Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror således, alt en und. skrifvelse i denna fråga, långt ifrån att vara skadlig, tvertom kunde medföra mycken nytta, samt tillstyrker derföre bifall till Utsk:s förslag.
Hr Lagerheim, Lars Magn.:
Här har blifvit yttradt, att det endast vore bankens fördel som man afsåg med den föreslagne und. skrifvelsen och icke landets i allmänhet.
Emot denna sats får jag protestera.
S(:s bank är landets guldådra; och hvad som rörer banken, rörer också landet i allmänhet.
Alla de fördelar, som tillfalla banken, komma äfven statsverket, d. v. s. landet lill godo.
De fördelar åter som privatbanker medföra, tillfalla endast enskilde och ingalunda landet på det hela.
Talaren näst före mig har påstått, att privatbankerna i längden skulle medföra ofärd för riket.
Utan alt kunna i allo dela denna åsigt, tror jag dock att det är tvifvel underkastadt, huruvida privatbankerna pä det hela taget äro för landet fullt nyttiga och huruvida de uppfyllt sitt ändamål i andra afseenden, än i fråga om delägarnes enskilt» intressen.
Den syndaflod af privatbankssedlar, som i synnerhet öfversvämma! de norra orterna, der några särskilda vexlingskontor icke finnas, är sä stor, att delta förhållande i längden måste medföra våda för landet.
Ingen vill nu gerna emottaga dem.
Allmogen är ofta strandsatt för utgörande af sina kronoutlagor, då de icke hafva annat än privatbankssedlar att betala deni med, och dessa, såsom bekant är, icke emoltagas i uppbörden.
För öfrigt kan jag icke inse något olämpligt uti den föreslagna und. anhållan, att de närvar, privatbankerna vid oktrojlidens slut mätte upphöra, åtminstone i deras närvar, form, ty det står ju
Konungamakten öppet att i det fallet pröfva och besluta hvad lämpligt vara kan.
Jag tillstyrker i allo bifall till den und. skrifvelse Utsk. föreslagit.
Då vid sisth riksdag förslag väcktes om inskränkning af privatbankernas kreditrörelse, sade man att frågan derom vore för sent väckt.
Nu åter påstår man att den för tidigt blifvit bragt å hane.
Det torde således icke vara så lätt att afpassa rätta tidepunkten för dylika frågors behandling.
Motionären har, under uttryckligt uttalande af den önskan att privatbankerne måtte i god tid förberedas på en framtida indragning, föreslagit att sådana åtgärder mätte vidtagas, hvarigenom det Den 9 Juni. 9 blefve möjligt, att, om så lämpligt befunnes, efter oktrojlidens slut lata privatbankernas verksamhet upphöra.
Denna omtanka synes mig, jemväl i afseende å tidsrymden, icke att klandra.
Hvad som hufvudsakligen förmått mig att, såsom ledamot af de förenade Utskm, biträda det gjorda förslaget om en und. skrifvelse i ämnet, har för öfrigt icke sä mycket varit den skada, som privatbankerna förmälas hafva ådragit landet, utan fastmera, den osäkerhet för framtiden, sorn skulle kunna uppkomma deraf, att en enskildt assosiation äger rätt att, när den behagar och på de skäl, den finner för sig giltiga, pä en gång indraga en betydande del af landets rörelsekapital.
Gyldenstolpe har så väl i sin reservation, som nu här mundtligen, tillkännagifvit sin åsigt, ali, då Reg.F:n utesluter K.
M. fran förvaltningen af riksbanken, vore del II.
St. icke tillständig!, att af K.
M. begära förslag rör:de de åtgärder, som erfordrades för ordnandet af penningerörelsen inom landet.
Emot denna sats, som jag ej kan gilla, ber jag att få anföra ett exempel, som torde visa dess oriktighet.
Skatternas beviljande utgör ett åt R.
St. ensamt förbehållet privilegium.
Detta oaktadt, har K.
M. vid hvarje riksdag till R.
St. framställt propos. om åtskilliga anslags beviljande; äfvensom R.
St. i flere frågor gjort und. framställningar, ledande till framtida utgifter, hvarvid R.
St. i anseende till beloppen, mångengång uttryckligen anhållit om utlåtande af nåd. propos. till en påföljande riksdag.
Pä samma sätt skulle ju K. 51. kunna und. anmodas att framställa förslag till penningeväsendets ordnande; beroende det sedermera på R.
St. att i och för verkställandet deraf sedermera antaga den utväg, som kunde finnas ändamålsenligast och bäst.
