Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 3 Mar tii, Manufacturers och Slöjders mindre trefnad, har ot vifvel aktigt funnit följande trenne liufvudomStändigheter dertill hafva bidragit, nemligen: 1) Nationens fåfänga, som hellre nyttjar främmande än egna varor och derigenom dödar husfliten j som är (helst i Sverige med 7 ä 8 månaders vinter) modern till alla näringar. 2) Bristfällige författningar till skygd för inhemska productionert, synnerligen den: att det Som är förbii dit tili införsel ej tillika är förbudet till förbrukningi 5) Dyrheten af rå-amneti och öfrige materialer som till mänufacturers och slöjders drifvande erfordras och till stor* del måste hämtas utifrån.
Jag förmodar att Riksens Ständer vid denna Riksdag vidtaga sådana författningar, och inför thronen frambära underdåniga önskningar af sådan natur, att deraf ett verkligt och allvarligt beslut uppkommer att ej j sorn hittills, gynna den ensidigt dömande coilsumenten på bekostnad af national-industrien och att Landets egna Näringar j genom meddelad frihet, må Sättas i stånd att fylla cönsumenternes billiga fordringar och framskaffa begärliga artiklar för export.
Vid detta tillfälle ämnar jag blott vidröra något rörande den tredje af de nämnde hufVudpunkterne^ nemligen dyrheten af rå-ämneil
K*rm 213 Den 5 Martil, m. m, som till näringarnes drifvande fordras och medlen att detta afhjelpa.
Dessa ämnen tagas sällan ur första handen, blifva derigenom dyra och verka sålunda oför-, monligt på tillverkningens pris, oberäknadt att importeuren sällan genom utbyte mot landets egna slöjde-alster kan tillbyta sig dessa ämnen då de ej tagas i det land der de äro inhemske.
Det lärer ej vara HÖgloflige Ridderskapet och Adeln obekant att ett Bolag nu håller på att bilda sig, hvars afsigt är att på södra Americas vestra kust öppna segelfart för att från dessa rika orter ur första handen afhämta särlan a varor som äro tillåtne till import och dit exportera Svenska Manufactur- och Slöjdeyaror.
Ingen lärer linnas som ej önskar att detta nya försök måtte lyckas, emedan dess syftning tydligen står i öfverensstämmelse med sunda på imhemska flitens förkofran beräknade grundsatser.
Men om detta ej torde nekas, så böra vi ej heller glömma att företaget är förknippadt med många vanskligheter och till en början måhända äfven har att bekämpa Svenska trögheten, jemte ögonblickets penninge-förlägenhet.
Jag vågar derföre föreslå att Riksens Ständer ibland de underdåniga önskningar, hvilka komma att göras, äfven ville upptaga den: att nämnde Bolag, i händelse det, som jag hoppas, fortfar -att bilda sig, må tilldelas sådana förmå - Dea 7> Martil, 2i3 ner i afseende på tull oell andra umgälder, som kunna befordra planens verkställighet, samt att
Styrelsen på allmän bekostnad vidtager de anstalter sorn kunna befordras till föregående närmare upplysningars erhållande om dessa orter med hvad mera till företagets förberedande kail linnas behöfligt.
Om remiss till EconomieUtskottet anhåller jag vördsamt.
Herr Anckar spar re, Ingemar Augusti En långvarig erfarenhet har redan visat det ofördelaktiga för Landet och Nationen af så väl nu gällande som de föregående Lurendrägeriförfattningar och förbud till införsel af åtskilliga utländska varor, hvaraf en stor del alldeles icke kan här tillverkas eller endast till högt pris och ringa godhet.
Man har sedt och ser vårt
Land öfversvämmat af sådane varor till den mängd, att intet af luxens eller modets begär blifver otillfredsställt, så långt consuinentens enskihlta tillgångar medgifva.
