Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men det gifves ett annat afseende, hvari Hr Cederschjölds redactionsförslag äger företräde framför Utsk:s; ty då det sednare innehåller, att till riksdagsman icke får godkännas den, som, efter ingifven cessionsansökning, icke styrkt, att han sina borgenärer till fullo förnöjt, skulle en person, som blifvit utan egen ansökning försatt i concurstillstånd, möjligen vilja åberopa en sådan grundlagens bokstafliga lydelse såsom grund för sitt påstående att varda bibehållen vid sin representationsrättighet, oansedt han sina borgenärer icke förnöjt, hvadan jag anser orden: ”efter ingi iven cessionsans ökning,” böra utbytas mot de. af Hr Cederschjöld föreslagna: ”efter gjord cession-," och då jag tror, att Hr Cederschjölds redactionsförslag i öfrigt är lika godt med det andra, anhåller jag, att Hr Gr. o. Landtm, ville framställa propos. derpå, att R. o. Ad. måtte för sin gemensamma tanke förklara Hr Cederschjölds reservation.
Uppå gjord propos. förklarade R. o. Ad.
Boye* samt Hr Cederschjölds anmärkningar vid Constit.Utsk:s i dess memor.
N:o i5 afgifna yttrande och, i sammanhang dermed, Hr Cederschjölds reservation utgöra Ståndets gemensamma tankar, samt hänvisade nämnde anmärkningar till Constit.- Utskottet.
Företogs till pröfning BancoUtsk:s d. 12 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 12 i anledn. af den, enligt §. 4 uti nu gällande instruetion för BancoUtsk. verkställda granskning af Baneofullmägtiges åtgärder till förberedande af den allmännna silfvervexlingen, samt i samband med R.
St:s beslut om b:cosedlarna och en på upplåningar grundad discontering*ir den större rörelsen.
Jag har visserligen ingen anmärkning att göra vid det förslag, BancoUtsk. i detta betänk, afgifvit, att nemi., R.
St. för ifrågavar. delar af förvaltningen må tillerkänna Bancofullmägtige decharge; men jag anser, att detta utlåt, gör Bancofullmägtige orätt i en punkt, deri, efter min öfvertygelse, Fuilmägtige handlat i full öfverensstämmelse med R.
St:s förut fattade beslut och de i anledning deraf Bancofullmägtige lemnade föreskrifter.
Denna punkt har afseende på texten å de nya sedlarna.
Det finnes anmärkt i betänk., att BancoUtsk. ansett berörde text vara oriktig deruti, att den upptager det qvantum fint silfver, som svarar emot en r:dr i sedlar.
Utsk. har ansett detta qvantum vara oriktigt bestämdt, emedan dervid ej är ob - Den 20 Ju ni. 32! observeradt det remedium, som till följd af myntordningen ian vid utmyntningen äga rum.
Jag är återigen af elen tanke, att Bancofullmägtige liandlat fullkomligen riktigt i denna sak. R.
St:s vid sista riksdag gifna föreskrift i i §. 4 art. 2 afdeln. af bancoreglementet bestämmer, att i texten å de nya sedelvalörerna skulle bestämdt utsättas det qvantum silfver, som på hvarje r:dr, efter vid denna riksdag fattade beslut, innehålles.
Jag kan således ej för mitt begrepp göra klart, huru Fullmägtige i Banken kunnat handla på annat sätt, än som skett, då de uti texten intagit det qvantum silfver, som enligt R.
St:s beslut vid sista riksdag svarat mot en r:dr, nemi. 7£5:dels U v. v. Att äfven i texten införa något om myntordningen bade, enligt min tanke, varit alldeles olämpligt, helst R.
St:s beslut vid sista riksdag utgick från den synpunkten, att en bestämdhet uti såväl begreppet som sjelfva uttrycket skulle äga rum i afseende på det qvantum silfver, som svarade mot hvarje r:dr, som sattes i omlopp.
