Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet remitteras, i fall Ridderskapet och Adeln ej skalle finna, att beslut derå genast kan fattas* Remitterades till StatsUtskottet; och beslöt Ridderskapet och Adeln, det skulle de öfrige Respective RiksStånden inbjudas, att uti denna Remiss med Ridderskapet och Adeln sig förena* Då nu å nyo föredrogs
Bevillningsutskottets den 19 dennes afgifne, samt den 20 i samma månad på bordet lagde, Betänkande, angående Bränvinsbrännings-afgifiernes utgörande; blef samma Betänkande af Ridderskapet och Adeln gilladt.
Justerades följandet Utdrag af Protocollet hållet hos Högloflige Ridderskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stockholm, förmiddagen den 22 Junii 1818. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet Grefve Posses, Claés Fredric, Motion, innefattande hemställan, att Riksens Ständer måtte till Kongl.
Maj:ts Nådiga disposition för Dess lifstid i underdånighet öfverlemna så väl Ro** sers bergs
Den 22 Junit f. ni. ^ersbergs Kungsgård, som den till underhållet äf de derstädes befintlige byggnader redan an-; slagne årliga summa af 2000 Riksdaler Bancö; uti hvilken Remiss de öfrige Respective Riks^ Stånden skulle vänligen inbjudas, att sig med Ridderskapet och Adeln förena» Ut Supra» Vid förnyad föredragning af BevillningåUtskottets den 17 dennes afgifne, samt deö 20 derpå följde på bordet lagde, Memorial oift ett arfvode af 400 Riksdaler Banco åt Öfver-» Commissarien jD.
Ek, för det han, vid författandet af förslaget' till deri blifvande BeVillningsFörordningen och andra dermed gemenskap ägande ärenden, biträdt Utskottet; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att dertill lemna bifall» ForetogS till pröfning
Bevillningsutskott tets den 17 dennes afgifne, och den 18 derpå följde förmiddagen på bordet lagde.
Utlåtande öfver en del af de emot
Utskottets författade förslag till en blifvande BevillningsFörordning gjorde anmärkningar; och fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, uppå sär-^ skilte af Hans Excéllencé Herr Grefven och Landt* Marskalken framställde propositioner, till älla delar bifalla Utskottets Utlåtande, i hvad detSamma rörde de emot andra Artikeln Samt 1» Ridd. 0, Aå.
Prof. VII. B. II.
Afd. 3g, 354 Den 22 Jimii f. m. §. i.
Morn., 2- §• 3. 4 och 7 Momenterne; 3 §. 5 och 7 Momenterne; 4 §, 1 och 2 Momenterne, gjorde anmärkningar.
Vid 2.dra Artikeln 6 §. 1 Mom. anförde Herr Hertzenhjelm3 Carl Johan, skrifteligen:
Uti den nu upplästa nya Redactionen af 6 §.
x Mom. har väl det misstag blifvit rättadt, som influtit i 1815 års Bevillningsförordning, och hvaröfver anmärkningar, vid Högloflige Bevillningsutskottets första förslag till en Förordning i detta ämne, blifvit gjorde.
Men' deremot har Högloflige Utskottet trott sig böra föreslå ett Förordnande, hvaröfver jag vördsamt anhåller, att i korthet få yttra mina tankar.
Det nemligen, att dåden förskjutne Bevillnings-afgiften ersättes till Gäldenären, för i fastigheter intecknad skuld, med två på tusende af capitalet, skulle för låne(ummor, som användas i andra rörelser, ersättningen utgöras med 5 proeent af räntan, och detta af det skäl, att, då Bevillningen utgår med 2 per mille af alla fastigheters värde, erlägges den i vissa andra rörelser med 5 procent af den behållna Inkomsten.
