Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man kan bäst se af sjelfva delta betänk., huru stora afbränningarne äro af de afgifter, som nu äro i fråga.
Utaf i sk. 4 r:st. b:co tunnan, som erlägges, skulle mätaren hafva i i rist., så att endast 5 r:st. tillfalla .stadens cassa.
Det vore väl sålunda mycket bättre, då man kommer ihåg att det ändå är consumenterne, som i sista hand få betala denna afgift, att Stockholms stad åtoge sig en liten capitationsafgift för consumtionen, i stället för den afgift, som nu af producenterna erlägges.
De behöfva då endast betala £ för att gifva stadscassan hela den inkomst den nu har af den större summan.
Jag vill alldeles icke följa den Den aa Augusti e. m. sista varda talaren i alla hans förslag och de råd han girvit Stockholms närvar, styrelse; jag är öfvertygud, att densamma med värma omfattar allt hvad som kan behöfva förbättringar, då det framslälles från den sidan; men jag fruktar nästan för, då jag af hör t en del af Hr Cederschjölds yttrande, med den ringa kännedom jag ägt af förhållandena, alt hvad han framställt torde behöfva tagas i närmare öfvervägande, innan man derpå fullkomligen förlitar sig.
Det kan visserligen inträffa, att man kan göra anmärkn:r emot det sätt, hvarpå allmänna arbeten här bedlifvas, och att icke heller hufvudstadens styrelse kan vara felfri, har jag vid mångå tillfällen förnummit, och derjemte funnit att det är svårt att alltid hinna hvad man sjelf skulle hafva önska t.
Jag begärde egentligen ordet i anledn. af en framställning af Frih.
Hamilton, då lian nemi. fästade mycken vigt vid att denna afgift skulle vara orättvis.
Jag hemställer till den värda talaren, 0111, då det fordras inkomster för en stad, hvilket sorn vore orättvisare, alt öka de afgifter sorn förut finnas, och hvilka icke tåla någon förhöjning, eller att beskatta sådana varor, som förut ej erlagt några afgifter.
Jag tror att det förra är orättvist, men icke det sednare.
Hvad åter angår den jemförelse, som blifvit uppställd emellan kostnaderna att transportera t. ex. brännvin landvågen och sjövägen, och den förnyade framställning man gjort, att det skulle vara mera kostsamt alt föra dem sjövägen; så får jag hemställa till de talare, som gjort denna framställning, om det ej ligger något bevis för motsatsen uti den stora qvantitet af denna vara, som inkommer på denna väg.
Frölich har, i afseende på afgiftens laglighet, gjort en i inin tanke ganska lycklig utredning.
Den författning, hvarpå åtgärden stödjer sig, hafva väl flere ledamöter omnämnt, men jag får fästa uppmärksamheten på ett förhållande, som för detta Stånd bör hafva någon vigt, nemi. det sätt hvarpå 11.
St. sjelfve behandlade denna fråga vid sista riksdagen, då två Stånd stannade emot två', och frågan förklarades böra förfalla, emedan det var en ekonomisk fråga; ty hade det varit en bevilln.fråga, så hade det bort gå till förstärkt StatsUtsk.
Det var blott dessa få ord, som jag önskade få tillägga.
Jag vidblifver mitt förra yttrande i ämnet, och tror det vara bäst, att denna afgift får fortfara på samma sätt som hittills.
Man har velat försvara ifrågavar. afgift på den grund, att stadgandet om dess reglering ej skulle vara ett bevillningsmål, utan skulle tillhöra den ekonomiska lagstiftningen; och om nu så vore, så vill jag blott uppläsa den sista raden af 60 §:n Reg.Ftn, der det står: ’’Ej heller rnå Konungen Statens inkomster förpakta eller, ”till vinning för Sig och Kronan eller enskilde personer och 3o8 Den aa Augusti e m. ’’corporationer, några monopolier fastslälla.’’
