Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r hade skäl att försöka någon åtgärd, som jemnade dessa förhållanden, och jag finner verkligen, för min del, en sådan åtgärd, som den Den 27 Maj f. m. 359 af Ola Månsson föreslagna, vara af beliofvet påkallad.
Man kommer derigenom kanske icke lill det resultat, att egendomarne blifva upskattade till sitt verkliga värde, men man kommer åtminstone derhän, alt inom hvarje län den ena personen blefve i jemförelse med den andra lika taxerad för sin egande fastighet.
Utsk. har affärdat denna motion med följande skäl:
"Alldenstund de hvarje år sammanträdande Taxerings- och Profnin gs-komitierna hafva, jemte andra föremål för sin verksamhet, alldeles enahanda bestämmelse, sorn skulle tillkomma de utaf Ola Månsson föreslagna, länsvis sammansatta, Komitier, finner Utsk. dessa sednare icke vara af behofvet påkallade, hvadan Utsk. hemställer, alt Ola Månssons motion i nu omförmälda del ej må föranleda till någon åtgärd”.
Jag ber dock att få anmärka, att förhållandet med de nu befintliga Komitéerna är helt olika • emot dem, som Ola Månsson föreslagit.
Om några Taxeringskomitéer inom ett län skulle anse deras pligt fordra, att under närvande förhållanden bestämnia taxeringsvärdena till deras rätta belopp, så skulle likväl det oaktadt, om icke alla Taxerings-komitéerna inom länet vidtogo enahanda åtgärd, samma olikhet fortfarande qvarstå.
Jag skulle anse det vara en orättvisa om en eller annan Taxerings-komité på landet beslöt att, likmätigt den ed de som taxeringsmän aflagt, bestämma taxeringen efter det af dem kända lätta värdet på egendomen, ty derigenom skulle de delar af landet, som hörde linder dessa Taxerings-komitéer, blifva ojemförligt högre beskattade än de öfriga delarne af landet.
Det är denna skillnad jag finner emellan de anförda Komitéerna och den af Ola Månsson föreslagna.
Ehuru detta f. n. icke kan utgöra grunden för något beslut i afseende på bevillningens belopp, så tror jag dock att det i händelse af återremiss kan bestämma Utsk. att föreslå en underd. skrifvelse till K. M., med begäran, att sådane Komitéer måtte tillsättas.
Efter fullbordadt arbete af dessa Komitéer, komma R.
St:r i tillfälle att jemka något på de bevillningar, som nu äro fastigheterna åsatte; men förr än detta skett, tror jag icke att det beslut, som redan är fattadt, är så alldeles riktigt.
Det är icke för att höja eller sänka bevillningen, som jag instämt uti Ola Månssons motion, utan det är, för att få mera jemnhet i beskattningen, ty man kan icke neka till, att det är stridande emot den princip, som uttalas i den 72:dra §:n, Bevilln:s-Förordn., hvilken Hr von Hartmansdorff nyss citerat, att taxeringen är så beskaffad att, såsom allmänt bekant är, fastigheterna inom landet äro beskattade utan några gemensamma grunder.
Jag anhåller att dessa mina anmärkmr måtte i händelse af återremiss få åtfölja densamma till Utsk.
Jag har icke begärt ordet för att bestrida Utsk:s yttrande i detta fall, ulan blott för att erinra Hr Hjärne derom, att han begått ett misstag, dä han upgifvit att Taxerings-komiléen i Stockholm icke följer någon bestämd norm för fastigheters taxering, utan skulle tillvägagå på 360 D en 27 M aj f m. det sätt, att en fastighet, sora nyligen blifvit försåld, upskattades efter köpesumman, då deremot en fastighet, som på 100 år icke varit försåld, finge bibehålla sin gamla taxering.
Afven jag har varit ledamot af samma Taxerings-komité som Hr Hjärne, och ber honom derföre vara god påminna sig taxeringen af Tyska kyrkans egendomar, Fersiska huset m. fl. som icke pä hundra år varit försålde, och som blefvo upskattade i fullkomlig likhet med öfriga egendomar.