Då de fleste rudemäterier för luxe-artiklars tillverkning måste förskrifvas utifrån och varorne här tillverkade blifva dyre och obetydligt varierade, så är tydligt, att sådane varor af en mängd af nya modeller, tillverkade på den ort, derifråu rudimaterierne komma oell der tillverkaren är sjelf i til fälle att af dem välja de bästa, och få bästa pris och vilkor, skola både genom sin ny - Den 3 Martiin het, mångfald och godhet erhålla en afsättning sorn samma slags varor utan de förenämndes fördelar och endast sent efter de förres mönster tillverkade, mäste sakna.
Man har genom förbud till införsel af sådane utomlands förfärdigade varor och skärpte Lurendrägeri-förordningar sökt uppmuntra dylika tillverkningar inom Landet, men begäret ännu mer retadt af förbuden och äfven af en icke alltid af verkligheten motsagd, förmodan, att de utomlands förfärdigade Juxe-varor skola vara bättre än de härstädes tillverkade, har alltid kullkastat det välgörande ändamålet sorn med de prohihitiva författningar i denna väg åsyftats, och hvilka endast lernnat till resultat Nationens demoralisering, en viss lättsinnighet i sättet att anse och behandla sådane författningar sorn strida emot det nationela luxebegäret oell enskiltes interesse, Dessutom ha dessa omständigheter verkat ett menligt inflytande på Rikets penningar, tp förlust i StatsCassan så väl genom undandragne tullafgifter sorn ock genom de högst betydiige kostnader hvilka blifvit använde till en bevakning af författningarnes verkställighet, men sorn är och alltid blir förfelad och onyttig, Medleinmarne af en
Stat äro icke danade till hvaraydras spioner och fiscaler; ett sådant förhål» lande är oskiljaktigt från de författningar hvarom jag talar, och i synnerhet olämpligt i Ärans gamla Fosterland Sverige, för dess inbyggare förhatligt, samt mäste aldrig kunna gifva andra frukter, än de mest otillfredsställande för elen ÄUtoritet eller Inrättning sorn mäste påkalla dem, Uti ett Land som med en ringa concurrenco Den 5 Martii, 2i5 förenar en temmeligen allmän fattigdom, der jordbruket med sina närmaste anförvandter, handeln och näringarne, sucka under åtskilliga tvångslagar, oell tillfälliga betryck, följer helt naturligt, att mängden af medborgare skall anse allt det sorn hindrar deras närings omsorgers fria utöfvande hvarhelst någon utväg dertill förmodas, såsom fiendtligt, och att intet verkligt ondt finnes deruti, att tvärtemot alla förbud söka tillfredsställa det hos hvarje menniska af både natur och skyldighet nedlagda näri'gs-be gäret.
En noga efterföljd af författningar, stridande emot allmänna begär och en mängd enskiltes interessen, kqn aldrig med skäl väntas, och man har manga exempel, att lif, ära och timmelig välfärd till det aldra yttersta blifvit vågade för Lagbrott i denna väg, det torde då ändtligen vara eif yttersta nöden påkallat, att inse det origtiga i det hittills varande förbudssystemet, och således tillåta införsel af alla såclane varor som icke redan tillverkas här, dels till betydlig mängd, och dals kunna här förfärdigas till någon jemförlig godhet och pris, med de utifrån inkommande, hvaribland till framgent förbuden införsel allt det som af fvlädesfabrikerne kan tillverkas, mäste hafva första rummet, sedan dessa fabriker nu mera här i Riket äro högst betydliga, upphunnit mycken skicklighet, och begagnar till en stor del inhemsk rudimateria, äfvensom de få slag af bomullstillverkningar hvilka kunna här fabriceras, borde njuta samma skydd, Då förbud emot förbrukande af de varor Dea 5 Martil. man yill utestänga är en högst förhatlig utväg, underkastad mycken ellica n och mycket underslef, och derföre icke ansetts såsom en tjenlig method till ändamålets vinnande, och då förbuden införsel varit utan synnerligt gagn, men tvertom större skada, så anser jag att förbuden böra inskränkas till de få ämnen jag haft äran nämna och således den nu varande fiscalisation förvandlas till hindrande af öfverträdelser mot de högst få då blifvande förbuden och till en noggrann uppsigt öfver tullens riktiga erläggande för de öfrige varorne.