Oin det nu icke är någon allmän bevilln., ulan blott en afgift, sorn utgår till en Corporation, nemi. de som bo i Stockholm, från liela landet, som skickar varor hit; så måste den åtminstone hänföras under denna rubrik, och är då lika litet lämplig eller kan anses riktig utan R.
St:s bifall; alltså torde skatten ej böra bibehållas.
Vidare har man sagt, att afgiften ej är särdeles betungande, enär man erfar, att, densamma oaktadt, man fortfar att begagna sjövägen, och ej bryr sig örn att taga den lulloch afgiftsfria landvägen.'
Detta torde nog hafva sin riktighet.
Skåne har t. ex. svårt att landvägen hitföra sina varor, och om afgiften äfven fördubblades 8 gånger ; så tror jag likväl ej, att den blef mera betungande, än att Skåningarne skulle välja sjövägen.
Jag har sett en bok eller en tryckt uppsats, som innehöll alla Stockholms inkomster och utgifter, hvaraf resultatet i afseende på denna fråga är infördt i Utskts betänk., nemi. att
Stockholms inkomster af handel och sjöfart uppgått till i68,8o5 r:dr årligen, hvaremot kostnaderna för underhåll af broar och qtiaier m. m. äro uppgifna till 87,583 r:dr io sk.
Om nu Staten finge öfverskottet, så skulle ju ändock icke Stockholm betungas i och för underhåll af broar och quaier.
— Nu får Stockholm behålla det.
Hr Cederschjöld har framdragit från huru mångfalldiga kostnader Stockholm är befriad, hvilka andra städer måste vidkännas.
Det förefaller mig då som Stockholms stad hetraktas såsom ett bortskämt barn, sora har fått nog, men ändå icke tillräckligt.
— Äfven är det sagdl, att alla desom begagna packhuset borde erlägga afgift derför, men det är ej nu fråga om packhuset, utan om broar och quaier.
Efter det systeme man sökt införa, borde äfven landt-tull eller afgift införas.
Men det är ej nog med att dessa afgifter äro svåra, derföre alt de finnas, utan sältet för erläggandet gör dem ännu odrägligare.
Man kommer t. ex. med en last hö, får ej upplägga och föra den under tak förr än afgiften är betald; dermed äro flera omgångar, det drager på liden, regnväder inträffar, och lasten tager skada.
Genom införseiafgifter kunde man slutligen komma derhän, som i Paris, der t. ex. vinet kostar så mycket mindre utanför tullen än sedan det kommit in i staden, att man under helgdagarna går till tullen för att intaga sitt beliof för hela veckan, med föga fromma för mage och hufvud.
När Staten redan, såsom Utsk. visat och som ej härstädes blifvit vederlagdi, tillräckligt skattar till Stockholms broar och hamnar, så torde afgifter för deras begagnande kunna försvinna — Man säger äfven, alt denna afgift endast drabbar consumenterna.
Om så är, så vet jag ej hvarföre man skall besvära sig med att pålägga producenterna densamma.
Om consumenterne i första hand utgjorde den, Den 22 Augusti c. m. 3og sä hade man i vinning att slippa omgängen.
Jag vill icke vidare upptaga R. o. Ad:s tid, utan anhåller hlott om bifall till betänkandet.
Jag nödgas åter begära ordet, för att besvara en anmurkn., som en värd talare gjort mot mitt sista anförande, alt jag nemi. skulle med mindre conseqvens hafva yttrat, att både landtman och sjöfarande skulle bidraga till hamn- och quni-umgälder.
Made jag sagt, att landtmannen borde bidraga till de afgifter, sorn behöfdes lör staden, så hade jag verkligen begått denna inconseqvens; men jag yrkade blott, att, då det verkligen funnes utgifter anslagna för dessa hamn- och bro-umgälder, ehuru dessa avgifter blifva till andra ändamål använda, del vore rättvisare, om lill dessa mera allmänna ändamål bidrag lemnades af alla både land- och sjövägen inkommande varor, d. v. s. af hela landet.
