Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är nemi., att då ett ingifvet förslag blifvit af Ulsk. underkändt, och grunderne dertill uppgifne, detta förslag kan öfverlemnas till allmänhetens kännedom, till discussion inom pressens organer, lill brochurers lifgifvande i anledning deraf, för att såmedelst, för en framtida riksdag, bilda grunder för ett mera ändamålsenligt och riktigt förslag.
Detta har såväl författaren Hr Åkerman, som Utsk. förbisett, hvilket jag af det prot.utdr., som jag anhåller att nu fä uppläsa, skallsöka bevisa, lydande sålunda:
Utdrag af protocollet, hållet hos R.
St:s ConstitutionsUtsk. den 14 Februari 1845. öS. D. Grefven Ordföranden erinrade Utsk. om den anhållan Hr Åkerman, vid inlemnandet af dess förslag till representationssättets ombildning, till Utsk. framställt, att deröfver erhålla Utsk:s yttrande, med anledn. hvaraf Grefven Ordföranden till Utsk. öfverlemnade, i hvad form och på hvad sätt Utsk. ville hafva detsamma uppstäldt och redigeradt.
Secreteraren tilkännagaf, att han uppsatt ett förslag till ifrågavar. yttrande, hvilket upplästes och lydde, som följer: ”Const.- 8 H. 20 154 Den 12 Mars f, m. Utsk:s pluralitet har, på de skäl Ulsk:s mern, N:o 26 till R.
St, ger vid handen, bland hufvudgrunderna för dess förslag till nationalrepresentationens ombildning, antagit: att riksdagsmannavalen böra verkställas Ståndsvis: att riksförsamlingen bör nigöras af fern Stånd, af hvilka det femte innefattar de embetsman i Statens tjenst oell fastighetsägare på landet, hvilka icke tillhöra något af de redan befintliga fyra Stånden, samt att de begge hamrarne skola emottaga hvardera halfva antalet af Riksförsamlingens ledamöter och hvarje Stånd representeras i hvardera kammaren af lika många medlemmar; och som Hr Åkermans förslag från dessa grunder i Hera delar väsendtligen afviker, har samma förslag icke kunnat af Utsk. till lt.
St:s godkännande öfverlemnas;” skolande detta yttrande, som godkändes, genom prot.utdr. motionären meddelas, med det dervid af samtlige Borgare- och BondeSt:ns i Utsk. fungerande ledamöter fästade tillägg, att det af Hr Akerman ingifne representationsförslag icke af dem kunnat gillas, emedan det, utom för fastighetsägare, i sjelfva verket är grundadt på sländsval.
Ex protocollo Karl Kullberg.
O Detta af Utsk. till Hr Akerman afgifna yttrande, står, som jag hoppas att samtlige Ståndets ledamöter lära finna, i en bestämd strid mot 84 § i grundlagen, som icke talar om några särskilda meningar i Utsk. för sädaue svars afgifvande, utan helt simpelt om Utsk:s yttrande och motiverne för dess bedömmande.
Utsk. skall yttra sig öfver ingifna förslager, efter verkställd granskning af desamma, men alldeles icke visa förkärlek för sitt eget foster och sålunda tillintetgöra den pröfning af ett ingifvet förslag, som kunnat gifva företräde deråt framför Utsk:s eget.
Detta förslag må nu publicitetelen taga under armarna och använda på sätt nyttigast finnes för framtiden.
Sjelfva uppställningen af detta prot.utdr. företer äfven egenheter, som icke bör förbigås, nemi. att på framställning af ordföranden om skyldigheten alt lemna Hr Akerman ett svar, och i stället att inom Utsk. öfverlägga om hvad svaras borde och skälen dertill, framträder secreteraren i Utsk. som författare af ett svar, hvilket godkännes, och det var således seereteraren, som för dagen varo ledande ledamoten inom Const.Utsk.!
Jag anser för min del Hr Akerman, på grund af det svar han ifrån Const.Utsk. bort erhålla, sådant jag detsamma nu uppläst, icke hafva varit berättigad alt i R. o. Ad:s plenum uppträda med försök att ånyo väcka den af Utsk. underkända frågan, ehuru han visserligen här uteslutit ifrån sin framställning sjelfva förslaget, men grunderna dertill har han framställt som ett förslag till R. o. Ad:s gemensamma tanka.n
Ett af två: antingen innefattar det en sanning, att det af Hr Akerman åberopade förslagets grunder äro desamma, som han önskar må blifva R. o.
