Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dä nu R. o. Ad. frångått Utsk:s förslag att rättigheterna för utskänknings-ställen å landet skola genom auktion bestämmas, och i stället gått in på det system, att dessa rättigheter skola af Taxerings-Kommitéerna upskattas, så hemställer jag, om icke det rätta vore, att med dessa rättigheter förfara på samma sätt som med gästgifverier på landet och med dylik rörelse i städerna.
Jag skulle derföre tro, att man helt enkelt borde gå till väga på det viset, att man tager den redaktion, som finnes i de föreg:de §§:na och lämpar densamma på den nya.
Deraf skulle blifva en följd, att den nya 15:te §:n skulle fä ungefär följande lydelse: ”Då K. M:s Beflnde, enl. nästföregående §, meddelat tillstånd till minuthandel med eller utskänkning af bränvin, skall hvarje år, så länge rättigheten varar, socknenämnden, innan Bevilln:s-Taxerings-Kommité för socknen sammanträder, beräkna det antal kannor bränvin, som må anses under nästföljande försäljningsår komma att försäljas.
Taxerings-Kommitéen pröfve beräkningen och bestämme det kannetal, för hvilket afgift skall erläggas.
Besvär öfver Kommitéens beslut få anföras inom dem tid och i den ordning, som äro för öfverklagande af Taxerings-Kommités beslut i allmänhet bestämda.
Varda besvär anförde, gånge afgiften ändock ut efter det af Taxerings-Kommitéen bestämda kannetal, så länge det icke blifvit ändradt genom beslut, som vunnit laga kraft”.
Detta skulle vara det lista mom. och sedan skulle man uti ett 2:dra mom. tillerkänna utskänkaren samma rättigheter som andra näringsidkare att fä afsäga sig rättigheten, hvilket skulle komma att heta: ”Bränvins-minuterare eller utskänkare, som icke inom en månad frän det Taxerings-Kommitéens förrättning blifvit afslutad, hos socknenämnden upsagt sin rätt till bränvins utskänkning 134 Den 9 Augusti f. m. eller minutering, vare underkastad den afgift, som bör under det nästföljande försäljningsåret utgå för det kannetal, hvilket nu i stadgad ordning blifvit bestämdt”.
Då har man reglementerat för sådan rörelse, som fått tillslånds-resolution innan TaxeringsKommitéen sammanträdt.
Återstår då att tillse, huru man skall reglementera för den, hvilken fått sina tillslånds-resolutioner sednare än Taxerings-Kommitéens sammanträde.
Föreskrifterna härom skulle inrymmas i ett 3 morn., hvartill jag äfven är beredd upgifva förslag, hvarigenom jag tror att den åsyftade konseqvensen skall vara vunnen.
Jag har icke gillat hela grundtanken af detta system och vill således icke vara envis pä framgången af detta förslag, utan jag har blott velat söka bringa denna § till någon öfverensstämmelse med de af R. o. Ad. redan beslutade och med de grundsatser, som R. o. Ad. i föreg:de §§:r följt.
Raab har i sitt nyss afgifna anförande på ett, enl. min tanke, så klart och tydligt sätt ådagalagt inkonseqvensen af det nu under öfverläggning vande förslag, att jag icke har det ringaste att dervid tillägga.
Jag vill blott till besvarande uptaga några få anmärknrr, och får dervid först vända mig emot Gr.
Lagerbjelke, i anledn. af hans erinran, att, ehuru i författningen icke uttryckligen funnes intaget att Taxerings-Komiténs beslut finge öfverklagas, borde likväl sådant förstås af sig sjelf.
Jag ber likväl att dervid få anmärka, att då icke någon hänvisning finnes till den serskilda författning, hvaruti ordningen för öfverklagande af Taxer:s-Komités beslut är bestämd, så kan icke lagskiparen så tolka denna §, att Taxer:sKommitéens beslut, hvilket här är stadgadt peremtoiiskt, i orden åtminstone, skulle kunna öfverklagas.