Då var det icke Bancofullmägtige, som vid utsättande af detta qvantum borde göra en reservatio mentalis i afseende på de förändringar, som kunde ske i de K. myntordningarna emot de beslut, R.
St. vid sista riksdag fattade.
Tvärtom var det R.
St:s afsigt och således Fullmägtiges skyldighet att tillse, det texten komme att innehålla något, sorn gjorde sådana förändringar omöjliga, och det är detta, som jag tror, att Fullmägtige rätteligen iakttagit.
BancoUtsk. har visserligen ansett, att det remedium, som måste vara medgifvet vid myntningen, kunde hafva till följd, att ett något mindre qvantum fint silfver blefve till sedelhafvaren utlemnadt än det, som på sedeln står utsatt; men detta är en så fin distinction, att jag ej kan tro, det något afseende derpå bör göras, ty utrönandet, huruvida något sådant ägt rum eller huruvida, till följd af detta remedium, den, som emot myntadt silfver utbytt sina sedlar, erhållit mindre qvantum silfver, än å sedlarna blifvit utfästadt, detta utrönande skulle kosta mångdubbelt mera, än hvad sedelhafvaren möjligen vid vexlingen kunnat förlora, såvida remedium ej gått under hvad i myntordningen är tillåtet.
På denna grund vågar jag, jemte det jag vördsammast tillstyrker bifall å Utskts hemställan i afseende på decharge för Bancofullmägtige, lika vördsamt underställa R. o. Ad., huruvida icke R. o.
Ad. skulle finna skäligt att låta uti sitt prot. inflyta den opinion eller den mening, att R. o Ad. anser den af Fullmägtige i Banken för de nya sedlarna bestämda text vara fullt öfverensstämmande med såväl R.
St:s föreskrifter uti det vid sednaste riksdag utfärdade reglemente för Bankens åligganden, som med allmänhetens billiga fordringar på bestämd tydlighet i afseende på dess rätt.
Nålman är nogräknad med sina Fullmägtiges handlingar och åtgärder, när man är noga och sträng i klander, bör man äffi H. 4‘ Den 20 Juni. ven vara noga i rättvisa.
Jag tror, att man bör göra Fullmägtiges åtgärder i detta afseende fall rättvisa, och jag tror, att de förtjena beröm samt borde erhålla det, om beröm ägde något värde för dem, som redan trädt inför en högre domstol eller för dem, som endast i motiverna för sina handlingar samt den lyckliga öfvertygelse att hafva verkat för fosterlandets väl och i öfverensstämmelse med gifna föreskrifter finna den enda sanna belöningen för den möda, de nedlagt, och den tid, de uppoffrat i det allmännas tjenst.
Jag ämnar ingalunda bestrida de sednaste ord, den siste värde talaren yttrat; men då jag, såsom ledamot i BancoUtsk., instämt uti förevar, betänk., får jag upplysa orsaken, hvarföre Utsk. för sin del ej kunnat vara tillfredsstäldt med redactionen å de nya sedlarna.
Den siste värde talaren yttrade, att Utsk. önskat, att uti redactionen å dessa sedlar funnits en reservatio mentalis.
Dermed förhåller sig alldeles tvärtom.
Utsk. önskade, att förhållandet skulle vara bestämdt uttryckt, och icke, såsom nu befinnes, remedium utgöra en sådan reservatio mentalis.
Samma talare yttrade vidare, att det ej vore lämpligt att i sedeltexten åberopa den K. myntordningen.
Jag får dervid erinra, att hvad som i myntordningen angår remedium ej kan förändras utan Konungs och Ständers sammanstämmande beslut, emedan remedium inverkar på skrot och korn.
Då uti texten utsattes, huru mycket silfver sedelhafvaren äger alt utbekomma, lärer det vara gifvet, att hans ovilkorliga rätt är att få bestämdt så mycket silfver, som sedeln Utlofvar.
Om han nu kommer till Banken med en sedel, hvarpå står skrifve!, att han har rättighet att för hvarje r:dr få 3-£s:dels
U fint silfver, och erhåller något mindre, äger lian laglig rätt att protestera deremot.
