Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Han är vederlagd hvarje ögonblick, just derigenom att han är exact son af samma föräldrar, som den, hvilken han icke vill erkänna för en folkets representant, den han vill motsäga.
Häruti tror jag ligger en styrka, som icke är att förkasta, helst i en tid, då glosorna spela den största rölén och sakförhållandena den minsta.
Man skall se till, att sakförhållandena visa sig klart och icke kunna motsägas, och så visa de sig i Const.Utsk:s förslag.
Den nedre kammaren kan aldrig förhäfva sig öfver den äldre, och denria skall hafva stöd af sjelfva organisationens grund, den skall hafva ett erkändt ralionelt företräde framför den yngre, och deruti ligger grunden till den försoning, som man kan hoppas, i händelse dessa 2:ne kamrar skulle under någon viss period bryta sig mot hvarandra, men ingalunda deruti, alt man i sjelfva grundlagen organiserar strid, genom att utsöka stridiga elenrenter och sätta dem directe mot hvarandra, färdiga att bryta löst, icke till fäderneslandets gagn utan till dess skada.
En vigtig omständighet vid öfverläggning om nationens angelägenheter, är sakkunskap; men det är icke nog att sakkunskap finnes, den bör äfven lemnäs tillfälle att göra sig gällande.
Mindre sakkunnige och mera sakkunnige böra föras tillsammans till gemensam öfverläggning; utbyte af skicklighet, utbyte af värma för fäderneslandets bästa skall äga rum, och dertill är tillfälle derigenom, att ledamöter af alla de 5 särskilda Stånden finnas i begge kamrarne.
Detta är en så väsendtlig omständighet, att jag, för min del, på intet villkor ville att man derifrån afstode.
Man säger, att den strid, som stundom visar sig mellan nuvarande RiksSt., skall fortfara, då ledamöter af alla de olika Stånden komma tillsammans i de särskilda kamrarne.
Jag tror ej menskligheten om så litet förstånd.
Man erfar, att de mest motsatta åsigter, mest varma karakterer, kunna närma sig till hvarandra, när de, med styrka och sanningskärlek uti framställningen af sina stridiga åsigter, få utbyta sina brister, utbyta sina idéer; ju säkrare blifver försoningen, emedan det blifver en försoning mellan män, som veta att de hafva en tanka och veta att densamma frambära, och det är icke farligt att strider äga runi inom en församling.
Strid utmärker lif, och lif fordrar landet i sin representation och icke död.
Jag vill icke trötta R. o. Ad. med en längre framställning; jag anser de hufvudgrunder, på hvilka Const.Utsk. byggt, vara fosterländska, starka, till kunskap vid ärendenas behandling ledande och till försoning mellan Stånden ledande.
Jag tillstyrker R. o. Ad., icke att antaga Const.Utsk:s betänk, i dess nuvarande skick, men alt återremittera det tillika med vissa anmärkningar, som af åtskilliga ledamöter blifvit gjorda, deribland jag äfven gjort en, som ligger på R. o. Ad:s bord, och jag hoppas på ursäkt, att jag, utan alla slinglingar, sagt min tanka rent ut sådan jag den inom mig känner.
Den 13 Mars f. m. 243 Hr Stjerngranat, Georg Gust. Henr.:
Åkerhjelm, gaf R. o. Ad. förlidne pleni-afton det rådet, att en gång tala och dervid blifva.
Det är under åberopande af samma sats, som jag går alt erinra R. o. Ad., att det af Utsk. framlagda förslag är bygdt på de grunder, som af R. o. Ad. vid sistförtlutna riksmöte antogos.
Då frågan inom Utsk. förekom, hade redan, af Utsk:s ledamöter, de af två särskilda Stånd förenat sig om ett gemensamt förslag, bygdt på principen af allmänna val.
Under discussionen yttrade sig endast fä för samma valprincip; ledamöterne af de begge nyssnämnde
Stånden veko dock icke från den öfverenskommelse de fattat.
Deremot yttrade sig, som jag tror, samtelige R. o. Ad:s samt PresteSt:s ledamöter inom Utsk., och deras yttranden utföllo för stånds- eller class-val.
Den del af Utsk., som vid voteringen bildade majoriteten, hade således att till sin egen öfvertygelse lägga vigten af minst 3 Stånds vid sista riksdag fattade beslut; och borde, af sådan orsak, kunnat hoppas, alt det förslag, sora Utsk. gick att afgifva, icke skulle, åtminstone af R. o. Ad. samt PresteSt., underkännas, och minst på grund af någon hos Stånden befintlig alltför stor rörlighet i öfvertygelse.
