Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man åberoper jemväl förhållandet med Borås, men också dervid tror jag, i likhet med den siste talaren, att en stor skilnad visar sig, ty denna stad ödelädes af 9.:ne eldsvådor straxt efter hvarandra; men äfven der har StatsTJtsk. inkommit med afstvrkande, hvilket af 2.'ue
Stånd blifvit gilladt, äfvensom, hvad Öregrund angår, R. o. Ad. gillat StatsUtskrs afstyrkande till eftergift.
Slutligen har man velat säga, alt Wenersborgs innevånares obestånd skulle blifva en följd af vägran lill den sökta eftergiften.
Det vore högst olyckligt, om så kunde hända, men ej engåug någon af reservanterna har satt i fråga annat, än att 8 proc. på lönesumman skulle årligen betalas, således samma belopp, som StalsUlsk. beräknat, eller 1200 r:di>, fastän reservanterne ansett, att endast 4 proc, borde erläggas såsom ränta och de öfriga fyra såsom afbetalning.
Således tror jag icke, alt dessa 12,000 r:drs utbetalning kan verka så förstörande på stadens belägenhet.
Man har derjemte sagt, alt innevånarnes obestånd skulle leda till förlust för Staten.
Det skulle jag på det högsta beklaga; men jag har svårt att tro det; ty då en comité' varit tillsatt för att vaka öfver utlåningarna, kan jag ej förmoda, alt densamma så litet vårdat sig derom, att förlust för Staten kunde uppkomma, ehuru Riksg.contorets fullmäktiges berättelse upplyser, att lån blifvit lemnade till högre belopp än i Wexiö och Borås samt på andra ställen.
Af dessa skäl anhåller jag om bifall till Utsk:s betänkande.
Jag bar visserligen begärt ordet för att besvara Hr Saudelhjelins sista anförande, men jag vet icke hvad .:ii 4idtas 119(3 Den 3 Juni e. ra. 97 livad jag skall anse såsom argument för hans begäran om åtei remiss.
Han har blott åberopat
Ståndets välvilja för staden Wenersborg, och jag vet icke, alt den kan vara mer i behof deraf än andra städer i Riket; ty efter de underrättelser, jag inhemtat i StatsUtsk. och enskildt genom andra personer, har jag ingen anledn. att tro denna stad vara i den bedröfliga belägenhet att behöfva ytterligare understöd, då Staten redan med en ren skänk af 3y,5oo r:dr bidragit till dess återuppbyggande.
Det vore i annat foll rätt så godt, att Staten öfverlog en viss andel, t. ex. -Jtdel eller -J:del af städernas återuppbyggande, dåde träffades af eldsvådor.
Jag förenar mig med hvad Gr. von Platen yttrat, och begär bifall å betänk., på det StatsUtskrs öfverhopande göromål icke ytterligare må onödigtvis ökas med en massa af anmärkntr, dem jag redan tror vara besvarade, och jag tior, att i alla fall utgången inom StatsUtsk. blrfve densamma, som hittills, helst ingen anledn. förekommit till förändring.
Jag skall icke vara vidlyftig, eme dan jag tror mig redan i mitt skriftliga anförande hafva upptagit hvad som borde föranleda till ändring i Utsk:s utlät eller åtminstone torde förtjena att tagas i betraktande, oaktadt allt hvad man här sagt.
En värd talare, ledamot af Bevilln.Utsk., har sagt, att han ville instämma i deras mening, som ansett, att Wenersborgs stad, afbränd för år sedan, skulle vunnit den förkofran, att den ej beliöfde begära R.
St:s välvilja till fortsättande af de förmåner, som hittills varit staden beviljade.
Han säger sig hafva funnit, att Borås stad är bättre i behof deraf, Det må vara, att lian så tror; men jag, som känner dessa städer något bättre, tror mig kunna försäkra motsatsen.
Borås brann åren 1822 och 1827, således sist för i3 år sedan.
Det är nu icke mer än 4-} år sedan Wenersborg brann.
Efter dessa eldsvådor hafva städerne fått åtnjuta bevillningsfrihet.