Han kan säga, att hans rätt ej blifvit honom till fullo lemnad, och det är detta, som Utsk. icke ansett lämpligt, så snart det finnes ett remedium, som tillåter ett mindre silfverqvantum.
Hvad den värde talaren derjemte anfört, att det skulle vara så svårt att utröna, huru mycket fint silfver myntet innehåller, är icke öfverensstämmande med verkliga förhållandet; ty då man vet, att silfret skall vara 12-lödigt, behöfver man blott kasta myntet på vågen för att undersöka qvantiteten af det finsilfver, som deri innehålles.
Detta är ett försök, som jag ofta gjort med det nypreglade silfvermyntet, hvaraf en del är slaget med fullt begagnande af nu tillåtet remedium.
Jag hade icke arnat yttra mig öfver detta betänk, och är derföre ej heller försedd med de handlingar, hvilkas ordalydelse jag härvid kunde åberopa; men den uppkomna discussionen rör:de en åtgärd, der samtliga Fullmägtige varit enhälliga, föranleder mig att bryta tystnaden.
Jag börjar således att hembära BancoUtsk. min tacksamhet för dess välvilja att i den tillstyrkta de - Dcn ao
Ju 11 i. chargen mera hafva afsett våra bemödanden än förmåga att under kinkiga förhållanden uppfylla det vigtiga uppdrag, som varit oss lemnadt.
Jag kan likaledes icke annat än gilla Utskts sätt att behandla de tvistefrågor, som i afseende på rätta förståndet af II.
St:s lemnade föreskrifter, angrde det vigtigaste af våra uppdrag, ägt rum, dels emellan Revisorer och Fullmägtige, dels inom Fullmägtige.
Vid det egna deltagandet i dessa frågor har jag haft till enda föremål uppfyllandet af vårt stora uppdrag och äger medvetandet att för uppnåendet häraf icke hafva sparat några bemödanden eller känt några afseenden.
Men då jag intet ögonblick belviflat, att de bland mina kamrater, som stundom från mig varit skiljaktiga, med lika full öfvertygelse om riktigheten af deras åsigt och lika nit gått tillväga, har jag aldrig önskat någon annan seger för mina meningar, än att den stora sak, hvars befrämjande de åsyftat, måtte gå framåt.
Jag skall således icke beklaga, mig öfver den möjliga orättvisa, som i framställningen af dessa meningar kunde hafva inkommit i betänk.
Med största tillfredsställelse har jag läst Utsk:s enhälliga tillstyrkande i afseende på det vigtiga föremål — afskaffandet af revisoriska enväldet öfver Banken —, för hvilken den allmänt saknade ädle man, vid hvars sida jag haft äran lära och verka, användt så munga bemödanden.
Dessa bemödanden hafva både till föremål och form icke saknat högljudt klander; men då de ledt till sitt mål, skulle den ädle bortgångne, om han ännu lefvat, hafva ansett de personliga obehagligheter godlgjorda, hvilka de i så rågadt mått ådragit honom.
Uti den i sig sjelf obetydliga frågan, röride texten å de nya sedlarna, skulle jag ej yttra inig, om den ej här hade blifvit nämnd.
Jag börjar med att hembära min tacksamhet till den förste värde talaren, som åtagit sig Fullmägtiges försvar.
Det har varit en verklig fägnad för oss att genom detta betänk, se utveckladt, hvad Utsk. verkligen menat med dess till Fullmägtige ang:de detta ämne allåtna anmärkning, ty vid dess besvarande nödgades vi, under full öfvertygelse, att vi omöjligen kunnat annorlunda gå tillväga, än som skett, använda all tankens spetsfundighet för att gissa, hvad som möjligen kunnat utgöra föremålet för anmärkningen.
Vi äga nu förmånen att se, det anmärkningen har afseende derpå, att remedium ej blifvit utsatt.