Under öfverläggningen om de framställda särskilda förslagen till gemensam tanka, hafva_många anmärkn:r blifvit gjorda mot Utsk. och dess betänk.
— Ämnet är visserligen till största delen uttömdt, men jag ber dock att få upptaga några af de gjorda anmärkningarne.
— Man har förebrått Utsk. att i sitt betänk, hafva lemnat för mycket insteg åt embetsmannapersonalen; och en talare bar t. o. m. till 180 beräknat antalet af de embetsmän, som, på grund af Utsk:s förslag, skulle erhålla inträde i riksförsamlingen.
Jag tror, att denna beräkning hvilar på ett misstag, helst jag finnér, att ibland embetsmän äfven blifvit inberäknade ledamöter af R. o. Ad. och PresteSt.
Att förändra Ståndens natur, har hvarken varit för Utsk. möjligt, eller ens kunnat utgöra dess syftemål.
Att således många af de i kamrarne ingående ledamöterne af R. o. Ad. möjligen komme att bestå af embetsmän, är någonting som ligger i sjelfva naturen af Ståndets sammansättning och har icke kunnat förändras mera här, än i det, i går så mycket beprisade, s. k. juste-milieu-förslaget.
Den andel, som Utsk. tillerkänt R. o. Äd. torde, äfven vid jemförelse med samma förslag, icke eller kunna klandras, enär i detsamma, enligt hvad af Hr Gr.
Cronhjelm upplyst blifvit, icke allenast blifvit för R. o. Ad. beräknade 25 plaiser i den ena kammaren, utan det ytterligare är öppet för hvar och en adelsman alt, under alla de andra cathegorier, lill hvilka man kan hänföra detta Stånds ledamöter, vinna inträde i kamrarne.
Misstaget i afseende å det förmodade bemödandet att insätta embetsmän ibland R. o. Ad., lärer härleda sig derifrån, alt i 3 § af Utsk:s förslag säges, att ”lill riksdagsmän för R. o. Ad. välja Ståndets fastighelsägande ledamöter 26, och dess samtlige, utan afseende på fast egendom, valberättigade ledamöter, 24 medlemmar af Ståndet.”
Jag torde således få upplysa, att Utsk. i delta fall utgått ifrån •m Den 13 Mars f. ra. (len åsigten, att, med jemlikhet i öfrigt mellan alla Slåndels ledamöter, hvarje ledamot skulle få sig lill godo räknad den högre qualification, som i förslaget tillerkännes embelsmannabildning och förmögenhet.
Sjelfva principen af jemlikheten mellan alla har blifvit nedlagd deruti, att hvarje ledamot af R. o. Ad. har för sin person erhållit en röst.
Att sammanföra de personliga rösterna med rösterna för fastighet, har icke kunnat komma i fråga; derföre har man, med de personliga adelsrösterna, sammanfört röster, tillkommande sådana personer, som inträdt i Statens tjenst.
Då man så fördelade rösterna, blef det äfven nödvändigt att fastställa huru många ledamöter, som borde väljas med personliga röster, d. v. s. adels- och embetsmanna-röster, oell huru många, sorn borde väljas genom fastighetsrösler.
Derigenom hafva uppkommit de utsatta talen 26 och 24; men i g:n finnes ingen bestämmelse, att dessa 24 personer, som skola väljas med adelsoch embetsmål manister, ovillkorligen skola vara embetsman, (utan endast, alt Adelns samtlige, utan afseende på fast egendom, valberälligade ledamöter skola välja 24 ledamöter af Ståndet), lika litet som der står, att de 26, som skola utses med fastighetsröster, ovillkorligen skola vara fastighetsägare.
Hvad åter angår PresleSt., sä, och om man också skulle medgifva, att dess kall icke är af denna verlden, så måste man dock erkänna, att denna sats icke blifvit fullt tillämpad i det allmänna lifvet, hvilket af de många bestyr, som åligga Presterskapet, bäst vitsordas; och då Ståndet dessutom, jemte deltagandet i sådane samhällsbestyr, tillika representerar religionen, sedligheten och den allmänna upplysningen ; så tror jag att man skulle hafva gjort orätt, om man inskränkt den del i representationen, som nämnde Stånd bort tillkomma, vidare än som skett, då den blifvit nedsatt till i st. f. den Jj- delta Stånd biltills så väl försvarat.