Den fråga Hr von Hartmansdorff vidrört är en af de ömtåligaste i hela Bevilln:s-Författn. med den bevillningsgrund, som f. n. är lagd.
Jag anser, lika med Hr von Hartmansdorff, att Hr von Köchs motion har fullkomligt rättvis grund för sig, då den går derpå ut, att bevillningen måtte erläggas af jordbrukarne, lika den ena med den andra, och efter egendomens verkliga värde.
Jag får dock fästa den värde ledamotens upmärksamhet derpå, att Hr von Köchs motion icke allenast åsyftar, att sista försäljningspriset skall läggas till grund för taxeringen, utan äfven att hvart 5:te år skulle ske en värdering af alla egendomar, som icke på sednare tider blifvit försålde, och en laxerings-summa dem åsättas, hvilken stod i förhållande lill taxeringen af de egendomar, som under sednaste tiden gått i köp.
Della är en rättvis grund denna serskildta klass emellan, men rättvisan uphörer under nuvar:de förhållanden då man tager denna klass i jemförelse med de öfriga klasserne.
Jag har redan förut yttrat, att öfver vissa klassers bevillning har redan BevillmsFörordn. kunnat upställa kontroller, hvilka göra, att bevillningen efter Förordna bokstaf utgår, såsom t. ex. af bruksrörelsen.
För jordbruket är det äfven temligen lätt att utfinna en kontroll, såsom Hr von Koch föreslagit, hvilken med åtskilliga jeinkningar skulle kunna läggas till grund, och andra egendomar sedan i jemförelse med dessa beskattas, men kontrollerna på bevillmn för handel och näringar, är sedermera den svårighet emot hvilken man strandar, och som man svårligen torde kunna öfvervinna så länge nuvande 5 proc.-bevillning bibehålies.
Så väl vid denna, som vid föreg:de Riksdagar har det förslag, som Hr von Hartmansdorff nyss afgilvit, blifvit inom BevillmsUtsk. framhållet, och vid denna Riksdag hade t. o. m. majoriteten inom Afdelnm tillstyrkt ett sådant förslag, men det föll inom Utsk. och hade icke för sig mera än |:del af Utsk:s ledamöter.
Orsaken dertill var den, att man fruktade att sedan genom dessa länsvis sammansatte Komitéer, eller på det sätt Hr von Koch föreslagit, jordegendomens rätta värde blifvit utredt, så skulle möjligen, så länge 5 proc:s-bevilln:n för handel och rörelse bibehållas, det kunna inträffa, att man vid kommande Stats-behof kanske med ytterligare 1 eller lj proc. stegrade bevilln:n för jordbruket på den grund, att för det kända fastighetsvärdet erlades öfver hela landet endast 1 proc., då för handel och rörelse deremot erlades nominativa 5 proc:s bevillning, och man icke kunde bevisa att denna bevillning som efter bokstafven upgick till 5 proc., i sjelfva verket ingalunda vore mera än 1 proc.
Den 27 Maj f. m. 301 Att inom länen rätta fastighetsvärdena, torde icke vara så svårt och borde kunna ske efter nuvar:de BevilIn:s-Förordn:s föreskrift, då det i 112:te §:n är Pröfnings-Komitéerna ålagdt. att ”granska laxeringarne å näring, rörelse och löneinkomst och bestämma egendomars värden i ett rättvist förhållande både till Statens kraf och medborgares anspråk på jemnlik beskattning. '"
Således är der en fingervisning gifven åt Pröfnings-Komitéerna att de skola taga både Statens kraf, d. v. s. den bevilln., som enl.
Bevilln:s-Förordn:n sig på landet belöper, till ögonmärke, och sedan se till, att den blir på egendoraarne rättvist fördelad.