Jag får då äran nämna, att sådant grundar sig på bancoreglementets uttryckliga föreskrift för oss att bestämdt utsätta det qvantum silfver, som på hvarje r:dr enligt R.
St:s beslut vid förra riksdagen innehålles.
Vi hade således ingen rättighet att afvika från detta bestämda förordnande, och jag skall längre fram visa riktigheten af denna R.
St:s föreskrift för Bancofullmägtige.
Uti i §. af bancolagen, sorn tjenar till grund för bancoreglementet, slår, att
Banken skall inlösa sjua sedlar efter den stadgade grunden i myntbestäm - 324 Dcu 20 Juni. ningslagen.
Der stadgas, att 2.f r:dr specie i sedlar stola gälla lita med i r:dr silfver efter den af K. M. och R.
St. förändrade 1664 års myntfot.
Der är således uttryckligen sagdt, att 1 r:dr specie i sedlar skall utgöra jj- af silfverrtdrn efter 1664 års förändrade myntfot.
Med den rätt, R.
St till K. M. öfverlåtit, bestämmes denna förändrade myntfot i en särskild §. i K. myntordningen af år i83o, föreskrifvande, att af 2 U myntsilfver, d. v. s. 12-lödigt silfver, skola utmyntas i5 hela specieriksdtr och mindre stycken i proportion; och det är i noggrann öfverensstämmelse härmed vi utsatt det silfverqvantum, en r:dr b:co bör innehålla.
Med den myntfot, K. M. i nämnde K. myntordning fastställt, böra ingalunda förblandas de s. k. remedia, som i andra §§. af densamma tillåtas.
Den ofullkomlighet, som ännu vidlådar myntningsprocessen, gör nemi. en fullkomlig öfverensstämmelse emellan verkliga innehållet af hvarje myntstycke i finhet och vigt med myntordningen omöjlig.
Derföre hafva s. k. remedia måst tillåtas, eller, såsom gamla myntordningar uttrycksfullt yttra sig, så och så många penningar öfver eller under utan fara.
I öfverensstämmelse härmed, men med den inskränkning, som sednare tiders framsteg tillåtit, har K.
M. fastställt ett remedium af öfver eller under i finhet, och i vigt af öfver eller under för hela r:dr, t~jq för halfva, tgöö 4 och i och för TTg r:dr, d. v. s., att de myntstycken, som hålla sig inom dessa tillåtna remedia, icke få vräkas eller casseras.
Detta har BuncoUtsk. ansett, att vi bort utsätta på sedlarna.
Vi ägde R.
St:s föreskrift att utsätta det bestämda qvantum silfver, hvarje r:dr skall innehålla.
Om vi nu skulle afsett remedia, hvilken bestämd qvantitet skulle vi då utsatt, den högsta eller den lägsta, den för hela ndrstyckena eller någon af dem för de mindre?
Vi hafva nu utsatt silfverqvantiteten efter den myntfot, som K.
M. stadfästat och sorn myntstyckena, så långt möjligen den teckniska ofullkomligheten tillåter, böra innehålla.
Hr v. Troil har fullkomligen orätt i sitt yttrande, att det vore lätt att utröna qvantiteten af det silfver, hvarmed sedlarna inlösas.
När sedeln utfärdas, vet man icke med hvad slags silfverstycken inlösningen kommer att ske, ty sedelhafvaren kan då lika väl erhålla myntstycken, som innehålla mera fint silfver än efter myntfoten, som sådana, hvilka innehålla mindre; han kan uttaga hela r:dr, der variationen är mindre, eller en T\ rtdr, der den är större, allt förhållanden, som vid utgifvandet omöjligen kunna förutses.
Det är först sedan utvexlingen skett, som silfverqvantiteten genom en cliemisk undersökning skulle kunna utrönas, ehuru äfven vid den något af verkliga innehållet silfver bortgår obemärkt.