Säkerheten fordrar då, att i denna § tydligen uttryckes, att samma rättighet alt i besvärsväg söka ändring i Taxerings-Kommitéens beslut, som i Bevilln.-Förordmn är stadgad, förefinnes äfven i detta fall.
Följaktligen kan icke ur den nu föreslagna §:n en sådan slutsats dragas, som den Gr.
Lagerbjelke förmenat, och detta så mycket mindre, som det på 2:ne föreg:de ställen i denna författning är uttryckligen stadgadt, att besvär emot Taxer:s-Kommitéens beslut skola, uti de fall som der afhandlas, få anföras.
Mörners vederläggning emot denna min anmärkn. går derpå ut, att den 12te§:n skulle tydligen visa, att det jemväl vore ändamålslöst att för gästgifvare stadga rättighet att öfverklaga Taxerings-Kommittéens åtgärder.
Till grund för denna sin åsigt har han åberopat ett stadgande i en §, som jag icke har kunnat uptäcka, nemi. det att gästgifvare, äfven om han emot TaxeringsKommitéens beslut anfört besvär, skulle ovilkorligen vara pligtig att erlägga den honom pålagda afgiften, så vida han icke inom en månad afsagt sig sin innehafvande utskänknings-rättighet.
Det står dock icke så uti 12:tö §:n, utan det står, att han skall erlägga afgiften efter det af Taxerings-Koramitéen bestämda kannetal, så länge det icke blifvit ändradt genom beslut, som vun - Den 9 Augusti f. m. 135 nit l;tga kraft.
[Ian eger således rättighet, alt, om hart lyckas vinna ändring i beslutet, erhålla restitution af hvad han för mycket erlagt.
Hvad för öfrigt sjelfva hufvudsaken beträffar, eller rättigheten för Taxerings-Kommité att utsträcka sina beskattningsåtgärder lägre, än för det år, Kommitéen sammanträder, så anser jag det vara aldeles formvidrig!, hvilket jemväl Frih. Raab har ådagalagt.
Jag tog mig förra gången jag hade ordet friheten erinra, huruledes det i nödfall lät sig göra, att åtTaxerings
Kommitcen öfverlemna en retroaktiv lagskipningsrätt, eller att bestämma afgift för ett föreg:de år, men att en föreg:de Kommilé skulle kunna lagskipa för ett kommande år, under hvilket en annan Kommilé träder i verksamhet, det anser jag vara uppenbarligen stridande både emot beskatlningslagarnes natur och mot de för denna beskattning gällande former.
Dessutom vet jag icke med hvad större rätt en krögare, som af K. M:s Befh:de erhåller tillstånds-resolution, skall för hela denna tid på förhand veta sin beskattning, än gästgifvaren; ty när denne beskattas för hvarje är, så måtte väl ock krögaren kunna för hvarje är beskattas, och det så mycket heldre, som erfarenheten visar, att rörelsen det ena året kan vara mycket fördelaktig, men det andra året deremot ganska ringa inbringande, så att, om taxeringen skall göras för 3 är, så kommer derigenom antingen en obillig förlust att tillskyndas Kronan, eller blifver krögaren orättvist beskattad.
Ur hvilkendera synpunkten man ser saken, så är följaktligen Gr.
Lagerbjelkes förslag ingalunda riktigt.
Under närvande förhållanden anser jag det förslag, Frih.
Raab upgjort, vara det mest ändamålsenliga, men jag skulle dock önska, att R. o. Ad., vid antagande af detta redaktionsförslag, fästade det uttryckliga förbehåll, att Serskilda Utsk., utan hinder af R. o. Ad:s beslut, skulle ega alt i detta förslag göra de ändringar, sorn Utsk. anser vara nödiga och nyttiga för att förtydliga detsamma i den syftning R. o. Ad., så väl i denna, som andra dermed sammanhängande delar af författningen vid sina beslut iakttagit.
