Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med all aktning för den styrelse, som kommer att sättas i spetsen för denna inrättning, tror jag dock ej, att dessa operationer kunna bedrifvas med framgång och utan äfventyr, om utlåningarne sålunda sakna öfverensstämmelse med uplåningen; ty att låna ut på några år, men låna upp på kortare upsägning, kan lätt sätta banken i förlägenhet.
Uplånar banken på kortare upsägningstider, så måste den äfven utgifva penningarna på korta upsägningstider, och jag ändrar derföre ej mitt omdöme .ont vådan af att bibehålla denna §.
Lika varmt som Hr Mannerskantz förordade förslaget, får jag således motsätta mig detsamma, och kan ej underlåta hysa den fruktan, att, i händelse denne penningeanstalt så skulle inrättas, som med 10:de §:n afses, det kan för staten vara med äfventyr förenadt att lemna den garanti af de 8 millionerna, på hvars beviljande jag gerna ingår, om inrättningen får förblifva vid sin rätta och egentliga bestämmelse.
Jag förnyar alltså mitt yrkande om afslag å punkten.
Den diskussion, som nu förevarit, före faller mig bevisa ett föihållande, som man ofta ser inträffa, nemi. att, då man lyckats komma under fund med ett missbruk, man vill söka hjelp för detsamma deruti, att man upsöker den motsatta ytterligheten och afskärer allt förståndigt bruk.
Denna § medgifver hypoteksbanken rättighet, att, »der gynsamma förhållanden föranleda», uptaga lån, fastän ej ansökning om lån från delägande •hypoteksförening för tillfället ingått.
Skulle någon inskränkning i denna frihet, på sätt Hr Akerman förordat, beslutas, så skulle hela förslaget till sina principer rubbas; blefve något vilkor i detta hänseende fästadt vid bypotheksbankens verksamhet, så skulle, enl. min öfvertygelse, ändamålet med dess bestämmelse helt och hållet förfelas.
Vi hafva sett den ej obetydliga frihet, som i detta hänseende varit lemnad hypotheksföreningarne; jag medger gerna att de kanske någon gång gått väl långt i dessa sina transaktioner och indragit mer penningar i landet, än hvad som för tillfället be höfts, och derigenom onödigtvis skuldsatt oss hos utländningen; men hvad har orsaken dertill varit, om icke den skadliga täflan, som deras konkurrerande åstadkommit på den utländska fondmark naden.
Hvad skulle följden blifva, om ej lån af banken finge uptagas annat, än i mån af de inlemnade ansökningarne, om icke den, alt vilkoren obestridligen blefve hårdare.
Jag kati således ej förstå hvilka olägenheter som kunna upstå genom det ifrågavrde förslagets antagande, heldst som jag anser, att man bör hafva.så mycket förtroende till den direktion, som leder inrättningens angelägenheter, hvilken för öfrigt består af 5 ledamöter, utsedde, en af K. AI:t, en af fullmrge i Riksg.kont., och 3 af de i banken deltagande 102 Den 8 September e. m. föreningarne, att denna direktion ej skulle begagna tillåtelsen till någon öfverdrift.
Då enda vilkoret för att hypoteksbanken skall kunna på ett nyttigt och för jordbruket gagneligt sätt verka, är att inga begränsningar i dess frihet i afs:de på låne-transaktionerna upställas, så får jag för min del på det varmaste förorda antagandet af denna g, på sätt det sammans.
Utsk:t föreslagit.
Om tiden ej vore så långt framskriden, skulle en paralel emellan de anmärkningar, jag på f. m. tog mig friheten mot förslaget framställa, och några talares yttranden nu på e. m. visa temligen egna förhållanden.
Jag vill dock ej nu upgöra någon sådan, utan endast åberopa ett af mig på f. m. till försvar för hypotheks-inrättningarne fäldt yttrande, att man nemi. icke borde, derföre att man kommit under fund med ett eller annat missbruk, söka korrektivet mot dessa deruti, att man afskärer för hypotheksföreningarne äfven det förståndiga bruket af de rättigheter, som blifvit dem i behörig ordning tillerkända.
Jag vill visserligen ej i allo förneka fördelarne af en hypotheksbank; men hvad jag högeligen vill bestrida, är att man skall tilldela densamma en sådan obegränsad frihet i afs:de på låne-transaktioner, som i denna g är föreslagen.