Nu hafva vi bestämdt sagt, hvad qvantum silfver r:drn skall innehålla; men 0111 vi gjort afseende på remedium, hade vi nödgats tillägga, att i fall inlösen kommer att ske med bela r:dr, kan, enligt myntordningen, genom den olika tillåtna Den ao Juni. 3a5 viglen silfverqvantiteten blifva mei' e8er mindre, och i fall inlösen sker med halfva r:dr, kan den blifva f-göö mer eller mindre o. s. v., alltid med tillägg af dessutom mer eller mindre genom den olika tillåtna finheten.
Jag skulle varit mycket tillfredsställd, om Utsk. haft godheten utarbeta elt förslag till text, som, med efterlefnad af R.
St:s föreskrifter, skulle innehållit detta och icke gifvit anledning till confusion samt fått rum på de nya sedlarna inom de stadgade formaten ; jag för min del anser detta omöjligt.
Sedan jag nu trott mig hafva bevisat, att Fullmägtige icke kunnat handla annorlunda, än de gjort, utber jag mig att få försvara R.
St:s beslut, att å sedlarna skulle bestämdt utsättas det på en speciertdr belöpande silfverqvantum, hvilket vid förra riksdagen fattades, oaktadt R.
St., med någon kännedom om den ståndpunkt, hvarpå konsten att tillverka mynt sig befinner, bort veta, att man ej kan bestämdt stadga, att det ena myntstycket skall vara fullkomligen likt det andra.
För det första får jag erinra, att anledningen dertill var, att man för framtiden ville bereda en större säkerhet för sedlarna, än som kunde vinnas genom hänvisning till någon K. förordning, som kunde ändras, utan att ändra datum.
Vår förra r:dr var hänvisad till 1664 års myntfot och 1770 års förordning om myntet; men ehuru dessa förordningar helte orubbliga, hade de dock i afseende på den säkerhet, de skulle lemna sedelhafvaren, förlorat all kraft och verkan.
St. ansågo derföre nödvändigt, att någon större bestämdhet skulle äga rum, och trodde sig finna den i utsättandet af det bestämda qvantum silfver, den r:dr borde innehålla, hvarå sedeln vore ställd; och jag tillstår, att jag, såsom ledamot i BancoUtsk., var författare till redaetionen af den föreskrift, som, efter att hafva vunnit Ständernas bifall, i sådant ändamål infördes i bancoreglementet.
När vi nu utsatte silfverqvantiteten efter myntfoten oell icke efter möjliga remedia, saknades ej heller auetoriteter, hvilka jag ber att få åberopa.
I andra länder, hvarest man, lika som hos oss, tid efter annan försämrat myntet, hafva vi sett, att i sednare tider det ansetts såsom vigtigt att på sjelfva metallmyntet uttrycka dess halt i vigt och finhet.
I Preussen, Sachsen, Österrike, Ryssland och flera andra länder, som jag ej närmare känner, är sålunda myntets vigt och finhet bestämdt uttryckt efter myntfoten, och man har ej gjort afseende på remedium, ehuru hvar man känner, alt remedium måste finnas, och man misstar sig mycket, om man tror, att myntet bör slås så dåligt, som myntordningen högst tillåter; man bör deremot söka att hinna myntfoten så nära som möjligt.
Men detta gäller icke endast i afseende på sjelfva myntet; detsamma har jemväl i sednare tider i afseende på sedelmyntet blifvit iakttaget i de länder, som varit mest angelägna att försäkra sitt sedelmynts credit.
År 1819 gick i Engelska parlamentet en bill igenom, rör:de alldeles samma åtgärd 3s6 D c u 20 Juni. för Engelska banken som den, vi nu förehafva för vår bank, nemi. återtagandet af dess metalliska liqvider, och uppå framställning af billens författare, Sir Robert Peel, understödd af de utmärktaste talare af båda partierna, stadgades till fullkomnande af sedelmyntssystemet Bankens skyldighet att inlösa sina sedlar efter 3 £ 17 sh. io-J d. per uns guld.