Härigenom uppkommer en betydlig olika beskattning, för en lika förmögenhet, och som för ägaren inbringar en alldeles lika inkomst, för hvilken det således icke skulle blifva likgiltigt, till hvad ändamål dess Gäldenär använde de upplånte penningar; på lika grund skulle en Capitalist äga full rättighet, att bestrida en sådan ersättning till sådan dess Gäldenär, som
Den 22 Junit f. m. 355 vore en Tjensteman med mindre än 200 Riksdalers lön, för hvilken ingen bevillning erlägges, eller blott utföra den med 1, 2 högst 3 procent af räntan tilt dem, som ej betala högre
Bevillnings procent af sina öm inkomster, i fall han biträdt med lån till accord eller andra behof.
Som första vilkoret vid all Lagstiftning är billighet och rättvisa, och angelägenheten är så mycket större, att iakttaga sådane egenskaper i de föreskrifter, som med lätthet kunna öfverträda*, och derföre fordra starkare bevisande skäl för deras rättsgrunder, för att godvilligt efterlefva, så tyckes det nu föreslagne stadgande vara olämpeligt, och efter min tanka overkställbar^
Af denna anledning vågar jag hos Eders Excellence H-rt Grefven och LandtMarskalken anhålla om proposition till sådan ändring af förevarande §. att för alla LåneCapiialer bör af fordringsägaren lemnäs ersättning till gäldenaren för den förskjutne Bevillningen med 2 på tusende af det låntagna Capitalet som vid hvarje rantaliquid afdrages Härigenom skulle detta stadgande vinna en bestämdhet och likformighet,; som uti ingen Lag bör saknas. Herr af Brinckman, Gujiafi Då Bevillniflgs Utskottet, 6å Vidt det stätt i dess förmåga, gått den sist talaöde varda Ledamotens anmärkning till mötes; kan ett fortsatt klander icke annat än vara högst oväntadt.
Utskottet har ju så tydligen utredt dess begrepp om grunden för denna beskattning, Och så noga lämpat den elter dess olika föremål; att man "N , • ' ... ", • 356 T)en 22 Junit /. m. endast behÖfver känna , det 2 Riksdaler erlägges i Bevillning för hvarje tusende Riksdaler af fastighetsvärdet, och 5 procent för all inkomst af Näring och Rörelse, för att finna» det Bevillningsutskottets nu afgifne förslag dermed står i den mest fullkomliga öfverensstämmelse.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla Bevillningsutskottets i 6 § t Morn. rörande
Bevillning af utlånte ca-* pitaler meddeldte yttrande.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Gref. Ven och Landt
Mar ek alk en framställde särskilta propositioner, blef Utskottets Utlåtande, rö<J rande de mot 2:dra Artikeln 6 §. 2 och 3 Momenterne, samt 5 Artikeln 1 §■ 7 Mom , 2 §. 1 och 12 Momenterne gjorde anmärkningar af Ridderskapet och Adeln gilladt.
Vid 5'te Artikeln, 2 $. 22 Morn. yttrade Friherre Boije, Ludvig:
Utskottet har egentligen antagit tvänne föremål att vinna Det ena, en större säkerhet för Bevillningssummans erhållande; och det andra, en jemnare fördelning för densamma.
Erfarenheten har likväl bevisat, att Bevillningen utgått utan Minimi-tabell hittills; och jag Den 22 jftmii f. in. i 357 bekänner, att jag icke förmår inse hvad mera säkerhetdenna nya utväg skullekunna gifva.
Icke heller förstår jag, att den leder till någon jemi nare fördelning; men deremot syne, mig, att, Otn vi bifalla den, så sancbonera vi möjbghe* ten af en ganska ojemn, och ganska orättvis fördelning, provinserna emelian j o h det blir då otvif velak tigt tungt för den ena Provinsens innevånare, att veta sig betala mera ån sorn i proportionen borde vara.
Så inträffar, till exempel, lör Östergöthlands innevånare, då de erfara af Tabellen, att Gottland, som i verkligt värde visserligen uppgår till mera än hälften af Östergöthlands, i Minimi-tabellen icke blifvit uppskattadt till mera än en sjundedel deraf: och att Gottland således fått lättnad på Östergöthlands bekostnad.