Af det försvar, som under diskussionen blifvit framstäldt för den nu föredragne g 10, har jag blifvit stärkt i min öfvertygelse, att jag ganska rigtigt karakteriserat ifrågav:de förslag, då jag förklarat, att detsamma innefattade en anledning för hypoteksbanken att utbilda sig jemväl till en vanlig lånebank.
Mannerskantz har ej ansett det vara nödvändigt för banken att blott inskränka sina låne-operationer till de speciella fall, som omtalas i denna g, utan skulle, enl. hans förmenande, den ifrågavufe §:n äfven kunna begagnas af hypotheksbanken för att inlåta sig jemväl i andra operationer, såsom att hypotheksbanken skulle ega rättighet att på utländska marknaden köpa och försälja obligationer m. m.
Jag vädjar till Eder, M. Hrr! om i denna g det finnes ett enda ord, som kan gifva anledning till en sådan tolkning.
I afs:de på Hr Åkermans gjorda framställning derom, att g:n måtte afslås och ett annat stadgande införas i den syftning, att bypotheksbankens uplånings-summa skulle bestämmas till ett visst maximum, som ej utan Konungs och St:rs gemensamma samtycke finge öfverskridas, ville jag instämma, dock med den modifikation, att endast Konungens bifall skulle anses erforderligt.
I likhet med Hr Mannerskantz, anser äfven jag, att ett sådant stadgande snarare bort hafva sin plats i 7:de g:n, men jag ser dock ingenting som hindrar att vid denna g fatta sådant beslut, om så finnes ändamålsenligt.
Hr Åkerman vill göra hypoteksbankens rättighet att uptaga lån, utöfver den siffra han bestämt, beroende af Konungs och Ständers beslut.
För mig vill det synas, som skulle derigenom större svårigheter för hypotheksbankens verksamhet kunna komma att upställas, än som kan vara nödvändigt.
Jag skulle derföre hemställa, om ej Hr Åkerman ville utesluta de orden, att äfven Ständernas medmerkan behöfdes, så att, på sätt Den 8 .September e. m. lOli jag redan förut ifrågasatt, det endast skulle bero på K.
Mits sam* lycke, huruvida lån må få uptagas utöfver det belopp, som kan blifva bestämdt.
Jag skulle visserligen äfven vilja nedsätta den första siffran, som skulle få uptagas utan K.
Mits samtycke, till vida lägre belopp, än hvad Hr Akerman föreslagit; men då jag ej tror, att en framställning i denna syftning skulle vinna sympathier, anser jag mig ej böra göra något särskildt yrkande derom.
Jag ser mig nödsakad att åter up träda för att rättfärdiga mig mot den anspelning, som af en talare mot mig blifvit rigtad, att jag nemi. skulle uttrycka mig på annat sätt, än hvad jag tänkte.
Jag uprepar, hvad jag förut i detta hänseende flere gånger omnämnt, att jag, i likhet med Hrr Hjäpne och Åkerman, visserligen anser det vara en olägenhet att denna hypotheksbank skall vara nödsakad att bedrifva en sådan bankrörelse och jag har äfven velat, alt den bank-rörelse, hypotheksföreningarne hittills bedrifvit, skulle inskränkas; men jag har likväl ansett det vara omöjligt att undvika, utan att det måste finnas i någon grad.
Min mening bar ej varit att organisera en bankanstalt; men jag har ansett det vara nödvändigt, att som ett undantag stadga, att lån, äfven mot andra än precist inteckningssäkerheter, skulle få erhållas.
Ty hvad är som hindrar oss ifrån att i och för dessa ändamål begagna våra inhemska kapitaler, om ej den långa amorteringstiden; det finnes ej inom vårt land några kapitalister, som vilja fästa sina kapitaler på så lång tid.
Hr Hjärne anspelade på huru dessa inrättningar tillkommit i andra länder och huru de voro organiserade i Preussen.
Härpå kan jag icke lemna något annat svar, än att ett sådant förfaringssätt kan användas i länder, der det finnes en större penningemarknad och tillgång på kapitaler; men hos oss, der kapitalerna måste sökas på aflägsna, främmande orter, är förhållandet belt annorlunda.
