseende på det lilla utrymme och den obetydliga kostnad, hvartill de kunna förfärdigas, äfven der till hvarjehanda mechaniska verk med fördel kunna användas, såsom till qvarnar, spikhamrar,. öfverskäreri och spinmachiner, stampverk m. m.
Jag tror 45* Dea 17 Febr ilar ii. alltså att fåugarne, utan att mycket ansträngas, härigenom skulle kunna, i någon maner» sätta den skada de förut åstadkommit, äfvensom kostnaden till deras dagliga underhåll i fängelset; och vågar derföre icke tillstyrka deras, enligt Friherre BjörnstjernäS calculer nog kostsamma deportation.
Mea för att vid detta tillfälle uppfylla hvad så väl hjertat som förnuftet mig ålägga, och då anledning således numera än förr kan vara, att få utväg till alla slags fångars nyttiga sysselsättning, endast de kunna gå och verka med sin tyngd; får jag vördsammeligen hemställa, om icke det barbariska spöstraffet, äfvensom svältstraffet vatten och bröd, nu bör upphöra, sedan det visat sig att desse straff endast föranledt till förhärdelse och till ingen förbättring, Och om icke de straffen kunde förbytas till arbete
I fängelse* *Tjufve* stjäl oftast för att slippa arbeta, “föraktande några ögonblicks plågor; men får han till straff arbeta för att först och främst ersätta den bestulne sin skada och sedan Staten sitt underhåll, torde detta vara det säkraste cotrectivet mot en förnyad stölld, då han äterkommer i samhället.
Dessa mina anmärkningar, och må hända, omogna erinringar, anhåller jag vördsammeligen må remitteras till vederbörligt Utskott samt åtfölja de flere värde talares anförandet i Hamma ämne.
Den ij Februarii, 453 N:o lo.
Friherre Lagerbjelke, Johan'.
Önskeligt hade värk att Herr Montgomayie uti sitt den 12 dennes gjorde anförande om
DykeriCompagniet, föreslagit något bättre sätt till sjöfarandes räddning vid strandningshändelser, än hvad sorn tiu sker igenom Compagniets åtgärd
Uti ett land, så glest bebodt med så vidsträckta och farliga kuster sorn Sverige, är d.et en obestridelig sanning, att någon andakt till ett så angeläget behof måste vidtagas, och detta gaf första anledingen till
Dy» keriCompagniets octroijerande, om jag mins rätt på 1730 talet.
Äfven är det ofelbart, att någon inrättning i denna väg måste finnas, om handelen skulle kunna hoppas dräglige sjö-» försäkringspremier.
För min del anser jag visst att modificatjoner böra och kunna vidtagas med Dykerjprivilegierne vid octroijerandet af ett nytt Compagnie, som likväl icke kan ske förr än 1827, emedan nu varande Compagnie® privilegier icke löpa till ända förr än nied 1826. års slut.
Hvad för öfrigt vidkommer Herr Montgommeries anförande om den fördubblade olyckan, att icke sjelf få berga pm man kan den strandade egendomen, får jag upplysa att efter mitt omdöme, är åtminstone för Svenska skepp den tiUräckeligt ut-i sträckt, då skeppare äga 60 timmars tid, att dermed göra försök, äfven med biträde af enskilt tillkallad hjelp osh att i de mästa fall är mer än troligt, att om ett fartyg som icke in* 454 Den 17 Fcbruarii* om den tiden kan befrias, ifrån grund eller klippor, så fordras kraftigare åtgärder dertill, hvilket i allmänhet af enskilta ej kunna åstadkommas
För öfrigt torde jag äfven härvid böra tillägga, att under den tid af 7 år som jag varit ledamot i det Embestverk sorn har öfverinseende af DykeriCompagniets åtgärder, har jag under denna tid icke hört ett grun-, dadt klagomål emot Compagniet.
Herr Mannerhjerta, Ulric Emanuek Herr Montgomerie har i sin motion om Dykeri- och BergningsCompagniets upphäfvan* de, eller reglementariska förändring afmålat det med de mörkaste färgor, och då han derunder säger, att det är en authoriserad Corporation, sorn grundar sin tillvarelse och rikedom på olycklige sjöfarande och på deras plundring, så måste den som ej närmare kanner förhållandet, på det högsta förvånas att något så stridande mot samhällsordningen kan i ett constitutionelt land äga rum.
Hade motio, nairen inskränkt sig till att fordra ändring af sådana reglementariske brister, som vidlåda hvarje samhällstiftelse, eller i det han önskar denna inrättnings upphäfvande, gifvit utkast till hvad sorn bör uppföras på ruinen af den byggnad han vill kullslå, då skulle jag visserligen under tystnad afvagtadt de kunnige
Den ij> Februarii, 455 mäns yttranden, hvilka det vederbör att bei handla ämnet, men då nu allmänna tillmälen göras, hvilka, om de voro rättvisa, skulle sätta allt för myken fläck pä samhälsskicket, så anser jag som en pligt att yttra de olika åsigter med motionairen, som jag i detta ämnet äger.