Tyngre blir Östgötens öde, om han tror sig finna, att en verklig disproportion äfven till flere andra provinser existerar; dertill han, kanhända, finner svårighet att utleta annan orsak, än att somliga provinser haft Landshöfdingar, som bevakat deras Bevillnings angelägenheter, då andra saki nät denna lycka.
I öfrigt hemställer jag, örn icke denna nya method på något sätt svär emot en annan princip, som likväl är antagen såsom grundsats.
Ständer hafva insett omöjligheten, att sjelfva ingå i verkställighetens specialiteterj och hafva derföre funnit, att hvarje province, hvarje Socken borde få genom Berednings- och PröfningsCommitteer bestämma sine Hemmans värden, de der omöjligen bunde af Ständerne särskilt hvardera kännas 5 men när nu Ständerne likväl företaga sig, ati 358 Den 22 Junii f. m. sjslfve uppskatta Pravincens värde, så hvartill Commitéerne, eller hvartill annan verkställighet, än den fördelnings uträkning, sorn då också här kan göras; ty vi sakna ju icke kännedom om antalet af hvarje Provinces hem-* man?
Och när vi så förfara, så hvarföre tillika besvära Jordägarne med verkställighets åtgärder, som betyda litet, eller intet; och hvaraf illusionen icke längre blir någon hem-' lighet?
På alla dessa skäl tillstyrker jag ödmjukast afslag å denna del af Betänkandet; så att methoden af Minimitabell ej må antagas.
På ena sidan finnér jag väl beqvämligheten af att genom ett stadgadt värde i Bevillning kunna med säkerhet erhålla den påräknade summan, men å den andra anser jag mig ock böra göra lika mycket afseende på den enskilde
Skattdragare des tillstånd och förmåga att bära tyngderne.
Jag hemställer således, huruvida det är med lag och billighet enligt, att fastställa ett visst värde på en Egendom, som år ifrån år kan falla.
Om j3g antager, att vi ej få RiKsdag på 5 år, och Coursen under tiden sänker sig, samt Egendomspriserne i samma förhållande, skall likväl det i BevilloingsFörordningen utsatte minina'värde fortfara att gälla, och Be» villningen derefter utgå, så att man möjligen finge betala 4 a 5 gånger mera än man efter hufvudgrunden borde göra.
Jag känner med säkerhet, att hus i Städerne, som äro taxeraJ de till j0,000 R:dr, icke kunna säljas för 5, ja kanske knappt för 3000 Riksdaler.
Kuru Den 22 Junii f. mi 35 9 är det då möjligt, jag vill ej säga rättvist, att åsätta dem en Bevillningsafgift, beräknad efter ett dubbelt eller tredubbelt värdeP Enahanda och ändå bekymmersammare är förhållandet med Egendomar å Landet, der Bevillningen otvifvelagtigt i alla fall får till stor del utpanta»; och jag hemställer då, om det är an-4 ledning att vidtaga ett steg, som skall göra detta liqvidationssätt ännu mera nödvändigt.
Om vi få Riksdag inom ett år, hvilket icke är otroligt, gör det visserligen ingen ting} men skulle den icke inträffa förr än 5 år härefter, frågar jag, är det billigt, att stadga en minimiafgift, som skall hafva i spåren Landtmannens största skada och förlust, om icke fullkomliga ruin.
Jag känner Egendomar, som på ett år fallit 50 procent i värde, och då jag anser det vara bäst, af två ofullkomliga ting, välja det minst onda, tillstyrker jag, att man må förblifva vid hvad som förut är stad-! gadt, och således afslå hvad Utskottet uti ifrågavarande afseende nu yttrat.