Men att fördela bevillmn rättvist emellan de olika länen, deruti ligger just den stora och svårlösta frågan, en fråga, som är olöslig, så länge minimi-tariffen qvarstår.
Det har varit fråga om att utesluta eller omarbeta den, men med full kännedom derom, att uti ett eller annat län förhåller sig taxeringsvärdet till det verkliga värdet sorn 1 till 5, men uti andra deremot sora 1 till 4, ansåg sig
Utsk. sakna all grund för upgörandet af en ny minimi-tariff, och det har dessutom äfven strandat emot det stora motstånd, som skulle upstå i de län, som skulle få en förhöjd siffra, under det att andra län finge en lägre siffra.
Jag tror mig veta, att vid denna sak ingenting är att göra och är öfvertvgad om, att intet uti Bevilln.Utsk. går igenom förr än proc:n nedsältes till den siffra, hvilken man verkligen afser att få ut.
Man har talat om Ola Månssons motion, men jag ber att fä fästa upmärksamheten på sammanhanget uti denna motion, som på flera serskildta ställen är i Bevilln.Utsk:s Betänk, omnämnd.
Ola Månsson säger, att han vill hafva länsvis sammansatta Komitéer, som skola bestämma fastighets-värdena, hvarefter 75 proc. af det sålunda funna värdet skulle blifva egendomens taxeringsvärde, men rör:de den 112:te §:n föreslår han att minimitarifTen skulle utgå, men att i stället en raaximi-lariff skulle införas, hvilken maximi-tariff skulle bestämmas i enlighet med den bevilln., som af jordbruket under sednaste år ingått till Staten.
Det är på detta sätt i sammanhang som motionen måste betraktas.
Att bestämma den nuvar:de bevilln:n såsom den konstanta norm, efter hvilken bevilln:n från landet skulle utgå, var i Utsk:s tanke att icke allenast gifva en ny sanction åt den orättvisa, som f. n. ligger i BevillmsFörordmn, utan äfven än mera stegra densamma, enär förhållandet är sådant, att i åtskilliga län, der fastighetsvärdet står i högt förhållande till taxerings-värdet, Kevilln:n för jordbruket likväl icke är högre än hvad minimi-tariffen innehåller, då uti andra län deremot, såsom Stockholms t. ex., bevillmn icke obetydligt öfverskjuter hvad minimi-tariffen bjuder.
Skulle nuvande bevilln. läggas till grund för den bevilln., sorn allt framgent skall från jordbruket utgå, så vore sådant en ökad orättvisa i förhållandet de olika länen emellan.
Jag är öfvertygad om att en Bevillms-Förordn. bör stadga en sådan proc., att en hvar anser billigt att utgifva den såsom den står i Bevilln:s-Förordn:n.
Jag tror aldrig att jordbrukaren skall gå in på, att sådan ny refning af jorden, som den föreslagna, skall företagas, af farhåga för att 362 Den 27 Maj f m. en ökad tunga skall derå läggas, och om R.
St:r föreskrifva en sådan är jag öfverlygad om, efter de yttranden jag inom länet hört, att följden endast skulle blifva den, att dessa länsvis sammansatta Komitéer icke upskattade jorden till dess rätta värde, utan upgjorde dess taxering så, att man i alla fall undandrog sig att erlägga någon stegrad bevilln.
Den förändring, som här är föreslagen, är fullkomligt princip-enlig, men grunden för hvarje sådan förändring måste ovilkorligen vara en billig proc., ty innan en sådan proc. blir stadgad, är man öfverlygad, att man först och främst icke mäktar genomdrifva de partiella kontroller, som här blifvit föreslagne, och om man äfven får R.
Stms bifall till dem, så komma likväl dessa Komitéer att blifva så beskaffade, att man icke kan på dem lita.
Delta är min fulla öfvertygelse och derföre, så länge 5 proc:s-bevilln:n fortfar, anser jag hvad som af Utsk. nu blifvit föreslaget, böra af R. o. Ad. godkännas.