Det är icke första gången som Dykerioch BergningsCompagniet fått löna häftiga anfall, och hvad nu blifvit anfördt, är blott ett genljud af hvadj under sista Riksmötet derom yttrades.
Under fordna Riksdagar hafva icke klagomål saknats; men äfven då, när denna inrättning var i ett mera ofullkomligt skick, hafva de samma hufvudsakligen befunnits obefogade.
Dykeri-Inrättningen uppkom under en stor ehuru enväldig.
Konungs tid, en Konung som gifvit
De enskiltemän som i anledning häraf erhöllo privilegium, och tillädes vissa inkomster för sine bergningsåtgärder, voro deremot underkastade pligter och controll på de samrr.as uppfyllande.
Bland dessa män räknar man äfven en Trievald, ett namn, som i lärdomshistorien intager ett för utmärkt rum, för att det äf ven skulle kunna återfinnas på listan af barbariska inrättningar. 456 $$1$ 17 Februarii.
Privilegierne, ehuru tid efter annan modifierade och förändrade hafva alltid blifvit
Stadfästade såsom gagneliga och svarande mot det ändamål man deraf väntat, och de försök, som åren 1731 och 1734 inför Rikets då församlade Siänders peputerade anställdes med Dykeriklockan och de så kallade luft kantinerne bidrogo icke i ringa mån att stadga en god opinion om inrättningen.
Pen sednaste oc t roijen härleder sig från år 1803 och beviljades på 25 år. sedan Oommiterade till förvaltning af Örlogsflottans årender, varit hörde och vitsordat ej mindre Dykeri-Societetens fortjenster, än sjelfva inrättningens nytta för Staten saint för handeln och och Sjöfarten.
I sitt närvarande skick starden samma speciel! under Konungens General-Adjutant för Flortorna och generelt under Förvaltningen, af Sjö§rcnderna.
Dessutom tillhörde t Konungens Befallningshafvande o?h Magistraterne i städerna att öfver Compagnie! hafva tillsyn; äfvensom närmaste Tullkammare skall yid alla bergningar controHera det sammas åtgärder.
Man bör således svårligen kunna förmoda, att DyketiCompagniet, mot hvilket man, icke hört anföras några på bestämda facta. grundade förbrytelser, skulle straff, löst kunng undgå alla dessa, autoriteters vaksamhet, och genom arbitraira handlingar rikta sig på olyckligas bekostnad.
1 det man ifrar emot Dykeriet, förblandar man detsammas rättighet på bergningslön med Den 17 Fehruarti.
457 den fordna strandrätfen, då det likväl är sjelfva denna barbariska rätt, soni blifvit upphäf-^ yen och kraftlös gjord, genom tillvarelsen af en Corporation, sorn sedan den bergat skepp elley gods, tager det satpma i sitt hägn, och under högre authoritet än sin egen, derföre är ansvarig.
Denna Corporation må bestå af enskildt® män, eller Statens Embetsman, då den samma står under lagar och reglementarista förmer, blir förhållandet till dom, som få röna detsammas åtgärd, af enahanda beskaffenhet.
Med en så vidsträckt och föga bebodd sjökust sorn vårt land äger, skulle säkerligen mångå bratt mot den allmänna ordningen fö» refalla, om icke en särskildt autoritet vore till, som genom sine inrättningar och med öfvadt manskap vida bättre än hvad enskildte personer kunde uträtta, förmådde hjelpa den förolyckade, och vöre till hands för att utöfva sin pligt på det sätt närvarande reglementariska författningar utstaka.
Compagnv^t äger, att onder olika förhållanden räkna i bergnings lön från 6 till 25 procent, och om man jemför resultaterna häraf, med hvad de sjö-förolyckade, måste för sin räddning på flere främmande orter uppoffra, så tror jag på säkra anledningar att jemförel6en. icke utfaller till last för denna inrättning i vårt land.
Denna inkomst, som mot Cornpagniet tyckes uppväcka så mycken ovilja, lärer ofta ej vara så betydlig.
Dess bevillning till Staten utgör 4000 R:dr Banco, och trovärdiga personer försäkra att den mångå år uppgår till 20 procent af Cofrnpagniets behållne inkomst. 458 Den 17 Februarii, Efter närvarande Samhällsformer stå Dykerilnrättningen i en nära beröring med andra Statens stiftelser och förnämligast TullVerket och AssuranceCompagnierne.
