Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror att Riksens Ständer böra noga beräkna sina beslut, så att ej deras ve'rkniugar undergräfva det stora föremål, hvarföre vi nit äro samlade, och på denna grund anhåller jag Om Åtcrremiss af Utskottets Betänkande.
Herr Zelow, Christer, uppläste följande; Aldrig har någon Riksdagskallelse blif.
Den 17 Martil, f. m, 39 yit med mera glädje emottagen än denna, ty alla gjorde sig det säkra och glada hopp, att den svåra och af allt mäst tryckande, nemligen Penninge-bristen , skulle åtminstone minskas.
Men om Utskottens Förslag blifver antagit, så kotnmer den snarare att ansenligen ö' kas, derigenom att de så kallade 3 procents
Jag behofver ej vidröra den allmänt kända sanning, att ingenting så ruinerar ett lands Industrie, som brist på RörelseCapital.
Det är inga an-’ dra, som vinna på bristen, än Procentare, som kunna prässa sig till fördubblad eller ännu högre
Ränta och sluteligen få underslå sig Egendomar till * af värdet.
Alla önska och tala om att Crediten bör vårdas, men huru kan det låta para sig tillsammans med Utskog fens Förslag för Götha Canal ?
Den andra säges genom Magtspråk : de betalas ej förrän efter £ år och under tiden ingen Ränta.
Och det som är starkast, på det dessa S- diar, som äro på god tro mottagne, skola blifva af så mycket mindre värde, skulle, tvärt ernet Sveriges Grundlag, ej skuld till samma Verk dermed betalas utan ansenlig rabatte; hvilket jag knappast kan inse Lagbundna Ständer ägaiätr 4» Den 17 Martil, j, nu tighet göra en sådan Lex in Casu, så mycket mindre, som Götha Canal äger full tilgång, hvilket säkert af vår högst ovanligt snillrike och rättvise Konung ej skulle blifva sanctioneradt.
Directinn tror jag ej har, lika som uti Malmö, utan tillräckelig säkerhet lemnat till privata stora Summor.
Den brist där uppstår är använd till Ca^ nalArbetet, som är både af Konung och Stän; der gilladt j huru kunna då tvenne så olika Verk lika behandlas 7 Jag har hört flera yttra, att den förlust på 3 procents
Sedlar endast drabbar den förmögne; men har man då mera rätt plundra den, än den mindre?
Han betalar större Contribution för att vara lika så väl skyddad för plundring, som andia.
Dessutom är det ganska många som negotierat en Summa, hvilken innom ganska kort tid bort utbetalas, och hellre än på den lott d m var öfrigt, bara insatt dem uti ett så allmänt och aucioriseradt Verk, tor att begagna den lilla Räntan, jag känner bland andra en, som efter många svårigheter fick på dess Egendom i September låna 10,000 R:dr Batfeo, sorn han icke kunde begagna till annan Skulds betalande förr än i October Månads dut, och för att under tiden förlora mindre af Räntan , insatte han dem för TreprocentsSedlar , hvilka med lika förmån kunde användas till utbetalningen , då det icke är billigt att han derigenom plundras.
Min önskan vore derföre, att Banquen antingen så gerna straxt inlöste alla Trepro-t Den 17 Martil i f. nu 41 eentsSedlar eller åtminstone på de 5 åren derlöre betalte den föreskrifna Räntan, samt att de både vid omsättningar och Läns betalande för fullt antogos.
De kunt s nu förmodligen ej vara sig olika.
Discont angår, som alltid varit så ganska väl manierad, tyckes intet vara billigare, än om den emot fullkomlig och bepröfvad säkerhet, samt billig Ränta fick låna en Summa, till dess deras utestående
Lån kunde, utan att alldeles ruinera Låntagarena, inflyta.