Friherre Cederström, Jacob: I händelse grunden för Bevillningen vore behållen inkomst, skulle jag visserligen instämma i den mening, att minimiafgiften borde försvinna, men då Bevillningen nu utgår gf synbar förmögenhet, och denna beskattningsmethod icke är fotad på någon verklig rättsgrund, måste man bibehålla något, hvarpå man kan calculera ; och i sådant afseende är det nödvändigt att stadga ett correctiv, sorn förekommer, att icke somliga Provincer nedsätta Hemmansvärdet allt g6q Deli 22 Junii }. ty. för lågt, då det i andra förblifver orubbadtj och hvarigenom just den orättvisa af ojämnhet i beskattning uppkommer, emot hvilken Friherre Boije ifrat.
' Den skillnad sorn, enligt flans anförande, skulle befinnas emellan Östergöthland och Gottland, tror jag visserligen existera, men till förmån för Östergöthland.
Gottland innehåller 24 qvadrat mil och äger 1098 Henrman 3 men af denna areal vidd är omkring |cdelar skogsmark, hagar och utmark, och då circa 53,000 tunnland myror och alla vägar från den återstående delen af
Öns arealvidd afdragas, återstår ej mycket öfver fidei af hela viddén, sorn är till åker och äng od-^ lad.
Då man derefter fördelar hela arealen på 1098 Hemman, torde man lätteligen finna, att dessa Hemmans vården ingalunda kunna jern* förås med Hemmansvärden i Östergöthland; och då man härtill ihågkommer, att Allmogen på Gottland betalar full tionde till Prästerskapet, att Hemmanen äro af Kronoskatte natur, och således starkt onererad?, torde man ej hafva anledning påstå, det denna Provins, i jemförelse med Östergöthland, sorn till stor del består af Frälsehemman, bär ett för lågt Jdemmansvärde.
Ifrån 1813 har på Gottland Icke dessmjndre Hemmansyärdet vid taxerin* garne ansetts böra ökas, och blifvit förhöjdt, då deremot i Östergöthland ifrån samma tid, Hemmanvärdet blifvit nedsatt långt under det rätta.
Och det är just derföre, att jag tror det vore nödigt sätta en gräns emot dylika missbruk, hvilka sträckt sig till flere Provinser, som jag för min del tillstyrker, att mfö Den 22 Jurin f. m, ptmiberälgsingen, såsom det, enda säkra correctiv mot minskning af Hemmansvärdet? måtte antagas.
Herr af Brinckman, Gustaf: Sedan BeviH pingsUtskottet så omständeiigt förklarat anledningen till dess förslag om en minimiafgift å Fastighetsvärdet för hvarje
Län; och den siste värde Talaren, Herr Friherre Cederström på ett så upplysande sätt utredt förhållandet emellan Gottland och Östergöthland; så återgtår endast att tillägga, det Bevillningsutskottet, långt ifrån att bereda sanction åt en ojämn beskattning, tvärtom sökt att sanctionera ett jemt förhållande emellan alla Län i Riket, lämpadt efter den Bevillning, hvarje
Län gepom dess Taxeringsmän i förstone sig åtagit, pch den summa som i följe deraf, blifvit påräknad.
Utskottet har icke föreslagit, att hvar» je särskilt Hemman i hvart Län skall gälla ett Visst belopp, irtan endast att Länen mätte b>» behållas inom ett jemlikt förhållande sinsemellan; det har, i egenskap af RiksPröfningsCotnité, föreskrifyit LänComittéerne, att, med noggrann öfversigt af hvarje Hemmans särskildta beskaffenhet, rikta dess bemödande derhän, att den för hvarje Län beräknade summa måtte utgå; men har derföre icke betagit den enskilte ägaren, att i laga ordning söka ändring i det värde, som han kan anse vara för högt åsatt.
Om en sådan ändring, derföre minimi-tabellen visserligen icke lagger något hinder, kan äga rum, om någon skiljagtighet i beräkningen möjligen deraf uppkom - 3Ö2 Den 22 Junii f. m. mer, hvilken i allt fall icke kan blifva betydlig; så äga Riksens Ständer tillfälle, att vid nästa Riksdag närmare jemka värdet efter rätta förhållandet, och hafva derigenom erhållit en statistisk upplysning af stort värde, hvilken de i annat fall för alltid skulle saknar
Jag hyser således den fullkomliga öfvertygelse, att Utskottets förslag i denna del är af lika redbar nytta, som af en dylik föreskrift för Jernbruken redan visat sig, och tillstyrker vördsammeligen, att detta förslag må vinna Höglofl.