Således har icke bevilln.friheten för de nybyggda husen tillgodokommit Wenersborg mer än 2 år, då deremot Borås åtnjutit den un
Föröfrigt hafva vid återremissen af Bevilln.- Utsk:s betänk, sådana upplysningar blifvit meddelade, sorn jag hoppas skola vederlägga den af Bevilln.Utsk förut fattade mening om tillståndet i Wenersborg, och måhända förmå Utsk. att tillstyrka den lindring, sorn förut ägt rum.
Jag ber i öfrigt att få upplysa, att hvad Wenersborgs yttre utseende beträffar, så är det visserligen sannt, att staden är uppförd på ett bättre sätt än förut; men detta utseende vittnar ej om välmåga, och det är lätt att föreställa sig, att då i en landsort en half million användes inom några år, för uppförande af byggnader, så kan icke rörelsen under tiden aftaga.
Men den börjar nu aftaga och först nu uppstår den förlägenhet, hvarom jag talar, då ränta och capital-afbctalniogar å så väl ifrågavar. sorn andra lån, 8 H, i3 93 Den 3 Juni c. m. hvarföre staden mast skuldsatta sig, skola erläggas.
Förhållandet måste då blifva hell annorlunda än förut.
Föröfrigt hafva redan så många upplysningar blifvit meddelade, att jag, då det redan lidit så långt på aftonen, ej vill förlänga med något, som kunde anses öfverflödigt, utan får jag blott förnya min anhållan om återrerniss.
I allmänhet är jag visserligen af den tanken, som Hr af Harmens yttrat, att hvad som en gång blifvit genom enskilda förbindelser contraheradt, bör efter förbindelsens lydelse fullgöras; men här uppstår likväl i afseende på frågan om lån till en afbränd stad emot 5 proc. ränta, att detta är samma ränta som Riksg.contoret gifvit för medlens erhållande i ändamål att lemna staden detta förskott.
Det är således endast en räntefrihet för 5 år, som blifvit staden tilldelad, i anseende till dess olyckliga belägenhet att vara afbränd, då staden, om den fallit i judehänder, fått betala ii eller 20 proc., hvarigenom den blifvit ännu mer insyltad än nu genom 5 proc.
Det är icke genom räntebetalningar för sådana lånebiträden, som Svenska folket kan finna sina intressen väl afsedda af deras representanter; och jag skulle tro, att då Riksg.contorets förlägenhet nu icke är sådan, som år 1834, då det sjelf behöfde göra lån, den ifrågavar. ränte-nedsättningen af räntan med en proc. icke borde afslås.
Tvertom tycker jag denna begäran vara så billig, att den med allt skäl bör medgifvas, och dertill hemtar jag äfven skäl från den upplysning, en ledamot af Bevilln.- Utsk. lemnat, att detta Utsk. ej funnit anledn. alt bifalla någon nedsättning i bevilln.afgifterna för staden, hvilket fägnar mig, ty naturligtvis mäste detta beslut vara beroende af de upplysningar, Utsk. skaffat sig om stadens förmåga att utgöra dessa afgifter; men då staden skal! erlägga alla utskylder för dess borgerliga rörelse, måste det vara så mycket större skäl alt nedsätta räntan och låta den 5:e proctn utgå till capital-afbetalningen, som derigenom forlskyndas, och med hvilket capitals slutliga inbetalning äfven ränteförlusten upphör.
Jag kan ej annat än förena mig med Hr Sandelhjelm i anhållan om återrerniss.
Jag har förut i fråga om lån för en afbränd stad yttrat, att jag ansåge Riksg.contoret ej böra uppoffra något af sina medel för den upplåning det kunde behöfva göra af medel att åter utlånas till den afbrända staden.
Detsamma är min mening i afseende på Wenersborgs stad, som nu är i fråga.
Jag kan således ej instämma med Frih.
Cederström deruti, att 5 proc. vore för hög ränta, enär Riksg.contoret sjelft fått betala en sådan.
Dessutom lärer det vara åtskilliga andra städer, sorn fått betala fem proc. ränta likasom Wenersborg, men med den skilnad, att Wenersborg sluppit att betala räntan under 5 år och derpå förtjent
Den 3 Juni e. ra. 99 37,^00 r:dr.