Dessutom torde det vara högst angeläget uti en, så stor Handelsstad, som Götheborg, någon Discontlnrätt; ning finnes, så mycket mera, som vi nu kunna göra oss den glada förhoppning, att det indrägtiga och rika Sillfisket skall återkomma till våra stränder, hvilken rörelse erfordrar mera Contant än någon annan , så vida den skall fullkomligen drifvas-, och ej hela vinsten stadna uti utländska förskjutna Comptoirs händer.
Herr Zelow anhöll att Stats- och BancoUtskottens Betänkande måtte återremitteras.
Grefve von Lantingshausen, Albreckt, an-i förde skrifteligen:
Vid den vigtiga fråga, som nu är ämnet för Högloflige Ridderskapets och Adelns öfverläggning , och öfver hvilken de samman - 42 Den r7 Martil, /. m. satta Stats och BancoUtskotten nu andt)igen rm.-ddelat sitt Utlåtande, utbeder jag mig att i största korthet få yttra nagra erinnngar.
Att uti Betänkandet intet afseende blifvit gjordt uppå de särskilta yttranden af åtskilige Ledamöter uti det sammansatta Utskottet, kan jag icke förena med mitt, torhanda felaktiga omdöme om Götha Canals samt Lil ial
Di reon ter nes utredning, De , Betänkandet åtföljande, serskdia tankar , påkalla likväl enligt min åsigt, ail uppmärksamhet.
I)e innehålla till det mesta enahanda Resultater, men äro, i anseende till bevisnings-grunderne i vissa delar iner eller mindre vidsträckt utförde, dock alla syftande till ett och samma mål — billighet och rättvisa så väl emot Disconternes Borgenärer, som Debitorer, samt emot Disconternes DirecEoner.
Att u;j Betänkandet rättvisa i anseende till Götha CanalBolags
DiscontDirection icke blifvit iakttagen , då d*n fordran af 1,100,000 R:dr, som denna Discont äger uti CanalVerket, för till CanaJByggnaden gjorda förskotter, icke blifvit såsom behållning upptagen , derom vittna Friherrärne Cederströms och Wméns Anmärkningar.
Hade uti Utredningsförslaget af Götha.
CanalBolags
Discont nämnde fordran blifvit ansedd för,'hvad den är, nemligen en tillgång, skulle räkningen hafva slagit ut på helt annat sätt, än med brist af 536,608 R:dr, och Directionen af denna Discont vunnit i Allmänhetens omdöme den rättvisa, att redligt hafva uppfyllt sin pligt.
Den 17 Marin, / m. 43 Utskottet har vidare- uti sitt Betänkande föreslagit att ali beräkning al upplupen och vidase upplöpande Ränta , sä väl ä Treprocents.
R-everser, som de på AhkrihiingsRäkningen emottagne
Lån, sk ulle försvinna.
Emot detta Lb qvidations-sätt hafva alla Utskottens Ledamöter, sorn vid Betänkandet bifögåt sina serskilta yttranden , enstämmigt förklarat sig, och förenar jag mig så mycket hellre med nämnde UtskoosLedamöters tanka, som det med Lag och billighet är enbg;t , att den, som öfvettager Tiligångarne, äfven svarar för Skulderna; Räntan anser jag likväl icke böra beräknas till längre tid, än tdl den, dä Discouterne upphörde att betala.
Jag delar med många den öfvertygelsen , att vårt PenningeVerks oreda härleder sig huf. vudsakligen ifrån ett , genom Disconterne, alltför vidt extenderadt LåningsSysteme, men det är en allmänt erkänd sanning, att då detta Systerne en gång blifvit vidtagit, största försigtighet fordras att återföra detsamma innom behöriga gränsor.
De menligaste följder för Näringarne och för mångå Enskiltas välfärd skulle snart visa sig, om ingen annan tillgång till Lånebiträden funnes, än BancoDisconten i Stockholm, jag hemställer i anledning häraf, om icke det blefve nödigt, att för Götheborgs Handelsrörelse, samt för den södra delen af Rikets Innebyggare, tvänne utgreningar af BancoDisconten, om jag så får kalla dem, eller LåneContoir un - 44 Den 17 Martu , /. m. der Banquens styrelse» samt med bibehållande af samma local, sorn Disconterne innehaft, blefve inrättade, dock med ett inskränkt, af Riksens Ständer faststäldt RörelseCapital.