För öfrigt, då återreiniss här är begärd, vill jag ej sälta mig deremot; det är blott mot afslag , som jag velat yttra mig.
Utan alt ingå i tillämpning på förevar, fråga, anhåller jag att få yttra några ord i allmänhet om lagstiftnings-grundsatseu i sådana ämnen som dessa.
Ehuru jag för min del alltid efter förmåga bemödat mig här alt försvara det K. praerogativet, kan jag dock icke i dessa frågor sträcka detta proerogaliv så långt som en värd talare, hvilken vanligtvis brukar i sådana ämnen som detta vara af en annan tanke, nemi. Gr.
Om afgifter af denna art skulle vata en enskild sak emellan konungamakten och communen, der afgifterna skulle uppbäras, så skulle otvifvelaktigt R.
Sl:s beskattningsrätt i några af de vigtigaste frågor kunna tillintetgöras.
Om begagnandet af Stockholms brygga, af Stockholms hamn, af de beqvämligheter
Stockholm såsom en stor handelsstad erbjuder, skulle underkastas så dryga ökade afgifter linder namn af tolag, hamnpenningar eller hvad man behagar kalla dem, som 5 å 10 proc. af värdet, hvilket vore orimligt, men likväl kunde förutsättas, då principen vore antagen; så skulle visserligen derigenom Stockholms handel i längden tillintetgöras, och fördelar för andra handelsplatser uppkomma; men under de 20 å 3o åren, som skulle åtgå innan handeln kunnat bana sig väg åt ett annat håll, — ty en sådan förändring kunde ej göras så lätt, — vore verkligen i sådan ordning en indirect beskattning tillkommen, som skulle stå i nära samband med 60 §:n Reg.F:n. Således kan jag icke så alldeles oinskränkt anse dylika frågor vara ämnen, som endast tillhöra communerna och konungamakten.
Men nu vill jag öfvergå till den särskilda nu förevar, frågan, ulan afseende på afgiftens beskaffenhet.
Dervid anhåller jag att få fästa uppmärksamhet på några yttranden af Frih. Gederström, Jacob, hvilka visserligen redan, innan han framställ - 3io Dea 22 Augusti e. m. de dem, blifvit vederlagda af en annan Frill.
Cederström, hvars förnamn jag icke kan erinra mig, men hvars vederläggning jag anhåller få upprepa.
Frih. Cederström, Jacob, anförde, att det vore endast för begagnande af stadens broar och quaier, som här ifrågavar. afgift vore ålagd.
Da anhåller jag att få erinra 0111 att sjelfva ordalydelsen af K.
M:s särskilda skrifvelse i ämnet är, att ”såsom ersättning för stadens kostnad att underhålla broar och quaier, till nytta och beqvämlighet för trafiken med dylika varor, stadens cassa må, för alla till Stockholm sjövägen eller utrikes ifrån inkommande målbara våta varor i fat, uppbära, såsom bro- och quai-afgift, 24 sk. b:co för hvarje fat af 60 kannors rymd och i proportionerlig! förhållande derefter för fastager af större eller mindre kannetal;” och såsom den andre Frilun Cederström nämnde, äro således äfven de varor, som icke upplastas på stadens broar eller quaier, utan föras till egna hus eller lastningsplatser, lika underkastade denna afgift.
Der är det således rent af en afgift till Stockholms stad, som icke kan sägas vara en afgift för begagnandet af stadens broar eller quaier, oberaknadt alla andra afgifter, som äro af samma cathegori med den omnämnda.
Vidare anhåller jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att, på sätt Hr Ribbing nämnt och jemväl i betänk, upplyses, de inkomster sorn Stockholms stad redan uppbar af handel och sjöfart, innan den ökade afgiften tillkom, utgjorde dubbla beloppet af hvad kostnaderna voro i oell för underhållandet af anstalterna för handeln oell sjöfarten.