Hr von Hohenhausen har uti sin reservation gjort anmärkn. emot den del af den föreslagna skrifvelsen, hvaruti begäres, att oktrojer för nya privatbanker under liden lill nästa riksdag icke må meddelas, samt föreslagit, att skrifvelsen i stället lande innefatta, det oktroj för någon ny privatbank inom dc provinser, der sådana redan finnas, icke mätte beviljas.
Jag får deremot erinra, dels alt den uppgifne farhågan för det utseende af monopolium, som ansåges gifvet ät nu inrättade privatbanker, sålunda icke ändå fullkomligen undvekes, dels och isynnerhet, att, i fall man verkligen önskar, att penninge-rörelsen inom landet för framtiden, och efter de stadgade oktrojtidernas slut, må ordnas på ett af den enskildtes godtycke mindre beroende sätt, så mäste man låta sig angeläget vara, att massan af privatbankssedlar intill den tiden icke må blifva alltför stor; enär omsorgen för deras ersättande i annan väg följaktligen blefve desto brydsammare.
Slen det är gifvet, att, om under tiden nya privatbanker tillåtas uppkomma, så skola de icke underlåta att till en betydlig mängd utsläppa kreditsedlar.
Derigenom försvårades ju uppnåendet af det resultat man önskar tillvägabringa.
Man har från annat håll yttrat, att sådane anstalter som lemna kreditiv åt landsortsboerna åro nyttiga; jag nekar ingalunda härtill, men dä man i nämnde förhållande angifvet' ett skäl till bibe - 10 Den 9 Juni. hållande af de enskildte bankerne, så fraktar jag blott att man dervid förblandar privatbanker med provincialbanker i allmänhet.
Det för orterne förmånliga uti tillvaron af sistnämnde banker, torde icke vara något tvifvel underkastadt; men om sättet för deras tjenligaste organisation kunna meningarne vara delade.
Inrättandet af särskilta afd:r utaf riksbanken i landsorterna skulle, efter mångas tanke, för dessa orters innevånare vara gagneligt.
Men äfven andra kombinationer äro tänkbara.
Jag yrkar alldeles icke i annan mening på privatbankernas afskaffande, än att jag endast önskar det provinserne må äga sä organiserade bankinrättningar, att det allmänna af dem drager mera vinst än hittills, oell att de ordnas på ett sätt, som medför mera säkerhet för framtiden.
Jag uttalar icke dermed något klander emot det sätt, hvarpå privatbankerna hittills blifvit förvaltade, tvertom anser jag det vara min pligt ali tillkännagifva, det, så vidt mig bekant är, har den privatbank, som i min hemort är inrättad, och hvars verksamhet bör vara af mig närmare känd än de öfrigas, bedrifvits sålunda, att orten deraf funnit snarare verkligt gagn, än någon skada; alla affärmän inom provinsen skola vitsorda detta.
Men jag ser deruti icke tillräckligt skäl att, med kännedom om det osäkra i de fördelar, som för det allmänna genom dylika inrättningar kunna beredas, för alltid vidblifva systemet af privatbanker, jemte de dervid åt enskilde assosiationer lemnade rättigheter, icke motsvarade af skyldighet till betryggande af menighetens behof af rörelsekapital samt tillgång derå för framtiden; och får jag derföre, med åberopande af hvad Utsk. i denna del anfört, vördsammast anhålla det K. o. Ad. täcktes bifalla ifrågavar. utlät.
Hr von Hohenhausen, Mich. SiIv.:
Palmstjerna har gjort anmärkn. emot den i Utsk:s förslag förekommande önskan, att penningerörelsen i landet ”må kunna sä ordnas, att vid de nu stadgade oktrojtidernes slut, privatbankerne, utan olägenhet för det allmänna må kunna upphöra.”
Frilen har likväl här .vitsordat behofvet deraf, att penningerörelsen ordnas pä ett bättre sätt än nu, just till följd af privatbankerna, är förhållandet.
Dessutom behöfva de nu af mig upplästa orden icke tagas i den absoluta mening, såsom om fråga vore att all privatbanksrörelse skulle upphöra, utan snarare att de under sin närvar, form borde försvinna.
Hvad är det man klagar öfver i afseende pä privatbankerna?
Det är ”först och främst den osäkerhet som ligger- till grund för deras rörelse i händelse de skulle göra faillite och icke kunna fullgöra sina förbindelser.