Då R. o. Ad. uti sista plenum, med förändring af den grundsats, Utsk. föreslagit, uti den 14:de §:n bestämt, att K. M:s Beflnde skall ega att meddela tillstånds-resolution för utskänknings- och utminuterings-ställen, så insågo Ståndets alla ledamöter, att en lucka hade upstått uti den redaktion, som då för den 14:de §:n antogs, nemi. i afseende på sättet huru dylika ntminuterings- och utskänknings-ställen skulle taxeras.
För att afhjelpa denna brist, afgaf Hr Braunerhjelm uti sista plenum ett förslag till en ny §, som- skulle sättas i st. f. den af Utsk. föreslagna 15:de§:n, hvilken afslogs.
Det förslag, som Hr Braunerhjelm då väckte, mötte här åtskilligt motstånd och var föremål för flera anmärkn:r.
Med anledn. häraf begärdes frågan på hordet, och el t nytt förslag har i dag af Gr.
Lagerbjelke blifvit afgifvet, deruti man sökt att, så vidt möjligt varit, efterkomma de anmäukna-, som i går emot Hr Brauncrhjelms förslag framstäldes.
Alla de talare, som upträdt 136 Den 9 Augusti f. m för att bestrida Gr.
Lagerbjelkes förslag, hafva erkänt, att det i deras tanke eger företräde framför det, som i går framlades.
Sådant oakladt, hafva anmärkmr äfven mot detta sednare förslag icke uteblifvit, men jag har likväl af dessa anmärkmr trott mig finna, att man i hufvudsaken instämmer i den syftning, Gr.
Raab har, så vidt jag rätt upfattat hans mening, i det 3:dje moni. han föreslagit, hufvudsakligen uptagit allt detsamma, som Gr.
Lagerbjelke i sitt förslag anfört, men Frih.
Raab har velat ställa den nya 15:de §:n i sammanhang med den förut antagna 12:le §:n, så att 2:dra mora. ur den 12:te §:n skulle, tillika med ett nytt 3:dje morn., komma att utgöra den nya 15:de §.
Då nu meningarne således, i afseende på syftningen, äro temligen ense, så synes det mig, att man icke har någon klokare åtgärd att vidtaga, är att bifalla det förslag, Gr.
Lagerbjelke afgifvit, hvilket synes mig vara tillfredsställande.
Om här vore händelsen, att detta förslag hade blifvit af Utsk. framstäldt, och således möjligen, genom att af 3 Stånd antagas, kunde blifva R.
St:rs beslut, så skulle jag till alla delar inse vigteu deraf, att äfven de anmärkmr, som i afseende på ordställningen gjordes, skulle föranleda, antingen till ålerremiss eller till ett nytt beslut, men jag anhåller att få fästa upmärksamheten derpå, att detta är ett helt och hållet nytt förslag, utgånget från ett af Stånden, nemi. R. o. Ad., och stäldt i fullkomlig harmoni med de beslut, som förut blifvit fattade.
Om det, i händelse R. o. Ad. antager detta förslag, sedermera skulle befinnas nödigt, att i en eller annan mån jemka eller modifiera detsamma efter de §§:r, sorn förut blifvit antagne, så kan jag icke inse, att derigenom någon svårighet skulle för Utsk. upkomma, enär Utsk., i händelse den grundsats antages, som af R. o. Ad. blifvit faststäld, i alla fall nödgas att i vissa ganska väsendtliga delar omarbeta sitt Betänk.
Det står ju då öppet för Utsk. att göra de tillägg eller förändringar, som Utsk. kan finna de föi;eg:de §§:ne erfordra.
Derjemte är det klart, att om R. o. Ad. antager denna redaktm af den föreslagna §:n, så har Ståndet derigenom icke gjort något annat, än uttryckt en viss syftning, ty detta R. o. Ad:s beslut kan omöjligen blifva R.