Den vinst, som till-folle Banquen, dåden ensam bestridde
Discont-rörelsen , skulle förmodligen blifva mera än tillräcklig att betäcka de förluster, som genom några af DiscontDebitorer-' nes obestånd möjligtvis skulle kunna uppstå.
Friherre Rudbeck, Alexander, uppläste följande :
Långe har jag afhört många yttrade tankar, rörande den frågan:
Bor Banquen öfvertaga och genant inlösa Disconternes utelöpande Sedlar , eller böra dessa Ver k behandlas såsom enskilte Concourser ?.
Men då Högloflige Banco- och SiutsUtskotten icke synas hafva besvarat denna båga på ett sätt , sorn är fullt tillfredsställande ; utbeder jag mig få vördsamligen framställa de åsigter, jag funnit vid ett samvetsgrant och oväldigt bedömmande af detta grannlaga och'vigtiga ämne.
Men innan jag går att undersöka Höglofl.
Utskottens Förslag, må det tillåtas mig fästa Högloflige Ridderskapetg och Adelns uppmärksamhet vid följande frågor: ”Är dessa Discon”ters fall en vanlig Concours, med hvilken ”hvarken Regering eller Riksens Ständer sig ”befattat?
har allmänna förtroendet till dessa ”Penningeverk någonsin kunnat stiga till en ”sådan höjd, om ej Nationen velat eller trott Den 17 Martil, /. m. 4d ”att både Regering och Ständer tagit en så nä”ra del i dessa Penningeverks bestånd, fortfarande och förvaltning?
Och om det”ta förtroende är vigtigt, vore det icke vådligt ”att störa det och .gäcka Nahonens förhoppningar ?”
Så länge ingen mägtar med skäl bevisa motsatsen, tyckes nu varande innehaf-; vare af dessa Disconters Sedlar böra hållas skadeslöse.
Riksens Ständer hafva aldrig garanterat dessa Sedlar; men om så Vöre, fordrar ej National-åran, allmänna Crediten och redlige Medborgares välfärd att de inlösas?
Hvad äro Riksens Ständer annat än Nationens Fullmägtige, skyldige att verkställa Nationens önskan?
De äro icke dess Förmyndare; utan måste handla efter den Fullmagt, Nationen frivilligt och af förtroende, och att de skola utföra dess talan, gifvit dem.
Har nu Nationen , jag menar Majoriteten eller den , som ägt och äger Penningar, ansett dessa Sedlar såsom ett gående Mynt , gällande i handel och vandel , man och man emellan ?
Ingen lärer neka att så tillgått, och att knappast någon Medborgare finnes, som haft Penningar i sina händer, hvilken icke någon gång emottagit och utgifvit dessa Sedlar, för lika goda, precist lika goda, som Banquens TransportSedlar — och om någon skulle finnas, sorn aldrig ägt dessa Sedlar i sin hand, tvifvelsutan rår han lika så litet derföre, som den, sorn nu äger dem, och för öfrigt äro några undantag ingen allmän regel. 46
Den 11 Martu r f. m.
Regeringen'och Ständer hafva ju känt detta förhållande och icke b ott tillåtit, utan genom offentliga åtgärder stadgat dessa Sedlars Credit, såsom till exemp 1 Götha CanalScdlar, hvilka tillåtits i Uppbörd emottagas.
Hvad gör nu den , som mottager och utgifver rådana Sedlar, hvilka tillåtits i Uppbörd emöt* tagas?
Hvad gör nu den , som mottager och utgifver sådana Sedlar lör lika goda, som Ban* quens, annat än på visst sätt garanterar dem ? ty det ar klart, att annars hade han ej, söm klok. och förståndig, emottagit eli r såsom hederlig
Man utgifvit dem, derest han ej af öfvertygelse ansett dem för lika göda. 0>. h är ej öfvertygelse , vilja och beslut detsamma, sorn garanti?