Det var också icke derföre, som staden begärde denna tillökning, utan det var yttryckligen nämnd t i vederbÖrts derom gjorda ansökan hos K. M., att det var för andra behof, hvaribland hufvudsakligen ingick aflöningen för stadens embets- och tjenstemän.
Sjelfva det eljest i formel t hänseende väl utarbetade betänk, har jag genomläst.
Jag har deruti sett, att i allmänhet löneanslagen icke äro för stora, ehuru lönerna för stadens tjenstemän äro högre uppförda, än för Statens tjenstemän är afsedt; men der förekomma likväl några löner, som icke kunde anses bland de behöfligaste, såsom t.
ex. löneförbättringar åt 2tne af de kanske bäst lönade embetsman i Sveriges Rike.
Men hvad jag i allmänhet ville fästa uppmärksamhet uppå, är det anspråk af Stockholms stad, att för hvarje ökad utgift, som för staden kan uppstå, skall straxt en ökad börda läggas på Sveriges Rike, eller alla dem som trafikera på Stockholm.
I detta hänseende mäste jag fullkomligt instämma med Frih.
Cederström och tillägga några ylterligare anmärkntr.
Stockholms stad drager ofantliga förmåner af sin egenskap att vara Sveriges hufvudstad.
Kanske hälften af Stockholms rörelse, hvaraf stadens inkomster uppstå, är också af den art, att deri heror af Stockholms förmåner såsom hufvudstad.
Imf och Rikets allmänna verk äro förlagda här, och det tillfälle till förtjenst, som derigenom
Den 22 Augusti c. m lemons staden, tillfaller den gratis, utan att dermed åtfölja några särskilda afgifter eller betunganden, annat än den allm. bevilln:n, hvaraf beloppet i följd deraf blir ansenligare.
Till och med i afseende på den ännu qvarstående inqvar'leringen hafva vi sett hemställan om stadens befriande från större delea af denna hörda, ehuru staden drager stor föidel af den här förlagda garnisonen.
Staden slipper derigenom att, likasom andra stora städer, sjelf hålla garnisons- och polissoldaler, som nu utgöras af de härvar. trupperna.
Staden drager förtjensten af livad dessa garnisons-reg:(en här förtära och äta upp, stora summor stanna derigenom i Stockholms rörelse; men detta (ages icke i betraktande utan räknas för intet.
Anspråken finnas på uppfyllande af stadens comnninai-behof, men sjelfva tillskjuta stadens innevånare intet dertill, utan afgifter skola påläggas dem som trafikera på staden.
Detta är en grundsats, sorn jag ej kan godkänna.
Dessa afgifter äro visserligen i sig sjelfva små och obetydliga, och jag har vid en föregrde riksdag sjelf voterat för till och med större sådana afgifter vid landttullarna och broarna, men det skulle vara för större ändamål.
Till Stockholms stads enskilda behof, för aflöning till dess embelsoch tjenstemän och andra sådana ändamål vill jag icke betunga den Svenska röt elsen.
Vore del deremot för att bortköpa, på ett beskedligt sätt, frågan om tolagen, för bortköpande af denna eller andra sådana saker, så skulle jag" visserligen icke hafva något emot att dessa afgifter, kanske till och med litet förhöjda — ty de äro icke synnerligen betungande — fingo utgå, och att de vid land 11 ullen lades på brännvin; men då måste det vara ett sådant stort syftemål, hvaraf landels rörelse bar fördel, eller till undervisningsanstalter för de fattigaste dussenia samt jemväl fattigförsörjningen.
Men att medgifva sådana afgifter för ökad aflöning af stadens embetsmän, anser jag icke vara rätt.
Då likväl i afseende på sättet för uppbörden af dessa afgifter, som till en del ägt rum förut, det icke kan nekas, att formen är bättre nu än den gamla var, skulle jag äfven under nuvar. förhållanden icke vilja oinskränkt bifalla Utskrs betänk. , utan anser jag, att R.