Ad:s gemensamma tanka, eller ock äro de skiljaktige derifrån ; äro de skiljaktige, så innefatta de ett nytt förslag till Den 12 Mars f. m. 155 grundlagsförändring, derom fråga i R.
Sl:s plena icke väckas får, på grund af 81 § Reg.F. Jag bestrider således egentligen här, under den allmänna reservation jag förut afgifvit emot pröfningen af främmande förslag, ännu mera detta.
Jag var ej i tillfälle att kunna argumentera emot Hr von Troil, då fråga var om de s. k.
Reform vän nernes förslag, hvilket äfven är underkändt, men hvarom jag icke ägde i min hand ett prot.uldr.
Nu har jag ett sådant och hemställer till Hr Gr. o. Landtm, i afseende å det formella af frågan, huruvida det kan i Hr Gr. o.
Landlmis tanka vara med grundlagen förenligt, att enso till Ståndets beslutande framställa om Ståndet vill upptaga Hr Åkermans förslag, såsom sin gemensamma tanka; men för den händelse, att Hr Gr. o. Landtm, skulle finna att sådant kunde låta sig göra, i anledning af de antecedentia, som inträffat, alt nemi. man salt grundlagen på sidan i afseende på sådane former och ansett 2 mom.
56 § kunna leda ända derhän, att man må äga all göra anmäkn:r innefattande afslag, fastän ordet afslag icke blifvit nämndt, utan orden onyttigt och onödigt blifvit begagnade i stället för anmärkningar öfver förslaget, och hvilka icke kunnat kallas för anmärkningar öfver förslaget, utan rakt af förkastelse, hvarföre också en värd ledamot, Hr Cederschjöld, i förrgårs plenum verkligen var beskedlig nog att säga, att med ordet oantagligt kunde han ej mena annat än afslag, — men säger jag, för den händelse jag ofvan antydt, anhåller jag att fä yttra mig något i sjelfva saken, mera i anledn. af hvad Hr Lagerhjelm behagat yttra, än i afseende på sjelfva förslaget, hvilket, såsom varande grundlagsvidrigt, icke behöfver af mig upptagas, emedan de dogmer, som den värde ledamoten framställt äro af beskaffenhet, ali icke kunna lemnäs helt och hållet obesvarade.
Ben värde talaren yttrade nemi., alt han lemnade företräde ät Hr Åkermans förslag, framför Utsk:s, derföre ali i det förstnämnda yrkas tvåkammarsystem, genom hvilket de begge hamrarne voro oafhängige af hvarandra, under påstående, att Utsk:s innehölle ett enkaramarsyslem, dä samma elementer skulle finnas i de begge hamrarne.
Den första frågan måste här till pröfning upptagas i afseende på dessa fraser.
Jäg källar det ett en- eller tvåkammarsystem, allt som representationen är sammanförd på ett rum eller för del a dt pä tvenne.
Bet är icke genom rummens antal menar Hr Lagerhjelm, som tvåkammarsystemet bildas, då elemenlerne utgå ifrån ett och samma valcollegium.
Likväl torde det blifva svårare än man förmodar, att utreda huru ett tvåkammarsystem med alldeles oafhängiga egenheter skall kunna, bildas, då man tager och nödgas taga elemenlerne till hegge hamrarne ur samma folk, af hvilket den ene ingår i den ena kammaren, den andre i den andra, enär utgångspunkten är en och densamma.
Representationen må för sina functioner delas i 2:ne kamrar, alltför gerna om sådant för riket och ärendernes behandlig är nödigt till förekommande af förhastade beslut, men ifrån enheten af folket måste representationen utgå, och till deltagande deri skall någon census, någon mätare finnas, vare sig penningen eller skickligheten, af hvilka den förra likväl 15G Den 12 Mars f. ra. loide vara den säkraste, ty skickligheten är en obestämd (anka, och troligen komma icke 3 menniskor öfverens om ens erkända skicklighet och den måttstock, hvarefter den skall mätas på en fjerde person, och dess användbarhet.
Om nian nu tager nationen i massa, som enhet, deraf representationen bildas skall, då är Adeln öfverflödig, såsom Adel.
Adelsståndet är deraf en alldeles öfverflödig ingrediens såsom Adel, ly do äro medborgare helt enkelt, de må kallas män af vapen eller Grefvar, Friherrar eller Adelsmän, hvilket är alldeles likgilltigt för det folk, hvaraf de utgöra delar.