Hr Hjärn e:
Jag ber att få med några ord besvara Hr Flachs anmärknrr emot mitt sista yttrande.
Jag har icke, såsom Hr Flach upfattat det, sagt att Taxerings-Komitéerna i Stockholm icke följde någon grundsats vid bestämmandet af fastigheters taxeringsvärde.
En grundsats följes der visserligen, nemi. den, att om en egendom blifvit försåld under de sista åren, så bestämmes taxeringen derefter, men om sådant icke skett, lägger man brandförsäkringsvärdet till grund för taxeringen, hvilket, enl.
BevilIn:s-Förordn:n, är det minsta hvartill fastighet' i stad får taxeras, tv detta öfverensstämmer ingalunda med husets verkliga värde.
Just de exempel, som Ilr Flach framdrog, och som voro mig ganska väl kända, bevisa riktigheten af min sats, och de bevisa derjemte, att Taxerings-Komitéen i Stockholm går helt och hållet godtyckligt tillväga i detta fall.
Sista året föll smaken på Tyska kyrkans egendomar och Fersenska huset, och ett annat år faller den väl på några andra.
Sådant anser jag icke vara rätt, och jag skulle önska att man kunde så utröna taxeringsvärdena att de blefve rättsenliga.
Efter Hr Flach framdragit dessa exempel, beder jag honom vara god uplysa huruvida han verkligen är öfvertygad om, att det vid sista årets taxering icke fanns några andra fastigheter i Stockholm, som af samma skäl hade bordt åsättas högre taxering.
För min del fann jag 100-tals sådana, men Taxerings-Komitéen fann icke skäl att biträda denna min åsigt, och milt yttrande, att icke någon rättvis grundsats följes vid dessa taxeringar, tror jag således står fast.
Hvad beträffar Gr. af Ugglas yttrande, så är jag med honom af lika tanke deruti, att äfven jag anser bevilln:s-proc. först böra nedsättas, hvarigenom man sedermera skulle komma till det resultat, som jag önskar.
Jag är likväl äfven af den tanke, alt man först borde vidtaga den åtgärd Ola Månsson föreslagit, då det sedermera borde falla af sig sjelf, att proc. nedsätles.
Den åtgärd motionären föreslagil, förutsätter ingen åtgärd f. n. i della fall, utan den är blott en förberedelse till bättre taxeringsåtgärder i fram - Den 27 Maj f. m. 363 liden.
Man skulle endast hos K. M. begära, alt sådane Komiléer blifva tillsatte, som undersökte taxeringsvärdena och bragte dem lill jemnhet inom länen.
Sedan detta vore undangjord!, tror jag att det vid en kommande Riksdag vore lätt för R.
St:r, alt så väl nedsätta bevilln:s-proc:n, som att öfverenskomma om de åtgärder, som stå i sammanhang med denna fråga och, som jag tror, skulle vara ändamålsenliga och tjenliga.
Min afsigt har icke varit att höja faslighets-bevillmn, utan blott att hon skulle blifva riktigare fördelad än hittills.
Jag har gjort del utan afseende på egen fördel, emedan jag ingen fastighet eger.
För min person är det likgiltigt, huru stor orättvisa andra lida.
Men jag kan desto mindre vara känslolös för den orätt, som öfvergär dem, då jag hvarje vecka mäste pröfva mål, der jag ser huru den ene blifvit i sin mån högre beskattad än den andra, och huru obilligt han blifvit behandlad.
Detta är grundfelet; del andra är, att på dessa ojemna taxeringar förlita sig serskildta utlåningskassor och allmänna verk, hvilka blifva genom de olika taxeringarne missledda i sitt förtroende till egendomarnes taxerade värden.
Det har handt i KammarR:n, att en herreman i Upland klagade deröfver, att hans egendom blifvit 10,000 R:dr för lågt upskattad.
Ilan ville förmodligen liafva lån, eller en större bränvinspanna, eller något dylikt, hvarföre han önskade högre taxering.