Jag tror således, alt Ulsk. kan anses befriadt ifrån den anmärkn., som blifvit gjord, ”att det bureaucratiska patronaget inom Utsk. visat nepotism, till förmån för sina clienter.”
Utsk. bar fått en annan förebråelse: ”att icke hafva uppgjort eli medlande förslag, då 2 Stånd röstat för den allmänna valprincipen.
” En af Utsk:s ledamöter, Hr Lagerhjelm, yttrade, att han vid sitt inträde i Utsk. genast fann, alt han skulle blifva ställd mellan tvenne ytterligheter.
Svårligen kan jag fatta, att han med dessa ytterligheter menar de grunder, hvilka Utsk. lagt för sitt betänk., enär, vid jemförelsen mellan dem, och de grunder, som den värde ledamoten sjelf framställt i sitt egel förslag, linnes mycken likhet.
Olikheten består egentligen deruti, att han förenat
Adel och Prester i en kammare samt Borgare och Bönder i den andra; och att han, i stället att nyttja de vanliga slåndsbenämningarne, med bibehållande af R. o. Ad., förändrat PresleSt. till Presterskapet, BorgareSt. till Borgerskapet och BondeSt. till Allmoge.
Hvad äter det 5:te Ståndet angår, som blifvit insatt i Utskrs förslag, så återfinnes det äfven i Hr Lagerheims, men hvad jag tror är, att delta Stånd, sådant det förekommer i Utsk:s förslag, Den 13 Mars f. m. 245 liar mera sammanhållighet än det motsvarande, sorn
Iian insatt i sitt förslag, der skillnaden egentligen är, att, i st. f. att Utsk. säger att 25 personer af 5:le Ståndet skola silla i hvardera kammaren, sä säger Hr Lagerhjelm, att till 2:dra kammaren skulle väljas: af officerare etc 4 domstolarnes ledamöter 7 läkare 1 fastighetsägare på landet 13 Summa 25 och lill lista kammaren: officerare etc 25.
Likheten är verkligen större, än att jag skulle kunna antaga, att den värde ledamoten med sin ena ytterlighet menat de grunder, som blifvit lagde för Utsk:s förslag.
Deremot fann äfven jag mig, vid mitt inträde i Utsk., likasom Hr Lagerhjelm, försatt mellan tvenne ytterligheter.
Jag fann den ena i det nu bestående, som skall ändras, och den andra i det förslag, deri anspråken gjort sig mest gällande i afseende på olikheten mot det närvarande.
Alla de förslag, som ligga häremellan, måste vara medlande förslag, och jag beklagar det Utsk., som skulle vilja åtaga sig att uppgöra medlande förslag mellan alla de projecter, som kunna framställas.
Ytterligheterna måste ovillkorligen vara bestämda; och de äro att söka i hvad som redan finnes och i det som derifrån mest afviker.
Jag tror således, alt Utsk:s betänk, verkligen är ett medlande förslag.
De grunder, hvarpå detta betänk, blifvit uppställdt, äro af II. o.
Ad. jemte PresteSt. bestämde vid sisth riksdag, och det förmedlande i dessa grunder torde igenfinnas i afsägelsen af sjelfskrifvenheten, en afsägelse, som blifvit gjord utan något motsvarande ifrån den andra sidan; en afsägelse, som likväl torde vara af någon betydenhet, då man här hört omtalas, att för densamma borde ät de s. k. privilegierade Stånden lemnäs något vederlag.
En annan sådan förmedlande grund ligger naturligtvis i den omständigheten, ali hittills orepresenterade medlemmar i samhället blifvit i representationen intagne; och att denna blifvit sammanförd på tvenne rum, i st. f. på fyra, under det att hvart och ett af de nu befintliga Stånden lemnat lika rum åt det 5:te Ståndet, med bibehållande för sig af lika andel i representationen.
Det är dessa grunder, som jag anser att R. o. Ad. så mycket hellre bör vidblifva, som den eftergift man ifrån den motsatta sidan kan hafva att förvänta, blir alldeles ingen, efter de beslut, som i Borgare- och BondeStin blifvit fattade.
Af dessa Stånd har det sistnämnda antagit ett förslag, bygdt på den allmänna valprincipen, men för samma Stånd t. o. m. mera förmånligt, än det af Hr Ekholm uppgjorda, hvilket likväl, på sätt här blifvit medgifvet, har den egenskapen, att, om det antoges, skulle BondeSt. kunna tillsätta hvarje ledamot af riksförsamlingen.