Den blifvande tullen bör bestämmas nog hög för att gifva en god inkomst och ersättning men icke så hög att den orsakar tull-försnillning.
För att erhålla någon Stats-inkomst af de redan i Riket inkomne förbudne varor, är nödigt, att det tillätes få förtulla dem inom en viss tid och titt de blifva med förtullnings-stämpel försedde.
Eli för afsättningen tillräcklig och oftast öfverflödig tillgång på förbudet utländskt gods, har aldrig här saknats och kommer troligen aldrig att saknas, ehvad författning derföre än stadgas, så länge fattigdomen och detta slag a£ Industrie finnes i vårt land och om hvars förintande vi på alltför långliga tider icke kunna skäligen hoppas, derföre anser jag man bör ändtligen börja draga någon fördel af det, hvaraf man hittills endast lidit skada.
Deri 3 Martii.
SI/ N;o l8.
Herr Treffenberg, C. G.
Det är en allmänt känd sanning, att den delen af EmbetsmannaCorpsen, som blifvit försedd med indeldta löner, beroende af Spännemålspriser och Markegångs-taxor, förlorat en tredjedel __ ja nära hälften af hvad de i årlig inkomst förut innehaft, utan att kostnaderna för hvarje sysslas erhållande, ifrån och med studierna till och med uniformen, på något sätt minskat sig.
— Det finnes visserligen ett medel, hvars användande till en viss grad balancerar detta förhållande, och hvilket endast är beroende afEmbetsmannen sjelf, det nemligen: att i samma förhållande som inkomsten aftager, minska utgiften, saint aflägga all luxe och allt Öfverflöd af hvad namn som helst; men, äfven denna sparsamhet äger en gräns, hvarvid hvarje bemödande måste stanna, jag menar möjlighetens.
Det är derföre nödvändigt att tillgåu garne motsvara de oundvikliga utgifterne, så vida Embetsmannen skall lugnt och redligt kunna framgå på den bana pligten för honom utstakar, och ej af behofvet sättas i frestelse att ty_ sta rättskänslans röst.
Men jag känner full komligt, att
Fosterlandets tillgångar ingalunda medgifva några tillökningar i löner åt Embetsmän, så vida det ej skulle vara möjligt att minska det (efter min tanka) nog stora antal deraf som för närvarande finnes inom Fäderneslandet, — utan min önskan inskränker sig endast i denna del, att finauciella åtgärder måtte Den 3 Martii, vidtagas, hvilka så val skyddade deni som Landtmaniifin från undergång och fattigdom, samt äfven skänkte hvarje Embetsman i Samhället den tillfredsställande visshet, att, om det under dess lefnad är honom omöjligt, genom de löneinkomster som åtfölja hans tjenste-befattning, samla något för framtiden åt hustru och barn, välgörande inrättningar må finnas, sorn likafullt skydda dem från nöd och torftighet vid detta deras fordna stöds frånfälle.
Den ömma, faderliga omsorg Hans Mäj:t Konungen vid alla tillfällen'
Nådigst visat hvar och en behöfvande underså. te, och det kraftiga understöd Riksens Ständer alltid lemnat åt hvarje medel, hvars användande omständigheterna gjort möjligt, till skyddande af nödlidande likar, gör att jag vågar hop. pas uppmärksamhet och om möjligt bifall åt det förslag jag här går att framlägga, såsom egentligen föremålet för den uppmärksamhet jag
Yld detta tillfälle vågat utbedja mig.