I öfrigt liar man sagt mig, hvad Hr Sandelhjelm torde kunna upplysa, att staden af medel, som emot 5 proc. blifvit henne lemnade till rådstugans uppbyggande, utgifvit lån emot 6 proc. och låtit rådstugan vara obvggd.
Om förhållandet är sådant, så torde det bevisa, alt räntan ej varit för hög.
Då jag sist hade ordet, glömde jag att vederlägga en af Gr. von Platen gjord anmärkn., att en med denna likartad fråga, rörrde Borås stad, förevarit, den StatsUtsk. jemväl afstyrkt, hvilket 2 Stånd godkänt.
Denna fråga var dock icke lika med denna, ty Borås hade begärt afskrifning af hela det återstående låne-capitalet.
Förhållandet var således betydligt olika.
Hvad åter beträffar den omständighet, att Wenersborg skulle vunnit de 3y,5oo r:dr, som Riksgcontoret möjligen förlorat på räntan å Weners borgs lån under fem år; så är det först och främst upplyst, att penningarne icke genast uttogos från Riksg.contoret efter riksdagens slut, och för det andra är det gifvet, att innevånarne ej kunnat lyfta lånen förr, än de bestämt sig att bygga af sten eller annat icke eldfarligt ämne, samt till byggnaderna fått kostnadsförslag och ritningar uppgjorda.
Således hafva de ej af lånen haft den fördel, man uppgifvit.
Det är åter mycket sannt, att de 25,ooo r:dr, som blifvit beräknade och särskildt lyftade för stadens publika byggnader, hafva stadens myndigheter användt till utlåning, som jag tror, mot högsta möjliga ränta och således förmodligen 6 proc.
Jag bestrider det icke, och deraf må man draga hvad slutföljd man behagar.
Jag vill blott anmärka, att jag ej sagt, att det var ett likartadt förhållande med Borås, som med Wenersborg, utan att förhållandet var värre med Borås, såsom afbränd a:ne gånger inom en kort lid.
San delhjelms yttrande innefattade således ett misstag.
Hr Frih- o. Landtm, framställde propos. till bifall å StatsUtsk:s utlåt.
N:o i5o.
Då Hr Landtm, i anlcdn. häraf förklarade att ja öfverröslat nej, begärde Hr Sandelhjelm votering.
Upplästes till jastering och godkändes följande voteringsproposition:
N:o i5o, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anser R. o. Ad. de vid StatsUtsk:s utlåt.
N:o i5o gjorda anmärknlr föranleda dess återremitterande. ioo Den 3 Junie. ra.
Under voteringen bade FJr Frih. o. Landtm, bortgått samt öfverlemnat klubban åt Frih.
Gederström, Jac., innehafvande plats på Riddarhuset såsom fullmäktig för Grefliga ätten Lagerbjelke. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. till i på morgonen den 4 Juni.
Thorsdagen den 4 Juni i84o.
Justerades 6 prot.utdr. för förliden gårdag e. m.
Justerades pleni-prot. för den 22 sisth Maj.
Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att Hr von Hoffsten, Rengt, anmält sig vara förhindrad att längre fortfara såsom ledamot i Ridd.Utsk., men anhållit alt det oaktadt blifva bibehållen vid sin riksdagsmannarätt.
Bifölls. lii- Frih. o.
Landtm, tillkännagaf tillika, att Hr Rappe, Joli.
Axel Gust., hvilken blifvit utsedd att under den åt en ledamot beviljade ledighet inträda i BancoUtsk., afsagt sig nämnde förtroende; att Gr. Hamilton, Jacob, samt Frih. 1- kerhjelm, Joli.
Carl, båda ledamöter i Bevilln.Utsk., erhållit 3 veckors ledighet; att Gr. Hamilton, Malcolm, ledamot i BancoUtsk., erhållit 3 veckors ledighet från den 9 dennes, och att Frih.
Tersmeden, Wilhelin, ledamot i Const.Utsk., 14 dagars ledighet från den 10 dennes; och anmodade Hr Landtm.