BorgareSt. deremot har vidblifvit åtminstone grunderna i Hr Ekholms förslag, som för BorgareSt. medför den uteslutande fördel, att, om det ställer alla öfriga classer i en fullkomlig jemlikhet, 246 Den 13 Mars f. m. utom att representationen kunde tillsättas af BondeSt., så har BorgareSt. ett skydd mot en sådan inverkan från BondeSt:s sida deruti, att rikets samtliga innebyggare, i st. f. att nu vara fördelade i 4 Stånd, skulle fördelas i 2:ne classer, som komme att välja särskildt, nemi. sådane som bo på landet, och sådane som 1)0 i städerne.
Såsom ett bevis emot anlagligheten af Utsk:s betänk, åberopas, att hittills ingen uppträdt till försvar för detsamma i sin helhet.
Jag tror icke att någon af Utsk:s ledamöter hyst hopp om att kunna framlägga ett betänk., som vore alldeles ofelbart, hvilket varit att sträcka sina förhoppningar alldeles för långt, då till och med grundlagen medgifver, att Const.Utsk:s betäukm kunna få hafva den felaktigheten, att olika gemensamma tankar deröfver kunna få yttras, för att af Utsk. sammanjemkas.
— Utsk. har således icke hyst ett sådant hopp om försvar af ledamöterne inom Ståndet; och hvad Utsk:s egna medlemmar angår, så synes af reservationerne, att ingen af dem ibland B. o. Ad. godkänt förslaget i sin helhet.
Att under sådana förhållanden ingen velat uppträda för försvar af förslaget i sin helhet, bevisar således endast, att ingen af Utsk:s ledamöter ens haft den förmätenheten att inför R. o. Ad. framställa Utsk:s, på ledamöternas samfällda åsigter uppgjorda förslag, såsom den enda saliggörande tron.
I öfverensstämmelse med hvad Hr Lefrén yttrat, tillstyrker jag R. o. Ad., icke att antaga betänk, i sin helhet, men väl att antaga dess grunder, och således återremittera detsamma.
Hr Lagerhjclms förslag lill gemensam tanka är nu föremål för R. o. Ad:s pröfning; men det har redan praktiskt visat sig genom Hrr Lefréns och Stjerngranats yttranden, att man kan utsträcka discussionen till helt andra ämnen, eller lill Const.Utsk:s förslag, således till ett helt annat än det af Hr Lagerhjelm framställda.
Herrarne torde påminna sig, att nämnde ledamot utförligt utvecklade sin önskan, att R. o. Ad. icke ville spara sina opinioner i fråga om nationalrepresentationens ombildning i allmänhet, emedan han ansåg sådant nyttigt för utbildande af en allmän opinion i ämnet.
Nu får jag också i likstämmighet härmed äran förklara, att ett af de goda resultaten af en sådan åsigt är, att vi här fått höra af Hr Lefrén en utveckling af de båda frågorna, nemi. census i allmänhet, och hvad som han kallade en dogm, att en riksförsamling hör vara bestående af 2:ne afdelningar utaf olika karakterer, hvilka båda satser äro af högsta vigt, och således torde vara förtjente af någon särskild betraktelse.
Hvad den frågan om census beträffar, så har Hr Lefrén ansett det vara en fördel, tillkommande såväl den nuvarande ståndsindelningen, som för det af Utsk. föreslagne 5:te Ståndet, att ingen census äger runi, och jag kan icke annat än med honom instämma deruti, såvida man i öfrigt afskiljer de öfriga olikheterna mellan ståndsindelningen och Utsk:s förslag; men jag vill blott fästa uppmärksamheten på att samma fördel tillkommer det Anckavsvärd-Richertska förslaget och det nya, som Den 13 Mars f. m. 247 ännu ligger på bordet.
Jag vill nu icke längre ingå på den speciella sidan af frågan om census, utan mera hålla mig till den generella; och då man menar med census en bestämmelse i afseende på förmögenhet, eller beskattning, som afskiljer vissa personer, födda med medborgerliga rättigheter, från deltagande deruti, då endast kan en census vara, i den mening som Hr Lefrén uppfattat den, oriktig och förhatlig; men om deremot census blott tages på det sältet, att alla äga samma rätt att vara activa medborgare, men att de få genom flere slag af census indelas i speciella classer, inom hvilka det beror på hvar och en dass att få utesluta så många ledamöter, som de anse icke kunna lagligen deltaga i samma dass, då blifver census icke någon himmelskriande sak, som kan föranleda de olägenheter, som nu äga rum, t. ex. i Frankrike.