Herr Mund af Rosenskjöld , Eberhard: Sedan Bevillningsutskottet fasställt grunder, hvilka, efter min öfvertygelse, icke äro de rätta, har jag icke tagit så noga kännedom af detaillerne.
Men så mycket jag fattat af det nu upplästa Betänkandet, skall HemmansBevillnin* gen utgå Länsvis, och icke med afseende å de verkliga inkomsterna eller å Fastigheternes verk< liga värde.
Af denna princip följer den tydliga orättvisa, att t. ex. en person kan haFva en Egendom för hvilken ingen vill gifva 100,000 R:dr, men sorn blir uppskattad till 200,000 R:dr.
Jag hemställer, ®m icke sådant är stridande mot all b i 11 ig het, och om detär troligt att Bevillningen på detta sätt kan uttagas.
Då jag likväl känner, att Bevillningssumman, sedan den en gång blifvit beviljad, ovilkorligen miste erläggas, föreslår jag, att Riksens Ständer, med afslag af förevar rande del af Betänkandet, bestämma ett credit tiv i Banken till fyllande af den brist, som i Bevillningssumman kan uppstå, i fall Fastig - Den 22 Junii f. m. heterne så falla i pris, att Hemmansafgiften icke kan till fullo utgå.
Jag tror icke, att detta på något sätt skall skada Bankens soliditet, helst den möjligen blifvande iörstiäckningen varder af Riksens Ständer vid en kommande Riksdag honorerad.
Den siste värde Talaren har erinrat, att en minimiafgift för Jernbruk redan existerar, och att deraf rönts en nyttig verkan, men jag lemnar derhän, huruvida nyttan tillkommit Bruksägarne, likasom j3ej aldrig kan föreställa mig, att den minimiafgift, hvarom nu är fråga, och hvilken angår hela Nationen, är för de skattdragande förmonlig.
Emellertid och då Nationens väl fordrar att Bevillningen utgår, hemställer jag å nyo, att, i händelse detta ej genom en rättvis fördelning låter sig göra, det uppkommande deficit må genom ett creditiv på Banken ersättas.
Och härå utbeder jag mig Eders ExCellences proposition.
Herr af Brinckman, anhöll att få uppläsa det reglementariska i Utskottets förslag, som hörde till minimi-tabellen, och förmodade deraf vore uppenbart, att inga ovilkorliga band blifvit lagde på det enskilfa Hemmansvärdet, eller på hvars mans rätt att deruti söka ändring.
Att deremot låta denna betydliga del af beskattningssättet förblifva i dess nuvarande skick, torde vara lika betänkligt, som det af Herr Rosensköld föreslagne creditiv på Banken endast skulle komma dem tillgodo , hvilka fortforo med nedsättningen, och slutligen föranleda alla, att vidtaga enahanda 364 Den 22 Jnnii f. tit, utväg, ända till hälften eller tredjedelen af Bevillningen, hvilken i samma mon folie Banken till last, sannolikt vida öfver dess tillgångar.
Af det tryckta sam mandraget öfver jemförelsen emellan Hemmanevärdet 1813 och 18)6, synes att Östergöthland år 1S16, med 9,600,000 R;dr nedsatt Provincens Hemmansvärde, emot det belopp, hvartill det år 1813 varit uppskattadt.
Huru det kunnat ske, lemnar jag till hvar och en att bedömrna.
Men till förekommande af dylika missbruk, och på det icke andra Lån må få lust, att äfvenledes med en tredjedel nedsätta deras Hemmansvärde, tror jag för min del det vara högst betänkligt, att icke bifalla hvad Bevillningsljtskottet härutinnan föreslagit.