Det är således icke i afseende på deras adelskap eller innehafvande värdighet såsom Adelsstånd, som de ingå i representationen.
Bien med hvilken öfvertygelse som helst om samhällsskickets framtida ordning, måste jag erkänna cn annan svårighet, som möler för uteslutande af något särskildt Stånd.
När vi kommit dertill, alt af Svenska nationen hvarje man för sig, af Adel, Prest, Borgare, Bonde och Ståndspersoner erhållit enahanda rättigheter och skyldigheter, i afseende pä äganderätt af jord, erläggande af bidrag till Staten, utgörande af alla slags onera till samhället i ett bestämdt och afvägdt förhållande sins emellan, efter en hvars inkomst, då först blir folket ett Folk; — nu äro vi att anse som ett folk, indeladt i kaster, hvilka kaster åter man ej kan borttaga, utan ali slita sönder det hela, innan man reglerat alla ojemnheter och organiserat ersättningarna på förnuflsenliga grunder.
Men, säger man, och kanske icke utan skäl, det blifver då först i en mycket aflägsen framlid, sorn Svenska nationen kan få enhet i sina förhållanden, enhet i sina beskallningsgrunder, enhet i allmänna skyldigheter i afseende på rikets försvar, enbet i allmänna onera.
Ja väl! ly det går icke an att bryta sönder alla dessa nuvarande förhållanden, annorlunda än emot ersättning åt dem, som skulle dervid förlora, det går ej an att genom en författning, en ukas förklara, alt till ex. bär icke finnes någon jordbeskattning, ulan efter bevillning, ly då plundrade man halfva nationen, för att skänka åt den andra den egendom, som af den förra hälften blifvit lagen.
Sådana förhållanden sönderslita folken, men bereda ingen sällhet för framtiden.
Man måste således, vid frågor om representationers ombildning, utgå ifrån en grund sådan att icke byggnaden må ramla innan första våningen är uppförd: iakttager man ej cn sådan försigtighet, så är det ett ömkligt försök att plåstra med ideer, att framkasta, hvar och en efter sitt bästa förstånd, mer och mindre skickligt uppställda förslager, hemtade dels ifrån främmande länder, dels ifrån eget land, samt ifrån hoppet att kunna organisera den blifvande representationen så, att den lemnar ett alldeles fritt spel för intriger och ärelystnaden.
Bien alla dessa elementor, åsigter och ändamål vill jag lemna å sido, såsom icke hörande till ämnet; men de äro likväl af beskaffenhet att utaf hvar och en af eder, mine Hrr, kunna besinnas, då man hörer fraser uttalas om ordning och sättet för sådane organisationer.
Jag kan ej neka, att jag håller mig för min del strängt lill grundlagens form, för bestämmande af öfverläggningssältet vid grundlagarnes förändring, och derföre Den 12 Mars f. m.
157 inskränker mig till att först begära Hr Gr. o. Landtnäs yttrande, huruvida, efter deno upplysning jag lemnat om behandlingen i Const.Utsk. af Hr Åkermans förslag, och det svar han derifrån erhållit, denna Hr Åkermans framställning icke skall anses för en ny, inom Ståndet väckt fråga, och som således icke kan till pröfning upptagas.
Men om Hr Gr. o. Landtm, skulle anse berörde förslag kunna framställas till gemensam tanka, så protesterar jag mot framställningen och kommer att med min röst afslå försöket alt på detta sätt ånyo väcka fråga om en grundlagsförändring, som redan blifvit under riksdagens lopp pröfvad och af Const.Utsk. underkänd.Jag ingår icke nu i något yttrande i afseende på Hr Lagerhjelms framställning, ronde den af Hr Åkerman begärda comitéen, dertill blir tid nog, då den för Ståndet föredrages.
Hr Gr. o.o Landtm, yttrade, att Frih.
Cederströms anmärkning emot Hr Åkermans förslags upptagande till pröfning icke vore ny, ulan alt Frih.
Cederström, såväl vid denna som föreg:de riksdagar, icke underlåtit att framställa enahanda anmärkn:r emot alla de förslag till gemensamma tankar, som åsyftat något annat än förändringar i redactionen af Const.Utsk:s förslag till grundlagsändringar.
Såväl H.