Då jag icke vill vara vidlyftig, utan endast följa discussionen sådan som den nu bör vara, så lemnar jag den frågan här.
Det nästa yttrande, hvarföre jag icke eller kan annat än hålla Hr Lefrén räkning, var förklarandet, att det vore en dogm, att ett öfverhus skulle finnas med särskilda karakterer, så nemi. som man vanligen förstår den termen, i motsats till den nedre kammaren.
Denna dogm, eller som jag skulle vilja kalla den, doctrin, är tydligen uppkommen genom en analogi, som man hemtat ifrån England.
Öfverallt utom i England har det visat sig, att denna doctrin duger till ingenting.
Att den är alldeles falsk från grunden, det inses lätt, om man besinnar, att en riksförsamling icke bör vara annat än ett uttryck af folket på det hela.
Att samma folk således skulle på del sältet hafva en bestämd karaktersskillnad mellan ett öfver- och ett underhus, så att det kunde sägas vara två slags folk, som stodo emot hvarandra, måste förefalla som en orimlighet.
Men, frågar man, hvarifrån har en så orimlig dogm kommit, så svarar man, att i England finnes någonting, som ser ut att vara någonting sådant.
Jag medgifver, alt i England finnes en bestämd skillnad, men icke är denna skillnad föreskrifven i någon lag, och just deri ligger den.
Att genom en lag-§ i vår grundlag bestämma en karaktersskillnad mellan ett öfver- och underhus, deri ligger det felaktiga; att låta naturen af sig sjelf bestämma de olika karaktererna, det är det naturliga, och så har det gått till i England.
Öfverhusets karaktersskillnad från underhuset består deruti, att i det förra sitta egendomsägarne, eller de som äga de Brittiska öarnes territorium, hvaremot den rörliga förmögenheten hos Engelsmännen tillika med en del jordbesittningar inträder i den nedre kammaren; men i samma stund der skulle göras någon lagbunden gräns för personer att träda ömsom i den öfre och ömsom i den nedre kammaren, så vore det förbi med hela det Engelska systemet, hvaröfver Engelsmännen sjelfve äro så stolta, hvilket vi vilja efterapa och som Spaniorerne sökt, men aldrig kunnat imitera, emedan de trott, alt de kunde göra det genom en grundlag.
Herrarne känna, att i England finnes icke någon sådan grundlag, sorn genom ett penndrag gör skillnad mellan 248 Den 13 Mars f, m. öfre och nedre kammare.
Nu har Hr Lefrén utvecklat, att det är och måste blifva en karaktersskillnad mellan personer, som sitta för en eller flere riksdagar, då åldern föreskrifves olika för den i ena cathegorien, emot i den andra; men då han säger, att en person, som är 25 år gammal, möjligen kan äga samma insigt»' som den, hvilken är 35 år, sä glömde han måhända att tillägga, alt det är klart, att den yngre mannen med den större skickligheten bör hafva företräde lill den öfre kammaren framför den äldre med den mindre graden af skicklighet, och således finnes deruti en bestämd karaktersskillnad, hvadan jag tror, att det vore alltför myckel vågadt att förlita sig på en lag-§, som icke kan vara annat än ett reglemente, sorn hindrar naturen af saken.
Någon annan karaktersskillnad än den som består deruti, alt den öfre kammaren får tillfälle och rättighet att pröfva hvad den nedre beslutat, och kunna skicka det tillbaka, det är den enda nationella grundsats, som kan uppgifvas för de 2:ne afdelningarne, så att den l:sta icke skall öfverrumpla sig sjelf, utan genom den öfre kammarens pröfning fä ett tillfälle alt reclamera sitt beslut.
Det är endast dä, när begge kamrarne utgå ifrån folket, när de icke positivt afskiljts genom någon fantastisk karaktersskillnad, som icke kan beskrifvas, det är endast derigenom, som folkfrihetens vårdare, riksförsamlingen, kan få någon styrka, och det är endast då, när man äger en riksförsamling med intrinsek styrka, som en Konung lärer sig att respectera en sådan riksförsamling.
Hvad Hr Lefren för öfrigt yttrat om Ståndens företräden såsom sådane här i Sverige, eller ståndsprincipen, ber jag alt få något granska.
Han sade sig hemta det väsendtligaste stödet för ståndsprincipen här i,Sverige derifrån, alt dessa Stånd allt hittills och än i denna stund visat sig äga lugn och styrka.