Men KammarRrn sade nej af det skäl, att han, ehuru börande stå på Kronans bästa, icke må genom sitt förfarande missleda någon.
Hade Kammar-R:n medgifvit det högre taxerings-värdets åsättande, så skulle både utlånings-kassors-Direktioner och andra hafva trott, att. egendomen i förhållande till andra jemngoda i Upland hade varit så mycket värd.
Vi hafva äfven haft exempel på huruledes en herre i Skäne ville hafva sin egendoms taxerings-värde förhöjd med 86,000 R:dr.
Men KammarRrn motsatte sig äfven detta och Konungen stadfästade beslutet.
När man nu ser egarne sjelfve vilja drifva upp sina egendomars taxering, och utan tvifvel sätta de icke upp dem öfver höfvan, utan blott till deras verkliga värde, så finner man huru ringa taxeringsvärdet är, i förhållande till det verkliga.
Pä den andra sidan har jag många gånger med ledsnad sett, huruledes taxeringsman söka att så högt som möjligt stegra taxeringsvärdet blott å vissa egendomar.
Jag påminner mig nu 2:ne herrar inom Stockholms län, som der hade egendom.
Pröfnings-Komiléen fann för godt, att å den enes fastighet sätta taxeringsvärdet lika med inköpspriset, under det att den andre och bans grannar fingo bibehålla mycket lägre taxeringsvärden å sina egendomar, som ej under längre tid gått i handel.
Den förre klagade, och jag yttrade, att enl.
72 § som den tiden gällde, sådan den var efter 1848 års Förordn. borde han, fastän han icke kunde förneka den åberopade köpeskillingens storlek, dock icke betala jemförelsevis mera än andra, som hade lika goda egendomar.
Pä samma sätt händer det i Stockholm, alt när 364 Den 27 M aj f. m. ett hus är försåldt, höjer Taxerings-Komitéen värdet till köpeskillingens belopp, under det att huset bredvid, s~om är lika stort och ger samma inkomst, får bibehålla det taxeringsvärde, som det haft i långliga tider.
Denna obillighet bör icke längre få fortfara.
Jag tror derföre, i motsats till Gr. af Ugglas’s yttrande, att om än R.
St:r f. n. äro aldrig så ovilliga att göra rättvisa, så mäste hon dock omsider ske.
Derföre vill jag, så länge min röst kan höjas på detta rum, icke uphöra att tala derför.
Jag är öfvertygad, att om någon för 10 år sedan påyrkat betydlig inskränkning af bränvinsbränningen, så hade man skrattat åt honom.
Likväl har den nu gått för sig.
Jag kan således icke misströsta och då jag det icke gör, sä begär jag rättelse.
Jag har omnämnt förhållandena i hufvudstaden och Skåne samt Upsala och Stockholms län.
Detta är i allmänhet högre upskattadt än de öfriga, hvilket äfven synes deraf, att i den K.
Kungörelsen om Mälare-landskapens Hypotheks-Förening, hafva landtegendomarne inom Stockholms län fått en mindre belåningsrätt än i de öfriga.
Konungen har således Sjelf erkänt den ojemnhet, som eger rum.
Bör man då icke söka att åstadkomma rättelse?
Man har talat om de serskilda Komitéerna i länen och om en ny ordning i denna sak.
Detta måtfe syfta på Hr Hjärnes yttrande, ty jag har aldrig förordat något annat än den jemnlikhet i beskattning, hvilkenJL St:r alltid afsett.
För att komma derhän, synes man icke kunna taga till säker efterrättelse något annat, än köpesluten inom de serskilda länen under de sista 10 åren.
Medeltalet af dessa köp bör, emedan de flesta varit frivilliga, visa rätta egendomsvärdet.
Efter detta medelpris å hemman af hvarje serskild natur inom länet, upskattar man dem.
Likaledes fortgår man för alla de öfriga länen.