St:rs, förr än ett nytt Betänk, ifrån Utsk. inkommit.
Jag kan således icke finna, hvarföre man här skulle sysselsätta sig med en lång ordstrid, dä man är ense om sjelfva syftningen.
För min del skulle jag icke hafva haft något emot att, på sätt Hr Printzensköld först föreslog, återremittera §:n, med föreläggande för Utsk. att inkomma med en noggrant utarbetad ny §, så vida icke R. o. Ad. hade helt och hållit afslagit den 15:de §.
Då nu fråga är om att sätta någonting i stället, så bör väl Ståndet upgifva, hvad det anser böra sättas i stället, och jag tror således att vi gä klokast och ändamålsenligast till väga, om vi antaga ett förslag, hvars syftning vi alla godkänna, äfven om en och annan af Ståndets ledamöter, i afseende på ordställningen, skulle hafva något att anmärka.
På grund af dessa skäl får jag tillstyrka bifall till Gr.
Lagerbjelkes förslag, så mycket heldre, som vi svårligen Den 9 Åugust! f. m. 137 komma ifrån della Betänk., om vid hvarénda punkt vi skola inlåta oss i en flere limmar uttänjd debatt.
Såsom jag nyss nämnde, är här endast fråga om att uttrycka en opinion i afseende på saken, oell då (Jtsk. dessutom redan ifrån Borgare-St. fått nära nog hela Betänk, och ifrån PresteSt. en hel mängd §§:r återremitterade, så är det i alla fall Utsk:s ovilkorliga pligt, att. söka sammanjemka dessa meningar och afgifva ett nytt helt förslag.
Jag vill icke bestrida, att ju icke anmärkmr emot den föreslagna §:n kunna göras, men under nuvarule förhållanden anser jag det vara klokast att antaga Gr.
Lagerbjelkes förslag, hvarom jag äfven vördsamt anhåller.
Visserligen 8ro de fleste talare, som här yttrat sig, ense derom, att Gr.
Lagerbjelkes förslag eger företräde framför det, som förut var framlagdt, men för min del åtminstone kan jag icke säga mig vara ense uti dess syftning, för så vidt det angar en ganska vigtig fråga, nemi. i afseende på vidsträcktheten af Taxerings-Komnritéens åtgärd i detta fall.
Kunde ordalagen \förändras så, att denila Kommitées beskattningsmakt icke sträckte sig längre, än blott till det år, sorn möjligen kunde hafva förflutit, när tillslåndsresolulionen meddelades, jemte det då löpande, så att Taxeriugs-Kommitéen icke belättade sig med någon beskattning för det derpå följande, så skulle jag med Hr von Troil instämma deruti, att det vore klokast att antaga förslaget, äfven om ordställningen icke vore så tillfredsställande, som man skulle önska; men lägger man icke in i förslaget något som gifver tillkänna, att en så vidsträckt beskattningsmakt icke skall Taxerings-Kommitéen tillerkännas, så kan jag för min del icke godkänna detta förslag.
Skulle ett sådant godkännande ega rum, så hemställer jag till Hr von Troil, om man icke borde göra ett bestämdt amendement dertill, så att det Särskildta Utsk., i fall frågan dit remitteras eller återremitteras, må deraf klarligen kunna se, att antagandet utaf Gr.
Lagerbjelkes förslag varit så att säga ett nödtvång, derföre att man icke varit i tillfälle, att upgöra något bättre, men att man önskade en förändring i dess redaktion uti den syftning, att Taxerings-Kommitcen icke skall komma att sträcka sitt bestämmande längre än till den tid, som dess åtgärder vanligen omfatta, utom möjligen retroaktift för den tid, som kan före Kommiléens sammanträde hafva förflutit af den period, som lillstånds-resolulioneu omfattar.
Jag hemställer till Hr von Troil att han ville framlägga en sådan redaktion, då jag med nöje skulle mig med honom förena.