Men är nu en människas öfvertygelse^ beslut och garanti, då den uttryckes i handling, annat än i Skrift? är icke en handling mera än en skrift?
Härutaf tyckes vara klart, att både Regeringen, Riksens Ständer och Nationen, genom en så kallad tacitus consensuS, garanterat’ Disconternes Sedlar.
När nu, enligt klar Lag och hvad ännu mer är, enligt allt sundt förnuft, den, som utgifvit en förbindelse, den må nu kallas Assignation eller Obligation , är skyl-! dig att ansvara för uppfyllandet af sin förbindelse, så följer häraf lika kl rt, att då dessa Sedlar gått i hvar Mans hand, bör också hvar och en bidraga till deras honorerande Eller är sista *Innehafvaren af dessa Sedlar mera brottslig, mer skyldig attJida och straffas, än den förste, andre och tredje, och så vidare?
Böra ej alla, som deltagit i samma gerning, 1h ka behandlas, då de varit lika delaktige? cl* Den 17 Martil, f. m. 47 ler är det billigt, är det ädelt, att den, som blifvit förledd af de flestas efterdömen, eherdömen, som man bordt högakta och efterfölja, straffas och straffas ensam?
Är d. t icke ali mänt bekant , att många Innehafvare af dessa papp. r, i tid underrättade om faran, hafva ut. prånglat dem på andra, som, ännu okunnige derom, hvilade med fullt förtroende vid den allmänna och enskildta hedern?
Flera Medborgare finnas, sorn pä detta sätt bekommit DiscontSedlar, till och med sedan Författningen af den 27 September 1817 utkom.
Ja! i samma stund, som sista Innehafvaren skulle ensamt lida och stralläs . vore en Stor orättvisa mot honom begången, i anseende till alla dem, som ägt sådana Sedlar, och Sanction gifven åt den nedriga listen, sorn bedrog den Redlige och gladdes öfver sitt bedrageri, såsom öfver en Triuipph.
Hvilken af Eder, mine .Herrar! skulle finnas, sorn aldrig ägt dessa Sedlar, eller sorn, den tid de gingo i allmänna Rörelsen, skulle hafva vägrat att emottaga dem, han— han fälle den hårda domen och kaste första stenen.
Efter dessa allmänna Reflectioner öfvergår jag till egentliga föremålet för mitt Anförande, nemligen, att granska Utskottens Betänkande.
Assignationerne, säga de, skola Straxt inlösas, men 3 Procents Öbligationerne r> J»nra Räta.
S års tid utan Ränt. 48 Den 17 Martil, /. m. ta utgör ingenting mindre än nära f af Capi* talet; utom den betydliga förlust för Innehafvarén, att ej strax: kunna begagna den; en förlust kanske vida större än den gifna Rabatten; icke blott för den Handlande, som behofver dem i sin rörelse, utan ock för mången annan, som, i beholvet stadd, nödgas sälja dem kanhända till 50 å 60 Procent, och likväl hafva 3 Procents Obligationerne gällt lika med Assignationerne i handel och vandel.
Eller är den, som cmottagit en 3 Procents Obligation, mera felaktig, än den, som mottagit en Assignation af samma hand? bägge ägde de ju samma förtroende till samma Utgifvare, och den, som nu har en 3 Procents Obligation, kunde lika lätt äga en Assignation; det är blott slumpen, och icke dessa Sedlars större eller mindre Credit, han skulle hafva att tacka för sin lycka.
Eller- månne Utgifvaren af en falsk Assignation är en Man af större heder, än Utgifvaren af en falsk Obligation, och böra derföre hans Sedlar honoreras?
När dessa Obligationer ägt samma förtroende i allmänna Rörelsen, som Assignationerne och Banquens TransportSedlar, så bör det hvarken anses o• klokt eller oredligt, att hafva ägt dem , allraminst som de, som kunnat och bordt hindra deras utelöpande, och bättre än han känt deras hallt, icke blott tillåtit dem, utan ock genom ofFenteliga åtgärder och gifven decharge stadgat deras Credit.