Inom Fosterlandet finnas visserligen välgörande Pensions-inråttningar, för så väl Militaira» som Civila Embetsmåns i fattigdom efterlemnade Enkor och Barn; men fonden härtill synes mig ingalunda tillräcklig, eller för behofvet sva-' rande, med undantag af hvad för PråstEnkor och Barn är stadgadt, hvilka merendels utom de vanliga Tjenste- och Fardagsåren, nådigst af Kongl. Maj:t tilldelas nådår, som för dem utgöra en betydlig hjelp, utan att
Staten häraf känner någon tyngd och — att efterträda ren får vänta ett år längre innan lönen tillträdes, för ett så godt ändamåls vinnande, deruti Den 5 Martii.
2ig år säkert hvarken någon orättvisa eller ska. da, särdeles då han, för sina efterkommande äger säkert hopp om samma förmån, når beflofvet det påkallar. ■— Jag vågar derföre ödmjukast proponera: ”att, efter alla i tjensten aflidna högre och lägre JSnrbetsmän, måtte såsom laglig rättighet beviljas nådår; ett efter alla med indelta löner (utom de vanliga Tjenste- och Fardagsåren) samt tvenne nådår efter alla med penningelöner, (hvars arfvingar ej äga rättighet till Tjenste- oell Fardagsår), för hvilken tid hela lönen med alla dit hörande förmåner, oafkortad bör ingå till en Cassa, hvilken må sammanslås med förut varande allmänna Militaira och Civila Pensionsfonden, samt användas till pensioner och nådegåfvor åt alla i fattigdom qvarlåmnade Embetsmåns Enkor pcb Barn, samt måhända äfven till understöd för i ålder, bräcklighet eller stor fattigdom varande afskedade Embetsman, hvilka icke genom en längre tjenstetid, sjelfve gjordt sig berättigade till pensioner, och sorn åro försatte i ett högst trängande behof.” Såsom grund för pen~ sionernas belopp, blef naturligtvis tillgången jern; förd med deras antal hvilka till pensioner eller nådegåfvor voro berättigade.
Emedan förhållandet här ej kunde blifva detsamma sorn vid nådårs tilldelande åt IJråstEnkor och Barn, hvilka sjelfve aflöna den Prästman som under nådåren uppfyller den afliflnes ställe, så flck den, till efterträdare utnämnde Tjenstemannen, som ett bestämdt vilkor åtnöja sig med, att under denna tid vara lönlös, hvilket vid närmare eftersinnande, så mycket mindre torde anses o - 220 Den 5 Mar lii. billigt, sorn det år en af allmän erfarenhet känd sak, att de fleste Embetsmån, hvilka under lifstiden skilja sig ifrån sina sysslor, alltid betinga sig särskilta förmåner af sin efterträdare, meråndels tili vida högre belopp, ån hvartill t å 2 års löneinkomster uppgå, då deremot arfvingarne efter en i tjensten afliden slägtinge, sällan eller aldrig kunna påräkna detsamma; och hvad vare då rättvisare, ån att på detta sått jämna ett eljest så olika förhållande, särdeles når ett så godt ändamål vinnes, att fattiga En. kor och Barn blifva tillräckligt skyddade från att lida nöd på det oumbårligaste en menniska behöfver, nemligen kläder och föda.
För att till någon mån kunna underhjelpa jordbrukaren i de betryckta omständigheter han för närvarande sig befinner, genom det indragningssystem af penningar, sora i sednare tider blifvit följt, hvars skadliga verkningar för de fleste medborgare, mer ån tillräckligt visat sig, samt nu minskat priserna på jordens produkter, under sista missväxt, till halfva värdet emot hvad för några år sedan under god växt betaltes, utan att räntans belopp, eller befalningsvilkoren för de skulder sorn da iråkades, på något sått blifvit lämpade efter den förändrade conjuncturen, föreslår jag tillika: att af den Pensionsfond som på förenämnde sått grundlädes, utlånas för fyra procents ränta på fast Landtegendom, emot inteckning eller ock annan antaglig säkerhet.