Hrr Electorer att innan första plenum i nästa vecka sammanträda, för att välja ej mindre en ledamot i Ridd.- Utsk. efter Hr von Hoffsten, än ock ledamöter för att i Utsk:n inträda uti ofvannämnda genom permitterade ledamöters frånvaro lediga platser.
Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtskts den 27 sisth Maj f. m. på bordet lagda utlåt.
N:o i5i, angtde den förändrade inredningen af R.
St:s hus.
Då nu ånyo föredrogs StatsUtskrs deri 27 sisth Maj f. m.
Den 4 Juni f. m. 101 på bordet lagda memorial N:o \5i, angtde decharge för fullmäktige i Riksg cont., fann R, o. Ad., att med dess afgörande borde uppskjutas, tills StalsUtskts utlåt.
Wto 148 i anledn. af anmärkntr vid Utsk:s uti betänk.
Wto /\5 afgifna yttranden, angtde R.
St:s revisorers berättelser om granskningen af Riksg verket 111. m., blifvit af R. o. Ad. afgjordt.
Lades till handlingarna Bevilln.Utskts, den 27 sistl.
Maj f. m., på bordet lagda utlåtanden: Wto 13, i anledn. af framställda anmärkntr vid Utskts under Wto 3 afgifna betänkande; Wto 14, i anledn af anmärkntr vid betänk. Wto 4; Wto i5, i anledn. af anmärkntr vid betänk.
Kto 5.
Vid förnyad föredragning of Bevilln.Utskts den 27 sistl.
Maj f. rn. på bordet lagda betänk. Wto 16, angtde Hr Munck af Rosenscliölds, Wils Rudolph, afgifna yttrande, angtde förändrade grunder för allmänna bevillningen, bjef samma betänk, af R. o.
Föredrogos ånyo och biföllos BancoUtskts, den 27 sistl.
Maj f. m., pä bordet lagda betänkandent Wto 26, roed hemställan om årligt löne-anslag för en formbinderska vid bankens pappersbruk Tumba, samt angtde en elevs inöfvande i formbindning; Wto 27, i anledn. af väckt fråga om förändring i föreskrifterna, angtde förslitna småsedlars utbyte i landsorterna.
Då nu ånyo föiedrogos Banco-Utskts, den 27 sisth Maj, på borget lagda betänk.
Wto 28, rörtde dels uppsägning oell dels äfven omskrifning, efter ursprungliga myntvärdet, af de så kallade låne-banco-capitalen; och berättelse Wto 29, om bancofullmäktiges åtgärder och förvaltning på det hela, efter nästförflutna riksdag, blefvo de ånyo begärda på bordet, det förra af Hrr von Hartmansdorff, Au g., och Palmcrantz, Joli.
Mauritz, och den sednare af Hrr von Hartmansdorff, Au g., och Gripenstedt, Joli.
Au g.
Ånyo föredrogs och bifölls BancoUtskts den 27 sisth Maj f. 111. på bordet lagda betänk.
Wto 3o, i anledn. af väckt fråga att icke någon commissarie-beställning i banken må tillsättas, utan i närvaro af minst 2tne ordinarie ledamöter bland bancofnllmäktige af hvarje RiksSlånd.
Företogs till pröfning StalsUtskts, den 3o sisth Maj e. 111., på bordet lagda utlåt.
Wto i35, rörtde väckt fråga om kungsgården Halltorps på Öland återvinnande lill Kronan, 103 Den 4 Juni f. ta.
Då jag går att yttra mig i detta ämne, får jag först tillkännagifva, alt min bror äger halfva denna egendom; hvadan jag icke kan anse mig opartisk i denna fråga, och skall icke heller rösta, i händelse det kommer i fråga atl derom anställa votering.
Emedlertid anser jag mig, som haft tillgång alt inhemta närmare upplysningar om förhållandena, skyldig att för R. o. Ad. utveckla dessa förhållanden, på det alt man icke må gå att vidtaga ett beslut, som efter min öfvertygelse vore stridande mot hvad billighet och rättvisa klöfver.