När man på sådant sätt utrönt fastighetsvärdet öfver hela Riket, så fördelar man på denna summa hela fastighets-bevillnm i medeltal under de sista 10 åren.
Då finnér man huru många skir belöpa sig på hvart 100-tal af taxeringsvärde, på hvarje serskild natur af Frälse-, Skatte-, eller Kronohemman inom hvart län för sig.
Dermed är saken slut.
Det behöfves blott en Komité, som sitter här i Stockholm och får sina uplysningar från samtlige HofRätterna.
Finner man sedermera efter 20 till 30 år, att enahanda förrättning behöfver göras om, så är det en enkel sak.
Det är gifvet att så, som Gr. af Ugglas omförmält, det är fruktan för en högre beskattning i det hela, som afhåller R.
Stil- från att göra rättvisa i det mindre.
Men då ingen annan än de kan pålägga någon bevilln., så bör man ej tro dem vara nog fega för att af räddhåga för sig sjelfva, icke vilja göra rätt ät dem som äro lidande?
Man säger det vara förgäfves, att till Bevilln.Utsk. återremittera denna fråga, emedan det redan förehaft henne och icke vidare vill veta deraf.
Om så är, få vi eli afstyrkande tillbaka.
Men deraf är hvarken detta Stånd, eller något annai, förhindradt att fatta ett skiljaktigt beslut om saken, eller hos Konungen be - Den 27 Maj f. m. 365 gära dea föreslagna ålgärdens vidtagande.
68:de §:n må gerna vara sådan han är; ty den åtgärd jag begärt afser en kommande tid.
Hvad jag önskat, skall jag närmare utreda, då vi komma till 72:dra §:n.
Det är nemi. att man åtminstone måtte återfå det stadgande, som fanns i 1848 års Bevillms-Förordn., nemi. alt egendomar skola taxeras efter deras jemförliga värde.
Man påstår med skäl att ingen maximi-tariff behöfves, ty inom länen anses minimi-tariffen såsom maximi-tariff.
Detta bevisas bäst deraf, alt Stockholms län kunnat med 10 proc. nedsätta sin faslighets-bevilln.
, utan alt understiga minimi-tariffens belopp.
Som det synes mig icke vara någon obillighet att man rättar sig efter afslutade köp, oberoende af länens Pröfnings-Komitéer eller godtyckliga åtgärder af hvem som helst, så hoppas jag att R. o. Ad. täckes fästa afseende vid den framställning jag nu gjort.
Jag hade icke tänkt sjelf uptaga frågan om min motion, derest icke andra talare hade gjort det och den derigenom vunnit understöd.
Jag hade icke ämnat göra det derföre, att R. o. Ad. genom ett föreg:de beslut, i likhet med Bevilln.Utsk., bibehållit den nuvar:de bevilln:s-proc:n på fastigheterne, äfvensom den på handel och rörelse.
Dessa proc:r åro, enl. min öfvertygelse, orimligt höga och kunna icke vara afsedda att utgå.
Enl. hvad de ledamöter, som talat för dem, sjelfve hafva medgifvit, stå de blott på papperet.
Ilufvudsaken vid beskattningen är rättvisa, och att den blir jemn för alla sam - hällsklasser, men olyckligtvis har R. o. Ad., på förslag af Bevilln.- Utsk., beslutat ett stadgande, som försätter oss i stort bryderi, huru rättvisa skall vinnas.
Man har nemi. stadgat, jemte minimi-afgifter, vissa kontroller för att verkligen fä en hög proc. af den fattige och mindre bemedlade eller af några samhällsklasser, som öro uti vissa §§ af Bevilln:s-Förordn:n utpekade, under det att man icke vill hafva kontroller öfver de andra klasser, som skatta för rörelse.
I 68:de §:n är det åter fråga om hevilla, af Svenska jordbrukarne.