Raab: De Hrr, som hafva yrkat bifall till Gr.
Lagerbjelkes förslag, hafva dock icke ansett det vara tillfredsställande, utan hafva endast ansett detsamma antyda hvad man velat uttrycka.
Anmärkmr äro gjorda och skulle ännu i mångfald kunna göras emot detta förslags ©fullständighet och, jag skulle våga säga, öfverkkridanda af de grundsatser, som förut äro af R. o. Ad. godkände.
Man åstundar att få i författningen någonting 138 Den 9 Augusti f. m. öfverensstämmande med detta förslag, och frågan är nu huru dervid skall tillgå.
Skola vi ingå tili en öfverläggning om tillägg i detta förslag, så kunna vi dermed uptaga hela förmiddagen.
Läser man 49:de §:n 3:dje mora. Riksd.Ordn., så står der: ”Vid pröfningen i Ståndens Plena af Utskotts afgifna förslag, skall detsamma först framställas till antagande eller förkastande utan förändring.
Göres dervid anmärkn. till förändring, och finner Ståndet ärendet tillfyllest utredl, må Ståndet, sedan bestämdt förslag till sådan ändring blifvit upgjordt, om dess antagande eller förkastande, antingen genast eller, derest någon ledamot det äskar, i annat plenum besluta”.
Nu är detta förslag redan bordlagdt och således stå vi i detta andra stadium.
Vidare säger samme §:
”Ar anmärkntn af den beskaffenhet, att den anses fordra närmare utredning, erhålle Utsk. af samma anmärkn. del, för att förslaget derefter ytterligare granska'och jemka”.
Nu mätte väl detta förslag vara af den beskaffenhet, att det, såsom grundlagen här har förutsatt, tarfvar en närmare utredning, vid hvilket förhållande Ståndet eger att detsamma till Utsk:s vidare behandling remittera.
På det att 11. o. Ad. icke måtte löpa risk att besluta en bestämmelse, som icke står tillsammans med den öfriga lagstiftningen, så hemställer jag huruvida icke R. o. Ad. ville remittera denna fråga lill Ulsk:s behandling; och får jag härå anhålla om Hr Gr. o. Landtnäs propos.
Öfverläggningen ansågs härmed fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, yttrade att, med anledn. af Hr Braunerhjelms ifrågavande förslag, blifvit yrkadt, dels af Gr.
Lagerbjelke, att §:n 15 måtte erhålla följande lydelse: ”Då K.
Befh:de, enligt nästföreg:de §, meddelat tillstånd till minuthandel med eller utskänkning af bränvin, bestämme näst derefter för socknen sammanträdande Taxerings-Kommité det kannetal bränvin, som anses å hvarje sådant ställe årligen blifva försåldt under den tid, för hvilken tillstånds-resolutionen är gällande”, och dels af Frih. Raab, att Särskildta Utsk. måtte få del af detta förslag, för alt detsamma ytterligare granska och jemka.
Af Hr Braunerhjelms förslag borde dock, ehuru ingen i dag egentl. yrkat bifall dertill, propos. först framställas och Hr Gr. o.
Landtm, linge derföre hemställa, om R. o.
Ad. behagade bifalla samma förslag.
Efter sedermera till bifall å Gr.
Lagerbjelkes förslag och Frih.
Raabs yrkande framstälde propos:r, som besvarades med blandade Ja och Nej, förnyade Hr Gr. o.
Landtm, sin propos. till bifall å Gr.
Lagerbjelkes förslag och ropades dervid starka Ja, jemte många Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han ansåg
Fr. af Ugglas, Curt Gust.:
Jag vågar lill Frih.
Raab hemställa, om icke hans syftemål kan vinnas lika väl utan V0’ Den 9 Augusti f. ni. 139 tering, enär Betänk., såsom bekant är, åtminstone ifrån BorgareSt:t redan är återremitteradt.