Ex. som hans företrädare i Landtmarskalksbcfattningen hade således ofta haft tillfälle att till besvarande upplaga sådane anmärkna- af Frih. Cederström, och H. Ex. trodde sig derföre icke behöfva besvära R. o. Ad. med att afhöra de dervid anförde skäl, utan finge inskränka sig till det enkla förklarande,oatt han icke funne hinder för framställande af propos. å Hr Åkermans förslag till gemensam tanke.
Att en representationsreform oundgängligen snart måste företagas, derom hafva längesedan alla meningar förenat sig; men så snart fråga blifver om sättet, på hvilket denna reform skall utföras, om den nya representationsform, sorn skall ersätta den odugliga gamla, dä dela sig åsiglerna desto mera, och i detta fall bekämpa hvarandra synnerligast 2:ne nästan rakt motsatta meningar, den ena, sorn ifrigt förordar de samfällda valens absoluta företräde, och den andra, som lika ihärdigt försvarar ståiidsvalens uteslutande förträfflighet.
Denna strid mellan så motsatta meningar tyckes väl vara omöjlig att förlika; men om man icke skall uppskjuta reformen till en mycket aflägsen framtid, eller om icke våldet en dag skall afhugga den Gordiska knut, som de mest ihärdiga lagliga bemödanden ieke kunnat, upplösa, så ser jag icke huru man någonsin skall kunna komma till målet på annat sätt, än att försöka stifta fred mellan dessa stridande meningar.
Jag tror icke eller att saken skulle vara så alldeles omöjlig, om blott hvar och en, som är sitt fädernesland uppriktigt tillgifven, ville besinna, om det väl kan gå an för samhällets säkerhet, lugn och lycka att än längre låta fortbestå detta absolut odugliga och derföre ock allmänt förkastade representationssätt, som genom sin orimliga fyrdelning åstadkommit denna oroliga jäsning, som aldrig sätter sig, denna ständigt fortfarande vådliga splittring, som den sednaste tiden uppenbarat inom den Svenska nalionalrcpresentalio - Den 12 Mars f. m. nen, och som ej kan annat än frambringa de mest förderflig» verkningar, eller att man later på nytt uppkomma dessa häftiga tvister, ronde bästa sättet för den stora reformens utförande, hvilka tvister, om de till häftigheten skulle ännu något mera stegras, slutligen skulle kunna föra ossin på de mest våldsamma revolutionära omstörtningars olycksfulla bana.
Om endast hvar och en derföre väl betänker allt delta, så skulle säkert den insigten innan kort vinnas, alt det icke finnes någon annan möjlighet att snart och på fredlig väg åstadkomma den efterlängtade reformen, än att alla, med glömska af egna intressen och uppoffrande af egna älsklingsidéer, söka bidraga dertill, att de herrskande meningarne mätte kunna sammanjemkas och förlikas, genom ett medlande de särskilda intressena emellan.
Detta medlarekall bör väl egentligen tillhöra den Styrelse, åt hvilken ledningen af Sveriges öden äro anförtrodde, och vi håfve också vid början af denna öfverläggning hört en Konungens rådgifvare här yttra sig i öfverensstämmelse med denna uppfattning af sina ägande pligter; men en styrelse i ett conslitulionelt samhälle kan omöjligen ensamt uträtta något verksamt för fäderneslandet, utan behöfver ovillkorligen till sitt biträde, att alla fosterlandets sanna vänner förena sig med henne, för att med gemensamma bemödanden utföra de värf, som henne åligga.
Och då det nu icke lärer kunna nekas, att i närvarande ögonblick fordras en mängd reformer i alla samhällslifvets särskilda grenar, men man från den ena sidan med den yttersta ifver begär de mest omfattande reformer, under det man å den andra lika ihärdigt motsätter sig desamma; då har Styrelsen i sanning ganska svårt att uppfylla sitt kall, såvida hon icke finner till sitt biträde män, som vilja på allvar utföra dessa ofta ifrågaställde reformer, men dock alltid med en varsamhet, som noga afser redan bestående förhållandena, och som således icke tillåter att man med alltför mycken hastighet skyndar framåt.
Men skall någonting för fäderneslandet verkligen nyttigt, något varaktigt godt i detta afseende kunna åstadkommas, så mäste alla varma och uppriktiga reformvänner först sluta sig tillsammans, för alt erbjuda hvarandra det mest kraftiga ömsesidiga biträde till utförande af de många vigtiga reformer, som inom vårt land så väl behöfvas.