St. borde inskränka sig till att bos K.
M. anhålla, att under nuvar. förhållanden de i K. brefvet den 13 Febr. i838 bestämda afgifter för varor, som sjöledes införas till Stockholm, må nedsättas till hälften.
Jag ber att få rätta ett misstag i milt förra anförande, deri jag uppgaf 4 sk. i stället för 4 r:st. såsom den afgift, hvilken af comiterade blifvit föreslagen ; men jag ber också att få tillägga att, i stället för de 4 r;st. comiterade begärde, fingo de 5 rist. beviljade.
Hela den summan, som comiterade begärde, såsom bristande för utgifterna, utgjorde 25,ooo r:dr, och den afgift, som endast 3 12 Den 22 Augusti e. m. för broarne inflyter, uppgår till 26,666 r:dr 3a sk., då man blott beräknar den tillökning, sorn enl. 1838 års K. bref uppkommit, utom den tolag, sorn förut fått uppbäras, och hvilken belöper sig till 87,000 r:dr, endast till hamn- och bropenningar.
Dessa hamn- och bropenningar skulle jag ej hafva något emot, om de egentligen kunde kallas hamnoch bropenningar; men det förhåller sig icke så, ty om jag hit inkommer med ett fartyg eller en båt och ligger på strömmen, utan att vilja lossa vid stadens hamn, så får jag likafullt betala hamn- och bropenningar, utan afseende pä om jag liar egen hamn.
Jag och mänga med mig hafva försökt alt få hyra oss ett hus, för att hafva egen hamninrättning och eget magazin, der varorna kunde uppläggas.
Det får ske, har man sagt, men vi måste betala hamn- och bropenningar, så snart varan inom broarna inkommer.
Det är också icke nog, alt man får betala för varan, utan man får äfven betala för båten alla afgifter vid tullen.
Det kan väl vara ganska billigt, att nian får betala något, för att få lägga till, men den afgift vi betala utgör icke något skydd för de trafikerande.
Hurti ser det ut i hamnen?
Der ligga 3 å 4 rader af bålar, så att man ej kan lägga till.
Om jag kommer in, så är det icke nog att jag får betala afgiften, utan jag får äfven besväret att springa till tullkammaren, för att der få bevis att jag erlagt den.
Flera sådana hinder uppstå, och att det är betungande lärer icke någon kunna bestrida.
Löwenhjelm har sagt, hvad jag visserligen ej kan theoretiskl bestrida, att consumenterne böra betala afgifterna för varan, Så förhåller det sig likväl icke med brännvin, ty om jag kommer in med en transport af brännvin sjövägen, och upplägger den vid hamnen, samt landvägen med en annan, som jag försäljer på torget; så blir betalningen lika stor, och den ena transporten har dock kostat 10 a 12 proc. mera än den andra.
Jag hemställer då, huru jag får igen kostnaden af consumenten.
Det sker icke och lärer ej komma att ske, det känna vi noga, som äro producenter.
På papperet och i allmänhet borde det så vara, men i verkligheten drabbar den högre afgiften producenten.
Vid sista riksdagen, då brännvinsafgiften förhöjdes, sade man också: det betyder ingenting för producenten, ty han tager afgiften igen af consumenten.
Men före 1829 års riksdag, då brännvinstillverkningen var lika stor och afgifterne lägre, stod priset högre.
Jag vill icke vidare upptaga R. o. Ad:s tid, och efter återremiss är begärd samt anlednu- dertill kunna förefinnas, vill jag ej bestrida densamma.
Jag vill icke upptaga R. o. Ad:s tid med en bevisning för alt utreda i hvad mån Stockholms stads inkomster äro tillräckliga.
Delta är en fråga, som Den u Augusti e. m. 313 som torde varn upplyst för livar oell en, som velat taga kännedom om handlingarna, och sorn finnes fullständigt på siffran utredd i det betänk., sorn till K.