Innan man afgör, atf ned sättningen var ett missbruk, borde man likväl först undersöka, om den primitiva uppflyttningen icke var en fullkomlig orimlighet, tillkommen af ett öfverdrifvet nit af vederbörande, som led t operationen; fy i sådant fall var nedflytlningen icke ett missbruk, utan en skälig nödvändighet.
Man bar talat om den rätt att klaga, som är hvarje jordägare öppen, men, då man förutsätter , att sjelfva Ständernas åsätta värderingssumraa, i mmimi-tabelleo, som skall fördelas vore orättvis; så frågar jag, hvartill tjenade det väl att klaga?
Eller kan väl Embetsmanna-auctoriteter nedsätta ett värde, som Ständerne stadgat?
För att j detta Den 3 2 Junti f. m. 365 amre komma till det enda slut, sorn är att söka; får jag härmed hos Hans Excellence Herr Grefven och LindtMarskalken ödmjukast anhålla om votering, Herr Munck af Rosenskjöld:
En värd Le damot har Y^rat, att det af mig föreslagna creditiv på Banken skulle endast komma dem tillgodo, som nedsatte värdet å deras Egendomar, Jag har väl icke genomläst Utskottets Betäm kande, men jag hade förmodat, att Utskottet icke föreslagit, det Fastighetsägare skulle sjelf.; Ve efter godtycko få nedsätta Bevillningsvärdet.
Om så är, har jag misstagit mig; men i annat fall är det den värde Ledamoten, som gjort det.
För öfrigt är det hvarken ovanligt ellet Orimligt, att Fastigheter fallit ^:del i pris; man har exempel att Egendom i Staderne, såsom i Götheborg, hastigt nog sjunkit fidelar i värde.
Jag kan ej inse annat, än att det är en orättvisa, hvarom raan knappt hort talas i något land, att, på det den bestämda Bevillningssutnman må utgå, en fastighet, skall taxeras långt öfver hvad den verkligen är värd, för att i samma förhållande obilligt beskattas.
Deremot finnér jag för min del att, i händelse något deficit i bevillningssumman skulle uppkomma, långt bättre vöre, att ersätta det genom ett creditiv på Banken, och jag förnyar således min anhållan orri afslag af Betänkandet, och proposition till bifall af min hemställan.
Jag borde kanske ej yttra mig om detaillerne af Bevill» 3c - 366 Dctt 22 Junit f. m. nings-förslaget, då jag lika med Herr Rosenskjöld icke öfverensstämt med pluralitefen, angående principerne för den blifvande Bevillningen, men jag anhåller likväl få förklara, att jag är på det högsta emot det af Herr Rosenskjöld föreslagne creditiv; jag tror det vara så vida olämpligt, som, i fall penningebristen blir så betydlig, att den visar sig genom nedsättning af Hemmanens värden öfver hela landet, det föreslagna creditivet blir utan all jemförelse vanmägtigt, att afhjelpa denna penningebrist, och det man anser skada Bankens credit, har således utan allt ändamål blifvit vidtagit.
Angående hufvudfrågan, är jii i§12 års Riksdag ett bevis, huru man kan förekomma följderne af att BevilSningssumman ej till påräknadt belopp utgår.
En mindre brist förtjena!’ icke, att man derom här talar, för en större kail en Riksdag af Konungen ju sammankallas
Det är sant, att äfven, oagtadt minuni-tabellen antagés , e« person kan få sin Bevillning nedsatt i jemförelse med sin grannes, om han framför denne har Jidit någon olycka, men, om ett helt Län lidit en sadan skada, så kan lättnad ej lemnäs det förr än nästa Riksdag.
Å en annan sida kunde förslaget möjligen efter flera Riksdagar, sedan hvarje gång de särskildta Lands-J orterne prutat med hvarannan, leda tili det goda resultat, att en sådan minimi-tabell kan uppgöras billig, men i alla fall göra vi nu församlade, sorn veta oss ej äga nog statistiska uppgifter att författa en billig tabell, bäst att låta allt förblifva vid det gamla, isynner~ Den 22 Junii f. m. 367 bet intill dess något correctiv blifver föreslaget mot provinciela olyckor.