StatsUlsk. har yttrat sig på följande sätt: ”Enär, så vidt de i detta mål till Utsk. remitterade handlingar föranleda, det ville synas, som, genom meranämnde K. bref af den 3o Aug. 1743, endast besittningsrätten till kungsgården Halltorp blifvit Majoren Åderman, dess hustru och barn, för deras lifstid i nåder förunnad, samt att följaktligen och då egendomen icke kunnat å annan person öfverlåtas med bättre rätt, än Åderman densamma erhållit, Staten, sedan bemälde personer nu med döden afgått, är berättigad att återfå berörde egendom; så ock då det å Kronans vägnar i detta afseende redan väckta anspråk, på sätt ofvan nämndt är, i anseende till saknadt förordnande för Kronofogden Eneman att detsamma utföra, icke kunnat till pröfning upptagas, &c.’> StatsTTtsk. hade grundat sitt tillstyrkande, att R.
St. skola ”hos K. M. i und. begära, att behörigt ombud må varda förordnadt, för att i laga ordning utföra den talan om kungsgården Halltorps återvinnande till K. M. och Kronan, samt de ersättningsanspråk i öfrigt, hvartill anledn. må förefinnas,” på det förmenande att Åderman endast för sin lifstid, samt för sin hustrus och sina barns ägde besittningsrätt lill egendomen.
Delta är rakt stridande mot verkliga förhållandet.
Jag tager mig friheten alt uppläsa det K. brefvet, som blifvit åberopadt, hvaraf det vill synas, att han icke allenast fick besittningsrätt för sin samt hustrus och barns lifstid, utan äfven för alja efterkommande på hela egendomen.
Det K. brefvet lyder sålunda: "Afskrift.
Friedrich &c. &c. Vår ynnest &c. — Oss gifve Riksens
Ständer genom skrifvelse af den 23 hujus underdånigst vid handen, att Capitainen vid Schuerriske regementet Sven Åderman genom memorial andragit, det han genom mycken möda, omkostnad och försök blifvit ägare af den hemliga vettenskapen, att inom 4 minuter göra i5 å i6 geschvinde och skarpe skått med en ordinaire mousquette, hvarpå han ock åtskilige och nöjaktige prof uppvist, samt erbjudit sig denna vettenskapen emot någon viss belöning alt upptäcka.
Och som Riksens Ständer funnit, att denna jnventionen alldeles förljenar den uppmärksamhet, att Riket hör vara ägare af en sådan hemlig vettenskap, och fördenskull så mycket mera funnit billigt, att Capitainen Åderman, Den 4 J u n i f. m. 10B såsom uppfinnare deraf, må med någon emot inventionens värde svarande belöning hugnas, som han haft den nit för fäderneslandet, alt han hellre velat tjena detsamma med sitt påfund, än hos någon främmande derigenom söka någon vinst och båtnad, han jemväl, ibland annan belöning för berörde inventions upptäckande, anhållit om besitlningsi ättighet af kronolägenheten Halltorp på Öland; så hafva Riksens Ständer sig härvid väl erinrat, att vårt nåd. bref af den 4 Maj 17B9 tydeligen innehåller, att alla kungsgårdar böra blifva i deias förra stånd; dock emedan denna Halltorps kronolägenhet icke är af någon stor indrägt, utan finnes allenast skattlagd till 112 daler silfvermynts ränta, och efter senare, ehuruväl ännu ej fastställle skattläggning den 21 Marlii 17endast till 90 daler 3 öre d:o mynt; ty hafva Riksens Ständer funnit sig föranlåtne, att i underdånighet styrka Oss dertill, det malte kronolägenheten Halltorp till Capitainen Åderman, dess hustru och barn upplåtas under skaltemannarältighet och tjugu års räntefrihel, och jemväl honom eller dess arfvingar vara tillåtet, att all deras rätt, så till räntefrihel, som skatterättigheten på någon annan att transportera; dock alt ingen denna rätts innehafvare må hafva makt att med drängelön, dagsverken och dylikt allmogen besvära.
Och hvad nuvarande arrendatorn af kronolägenheten Halltorp, Brukspatronen Cortmeyer angår, så äro Riksens
Ständer af den tanken, att han, som icke äger något slutit contract derå, bör efter laga uppsägning och fardag afträda gården med hvad dertill hörer till Capitaine Åderman, i lika stånd och med det inventario, som han det vid dess dilkomst kan hafva emottagit.