Nå väl! jag vill icke absolut förneka det, äfvensom icke eller, att ju hvarje ledamot af detta Stånd, som är medvetande af lugn och styrka, äger, icke allenast för sin person, utan som medlem af Ståndet, rättighet att åberopa sig på sitt lugn och sin styrka; men vi böra väl se lill hvad detta slags lugn och styrka betyder i fråga om samhällets utveckling, som Hr Lefrén kan hafva menat.
Den betyder ju ingenting annat än en förmåga af motstånd i ett 4:de
Stånd emot hvad de andra 3 Stånden göra.
Hvad blir resultatet deraf? jo, att ingenting går, att hvarje förslag till reform kan med den der styrkan och lugnet ecrasseras, och samhället blir på alltid samma punkt stillastående.
Ar detta och kan det vara någon fördel; är det icke just en bland de der stora olägenheterna, hvarföre man funnit, att Ståndsprincipen mäste förr eller sednare upphöra?
Man kan likväl betrakta det för handen varande lugnet och styrkan från en annan synpunkt; man kan säga, att Stånden äro lugna och starka, och att de visa sig så ännu i dag; men hvarföre? jo, helt simpelt för att ingen atlaquerat dem.
Jag säger mig vara lugn och stark, så länge jag icke blifvit atlaquerad, men först efter attaquen visar det sig om jag Deli 13 Mars f. m. 249 jag derunder verkligen förhållit mig lugn och stark.
Jag vill visst icke lala om när det ögonblick kunde inträffa, dä denna styrka, detta lugn kunde komma att pröfvas, det vill och del kan jag icke ana, men jag vill blott, dä del betraktas som en särskild sats, förklara, att den der trosläran om lugn och styrka kan omöjligen sträckas längre än till den stund man altaqueras, och intill dess behöfves ej mer än att säga nej, så förhindras alla förbättringars införande, så afl del ännu ej torde vara stort värdi alt orda om lugn och styrka.
Jag vill icke vidare ingå i någon granskning af Const.Utsk:s förslag, ty det förekommer nog i sinom tid, men jag anhåller att i stället fä fästa mig vid en liten episod af Hr Lefrens yttrande.
Det tycktes på ordalagen, alt den värde ledamoten sjelf fann, att han icke borde säga hvad han yttrade rörande lidningarne och dessas inflytande på den s. k. allmänna opinionen.
I hvad jag nn går att yttra, måste jag så lill vida skilja mig ifrån hvad llr Lefren anförde, alt jag, som en ifrig vän af tryckfriheten, icke kan anse det vara thcoreliskt oriktigt af någre tidningsutgifvare att dels söka alt inverka på opinionen, och dels tro sig kunna utöfva ett inflytande på densamma i den män man äger prenumeranter på sina tidningar.
Man kan ej gerna säga, alt en lidningsredacteur handlar eller yttrar sig grundlöst, hvilken t. ex. äger 5000 prenumeranter, ty den som äger ett så stort antal, sä vet han också, att minst 5000 personer läsa hans tidning, och att så länge de dermed fortfara, sä är ock tidningen i deras smak.
Ilan har således alltid en presumtion för sig, att hans tidning är gouterad, som man säger.
Kommer sä an pä, om denna tidning är goutcrad för de politiska artiklar, deri kunna finnas, eller för något slarf, hvad som helst: detta är icke afgjordt, och således är jag ännu icke bunden att förklara, alt Svenska allmänheten, som prenumererar på en känd tidning med 5000 prenumeranter, derföre är oändeligen mycket inlagen af de ledande artiklar, hvaruti utgifvaren söker all bestämma hvad vi böra göra.
Allt sådant bemödande anser lag vara olycksaligt, men jag vet ej någon annan hjelp deremot, än alt personer, som hafva samma öfvertygelse med mig, laga att de fä ihop en ännu mera respectabcl association, som befattar sig med samma yrke, jag menar ingifvande af en tidning.
Delta torde vara det enda möjliga sättet att häfva den olycka, i hvilken vår publicitet för närvarande råkat, och hvilken är så stor nu, att äfven våra förhandlingar och allt hvad sorn sker i Sverige omöjligen kan framkomma på vederbörligt säll lill allmänhetens kunskap, så alt slutligen Regenten och hela hans omgifning äro tvungne att taga sina egna nolicer oro hvad som passerar ur dessa ensidigt utgifna tidningar.
Detta kan ejhjelpas på annat sätt, än jag nu nämnt, och hvilket jag ytterligare utvecklat i en frän trycket utgifven brochure — som ingen iäsi.