Skulle Bevillningssumman ej utgå, må Konungen sammankalla en ny Riksdag; olägenheten bör på det viset endast afhjelpas, emedan det möjligen kan hända, att den har sin grund i en felaktig Bevillnings-princip.
Jag anhåller ödmjukast att i den contraproposition till votering, sorn jag väntar, det förslag ej må intagas, som Herr Rosensköld gjordt, att låta Banken betala Jordägarens Bevillning; ty jag förutser, att tyngden af ett sådant tillägg skulle draga contrapropositionens hufvudsakliga föremål med sig i fallet.
Det är i alla fall icke förr, än sedan contrapropositionen vore bifallen, sorn d*-t behof kan supponeras, hvilket af Herr Rosensköld förutsattes; och om Betänkandet bör såleledes först voteras; hvarefter, och i fall Herr Rosenskölds förslag fullföljes, jag visserligen skall tala deremot; emedan det, efter min tanka, vöre att missbruka Banken, om man ålade den, att betala någon del af Nationens KronoUtlagor.
Herr Munck af Rosenfald:
I anledning af hvad de tvänne siste Talame yttrat, ingår jag gerna i Friherre Boijes mening, att, i händelse af votering, mitt tillägg ej må i contrapropositionen inflyta; men om Nej vinner, förbehåller jag mig att hafva min talan öppen.
I öfrigt ber jag att få i så måtto jemka mitt förslag, att Creditivet på Banken må anlitas, Den 22 Junti f. m. blott så framt bristen i Beviliningssummari éj öfverstiger 2 å 300,000 Riksdaler; ty går deri öfver denna summa, bör Banken ej ersätta den* utan Riksens Ständer sammankallas.
Jag härn* tar så mycket mera stöd för mitt förslag, som jag ej tror, att Nationen vidnef något genott! det att ny Riksdag utsattes, för att fylla erl brist af till exempel 100,000 Riksdaler.
Jag käti ej ellef instämma med Herr Munck af Rosensköld i dess förslag om ett creditiv på Bankett.
Fälla ej Hemmanen i värde* så utgår Bevillningen; falla de åter betydligt, utgår Bevillningen icke-, och då få vi Riksdag i alla fall.
Således är det bäst att låta vara
Vid hvad som är, ty mitiimi-afgiffcen hjelper icke det onda.
Den ena pant-auctionett skall likafullt följa efter den andra.
Jag här sjelf såsom Curator i en Concours i Malmö förgäfves sökt för 3000 R:dr sälja ett hus, som någon tid förut kostat 20,000 Riksdaler.
Jag anhåller alltså om afslag af Utskottets project i förevarande fråga, och tror, att det är bäst låta blifva vid hvad som är, helst, i händelse Bevillningen icke;Såsom troligt är, utgår, minimitabellen icke minskar nödvändigheten af en ny Riksdag.
Herr Cederschjöld, Pehr Gu/laf:
Den tvist som nu uppstått, angående minimi-tabellett, synes ytterligare bekräfta hvad jag sagt, nemligen*. att ingen säkerhet kan finnas, hvarken för Statsverket eder den SkattJkijldige, så länge ej Den 22 Junti f. m. 369 Skatterna utsättas i siljvervärde.
Likväl får jag erinra, att de värde Ledamöter, som nu opj ponera sig mot minimitabellen, af farhåga att Egsndomsprisen kunna falla allt för betydligt, böra i denna del kunna vara temligen lugna; ty de financielia åtgärder, som under denna Riksdag vidtagas, synas åtmindflone fullkomligen undanrödja all fruktan för myntvärdets förbät-! tring; och så länge myntet ej förbättras, lära varu-och egendomsprisen sannoliktvis ej kunna falla.
Minimitabellen synes således ejj kunna medföra något slags våda, utan bör bibehållas, såsom ett correctiv mot missbruk och o-i ordningar.