Detta är just myntfoten, och ehuru remedium för guld är mindre än för silfver, existerar det dock alltid, ty jemväl vid myntningen af guld äger den ofullkomlighet rum, att ej alla myntstycken kunna blifva lika; men hvarken anmärkte någon under discussionen i parlamentet, att man vid detta stadgande borde göra afseende på remedium, eller har sedermera någon af Engelska publiken klandrat eller klagat deröfver, att han ej erhållit sådant mynt, som billen ålägger banken att utbetala.
Enahanda är förhållandet i Preussen, uti hvilket land man bemödat sig om en utmärkt noggrannhet i myntväsendet.
Der hänvisas sedlarna till 1764 års myntfot, hvilken är densamma, som ännu åberopas på Preussiska silfvermyntet och innehåller, att 14 r:dr utmyntas af 1 mark fint silfver.
Vidare må det tillåtas mig fästa uppmärksamheten derå, att ingen vid inlösningen af Bankens sedlar med det nu införda silfvermyntet kan klaga öfver, att han fått för litet silfver, äfven om han ville afse remedium, emedan detta ej kan utrönas utan en chemisk procedur, som är mycket dyr och dessutom ej fullt säker, emedan en del af metallinnehållet försvinner vid sjelfva upplösningen.
Man ian visserligen med fina vigter utröna, att myntet innehåller någon mindre qvantitet, än myntfoten bestämmer, men detta kan vara ersatt genom högre innehåll i finhet.
Jag tror mig sålunda hafva fullkomligen ådagalagt, ej allenast, att Fullmägtige icke, utan att underkasta sig ansvar, kunnat bandia annorlunda än de gjort, utan jemväl, att R.
St:s i detta afseende gilna föreskrift varit ganska ändamålsenlig, och alt antagandet af en förändring härutinnan ej skulle kunna förorsaka annat än confusion och villervalla.
Hvad för öfrigt Utsk:s betänk, angår, vill jag derom ej vidare yttra mig, och jag skulle anse öfverflödigt att påyrka den rättelse, Frih.
Palmstjerna haft godheten föreslå; ty om framdeles, när R.
St. besluta i den fråga, som nu kommit under öfverläggning, R.
St. skulle finna, att de åsigter, som af i83o års Ständer och i andra länder ansetts riktiga, böra godkännas, så hafva vi fått det fullkomligaste godkännande, vi kunna önska; åtminstone önskar icke jag något annat.
Jag hade trott, att detta betänk, skulle utan någon discussion passera RiksSt., och skulle tro, att någon sådan icke varit af nöden, då ingen talare uppträdt för att vägra Bancofullmägtige decharge; men då här både för och emot den mening, Utsk. uttryckt, blifvit opineradt, ber jag att få förklara, det jag anser Utsk.
Den 20 Juni. hafva handlat fullkomligen riktigt, och utan alt göra några utflygter för att se, huru England, Preussen och Österrike hafva sina sedlar skrifna, hvilket ej hör till denna fråga, anhåller jag att få tillse, huruvida den nya sedeltesten är Öfverensstämmande med Konungs och Ständers vid förra riksdagen fattade beslut.
Bancofullmägtige hafva antagit en text på sedlarna, som lemnar hvar och en sedelhafvare öppet att utbekomma ett högre qvantum silfver, än myntet i följd af K. myntordningen behöfver innehålla, och om
Fuliraägtige icke kunnat förebrås för ett bestämdt fel mot dem lemnade föreskrifter, hafva de åtminstone visat mindre förutseende, eller, för att begagna den siste värde talarens uttryck, Fullmägtige hafva icke nyttjat den ”fina spetsfundighet,” de visat i sitt svar till BancoUtsk.
Jag tror således, att Utsk. icke allenast bort, såsom nu skett, anmäla förhållandet, utan jemväl rätteligen förfarit, då Utsk. inställt sedeifabricationen.
Jag har velat yttra detta endast för att BancoUtsk. ej må hafva anledning att tro, det personer inom detta Stånd ej finnas, som gilla den af Utsk. beslutade inställelsen af nya sedeifabricationen, och på denna grund har jag till prot. velat anföra min tanke i ämnet.