Om allt detta vele
Vi fördenskull hafva lernnat eder behörig del och kunskap, med nådig befallning, det J icke allenast beordren landshöfdingen i orten alt i tid uppsäga berörde nuvarande arrendator af Halltorps kungsgård, utan ock för öfrigt till verkställighet befordren hvad härvid på eder försorg vidare ankommer; Låtandes
Vi nu jemväl för merberörde
Åderman utfärda
Vårt nåd. bref på majors caracteTe, heder och rang.
Hvarmed Vi befalle Eder c. Stockholm i R.ådkainmaren den 3o Augusti 1743.
FRIEDRICH.
Carl Arnell. Till Kammar-collegium, angående kronolägenheten Halltorps upplåtande till Majoren Åderman.
Likheten med höga originalet bestyrker Ex officin G.
T h r a n h e i m, Kongl. Kammar-collegii Actuarius.” Häraf synes att Aderman icke allenast för siri och sina barns lifstid erhållit egendomen, ulan att han för sig och arfvingar derpå erhållit skatlemannarätt.
Jemte dessa upp - Dcn4 Junif. m. lysningar får jag tillkännagifva, att egendomen Halltorp blifvit förändrad från krono till kronoskatte enligt skattläggningsinslrumenter, soln bär äro bifogade.
Vidare väcktes af en bland Adermans arfvingar fråga om egendomens återgående till hans slägt.
Derpå bar K. M, uti dess nåd. bref af den i3 Sept. 1808 resolverat följande: ”Afskrift af Afskrift.
Maj:ts Utslag uppå aflidne borgmästaren Neanders dotters myndig förklarade Andriette Augusta Neanders i underdånighet gjorda ansökning, att, sedan sökandens aflidne moderfader i lifstiden Majoren Sven Aderman, som för en nyttig uppfinning i krigsvettenskapen genom K. brefvet den 3o Augusti 1740» till belöning erhållit Halltorps kronohemman på Öland af trenne mantal, alt för sig, barn och arfvingar under skaltemannarätf, och tjugu års räntefrihet besitta och jemväl från sig på andra öfverlåta, den 3o Oclober 1750, jemte dess hustru Christina Elisabeth von Strokirch upplåtit all deras rätt till nämnda hemman med inbergad gröda å numera äfven aflidne Ry ttmästaren Baron Hummerhjelm och dess hustru Maria Gripenvall, emot erhållna niotusende femhundrade daler silfvermynt, med det uttryckliga förbehåll, att derest, emot förmodan, omförinälda egendom skulle till någon annan utom Ryttmästaren Baron Hummerhjelms bröstlinea upplåtas, egendomen i sådant fall borde först hembjudas Majoren Aderman eller hans arfvingar, för den köpeoch aflrädessumma, andre ville gifva, men bemälte Friherre och Ryttmästare tio år derefter, eller den 10 Augusti 1760, sedan sökandens morfader aflidit, utom sin slägt bortsålt Halltorps hemman till Lieutenanlen Edvard Liljehorn, hvilken åter försålt detsamma til!
Contre-amiralen L.
Liljehorn i lifstiden, hvars arfvingar för närvar, innehafva egendomen, derå under tiden särskildt fastebref tillkommit, K. ål., dä hvarken sökanden eller dess föräldrar försummat några fatalier, helst några sådana i ofvanberörde köpeafhandling icke blifvit föreskrifne, och de ej skola erhållit något hembud samt följaktligen icke heller blifvit örn afhandlingens villkor och innehåll underrättade, i nåd. täcktes tillåta sökanden, att, utan hinder af de för Lieutenanten Liljehorn och lians efterträdare utfärdade särskildta fastebref, få emot nuvar. innehafvaren Majoren ädel och välbördig G. A. Liljehorn och Ryttmästaren välborne Frih.