Det andra klagomålet rörer den mångfalld af olika sedlar de utsläppa och de förbindelser de sins emellan ingått att emottaga hvarandras sedlar, hvilket visserligen å ena sidan medför lättnad för rörelsen, men å andra sidan medför den stora vådan att en privatbank kan i sitt fall draga andra dylika banker med sig.
Man har sett huruledes i England för några år sedan penningerörelsen blifvit ordnad på ett sätt, hvarigenom landets innevånare blifvit tryggade emot failliter ifrån privatbankernas sida.
Ty Engelska banken, hvilken står under starka kontroller af styrelsen, kan numera anses hafva öfvertagit privatbankernas rörelse, som den för - Den 9 Juni. 11 sträcker med medel, och i längden blir det endast Engelska bankens sedlar, som blifva utelöpande.
Det lär väl ingen våga bestrida att ju allmänheten skulle finna sig särdeles belåten dermed, att privatbankerna rörde sig med riksbankens sedlar i st. f. sina egna.
För min del skulle jag anse det särdeles önskligt om man uti Sverige kunde tillvägabringa ett sätt för kreditrörelsens bedrifvande, hvarigenom man kunde blifva förskonad från alla dessa lappar, hvilka genom sin olikhet och svårigheten att kontrollera deras äkthet mäste fresta skurkar och bedragare alt verkställa förfalskning.
Dä nu liden för oklrojernes slut icke är så snart för handen, kan man hinna att dessförinnan bereda saken sä att privatbankernas rörelse kunde öfvertagas af i provinserna inrättade så beskaffade statsbanker, att enskildta deruti kunde blifva delägare, hvarigenom man vunne fördelen af den skarpare kontroll på länehandlingar, som alltid är att förvänta af dem som vid granskning deraf bevaka sitt eget intresse.
Om sådana banker kunde inrättas, blefve det en fördel för enskilta alt blifva delägare i desamma, såsom förhållandet nu är i England.
Om äfven vinsten deraf icke skulle blifva så enorm och så plump, som den för närvar, på många ställen är sä få de herrarne dock förlåta mig om jag anser, att dä de hittills i öfver 20 år skördat och fortfarande till oktrojtidens slut få skörda samma vinst, de dermed må anses hafva njutit nog på det allmännas bekostnad.
Gyldenstolpe bar visserligen här påstått, alt Utsk:s framställning vore enfaldig, emedan den förutsatte att man möjligen kunde så tillställa, att penningelillgången alltid vore tillräcklig.
Gr:n har vissevligen rätt uti att sådant är omöjligt, men också lärer väl ingen vara så enfaldig att han tror det.
Det är en stor skilnad emellan de fluktuationer i penningerörelsen, som uppkomma af naturliga förhållanden och dervid, (såsom R.
Sl:s bank nu gör), afseende hafves på det allmänna bästa — samt de fluktuationer som vällas af privatbank-bolag, hvilka endast afse sin egen vinning.
Då de sistnämnde inrättningarne vid utsläppning eller indragning af sina sedlar endast och allenast hafva sin egen fördel till ögonmärke, är det klart att svära kriser kunna uppstå till följd af en hastig indragning samt allmänheten derpå blifva lidande.
Hrnne hafva väl icke förgätit exemplet af det privatbankbolag, hvars aktieägare ensamt utgjordes af stadsboer, hvilka vid ett tillfälle funno sin fördel uti att plötsligen innehålla sina penningar och icke deraf utlåna en enda r:dr, hvarigenom penningeförlägenhet uppkom i provinsen.
Följden deraf blef att spanmål och andra landtmannaprodukter nedföllo lill ett lågt pris.
Det är sådana åtgärder som R.
St. böra genom en ändamålsenlig penninge-lagstiftning förekomma och söka bereda trygghet åt landet i detta afseende.
Utom det att R.
St. jemväl böra söka bringa saken derhän, ali endast riksbankens sedlar blifva utelöpande.
Det är i dessa afseenden jag tror Utsk:s förslag vara välgrundadt och af behofvet påkalladt.
Den anmärkn. jag här gjort emot detsamma är visserligen af mindre betydenhet, ty jag tviflar sjelf derpå att man i de norra orterna kommer att önska någon privatbanks inrättande, men jag har ansett mig böra fästa uppmärksamheten derpå, ty då 12 Den 9 Juni. en allmän författning är gällande ronde privatbankers inrättande, finnes det enligt min tanke icke något skäl att stadga ett monopolium till fördel för de nurar. privatbankerna, hvilket det således enl. grundlagens föreskrift åligger 11.