M. afgafs den i5 Sept. 18I7, och som jag af Utsk:s framställning finner, alt Ulsk. för sin del haft fullständig kännedom af, ehuru afseende derpå ej blifvit fästadt.
Detta betänk, har länge varit tryckt.
Jag nämner blott detta, för alt fästa K. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, alt denna fråga blifvit behandlad med all möjlig offentlighet.
Jag har begärt ordet för att rätta litet af de misstag, jag hört under discussionen om factiska förhållanden.
Salunda bar Hr Cederschjöld sagt, att
Stockholms barnhus ej skulle hafva något understöd af Staten.
Nu är likväl förhållandet, att dertill årligen af Stockholms stad erlägges, förutom en andel i tolagen, 5ooo r:dr.
Af en annan värd ledamot, Hr Rosenblad, har blifvit anfördt, alt comiterades förslag skulle innefatta en framställning till K.
M. örn löneförbättring för 2tne af de bäst lönade embetsman i Sverige.
Detta yttrande af Hr Rosenblad är så mystiskt, alt jag gerna skulle önska, att den värde talaren ville bestämdare förklara sig; men jag får bestämdt säga, att detta förslag icke innehåller någon framställning 0111 aflöning för någon sådan embetsman, sorn kan hänföras till den cathegori, Hr Rosenblad antydl.
Det kan visserligen hafva inträffat, alt intilldess 181 1 års stat infördes, sådana förhållanden ägt rum, som kunnat gifva anledn. till ganska stora förändringar i embelsmännens aflöning, och alt dessa förändringar blifvit i betänk, iakttagna; men något försök af vederbör, att begagna tillfället för att skaffa sig högre löneinkomster har icke ägt ruin, och detta har jag velat nämna i anledn. af Hr Rosenblads yttrande.
Om lagligbeten af denna afgift tillåter jag mig intet yttrande, på grund af den erinran, Hr Frih. o. Landtm, sjelf gjort.
I afseende på behöflighelen får jag hänföra mig till det yttrande Frih.
Cederström, Jacob, afgifvit.
Men 0111 man skulle förklara, att ingen afgift borde af dem, som handla på Stockholm, erläggas till staden, emedan det vore obilligt, att den trakt, som omger Stockholm, betalte mera än någon annan trakt af Riket; så tolde R. o.
Ad. lätteligen finna, att den säkerhet 0111 afsättning, som hufvudstaden bereder åt den trakt af Riket, som derpå har sin handel, är af den stora fördel, att utan tvifvel ingen egeiidomshafvare, sorn handlar på Stockholm, ville byta bort denna fördel mot det att slippa ifrågavar. afgift, och vara bosatt t. ex. i granskapet af Eksjö eller någon dylik stad, der ingen sådan afgift erlägges, men der också ingen afsättning är att påräkna.
Ännu andra förhållanden tala för hufvudstaden.
Det är här upplyst, att hail betalar 10,000 itdr lill sina gymnas/i- och 12 H. 4° 3.4
Den 23 Augusti c. ra. skollärare, hvilket ingen annan stad gör, all lian betalar sina embetsman och fängelse-inrältn:r m. m.
Om nn Ekon.Utsk., enl. sin önskan all befria i örrisen kring Slockholm från den afgift, sorn på densamma livi får, hade velat gå billigt till v.äga mot Slockholms stad; sä hade förmodligen Utsk. icke åtnöjt sig att endast säga: helag Stockholn) dess inkomster, vi liro likgilltige för slädens bestånd; utan Utsk. hade väl sagt: som vi finna att denna afgift ar betungande, men derjemte anse obilligt, alt staden belastas med utgifter, som tillhöra Staten, så begära vi sammanträde med StatsTJtsk. och yrka, att riksstaten må taga på sig de 3o till 4°;00° >:dr, som för dylika ändamål af staden nu erläggas.