Falkenberg och dess hustru, född Friherrinna Raab, i laglig ordning utföra sitt påstående om tillgodonjutande af den lösningsföimån, som i Majoren Ådermans förut omförmälda salubref vore förbehållen; med K. M:s Högste
Domstol beslutet: Gifvet1 Stockholms slott den i3 September 1808. K. M. har i nåd. låtit
Sig denna und, ansökning föredra - D c n ^ Juni f. m. dragas; men finner ej skäl alt till densamma bifall lemna.
Det vedei bör. till nnd. efterrättelse länder. ; • L. S. Under Hans Kongl. Maj:ts
Vår Allernådigste Konungs och Herres frånvaro
Dess tillförordnade Regering C. A. Trolle Wachmeister Sv. R. Drotzet.
S. af Ugglas.
F. Ehrenheim. C. B. Zibet. G. H. Jägerhorn K. tjenstgide Gen.Adj. i Stockh. S. G.
Likheten med det vid K. M:s Juslitiasrevisions-expedition förvarade concept-utslag bestyrker S. C. Schultin, ExpeditionsSccret.
Genom detta K. bref är således äganderätten till Halltorp ytterligare bekräftad.
Att denna egendom gått i köp 1743, >745» *7^0, 1760, 1762, 1780 och 1790 med lika manga fastor på egendomen, tyckes också bevisa något.
Branting säger, att skattemannarätt betyder äganderätt till skattemannajord.
Jag är öfvertygad, att 0111 SlatsUtsk. hade haft sig bekant, att det ej blott varit till Åderman och hans hustru och harn utan äfven till arfvingarna, som egendomen blifvit öfverlåten med rättighet att densamma på annan transportera, så skulle undersökningen icke hafva ledt till det resultat den nu fått, och som alltid medför en onödig kostnad.
På sådant skäl kan jag icke annat än tillstyrka afslag på ifrågavar. betänkande.
Transsumt ur Kongl. Kammararchivi utdrag ur nedanskrefile jordeböcker rörande naturen å hemmanen Halltorp i Högerum Socken, Åckelbo Härad och Calmar Län. 1743 års jordebok för Calmar län. 4 Högerum Socken (y, Skattehemman ^ ^ ve fr» I W to g Ef fol. 702 B B 5 a a 3 a a S a »b Z o* «?
Halltorp 1. 1.
Hälftenbrukarne Zachris Carlsson, Anders Wilsson, a Pehr Nilsson ° S2 B Jordeboksrtta 12. i3. a-J. p" F r Uemmtts rila 19.. 18. 21J. ^ 8 H. i4 Den 4 Juni f - £»•
Anno 1725 den 23
Maj äro desse hemman skatllagde till emotstående räntor och hemmantal, hvilka Hr Majoren Sven Åderman erhållit till benådning, räntefrie lili 20 år, beräknade från 1745 till och med 1765 samt sedan såsom skatte-ägare få behålla emot räntans erläggande till Kronan enligt Hans Kongl. Majts nåd. bref den 3o Augusti 1743.
Rätteligen utdraget, betygar, Stockholm af Kongl. Kammar-archivi-contoret den 7 April i832. L. S. Br.
Hägg, Ka m ma rsk ri fva re.
Ifråga var. ämne hade verkligen inom StatsUtsk. ett ganska tvetydigt utseende, men jag nekar icke till, att jag gerna öfvergår till den åsigt, som den siste värde talaren framställt, och jag har visst ingenting emot, att man, så vidt möjligt är, undviker onödiga undersökningar i sådana frågor.
Jag skall derföre gerna biträda ett afslag på detta betänk., i händelse R. o.
Ad. sådant beslutar.
N:o i35 blef af R. o. Ad. afslaget.
Ånyo föredrogs StalsUtsk:s, den 3o sisth Maj e. m., på bordet lagda utlåt.
JM:o i36, ang:de väckt fråga, att Kronans fisken måtte till skatte försäljas.
I afseende på frågan att under skattemannarält försälja Kronans mindre fisken, har jag intet att invända; men deremot bestrider jag på det högsta den af Utsk. föreslagna optionsrätt för strandägare, der en del af dessa fisken äro belägna.
I händelse en sådan optionsrätt skulle beviljas, följer af sig sjelf att några anbud icke skola göras.