St. att förhindra, men icke befrämja.
Jag har derföre ansett en sådan mening böra i skrifvelsen intagas, hvarigenom R.
St. undvika att förorda ett sådant raonopolium för de nu existerande privatbankerna, men i öfrigt tillstyrker jag bifall till Utsk:s förslag.
Hr von Rosen har ifrågasatt privatbankernas nytta och ansett att skrifvelsen kunde vara tjenlig för alt framkalla ett uttryck af Regeringens åsigt derom, huruvida privatbankerna voro till nytta för landet eller icke.
Jag tror att K. M. i detta fall redan uttalat
Sin åsigt i och med detsamma
Han förlänade oktrojer ät de nuvar. privatbankerna, hvilket iian naturligtvis icke kunnat göra om Ilan ej ansett deras verksamhet nyttig för landet.
Cederström har yttrat att R.
St. kunna ingå till K.
M. med framställningar, äfven i heskattningsfrågor, hvilkas afgörande dock är dem ensamt förbehållen och alt således intet hinder borde förefinnas för dem alt äfven i andra likartade frågor hos K.
M. anhålla om förslags upprättande.
Jag ser dä icke hvad sorn kan förhindra att ingå lill K.
M. med en und. begäran, att Han ville uppgöra ett förslag till bevillmsförordn.
Hr von Hohenhausen har yttrat, att det skulle vara för Svenska folket i allmänhet ganska angenämt, om privatbankerna endast rörde sig med riksbankens mynt.
Men ä andra sidan undrar jag huru angenämt det skulle vara för allmänheten, om privatbankerna upphörde.
En privatbank kan icke med bibehållande af sin egendomliga karakter röra sig ensamt med riksbankens sedlar; det är något som hvar och en gör, som utlånar sina kapitaler för att fä ränta.
Enl. min öfvertygelse är vilkoret för privatbankernes existens i Sverige att de fä utgifva egna sedlar.
De olägenheter som skulle uppstå för allmänna rörelsen genom privatbankernas upphörande tror jag skulle blifva vida större och för landet vådligare, än dem som äro oskiljaktiga från deras tillvaro.
Hr von Hohenhausen har erkändt att tidpunkter kunna inträffa, då rörelsekapitalet icke är tillräckligt, men den motion som föranledt
Utslcs förslag synes mig likväl tydligen utgå ifrån den förutsättningen, att privatbankerna kunde vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom rörelsekapitalets belopp alltid stod i förhållande lill behofvet deraf, men att de blott och bart af eget intresse vid inträffande kriser indraga en del af sin sedelstock.
En sådan åtgärd vidtages dock utaf hvarje klokt ordnad bank och sjelfva R.
St:s bank underlåter icke att för sin egen säkerhet vid inträffande behof göra detsamma.
Man har dock icke hört något yrkande derom, att R.
St:s bank af denna orsak måtte utbytas emot någon annan inrättning.
Jag anhåller fortfarande om afslag å Utsk:s förslag.
Af grundsats och af vana söker jag alltid att till den möjligaste korthet bringa begreppet om den fråga, sorn är under öfverläggning.
Jag tror mig hafva iakttagit denna regel då jag nu förklarar min åsigt öfver förevar, ämne Den 9 Juni. 13 vara den, alt det välde som R.
St. förut ägde öfver penningeväsendet i landet blifvit desamma frånryckt sålunda, att kommittenterna lagit tömmarne från de komiterade.
Det är folket som funnit att R.
St. genom deras bank icke så skött rikets penningeangelägenheter, som rikets intresse fordrade.
Det är denna upptäckt, som enligt min öfvertygelse föranledt privatbankernas uppkomst.
Går man tillbaka och betraktar den historiska sidan af förevar, mål, finner man alt R.
St., influenserade af kapitalisternas intresse, sänkt sig till ett snörpningssystem, hvars följder landet pä längden icke vill underkasta sig.
Fördenskull upprättades privatbanker, hvilka, oaktadt de baft mänga fel, likväl enligt min tanke gjort landel mycken nytta.
Den und. skrifvelse som enl. förevar betänk, skulle lill K.. M. afgå liefarar åtminstone icke jag skall under sakernas nuvar. skick, på något sätt ofördelaktigt inverka på folkets önskan att få ett så stort rörelsekapital, som motsvarar produktionen.
Derföre anser jag ingalunda att Frih.
Palmstjerna onödigt framställt sina åsigler i ämnet, men med bifall till hvad Flsk. föreslagit, vägar jag instämma med lii- von Hohenhausen.