I alla falla böra de, som äro lika felaktige, lika behandlas, så vida det icke är blott en bländande skuggbild, utan en Den 17 Martti, f. m. 4 g en verklighet, att vi lefva i ett civiliseradt Samhälle, der alla äro lika inför Lagen och lika ansvar skyldige för sina gärningar.
Men, säger man, Assignationerne innehafvas af den delen af Allmänheten, sorn minst kan tåla någon förlust.
Förblandar man icke här personen, sorn aldrig synes, med saken, sanningen Och det rätta, som ensamt bör åses?
Eller huru känner inan alla Innehafvare så väl af Or bligationer, som af Assignationer ?
Har man undersökt hvars och ens förmögenhet ellerCassa?
Vetman då bestämdt att Assignationerne innehafvas af sådane fattige, hvilka, såsom föremål för Barmhertighetsverk, förtjena medlidande, framför 3 Procents Qbligationernes Innehafvare?
Otvifvelaktigt finnas hvarken Assignation ner eller Obligationer hos några egenteiigen fattige eller barmhertighetshjon
Det är kännbart, säger man, för en fattig Torpare eller Soldat, att förlora rågot på de Assignationer de förmenas äga.
Det kan ej nekas, men är det mindre kännbart för en fattig Borgare , sorn hvarken äger Torp eller Rote att bebo och tillita, om han förlorar på några 3 Procents Obligationer, som han aflagt eller bekommit för att inköpa både förlag och föda för året, och hvilka han kanske för en ringa penning hypothicerat för att icke svälta ihjäl.
Jag känner flera sådana fall, emedan Disconterne upphörde att betala just på den årstid , då Borgaren skulle inköpa sitt Årsbehof och Torparen eller Soldaten inbergat sin Årsgröda.
Men huru kan man på blotta suppositioner bygga Ridd. 0, Ad.
Aid. 7, S. 50 Den 17 Martil, /. tu. så vigtiga Resultater, vigtiga både i moraliskt, politiskt och oeconomiskt afseende, då det är fiåga om ingenting mindre, än att upprätthålla Allmänna Crediten, samt inför en hel Nation ådagalägga oväldig rättvisa och en ädel Caracter?
Hvad är inconsequence, hvad är våld och orättvisa, om ej att bland Medborgare, med lika anspråk och rättigheter, göra den ena gracer och sanct,onera den andras lidande?
Men antagom till exempel, att 3 Procents Obligationslnnehafvarne vöre förmögnare och bättre tå 1 te en förlust, aldrig borde detta blifva ett antagligt skäl till deras uteslutande från lika fördelar, sorn Assignationslnnehafvarne; vore det icke att haft när gilla samma Principer i Samhälls-läran, som man någon gång hört anföras af Samhällets största förbry. tare, som säga: ”Vi göta ej sä ondt, vi söka ”blott att dela lika, ty vi taga af de rika och ”gifva de fattige ”
Jag är öfvertygad att hvarken Assignations- eller 3 Procents ObligationsInnehafvare skola finna sig vid ett sådant dels ningssätt serdeles smickrade och tillfredsställde, de förre emedan de erhålla en nådegåfva, som de säkert aldrig med sådana vilkor önskat och begärt, de sednare , emedan de härutinnan se intet annat än mannamohn, hittills alldeles oerhörd och ännu aldrig utöfvad af de enväldigaste Curatorer , och äro icke Riksens Ständer här att anse såsom Curatorér, de der opartiskt och efter samvete böra lika vårda alla sina Creditorers bästa ?