Dan ci MartH, 221 N;o j g. Herr Treffenberg, C. G.:
Då det lärer ankomma på nuvarande Riksens Ständers beslut, huruvida BancoDisconten intill nästa Riksmöte, vidare bör genom utlåningar underlätta penningerörelse och dermed förenad liflighet i alia näringsdelar, tillstyrker jag för min del, ett sådant stadgande, med den förändring likväl, att inbetalning af capitalet, bör utsträckas till 5 år, i stället för 2 och ett halft, hvilket nu gällande vilkor synes nog strängt och icke påtagligt nödvändigt, för att alltid hafva medel inne, till utlåningar på annat håll.
Remiss häraf till Stats- och Bänco-Utskotten begäres ödmjukeligen, N;o 20.
Herr Treffenberg, C, G
Den uppbörd och det redogörelsesått som hittills varit gällande för Postverket, anser jag icke äga den säkerhet som man bör söka att vinna för allmänna medel.
Om ock icke försnillning skedt, blir det alltid ett fel att ej förekomma en sådan då omständigheter göra den möjlig.
Incasseringen och redogörelsen vid och från PostContoiren borde efter min tanka försvinna, 222 Den 3 Marlii. då jag deremot föreslår någon sorts stårapladf papper af olika valeur som kunde emot contant i likhet med Chartae Sigillatae på annat håll få köpas för att begagnas till omslag å Bref, hvilka åter dermed försedde å PostContoiren utan vidare omständigheter skulle emottagas och upptecknade å PostCharta fortsåndas.
Förslaget en detaille för denna ändring år nog vidlyftigt att hår communicera, men anhåller jag ödmjukast att det får åtfölja mötioneri till Stats- och BevillningsUtskotten.
Det år icke i öfvertygelse om, att mitt project år ofelbart som jag vågar framställa det, tvärtom tror jag det kunna i alla dess delar vinna fullkomligare ändringar, men hufvtidsaken deremot att förskaffa
Staten ett redigare och säkrare redogörelsesått för denna del af dess inkomster tyckes mig ej vara titan allt anspråk på en nogare undersökning.
Project till ändringar i och får Post-Verket. 1) All contant uppbörd vid PostContoiren; af hvad namn den vara må, bör upphöra* 2) Inga räkningar med enskildta personer och associationer i och för Postliqvider bör hädanefter få äga rum, utom i det enda fall ig;de punkten omtalar. 3) FriBrefsråltighet gälle dock, och bör
Den 5 Martti. dermed förfaras på enahanda sått som förut skedt, 4) Ett ståmpladt papper af olika valeur, att nyttjas till omslag å Bref bör påbjudas och finnas till köps, i Ståderne hos Chartae Sigillatae Ombudsmånnerne eller andra af Chartoe Sig.illatse HufvudContoiret i Stockholm dertill uppdragne personer; och på landet af KronoFogdarne samt andre enskilte, som detta sig åtaga. 5) Alla enskilta som anmäla sig att försälja dessa Porto-Chartor (sorn jag vill kalla dem) böra göra det hos Konungens Befallningshafvande i orten, hvilka dertill lämna tillstånd, efter affordrad vederhäftig borgen för det belopp, som hvarje gång uttages, 6) Ett maximum råttadt efter ungefåra behofvet af PortoChartor i orten för trenne månader bör dock fixeras och öfver detta bör ej utlämnas utan contant betalning till enskildta som åtagit sig försäljningen. 7) Uppbördsman må dock äga förse sig med PortoChartor för halft år under lika ansvar i och för redogörelsen, som för annan Kronans uppbörd; och utan annan borgen ån den de förut ställt för densamma. 8) LandshöfdingeEmbetet bör medelst dess kungörelse i Kyrkorne låta tillkännagifva dem som fått uppdrag att sig med försäljningen befatta.