Frih:n kan ju då i Utsk. erhålla den rättelse, sorn i det här framstäldta förslaget, möjligen kan erfordras; men att här uptaga tiden med votering tror jag icke tjenar lill någonting.
Jag kan icke efterkomma den till mig ställda upmaningen. öplästes till justering och godkändes följ:de voter:s-propos:n: ”Den som vill, att, såsom den 15:de §:n af en blifvande förordn.
, ang:de vilkoren för bränvins försäljning, införes ett sålydande stadgande: ”Då K.
Befh:de enl. nästföreg:de § meddelat tillstånd lill minuthandel med eller utskänkning af bränvin, bestämme näst derefter för socknen sammanträdande TaxeringsKommité del kannelal bränvin, som anses å hvarje sådant ställe årligen blifva försåldt. under den tid, för hvilken tillståndsresolutionen är gällande”, löstalja ; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varder berörde stadgande till Särskildta Utsk. öfverlemnadl, för att ytterligare granskas och jemkas.
Vid voteringens- slut befunnos röslerne hafva utfallit, som följer: Ja — 17.
Med anledn. af det sålunda fattade beslutet, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att B. o. Ad. torde finna, att uti 17:de §:n, jemlikt det vid densammas antagande gjorde förbehåll, borde, i st. f. ”8:de eller 12:te §:n, åberopas ”S:de, 12:le eller 15:de §:n”.
Hopades Ja. §:n 18.
Utsk. har här förutsatt 5 olika betalningsterminer.
Detta kunde hafva något skäl för sig, så länge skatten ansågs blifva så hög, men med den betydliga nedsättning, R. o. Ad. beslutat, anser jag det endast medföra onödig tidsutdrägt.
Jag får derföre vördsamt föreslå, att den 18:de §:n måtte få följande lydelse: ”Kannetalsafgift för minuthandel med eller utskänkning af bränvin skall för hvarje halfår förskottsvis erläggas och inbetalas, i Stockholm till stadens Drätsel-Kommission samt å öfrige orter till den, som äger kronoutskylderna uppbära.
Minuthandels- eller utskänknings-ställe, för hvilket afgiften ännu icke, dä försäljningen derstädes tager sin början, blifvit af Taxerings-Kommité bestämd, erlägge i afräkning å samma afgift 140 Den 9 Augusti f m. förskott, beräknadl efter det minsta kannetal, som enl, 16:de§:n 2:dra mom. får åsättas”.
Landtnäs propos. ä detta förslag.
Hr Stråle, Wilh.:
Både i Utsk:s förslag oell det förslag lill redaktion, Hr braunerhjelm nu framställt, stadgas att afgiften skall upbäras af den, som eger kronoutskylderne upbära.
Detta skulle i Stockholm medföra en synnerlig svårighet.
Kronoutskylderna upbäras nemi. derstädes af Kronoupbörds-Verket, som vanligen upbär skatten i Februari månad.
Skulle nu dessa algifter upbäras uti 5 terminer, såsom Utsk. föreslagit, eller uti 2, som Hr Braunerhjelm föreslagit, sä skulle deraf naturligtvis följa, att åtminstone en ny upbördstermin tillkommer, hvilket jag fruktar vara omöjligt.
I Stockholm utgår redan en betydlig skatt af bränvinsminuteringen, hvilken upbäres af stadens Drätsel-Kommission, och jag kan icke inse något skäl, hvarföre icke
DrätselKommissionen fortfarande skulle hafva denna upbörd.
Jag vågar således föreslå ett tillägg, hvarigenom det undantag göres för Stockholm, att afgiften derskall upbäras af Drätsel-Kommissionen.
Jag ber att få redogöra för de motiver, på grund af hvilka Utsk. föreslagit afgiftens betalning prenumerationsvis i 5 terminer.