Då hade R. o. Ad., likasom de öfriga Stånden, fått ett gemensamt betänk. från Stats- och Ekon.Utsk:n, deri man på ena sidan yrkat handelsrörelsens befriande från afgiften på våla varor, och å den andra sidan framställt
Statens åliggande att öfvertaga de utgifter, som icke längre kunde af staden bestridas.
När man icke gått tillväga på det viset, kan jag för min del icke annat än afstyrka bifall till Utsk:s betänk.
Men om billigheten fordrar en sådan omarbetning, som jag omnämnt, så bör väl belank. återremitteras till Ekon.Utsk., för att det må kunna hålla det sammanträde med StatsUlsk., som hittills blifvit underlätet.
Frågan måste äfven betraktas från en annan synpunkt, nemi. med afseende på den al’ mig nyss vidrörda fördelen för ett land att hafva stora släder.
Om landtmännen i sini åsigter äro nog nidske eller kortsynte, för alt vilja b.spara sig några runstycken på hvarje kanna af sina der försålda väta varor, men deremot äfventyra att icke hufva en säker försäljningsort, så blir följden den, all afsällningen om vissa år är förbi, och då återfaller den orättvisa, landtmännen velat begå emot staden, på dem sjelfva.
Delta är en oförsigtighet, som man alltid bör undvika; ty stora städer med mycken rörelse och säker afsättning äro hvad som mest lifvar landtbrukarens rörelse.
Hvaraf kommer stillaståendet i rörelsen inom Sverige, om icke af bristen på stora städer?
Derföre är det också blott den delen af Riket, som har afsättning på Stockholm, hvilken kan sägas hafva någon liflig rörelse.
Vill man nu börja med att förstöra den enda stad, som uppfyller hvad man af en sådan bör fordra, så kan man se hvad öde som skall drabba de öfriga.
Man har sagt, att andra städer hålla sig polis-soldater, men Stockholm icke.
Jag vet icke huru den värde ledamoten kallar de soldater, som hafva sitt corps de garde här bredvid, och om de icke kunna kallas polis-soldater.
Sake. t är att de äro stadens soldater, och icke aflönas af Staten.
För öfrigt är ämnet så utförligt genomgånget, alt jag icke vill med dess allmänna betraktande längre uppehålla R. o. Ad.
Mellman har enot staden anmärkt den oskicklighet, hvarmed dess styrelse låtit allmänna arbeten der ut fö. as. Den 23 Augusti e. m. 315 Det är första gången under denna riksdag jag förnummit, att någon annan än Konungens rådgifvare kunnat bära sig illa åt.
Om föresyn skall tagas efter hvad som handt Riket för deras skull, så lärer icke vara att förvänta, det någon barmhertighet skall vederfaras staden, ifall dess styrelse felat.
Men om också ingen bedt för de angelägenheter Konungens rådgifvare haft om händer, nemi. hela Rikets, anser jag mig dock af fosterländskt nit böra bedja för Stockholms stad, så att ej äfven den må få umgälla hvad dess styresmän möjligen uraktlåtit.
Att man vill låta Sveriges Rike umgälla hvad Konungens rådgifvare felat, det har jag förnummit; men jag har ej kunnat gilla det, och som jag icke heller vill gilla sådant i afseende på Stockholms stad, så anhåller jag om återremiss.
I anledu. af den uppmaning, som Frih.
Sprengtporten framställt, och för att icke låta R. o. Ad. tro, att jag skulle tillåtit mig en uppgift, som varit oriktig, får jag hemställa till Frih. Sprengtporten, om icke i det den i5 September 1837 afgifna betänk, och den deri förekommande aflöningsstat för Stockholm, upptogos ökade inkomster eller sådana inkomster, som icke förut funnos på stat, för just-borgmästaren och magistrats-secreirn i Stockholm.
I öfrigt må det tillåtas mig, att i anleda. af hvad Frih.