224 Den 5 Marlit, 9)
Det bör vara livar och en af ordinarie försäljare tillåtit att i större eller mindre partieåt andra uppdraga en del af försäljningen, men svare de förre dock ensamt för den förlust som derigenom tilläfventyrs för dem kunde uppkomma. 10) Hos Chartse Sigillataé Ombudsmånnerne i orten uttaga KronoFogdarne PortoChartor, och allämne vid emottagandet qvitto för beloppet.
Enskilte personer, hvilka utan contanters erläggande vid tillfället anmäla sig till bekommande deraf, böra uppvisa LandshéfdingeEmbetets intyg, om hos detsamma ställd behörig borgen för det de uttaga, samt lämna qvitto vid PortoChartornas afhåmtande.
11) Hvarje halft år bör Revision ske öfver PortoChartae-försåljningen hos Chartse Sigillataé Ombudsmånnerne, hvarvid de framvisa qvittencer å utlämnade Chartor åt dertill vederbörligt berättigade, allåmna contanta uppbörden för försållda Chartor, samt uppvisa innehafvande PortoChartor. 12)
Denna revision bör ske genom Rånteriernes försorg som äfven böra emottaga contanta uppbörden och derför aflämna qvitto till ChartaeSigillatas Ombudsmånnerne, samt genast derefter försända medlen till ChartseSigillatse HufvudContoiret i Stockholm, i5) PortoChartorne böra blifva af ett vanligt skrifpappersarks storlek, utan att vara vik-; na Den 3 Martil'. 2?5 na öfver längden sorn dessa; papperet starkt men ej groft, och i detsamma ett ringformigt mönster, sorn lätt upptäckes, till försvarande af förfalskning, äfvensom en ljus nuance i någon färg borde såttas å detsamma.
Mitt på papperet skulle finnas tvenne stämplar bredevid hvarandra, intagande tillsammans 6 qvadrat tums areal innehåll.
Den ena stämpeln skarpt pråssad i papperet och den andra tryckt med svärta.
Båda innehållande jemte något passande emblem, som vore svårt att efterapa, valeuren å Chartan.
Sortamenter af valentén borde råttas efter fulla behof vet. i4) Vid hopslåendet af bref skulle stårnplarne alltid våndas utåt och passas så, att något af utanskriften öfver desamma skrifves, tili förekommande af att samma omslag ej åter kunde begagnas.
Ett utsättande bredvid af dato då Brefvet aflåmnades, vore äfven kanske nödigt, men deremot inses ej nödvändigheten af någon hittills bruklig stämpling med ställets namn ifrån hvilket det. afgår. i5J
Vid större paqueters afsåndande då ej PortoCharta år stark eller stor nog till omslag, bör på det sätt tillgå, att man lös bifoger Por. toCharta af behörig valeur efter paquetets vigt och orten dit det skall, då likväl å denna lösa Charta, som bör afkiippas till ett åttondedels arks storlek, med ståmplarne derpå, skrifves Eil. till Ridd. 0. Ad.
Dr. 2 Band. i5.
226 Den o Marti,, med blåok:
Tillhör paqtitet som afgår den (dato och årtal) hvilken PortoCharta vid paquetets uttagande äfven bör aflåmnas från PostContoiret.
Å sjelfva paquetet skall i sådant fall löre afsändandet vara antecknat _ PortoCharta medföljer.
16) Skulle corresponderande aflämna Bref eller paqueter utan PortoCharta bör ej å Post* Contoir vågras att detsamma emottaga och med första lågenhet befordra, så snart å utanskriften derå år utsatt i utan PortoCharta men sådane bref eller paqueter böra vid framkomsten icke utlämnas förr ån PortoCharta lill en åttondedel^ arks storlek såsom Postporto lemnäs.