Så länge ännu namnet contraband är till, skulle de derunder hörande varor, utom en bergningsauthoritet, med ännu mera lätthet kunna inkomma på kusterna; ty vinningslystnaden rik på utvägar att eludera, skulle snart lära att med fördel göra skeppsbrott.
AssuranceCompagnierne gå väl utländske som inländska, om de icke i den bergningsanstallt, som nu är rådande, sågo en möjlighet att få det gods bergat, för hvilket de gått i ansvarighet, skulle säkerligen icke till så låga procent som nu äga rum, teckna sina premier.
Föreställningen om olyckliga sorn efter ett skeppsbrott måste dela qvarlefvan af sin egenaom, med de som räddat densamma, blir derjemte verkeligen mindre ryslig, då man besinnar att nu förtiden ganska få skepp gå utan försäkran och att Assuradörerna äro så tillsägandes lika mycket ägare af de skepp som befara håfven, och de egodelar hvilka föras derpå, som de personer hvilka de egentligen tillhöra.
Dykerilnrättningen icke förspörjas från dem, hvilka närmast vore befogade att framställa de samma, så har man någon anledning förmoda, att de sorn från andra håll väckas, hätleda sig från felagtiga uppgifter, under saknad om en närmare kännedom om sanna förhållandet..
Den 17 Februarii, **59 Jag anhåller vördsamt att dessa mina anmärkningar få till vederbörligt
Uiskott åtfölja den väckte motionen.
N:o I2.T Herr Nordenankar, Gustaf:
Nog är säkert, att hvarje Utskotts-Ledamots yttersta bemödande skulle vara att efterkomma Höglofl.
Man skulle för att fullgöra den bedöma sj den förflutne, eller närvarande tiden, som man känner; utan den kommande som man icke känner.
Denbevillningssumma, som i närvarandeallmänna penningeförlägenhet ej utan stora svårigheter skulle kunna åläggas, torde med lätthet kunna utgå, då orsakerne till förlägenheten genom närvarande Riksens
Ständers beslut säkerligen till en stor del blifva upphäfnej och hvilken kan tilltro sig att redan nu bedöma resultater och föl jder af de förändringar och åtgärder, som i Rikets financiella och oeconomiska förhållande troligen vid detta Riksmöte komma att vidtagas?
och då man det ej kan, kan man ej heller bestämma någon tanka om huru stor Bevillningssumma hädanefter må kunna utgöras-
Jag hemställer således vördsamt till Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken samt Höglofl.
Ridderskapet och Adeln om ej 46o Den 17 Februarii. denna motion såsom overkställbar., må få förfalla. . N:Q 13, Herr Heijkenskjöld s Ludvig
Detlef:
Om en motion skall anses stridande mot Grundfagarne, måste den vara sådan att dess antagande skulle upphäfva eller motverka ett uttryckeligt stadgande i lagen, och af denna beskaffenhet kan jag för min del icke finna den föreslagne motionen vara.
RiksdagsOrdningens 30 §. ålägger StatsUtskottet att till Riksens Ständer uppgifva huru mycket genom bevillning bör utgöras; motionen åter åsyftar ett utlåtande från Bevillningsutskott om beloppet af de summor, Utskottet anser
Riket i närvarande belägenhet kunna utgöra såsom bevillning.
Ett sådant ptlåtande skulle endast lemna upplysning om den tillgång genom bevillning hvaröfver Rikets Ständer skäligen kunde disponera, forn på intet sätt inskränkte Rikets Ständers rätt och frihet att sedermera, fastställa bevillnings-summan till det belopp $om StatsUtskottet uppgifver böra utgöras genom allmän bevillning, Ej eller torde motionen kunna anses vara Stridande emot 31 § Riksdagsordningen, då i densamma ej föreslås något som lägger hinder i vägen för Bevillningsutskottet att uppgifva de allmänna grunderae för den blifvande bevillningens fördelning, och sedan summan är Den 17 Februarii, 461 faststäldj, författa förslag till dess utgörande.
Desse åligganden hvarken förhindra eller förbjuda Utskottet att, uppå ett RiksStånds begäran, förslagsvis uppgifva de summor, hvilka efter Utskottets tanka, genom serskildte bevillnings-artiklar kunna blifva att påräkna , Och den upplysning Riksens Ständer Häraf skulle hämta, blefvé en ledning och ej ett hinder för bévillningseUrhmarts Slutelig! fastställande till det belopp som erfordras.
Jag vågar äfven utan anspråk framställa min tanka om den nytta jag ansett motionen kunna medföra om den skulle vinna Högloft.
Jag har trott att en tidigt vunnen kännedom om de stimmor Riksens Ständer i landets närvarande ställ* ning kunna bevilja, skulle undanrödja den tvekan sorn ofta miste uppstå att godkänna de utgifter StatsUtskottet nödgas föreslå, då de blifvande tillgångatne ej äro tillräckeligen kände.