Men det första program, som härvid bör uppställas, måste naturligen innefatta det bästa och ändamålsenligaste sättet för den nuvarande nationalrepresentationens ombildning, ly denna den största och angelägnaste af alla reformerne måste föregå alla de andra, emedan innan en förändring härutinnan för sig gått, måste det blifva nästan fullkomligt omöjligt att någonsin kunna utföra de andra genomgripande förbätlringarne, att stifta de nya lagar, af hvilka fäderneslandet dock i närvarande stund har ett så oeftergifligt behof.
Det är således nödvändigt, att alla, som nitälska för fäderneslandets förkofran, och som önska att undanrödja de mångfaldiga förhinder, hvaraf denna alltjemt återhålles, hastar att med hvarandra ingå ett nära inbördes förbund, för att med samfälld kraft företaga detta angelägna arbete, och deras först utfärdade lösen måste Den 12 Mars f. m. 159 härvid blifva att söka sammanjemka och förlika de stridiga meningar, söm herrskar i afseende på representationsreformen.
Men en sådan syftning har icke det förslag, som Const.Utsk. nn gifvit oss; lika med dess närmaste föregångare, tyckes det vara bygdt helt och hållet på egna hugskott, på egna ide'er, utan allt afseende pä de andras olika åsigter, och ulan någon ådagalagd afsigt att söka förlika de stridiga meningar, sorn herrska inom landet, under glömska af den § i grundlagen, som dock talar om förening och sammanjemkning, om meniugsstridernas förlikning, samt örn försök att framställa förslag till medlande emellan såväl de läflande intressena sorn de kämpande ideerna, hvilka inom särskilda
Stånd uppenbarat eller uttalat sig.
I stället kan denna riksdags Const.- Utsk. sägas hafva gatt fullt ut lika radikalt tillväga, som man tillförene och med skäl förebrådde samma Utsk. vid sisth riksdag att göra.
Detta Utsk. gaf åt en dass i samhället, nemi. BondeSt.
, ett nästan obegfänsadt inflytande inom representationen och ville tillika på en gång afskaffa de ståndsskillnader, som dock efter seklers tillvaro utbildat sig i landet.
Det nuvar.
Const.Utsk. har i min tanka förhållit sig på alldeles samma sätt; äfven det har gifvit åt en dass i samhället en dylik oinskränkt makt, som den, hvilken nyss omnämndes; fast icke nu åt den stora mängden af folket, icke åt den del deraf, som erlägger de drygaste skatterne, och som alltså är den, som rätteligen företrädesvis borde äga att för deras användande fordra redovisning, utan tvertom ät den, som endast tager skatt, och som således egentligen inför representationen blott skulle goro reda, d. v. s. embetsmänncn.
Det är ganska lätt bevisadt, att dels med den särskilda dass, som blifvit åt de ofrälse embetsmännen af 24 ledamöter inrymd, dels ock med den äfven särskilda dass, som är lemnad åt de tjenstemän, som tillika åro Adelsmän, jemte de 50 ledamöter, som PresteSt. erhållit, äfvensom med de båda classerne af fastighetsägare så väl frälse som de ofrälse, hvilka icke tillhöra BondeSt., som komma att bestå, kanske till deras halfva antal, af dem som äro eller hafva varit embetsman, — att denna eller embetsmannaclassen erhåller inom representationen en betydlig till och med numerisk öfvervigt; men den skall tillika än mera genom det moraliska inflytandet, den lätt skall veta att förskaffa sig och säkert kommer att utöfva, anses hafva erhållit en annan, ganska betydlig större öfvervigt än siffran skulle utvisa.
Min öfvertygelse är således den, att genom detta representationsförslaget skall man verkligen taga hela represantationsrälten ifrån det talrika folket, och lemna den endast åt en mindre dass af embetsmän, och verkliga resultatet af denna representationsreform sådan som den nu blifvit uppjord, skall på det sätt utfalla, att, likasom BondeSt:s makt af 1840 års Const.- Utsk. föreslogs alt blifva alltför stor, så skulle densamma, i följd af nuvarande Const.Utsk:s förslag, om det antogs, blifva nästan alldeles tillintetgjord.
BondeSt. skulle nemi. förlora den j i representationen, hvilken, just genom att vara samlad särskildt på ett ställe, betyder utomordentligt mycket, men afknappad till en 5:tedel, och sönderdelad på tvenne ställen och alldeles samman - 160
Den 12 Mars f. m. blandad med öfrige i representationen ingående elementer, skulle till hela sin verkan nästan upphöra; och skulle det så mycket mera, som BondeSt. endast skulle få välja inom 25 valkretsar för hela landet.