Men kan man handla mera partiskt och Dett 17 Marti:, f. ttt. 51 egenmägtigt, än att, Creditortme ohördan, offenteligen till en del Borgenärer utbetala fulla Summan genast, medan man rabatterar från den andra circa en sjettedel , utan ock, hvilket är för många långt värre", betager dem friheten att genast få begagna sina penningar, en omständighet, endast och allenast fördelaktig för Procentaren, men som säkert skall för många göra tötlusten drygare, än den kanske någonsin blifvit vid en ordentelig Coneours* Hade man besinnat allt detta j hade mart mer lyssnat till den lugna pröfningens och billighetens röst, än till skriket, ensidigheten och egennyttan j aldrig hade man kunnat falla på Förslag, sorn , lindrigast sagdt, äro blotta half_mesurer.
Inbillar man sig, a.tt man härmed lugnat sinnena , då känner man allt för litet människan i ty skola icke alla Obligationers Innehafvare klaga, och klaga högt öfver våld och orättvisa, under det den, som ägt Assignationer, antingen hemligen gör sig glad på de förras bekostnad, eller ock kanske offenteligen, för att synas liberal
Och deltagande, förenar sig i de förres klagomål?
Skall man icke fråga, och fråga med skäl, hvarföre dessa half-mesurer, hvarföre ibland lika Fordringsägare , lika missledde af det allmänna förtroendet och nu mera lika felaktige, hjelpa och lösslappa d^n ena, medan man griper och straffar den andra?
Vi äro ju alla Bröder, vi vandre på deras grafvar, för hvilka ett handslag var mer än en 52 Den 17 Martil, /. skrift, hvilkas Ja var ett trofast löfte och hvilkas
Nej ett bestämdt afslag; och vi vi, deras afkomlingar, skulle till den grad hafva vanslägtats, att vi icke en gång offenteligen vilja erkänna heliga förbindelser ?
Visserligen hade det varit hårdt och illiberalt , om Dis-' conterne kommit att behandlas såsom enskilte Concourser; men då hade man åtminstone handlat consequent och efter någon prin-j eipe.
Sådant handlingssätt kan Politiquen någongång tillåta sig, men SamhällsLagen kan aldrig godkänna dessa magtspråk Medborgare emellan.
Ridderskapet och Adeln än må taga, rörande dessa Discontverk; så vaktorn oss för half-meJ surer, sorn äro lika skadlige för det allmänna som cnskilta förtroendet, och framför allt görom alla lika rätt.
Det förra torde nu synas bevist vara hårdt och stridande mot rättsbegrepp och billighetens fordringar j det sednare är kanske både klokt och värdigt en öfver alla småsinnets, egennyttans och afundens ingifvelser upphöjd Representation.
Då vi handla i Nationens namn, låtom oss handla Nationen värdigt 3 ilen följer oss med sina bl<cd
Den 17 Martil, /. m. 53 kar och spänd är dess uppmärksamhet.
Varom rättvise, ty stark är dess känsla för det rätta.
Önska vi att Nationen skall hysa aktning och förtroende till våra åtgärder, så byggom ej våra beslut på ensidiga åsigter, osäkra suppositioner, egennytta och mannamohn.
I vårt handlingssätt tror den enskilte Medborgaren sig finna ett stort exempel, och ve oss den 6tund detta exempel skulle jäfva Förnuftets lag, hederns känsla och billighetens fordringar.
Jag äger hvarken Assignationer eller Obligationer och ifrar ej för enskild vinning, men jag äger känsla af heder och billighet, och jag nitälskar för den tankan: att utom allmänt väl, finnes intet enskilt.
Det är möjligt, att man skall ogilla och misstyda mina åsigter, men det skall icke ett ögonblick rubba mitt lugn3 jag har följt min öfvertygelse, jag har talat för Nationens ära och Medborgares inbördes förtroende.
Herr von Schantz, Jfvar Fredric Gabriel, hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplästes, så lydande:
Då jag med Höglofl.