Jag önskar icke att få deras skatter förhöjda, och sedan det nu är beslutadt af R. o. Ad., att de skola betala 2 R:dr pr mille af fastigheternas värde, så skulle jag icke vilja söka att fä en sådan förändring i 68:de §:n, att denna skatt skulle komma att utgå till sitt fulla belopp, hvarmedelst skatten på många ställen fyrduhblades.
Jag skulle derföre vara nöjdast med, derest R. o. Ad:s beslut blifver gällande, ang:de bevilln:sprocm, att 68:de §:n också får vara orubbad, ty då finge man väl hjelpa sig fram på samma sätt som hittills.
Jag bekänner dock, att jag ej förstår huru del går till inom Taxerings-Komiléerna med 68:de §:s nuvar:de lydelse, ty, det är mycket svårt att säga, huru den, jemte den ed taxeringsmännen aflägga, kunna medgifva en sådan godtycklig taxering, som nu på de flesta ställen sker.
Denna § lyder nemi.:
”Af de handlingar och uplysningar
Komiteen samlat och den lokala kännedom Komiléen bör ega, åligge den att utröna egendomarnes beskaffenhet, 36f Den 27 Maj f. m. till utrymme, jordmån, åbyggnad, belägenhet, afsättningstillfalic, förmåner och onera, för att, på grund af sålunda verkställd undersökning om förhållandet, kunna tillvägabringa en rättvis taxering.”
Hvad vill man mera begära, säger man med rätta?
Jag tror äfven denna § och de öfriga, som stadga formen för vårt beskattnings-machineri, vara tillräckliga, men det går med dessa, sora med alla former, huru goda de än må vara, då de skola verkställa orimliga lagar, att man nemi. slår dem vid örat.
Sedan allmänheten i England börjat att anse den lag grym och orättvis, enl. hvilken man borde hängas för stöld när det stulnas värde öfversteg 1 Engelsk shilling 1 R:dr 18 sk. rgds — så frikändes, tvärt emot lag, nästan alla tjufvar, som endast tillgripit smärre belopper.
Domare och Juryer i England njuta dock högt anseende.
Men Jurymännen advocerade alltid med sina samveten för att slippa fälla en grym dora.!
När lagen blef ändrad — är 1827 — och straffet ansågs rättvist, så fällde de tjufven, då lian var öfverbevisa Jag tror ock att ledamöterne i Taxerings-Komiléerna med de föreskrifter, som nu linnas, och den ed de aflagt, skola ålägga en riktig skatt om blott den bevilln:s-proc.
, som skall utgå, blir riktig.
Efter hvad jag just nu får vela, hafva 2 Stånd återremitterat frågan om hevilln:s-proc:n, nemi.
Borgare- och BondeSlm.
Det är således möjligt, att någon ändring uti den höga procm kommer att ske, i hvilken händelse jag anser det vara nödigt att, icke så mycket på grund af §:s nuvaride lydelse, utan på grund deraf, att den så länge varit oriktigt tillämpad, införa en förklaring af densamma.
Denna förklaring kunde ske genom införande af en mening emellan orden ”rättvis” och ""taxering,” hvarigenom (58:de §:n i denna del borde lyda ungefärligen sålunda: ”tillvägabringa en rättvis och på det verkliga, i orten gångbara, värdet grundad taxering.”
Om man vill nedsätta bevilln:s-proc:n, sä tror jag för öfrigt, lika med Gr. af Ugglas, nedsättningen bör ske sä, att icke resultatet blir skatteförhöjning nti vissa provinser, när kontroller å taxeringsvärdet stadgas och efterlefvas.
Att, på sätt Ola Månsson föreslagit, tillsätta serskildta läns-komitéer för att verkställa taxering, tror jag vara obehöfligt och snarare leda frän det mål han lika med mig åsyftar, rättvisa och likhet i bevilln. för alla.
Men denna likhet öfver hela Riket, som det vore så önskligt att erhålla, tror jag endast kunna vinnas derigenom, att man till ledande grund eller allmän norm, lager taxering efter försäljnings-beloppen.