Ty dessa kretsar skulle blifva så stora, att det blefve svårt för detta Stånds medlemmar att hafva något inre samband sins emellan, så att de ej blefvo öfverflyglade och förledde af utifrån kommande impulser, och således vid valen blefvo helt och hållet beherrskade af för dem främmande intressen.
Bureaucratiens makt, större än både Konungamaktens och folkets, sådan skulle följden blifva af det nu föreslagna representationssättet; om till fosterlandets båtnad, i den händelse det vore möjligt att det någonsin skulle kunna antagas, det är dock ganska tvifvelaktigt.
— När man vid riksdagens början såg åtskillige bland Rikets högsta embetsmän, såväl inom detta Stånd, som PresteSt. komma till ett inflytande, större än det någonsin varit, så hade man dock trott sig deraf kunna göra sig helt andra förhoppningar; man kunde nemi. väl hafva skäl att förmoda, att den högre statsmannavisheten skulle finna sig böra begagna den erhållna makten sålunda, att den icke blott sökte att sätta en stark återhållande damm mot begäret att alltför mycket och alltför obetänkt förändra, utan att den äfven, lika mycket i sitt eget som hela samhällets intresse skulle visa sig villig till att sjelf åtaga sig utförandet af de verkligen nyttiga reformer, som fäderneslandets bästa oundgängligen kräfver att de ej längre fördröjas.
Jag tror sannerligen, alt man kunnat hafva rätt att vänta helt annat af nuvarande Const.Utsk., än att det skulle försöka att uppgöra reformer blott i det stånds eller de classers intressen, hvilkas representanter slumpen gifvit majoriteten inom Utsk. och att decretera beslut, som aldrig någonsin skola kunna leda till något resultat i denna vigtiga fråga, ty förrän man lemnar sina egna enskilda intressen och ide'er å sido, och blott försöker att medla mellan alla kämpande intressena, alla rådande meningar, hvarken skall man lyckas att åstadkomma ett för hela fosterlandet nyttigt representationsförslag, ej eller att utan våld få något sådant antaget.
I detta hänseende just tror jag, att det förslag till gemensam tanka, som Hr Akerman framlemnat, uppfyller allas fordringar.
Han har försökt att deri uppställa de särskilda hufvudgrunder, på hvilka en representationsreform i vårt land för det närvarande bör utföras; hans förslag innehåller ett bemödande lill förlikning mellan de begge hufvudmeningar, som råda om ståndsval och samfällda val.
För min del får jag nämna, att jag visserligen fäster en stor vigt vid dessa båda särskilda grundsatser för valrätten, som man påstår vara så stridiga, alt de omöjligen kunna trifvas tillsammans inom samma representationsform, men dock icke en så stor, att icke jag skulle kunna antaga ett förslag, deri antingen den ena eller den andra, eller ock båda gemensamt, hade blifvit tillämpade.
Om det berodde af mig ensam att bestämma huru reformen skulle utföras, antog jag visserligen helst det samfällda valsättet; men jag kan dock nu icke göra det, då jag måste taga Den 12 Mars f. m. 101 i betraktande de rättigheter, som 2:ne
Stånd från långliga lider tillbaka innehaft och hvarifrån de ej vilja afstå.
Således, oaktadt jag skulle tro, att det hade i allmänhet varit nyttigast all hygga den nya representationsreformen på grunden af samfällda val, sä, enär 2:ne
Stånd icke härpå vilja ingå, utan ifrigt fordra, att den särskilda representationsrätten må bibehållas, tror jag, alt nian från den motsatta sidan borde lyssna lill de påståenden, som i detta afseende framställas, med det förbehåll, att man deremot å den andra icke alltför envist och uteslutande ville fasthålla ståndsvalen, utan äfven der göra någon eftergift, ty om nian icke det från båda sidor gör, ser jag ej huru man skall kunna komma lill någon slags reform.
Jag tror äfven, att just derigenom att man försöker att på en gång tillämpa bibehållandet af slåndsvalen och införande af större samfällighet i valrätten, så kommer man fortast och utan stora förändringar lill det mål man åsyftar, en god och ändamålsenlig representalionsform för del nuvarande Svenska samhället, och hvilket allt icke vinnes genom det förslag, sorn Const.- Utsk. afgifvit; ty detta förslag innebär ibland annat visserligen en ganska stor förändring.