Jag slutar med att bestrida att min mening någonsin varit att i detta hänseende inrätta en bank-rörelse-anstalt, men jag har ansett det vara nödvändigt att tillse, att lån för jordbrukets framåtskridande på billigaste vilkor måtte erhållas, och derföre har jag röstat för att åt direktin gifva rättighet att, der gynsamma förhållanden inträffa, oberoende af låneansökningar, inkomne från hypotheksföreningarne, verkställa uplånings-operationer.
Jag yrkar fortfarande bifall å §:n.
Hr Å kerman:
I afside på den af Hr Mannerskantz fram kastade anmärkningen, att stadgandet om det maximum för hypotheksbankens uplåning, jag föreslagit, ej har sin plats i denna g, utan hade bort insättas i 7:de §:n, så ber jag blott få nämna, att det är mig aldeles likgiltigt hvar det kommer att inflyta, i 8:de, 9:de eller någon annan §, blott åt detsamma beskäres någon plats i ifrågavide författning.
Jag hade dock trott det lämpligast kunna inflyta efter slutet af de §§, som handla om bankens uplåningsrörelse. 104 Deu 8 September e. m.
Jag har med mycken upmärksamhet följt denna diskussion ända från början; men det oaktadt har jag icke funnit de betänkligheter, som vid denna §:s antagande hos mig upstått, undanröjda.
PS samma gäng jag vill erkänna rigtigheten af den tankegång, Utsk:t vid upställandet af denna § iakttagit, att nemi. icke binda direktionens verksamhet intim alltför trånga gränser, så kan jag dock ej förneka att något försigtigare ordalag kunde hafva varit begagnade, på det att ej någon origtig tolkning må komma att ega rum.
Det är derföre jag för min del yrkar återremiss af denna §, en åtgärd, som Borgare-St:t vidtagit med hela detta förslag, hvarföre någon tidsspillan i det hela ej åsladkommes. Hr Hjärne:
Jag bar visserligen ingen rättighet att betvifla den af Hr Mannerskantz meddelade upgiften, att hans mening ej varit, att genom detta stadgande bilda någon permanent lånerörelseanstalt; men jag kan ej underlåta att yttra, att de öfriga komitéens ledamöter, åtminstone pluraliteten, icke måst upfattat meningen på samma sätt som Hr Mannerskantz, emedan det i så fall skulle vara en uppenbar motsägelse att kunna föreslå en g, sådan sorn den 17:de, om man ej ansåg att hypoteksbanken skulle komma att utöfva en vidsträcktare och permanent bank-lånerörelse.
17:de §:n säger nemi.: »Af den vinst, som från hypothekshankens rörelse kan upkomma, skall hildas en reserv-fond, och ingen utdelning af denna vinst får ega rum förr, än reserv-fonden upgått till ett belopp, stort 500,000 rdr rmt etc. etc.»
Häraf synes det för mig klart, att man tänkt sig, i sammanhang med den egentliga hypotheks-inrättningen, en ganska vidsträckt bank-lånerörelse, emedan, om man endast afsåg denna banks verksamhet i egenskap af hypotheks-inrättning, ingen annan vinst kan upkomma än den, hvarmed den
Vg %, hvarje delegare betalade till administrationskostnaden, öfversteg hypothekshankens utgifter för detta ändamål; och att ett dylikt öfverskott aldrig kan komma att föranleda sä stora förhoppningar om samlandet af en så betydlig reserv-fond som ]7:de §:n förutsätter, kan hvar och en förutse.
Det är sål. af den i 10:de och 16:de §§:ne tillåtna upp- och utlåningen, som dén stora vinsten påräknas, och otvifvelaktigt ligger i dessa
S§ ett frö till en alldeles obegränsad privatbanksrörelse, hvaraf betydlig vinst visserligen kan Upkomma, men som, af de skäl jag redan förut anfört, äfven kan förorsaka de mest sambällsvådliga följder, så länge en sådan bankrörelse är ouplösligt förenad med den egentliga hypotheks-inrättningen, och grundad på de fastighetshypothek, hvilka äro insatte i den sednare.
Jag kan således icke annat än fortfarande yrka afslag å §:n.
Jag måste medgifva, att, om det af Hr Hjä rne förordade förslaget att bortstryka denna §, som ger styrelsen frihet att rätta sina uplänings-operationer efter penningeställningen inom och utom landet, vunne framgång, den, eril.