Stafs- och BancoUtskotten delar enahanda tanka, om nödvändigt heten, att, för det allmänna bästa skull, Staten bör öfvertaga utredningen af FilialDisconterne, såsom Kjelfve oförmögne att fullgöra sina förbindelser och så alldeles utan Credit, att utredning på egen hand blefve dem omöjlig an - 54 Den 17 Martil, f. m. norlanda , än med den oberäkneligaste förlust för det Allmänna och Enskilta, tror jag likväl att verkställigheten at utredningen kan , utan Banquens eller Statens förlust, ske på ett sätt, som blir mera nyttigt för det
Allmänna och mägtigt att häfva den svara olägenhet, som af Disconternes oförmögenhet i allmänna rörelsen redan så känbart inträffat, samt förekomma de framtida foljderne deraf.
Utaf de, Högloflige Utskottens Betänkande följaktiga Caiculer finnes , att Malmö och Götha CanalDisconters Skulder, genom Assignationer och TreprocentsLån , utgöra tillsammans omkring 4,700,000, hvilka i en hast blifvit satta utur allmänna Rörelsen, och när man härtill lägger Götheborgs
Disconts lika beskaffade SkuldSumma , r,183,000, utgör detta en PenningeSumma, hvilken, oaktadt dess egenskap af privat Skuld, likväl varit i allmänna Rörelsen lika gångbart med BancoSedeln, alltid gör en betydlig saknad af Penninge-tillgång i det Allmänna.
Om det är skadligt, att obetänkt innom en kort tid sätta i omlopp fen Penninge-nume. raire utöfver det för Rörelsen vanliga behof, så blir det förderfligt att hastigt minska en utelöpande PenningeSumma.
Sanningen deraf är bestyrkt genom redan inträffade händelser och följlerna af ett fortfarande kunna knappast beräknas.
Jag tror derföre, att man , så fot t sig göra låter, bör, till bibehållande af allmänna Crediten, och till underlättande af Den 17 Martti, f. m. 55 möjligheten för Enskilte att fullgöra sina förbindelser, sätta denna nu hvilande Numeraire ai omkring 5,900,000 R:dr åter i omlopp, derigenom att Banquen genast ejler innom korrt tid inlöser med sina Sedlar Disconternes alla Assignationer och TreprocentsSkulder, likväl de sednare med någon Rabatt.
Ingen skall billigtvis finna, att en Rabatt är å Statens eller Banquens sida obillig att bjuda , ty i Disconternes medellösa Concourstillsiånd, sådant som det efter Calculerna visar sig, är en förlust redan gifven om Disconter ine skulle sjelfve liquidera, och vid en fullkomlig
Concours-behandling skulle denna förlust obestrideligen bliIva än större, utom det att tidsutdrägten skulle för hvarje Borgenär blifva kännbar- Dä redan , efter hvad kändt är, en Rabatt af minst 25 procent på 3 procentspapperen emellan Enskilte ägt rum, skulle säkert en än större uppkomma äfven om den plan antages, som de Högloflige
Utskotten föreslagitj ty det är ej öfverensstämmande med alla Enskiltas ccconomiska ställning, äfven om afseende ej göres å den förlorade Räntan, att i 5 år vänta på full betalning af Capitalet.
De flesta behöfva använda detsamma genast, och blifva nödsakade att till Spe-s eulanter sälja det med ett afdrag af 30 å 40 Procent.
Vinsten faller i några få Enskiltas händer, och mängden gör en opåräknad betydlig förlust.
Om, ibland hundrade Innehafvare af TreprocentsSedlar, tio insatt Pennin - 56 Den 17 Martn, /. ot. gpjrne på Speculation, att hafva dem stående till begagnande af mera lönande Tnnsactioner, hafva nittio antingen emottagit dem sam contanta Penningar, eller insatt dem, för att tinder en kort tid hafva någon Ränta, tills Penningarne skolat ovilkorligen användas för bestämda Utgifter, eller till dess de kunnat på säkert sätt lagligen förräntas.
Man får derföre ej anse alla Innehafvare af TreprocentsSedlar såsom girige Capitalister eller Speculanter, hvilkas -förlust man är ber nägen och tror sig hafva rätt att glädas åt.
Pluraliteten böra anses såsom ganska oskyldiga Creditorer, hvilkas li/ dande man bör söka att lindra så vidt sig gö,' ra låter.