Vördsammast får jag anhålla, att R. o. Ad. täcktes fästa en benägen uppmärksamhet vid de ordalag, Ulskm nyttjat.
De äro nemi. sålunda valda, att R.
JVl. begära utarbetandet af ett ”förslag om sådana åtgärders vidtagande, hvarigenom penningerörelsen i landet pä säkrare och mera bestående grunder må kunna så ordnas, att vid de nu stadgade oktrojtidernes slut, privalbankerne, utan olägenhet för det allmänna, må kunna upphöra.”
De förenade Utsk:n hafva ansett lämpligast vara, att härvid icke framlägga något förslag lill reglementariska föreskrifter, ty dä och ehuru de på uppgifne grunder tillstyrkt R.
St. att framställa en önskan om privatbankernas upphörande, har det endast skett eventuellt och under den förutsättning, att K.
M. vid ärendets pröfning skulle finna sådant kunna ske utan olägenhet för det allmänna.
Skulle en total indragning deremot vid oktrojtidernas slut icke, med iakttagande af den allmänna rörelsens behof och fordringar, lämpligen kunna äga rum, sä later det likväl tänka sig att man skulle kunna tillvägabringa någon sammansättning af de båda elementerne i statens och de enskildtes kreditanstalter, hvaraf resultatet blefve en ny assosialion, uppgjord emellan privatbanker och filialafdelningar af riksbanken.
De förenade Utskm hafva dock tvifvelsutan, vid meningarnes delade skick i delta ämne, icke utan skäl funnit lämpligast vara att åt K.
M. öfverlemna att, om Han, ansäge sådant vara för det allmänna nyttigt, framlägga förslag i den angifne syftningen.
Men att, med de åsigter Utskm i saken hyste, de skulle sjelfve hafva framlagt ett utarbetadt och omständigt förslag i den vägen, det befarar jag vara en mindre välbetänkt fordran, enär sådant lätteligen kunde blifva bedömdt såsom nog förtidigt tillkommet och hade troligen rönt mera motstånd, än det nu afgifne betänk, torde vederfaras.
Till bemötande af den af mig gjorda jemförelse emellan R.
St:s und. hemställanden i frågor, som leda till ökade eller nya anslag, 14 Den 9 Juni. samt den nu ifrågavar. und. skrifvelsen, hvarvid analogien af den R.
St. uteslutande tillhöriga beskattningarätt, å ena sidan, och deras rätt att ensamme disponera öfver riksbanken, å den andra, är af mig anmärkt, jemte de deraf dragne slutsatser, har Grefve Gyldenstolpe invändt, att viet icke hittills ifrägakommit att hos Konungen anhålla om framläggande af ett förslag till bevillms-förordn.
Detta yttrande tror jag dock icke innefattar någon vederläggning af miu mening.
Hvar och en mätte väl hafva sig bekant, att R.
St. vid flertäkliga tillfällen hos K.
M. anhållit om upprättandet af förslag i ett eller annat ämne, och örn dessa förslag varit af beskaffenhet, att lill deras verkställande erfordrats penningar, har det ju tydligen berott på dernäst sammanträdande Ständer att dertill anslå nödiga medel.
Huru utgörandet af dessa medel må pä samhällsmedlemmarne genom skattebidrag fördelas, det få R.
St. sjelfve vid bevilln:s-förordn:ns förfallande besörja, och dermed har K.
M. visserligen icke att skaffa, hvarom ä min sida aldrig någon åsyftning varit framkastad.
Till tulltaxa, bränvinsförfattning m. fl. afgifvas ju deremot vid hvarje riksdag nådige förslag af Regeringen till R.
Jag måste således fortfarande tro att en analogi förefinnes emellan det af mig anförda exempel och förevar, ämne, anhällandes jag, såsom förut, om bifall till betänk.
Jag skall blott med några få ord förlänga diskussionen.
Jag har begärt ordet egentligen i anledn. af hvad Gr.
Gyldenstolpe yttrat dels i afseende pä de fluktuationer i penningerörelsen sorn af såväl privatbankerna som Riksbanken åstadkonnnas, dels ock med hänseende till hvad han anfört om omöjligheten för privatbankerne att kunna röra sig med annat än egna tryckta sedlar.
Hvad del första beträffar, tror jag mig i mitt förra anförande hafva sagt att den naturliga fluktuation, som föranleder penningestockens förökande eller förminskande, icke kan på något sätt förekommas och att det vore enfaldigt att tro det, på sätt Grefven yttrat sig om förevar, betänk.