St., hvilka i högsta instansen äga att afgöra denna fråga, skulle finna för godt att ej godkänna BancoUtsk:s gjorda anmärkningar, skall jag ej hafva något deremot.
BancoUtsk. har likväl funnit sig i en annan ställning.
Såsom ombud för R.
St. har Utskrs åliggande varit att granska förvaltningen och framställa resultaterna deraf, hvarföre Utsk. ansett sig förbundet att för R.
St. framföra hvarje omständighet, som, efter Utsk:s öfvertygelse, ej var fullt öfverensstämmande med det rätta, och då Bancofullmägtige, efter att hafva varit uti så brydsamma omständigheter, kunnat komma från dem med så få och litet betydliga anmärkningar, som af Utsk. blifvit gjorda, skulle jag tro detta för dem vara ganska hedrande.
Jag öfvergår nu till den anmärkning, som varit under öfverläggning.
Hr Rosenblad har påstått, att det vore ganska svårt att utröna, huru mycket i r:dr innehåller öfver eller under den egentliga myntfoten.
Han har sagt, att om remedium i afseende på vigten vore under, kunde remedium i afseende på finheten vara öfver hvad myntfoten stadgar.
Det är sannt, att remedium i afseende på finheten icke kan utrönas utan en ehemisk process, men när uppå myntet står, att det innehåller T7555 fint silfver, och detta, när det står på ett mynt, som är lörsedt med Konungens bröstbild, bör vara kungsord, samt innehafvaren af myntet genom vägning linner, att dess vigt, efter afdrag af icke motsvarar det qvantum fint silfver, som blifvit utlofvadt, så äger han rätt att påstå, det han icke fått nog.
Hr Rosenblad har vidare 3a8 Den 20 Juni. sagt, att han önskade, det man ville uppgifva en redaction till denna text, som vore fullständig.
Jag tror val icke, att man i Ståndets plenum bör uppgöra denna redaction; men tror dock, att det vore nog att till den af Fullmägtige antagna texten tillägga: med iakttagande
,il del i hSjo års myntordning bestämda remedium, hvilket lill..g ej skulle upptagit mer än en enda rad, som ganska val bade fått rum på sedlarna.
1 afseende på de exempel, sorn Ur Jtosenblad anfört från andra lander, kan jag ej påminna mig, hurudant förhållandet är med guldmyntet i England; men jag har sett några af de omnämnda Tyska silfvermynten, hvarå ordalydelsen varit skiljaktig från hvad sorn nu står på våra nya sedlar.
På dessa silfvermynt står nemi., så och så många gå på en mark lint silfver.
Nar man vet, att remedium går dels öfver och dels under den bestämda qvantiteten, finner man, att det sålunda blifver vida lättare att fä flera stycken tillsammans att väga en mark, än hvarje särskildt myntstycke att öfverensstämma med den egentliga myntfoten.
Jag har endast velat lemna dessa upplysningar, men öfverlemna!- i öfrigt till R o. Ad. att i ämnet fatta det beslut, som kan finnas lämpligt.
Då remedium går till ett så litet belopp, att omöjligen någon calcul derpå kan grundas i afsigt att göra myntet underhaltigt, emedan man derigenom skulle risquera, att myntet blefve cassabelt, anser jag ingen kunna blifva bedragen på detta remedium, och ser derföre icke någon våda deri, att detsamma ej utmärkes på sedlarna; ty om någon till vexling presenterar en sedel på t. ex. io r:dr, är det högst troligt, att några af de silfvermynt, han erhåller, innehålla mer och andra mindre, än de egentligen borde innehålla, och att följaktligen han tillfullo utbekommer den utlofvade silfverqvantiteten.
Jag kan således icke finna, att man genom ifrågavar. reservation kan behöfva sprida oro hos de mindre kunniga, som icke veta hvad remedium ville säga.