' Denna Charta bör då vara påskrifven med bläck sålunda Begagnad den (dato och årtal) (äfven öfver ståmplarnej. 17) Om ett bref befmnes omsldget med mindre valeur å PortoCharta ån efter brefvets vigt skulle fordras, BÖr det icke få hindra fortskaffandet, men Postmästare bör dessförinnan å utanskriften tydligt teckna Löses då det vid ankomsten till sista station ej utlämnas förr ån differencen med PortoCharta blifvit erlagd, Dessa Chartor blifva äfven afklippte till en åttondedels arks storlek, men till skillnad emot de i föregående punkt nämnde skrifves öfver dessas stämplar FyIInääsCharta den (dato och årtal)
De i dessa sista tvenne punkter fö reslagne Chartor qvarstanna vid PostContoirets i ändamål att framvisas, dårevision hvarom a5;te punkten handlar, der pågår.
Den 5 Martii. 18) Hvarje PostCharta öfver medföljande bref bör innefatta 4 afdelningar: 1) för Fribref} s) för Charterade bref; 5) för, med brist Charterade bref och 4) för ocharterade bref och antecknas vid hvarje bref särskilt om det årrecommenderat.
19) Landtbo får besörja att i städerna hafva Commissionairer som på Chartorne efterse når Posten ankommit om bref derå finnas tecknade att för deras räkning med PortoChar— ta lösas, då sådane till Postmästaren böra aflemnas och de på ulanskrifterne befintlige orden Utan PortoCharta eller Loses utstrykes med bläck hvarefter brefven genom Post-Contoirets försorg vidare ^böra fortsåndas.
Postmästare må få åtaga sig expedierandet i allt hvad denna punkt innehåller.
Allmoge bör med i granskapet boende Ståndspersoner så uppgöra att sådane bref till dem ge-; nom desse sednares Commissionairer äfven blifa va utlöste. 20) För recommenderade bref bör ej åläg3 gas högre PortoCharta ån för andra och böra qvittencer å desamma lika som förr skedt af vederbörande lemnäs vid emot- och uttagandet.
Detta bör äfven gälla för bref, hvarå speciel recommendation begäres. 21) Postmästare bör af Staten åtnjuta bestämd tillräcklig lön i ett för allt till underhåll af betjening, rum, ved. lju* och skrifmaterialier 22Ö
Dan 3 Mars. och bör ensamt blifva ansvarig för all oordning som inom dess Contoir yppar sig. 22) Postmästare bör ej få vägra att emottaga bref en timma före Posten verkligen afreser.
Kan han öfverbevisas att hafva i detta fall förgått sig, bör han plikta med ett halft års lön, tillfallande PortoChartemedlen och ersätte dessutom skada som derigenom vållats den enskifte, Dock må ingen fordra att få inlemna bref sednare ån klockan 8 om aftonen och bitti— dare uttaga dem ån klockan 8 morgonen.
PostContoiren böra vara öppna alla hvardagar. 2 5) Sednast tvenne timmar efter Posts ankomst böra brefven utlemna» till den sig dertill anmäler vid samma ansvar för underlåtande deraf som föregående punkt stadgar.
24) Postmästare böra hålla till salu Tableauer öfver PortoChartevaleur som fordras ståderne emellan efter lod beräknat och å hvilka dagarne samt timmarne för Posternes afgång och ungefåra ankomst åro utsatte; jemte en tariff som utvisar förmedlingen af Porto för bref, som gå öfver visst lodtal.
Priset å en dylik Tableau borde fastställas och Postmdstarne der. af hafva inkomsten.
25) Postmästare böra förvara alla PortoChartor, sorn blifva inlemnade såsom lösen i de fall i6:de och iy:de punkterne omtala, och då genom Rånteriernes försorg
Revision hvarje halft år hos Chartse Sigillatae Ombudsmdnnern» Dea n Martil.
229 sker, bör äfven sådan förrättas på PostContoiren öfver dessa LösningsChartor, hvilka då böra befinnas i enlighet med hvad de vid samma tillfälle framlagde PostChartor deröfver upplysa.