Men det är icke till följd af sådana fluktuationer som man framställt klagomål emot privatbankerna, ulan det är de våldsamma och brådstörtande indragningar, hvartill privatbankerna stundom af deras eget intresse drifvas, som man önskar måtte kunna förekommas.
Sådant kan numera icke inträffa med R.
St:s bank och man bör äfven kunna förhindra det hos privatbanker.
Det är en sådan för landet nyttig kontroll öfver privatbankernas rörelse, som man bör söka vinna ulan att man derföre behöfver förutsätta att man kan ernå ett mål, som visserligen är omöjligt alt upphinna.
Hvad åter beträffar privatbankernas sedelrörelse och påståendet att om deras rätt att utgifva egna sedlar upphörde, de icke skulle kunna existera såsom privatbanker utan nedsjunka till vanliga kapitalister, torde man böra ihågkomma, att om äfven berörde rättighet blefve dem fråntagen, de dock framför vanliga kapitalister skulle hafva ganska vigtiga fördelar, såsom den, att alla publika embetsverk äro skyldiga att ombesörja indrifningen af deras lån, äfvensom att de äga rätt att vid länens utgifvande afdraga ränta m. m., hvilket allt dock torde vara Den 9 Juni. 15 af ej ringa vigt.
Finge de då dertill samma rättighet, som den fordna s. k. riksdiskonten ägde, att utgifva egna reverser eller förbindelser af en särskild beskaffenhet, hvarigenom de skulle förvandlas till en sorls bankodiskont, så kunde de ändå florera.
Nämnde riksdiskont var icke något annat än en assosiation af enskilte, som endast rörde sig med R.
St:s banks sedlar; och dock hade den en ganska god behållning.
Om ock dylika i den rigtningen inrättade banker ej skulle kunna få 25 å 30 procents årlig utdelning, utan måhända få nöja sig med 12 procent, så torde de dock kunna vara belåtne dermed, enär andra kapitalister i allmänhet icke få mer än 5 procent.
Såsom jag redan anfört, är det nnvar.
Engelska banksystemet en förening emellan de särskilda bankerna och stalsbanken.
Och della system synes så väl och då kan man väl icke anse det vara orimligt att enahanda system infördt här i landet skulle hafva samma välgörande följder.
Den fördelen skulle det åtminstone hafva — det måtte väl Gr.
Gyldenstolpe erkänna — att vi derigenom sluppe den mängd af olika privatbankssedlar, som nu äro ute i rörelsen.
Jag fortfar i mitt yrkande af bifall ä Utsk:s betänk.
Man har här framkastat den idéen att vid oktrojtidens slut för de närvar, privatbankerna, dessa inrättningar skulle kunna ersättas af andra penningeinrältningar i provinserne.
Jag ber alt först få fria mig från den beskyllning att hafva förblandat begreppen om provincial- och privatbanker hvarimellan jag sedan många år tillbaka lärt mig göra skilnad.
Jag tror icke att en assosiation kunde äga rum i detta afseende emellan riksbanken och enskilta kapitalister.
Jag belvillar nemi. att enskilte, efter riksbankens antecedentila i den vägen, våga inlåta sig i dylika förbindelser med densamma.
Man har här talat om den för något öfver 40 år sedan upphörde s. k. riksdiskonten och alt privata personer deruti hade del.
Delta är sanni ; men det tillgick på det sättet, att då enskilta personer insatte sitt silfver och guld uti berörde bank, flngo de valuta derföre i riksg:s-roynt till -[ af det vär de som de i silfver insatt.
Jag betviflar således att någon vidare vågar sin förmögenhet uti dylika assosialioner.
I fråga om förslaget att privatbankerna skulle röra sig med riksbankens sedlar, haiman yttrat att hela nationen skulle dermed vara belåten med undantag af aktieägarne i privatbanksbolagen.
Detta undantag är enl. min öfvertygelse orättvist.
Första förslaget om alt enskilda banker skulle röra sig med riksbankens sedlar väcktes för 10 år sedan uti dåvar.Ostgötha privatbankbolag, der man således ansåg det vara med sin fördel öfverensstämmande och alldeles icke innebära någon olägenhet för sig.
Jag hyllar äfven den åsigten, att det bästa vore om privalbankerne rörde sig med riksbankens sedlar.
Det nämnde förslaget stannade likväl emot rikbankens omedgörliga reglemente och då gällande begrepp om dylika transaktioner.