Den första ansåg Utsk. höra erläggas någon kort tid efter det näringsidkaren fått rättighet alt drifva sin rörelse, på det att han icke några få dagar, innan rörelsen skulle börja, måtte komma och säga sig icke kqnna betala, hvaraf skulle följa att rörelsen finge ligga nere.
Naturligtvis har icke något samhälle beviljat rättighet till en sådan rörelses bedrifvande, med mindre än att man funnit sådant nyttigt och af behofvet påkalladt.
Om nu med flere dylika ställen inträffade, att de, som erhållit rättigheten, då dagen för afgiftens erläggande inföll, icke kunde eller ville betala,- så skulle följden deraf kunna blifva att uti en stad eller ort alla sådana ställen för någon tid uphörde.
Detta vore ganska väl, svarar man måhända, och jag vill erkänna, att så vore, om dermed superiet minskades, men man får icke taga saken ifrån denna sida, utan man måste erinra sig, att orsaken hvarföre dessa rättigheter blifvit beviljade är den, att man vill undvika lönnförsäljning, hvilken onekligen är ett ganska stort ondt, som vid ett sådant förhållande, som det jag nyss framställde, sannolikt blefve omöjligt att förekomma.
Detta är orsaken hvarföre den första i skall i förskott erläggas.
Orsaken hvarföre summan för öfrigt skall qvartals-vis erläggas, har varit den, att man ansåg summan blifva så stor, att det skulle vara alltför svårt för den person, som skulle åtaga sig rörelsen, att erlägga denna summa, om det skulle ske uti endast 2 terminer.
Visserligen har R. o. Ad. nedsatt minimibeloppet, men vi kunna ganska väl tänka oss, att anbuden på auktion kunna gå till 3-dubbelt belopp, och då blir det en ganska stor summa.
Här kommer ingen utmätning i fråga, ty betalar spekulanter icke, så är han af med rörelsen, och bésvärel att taga emot penningar 4 gånger om året mätte väl icke kunna vara så stort.
Vi veta Den 9 Augusti f m.
141 att i andra länder tipbäras krono-utskylderne flere gånger om året, och det torde vara önskligt att äfven hos oss sådant komrne att ega runi.
Jag ber att derjemte få fästa uppmärksamheten derpå, att det skulle kunna blifva en god beräkning för en närings-idkare, att, om icke något förskott behöfde erläggas, drifva sin rörelse under det första j året, då, i synnerhet under jultiden, den fördelaktigaste konjunkturen inträffar, men sedermera låta bli att betala, för att slippa rörelsen under den öfriga delen af året.
Jag tror det hafva varit väl beräknadt af Utsk. att, då man velat undvika det skadliga borgenssystemet, ålägga näringsidkaren att betala l utaf afgiften en längre tid innan rörelsen börjat, pä det att auktoriteterna måtte halva tillfälle, alt om han brister i betalningen, åter utbjuda rättigheten på auktion.
På grund häraf anhåller jag att 11. o. Ad. måtte bifalla denna §.
Jag inser visserligen de svårigheter, som kunna möta antagadet af denna § i dess oförändrade skick, men man bör dock i noga betraktande taga alla de omständigheter, Frih.
Raab nu anfört, för sä vida icke så många svårigheter vid dess verkställande möta, att de lägga allt för stora hinder i vägen för §:ns antagande.
Hvad beträffar upbörden i städerna, skulle jag tro, att det föreslagna upbördssättet icke för landsortsstäderna kommer att medföra serdeles stora svårigheter, emedan, med undantag kanhända att ett par större, de öfrige äro sä små, och följaktligen antalet af utminuterings- och utskänkningsställen sä ringa, att det ingalunda kan blifva något serdeles besvär för Magistraten, som är ansvarig för indrifvandet och redovisningen af alla slags afgifter till Kronan, att mottaga de förskotter, som af bränvinsminuterare och utskänkare erläggas, samt desamma hos K.
M:ts Befh:de i vederbörlig ordning redovisa.
I Stockholm blir svårigheten måhända större.