Hr Hjärnes förmenande, stora olägenheten af en reserv-fonds bildande, Dan 8 September e. m. 105 skulle dndanrödjas.
Men sannerligen jag kan förslå, hvaruti Hr Hjärnes farhåga i detta hänseende egentligen består; skulle icke, i hvad fall som helst, man med rätta kunna anse; att hypoteksbanks-styrelsen skötte sin rörelse mycket illa, om ej någon vinst af densamma upkomme.
Således bör det för hvarje opartiskt öga vara temlisen klart, att det i fråga vide stadgandet ej har till syftemål annat, än att underlätta direktionens förehafvanden i afside på penninge-uplåningar.
Jag fortfar i mitt yrkande om bifall å ifrågavide g. Frih.
I sitt sista anförande vidrörde Hr Hjärne stadgandet i 17:de §:n, och tycktes deruti förutse högst vådliga »jär-lecken».
Hr Hjärne framdrog denna §, som ett bevis på komiterades, enl. hans tanke, fördolda afsigter att af hypoteksbanken vilja göra en vanlig låne-banks-rörelse.
Det är förmodligen den stora summan af 500,000 rdr, hvartill reserv-fonden borde upgå, som egentligen upskrämt Hr Hjärne.
I sådant fall ber jag få fästa Hr Hjärnes upmärksamhet på, att det vore ganska bedröfligt om ej, äfven om stadgandet i 10:de §:n uphäfdes, styrelsen så skulle sköta affärerna, att någon vinst under aila omständigheter af rörelsen komine att upstå.
Ty illa vore väl, om ej uplåningen kunde verkställas på bättre vilkor än utlåningen, och i så fall bör väl Hr Hjärne kunna inse, att en reserv-fond alltid bör komma att bildas, äfven om blott penningsmo komma att utlånas på amorterings-tid.
Som det i allmänhet under diskussionen visat sig, att många betänkligheter mot §:n blifvit framkastade, och, då man ej tyckes kunna hafva förhoppning om §:ns antagande i dess nuv:de skick, så har jag ej något emot att R. o. A., på sätt Frih.
Raab yrkat, återremitterade densamma, på det att Ulsk:t måtte kunna åvägabringa någon sorts modifikation.
Det är otvifvelaktig! att hypotheks bankens väsendtliga ändamål är att skaffa jordbruket penningelån på viss amorterings-tid; men huru vill man att detta skall låta sig göra, utan att på samma gång medgifva densamma rättigheten att i någon mån utöfva en låne-banks funktioner.
Jag hemställer till Hrr:ne, om Riksg.kont. har till sin hufvudsakliga bestämmelse att vara en bank-anstalt, men dock veta vi att den bedrifver en sådan rörelse i en ej obetydlig skala.
När t. ex. 20 millionerslånet uptogs, så behöfde dessa medel ej användas på en gång, utan under en tidrymd af 3 år.
Hade det varit skäl, att låta dessa penningar ligga oförräntade under mellantiden; jag frågar hvad det egentligen låge för vådligt deruti, att göra medlen räntebärande.
Om jag rätt fattat det yttrande, som Hr Mannerskantz nu sednast afgifvit, så innefattade detsamma egentligen ett försvar för den rätt, sorn i 16:de §:n är hypotheksbanken roedgifven.
Men nu är ej fråga om huru medel, som ej ge - ion Den 8 September e. m. nast till utlåning för hypotbeks-inrättningarna kunna användas, på annat lämpligt sätt kunna göras fruktbärande, utan det är endast fråga om, huruvida direktionen för hypotheksbanken skall ega rättighet att, fastän ansökning om lån från delegande hypoteksförening för tillfället ej ingått, uptaga lån, om gynsamma förhållanden dertill föranleda.
Jag har blott velat fästa Hr Mannerskantz’ upmärksamhet på, att hans försvar rörde l6:de §:n, istället för den 10:de, som nu är under öfverläggning.
Jag täger mig friheten anhålla, att Hr Gr.
Mörner täcktes genomläsa, såväl den 10:de som I6:de §:n, då Hr Gr:n ot vifve läkt i gt skall komma till det resultatet, att den 10:de §:n handlar om »uplåning» och den 16:de §:n om »utlåning», och i så fall skall den värde Gr:n inse befogenheten af mitt nyss framställda försvar.
Den 9:de §:n afhandlar de lån, hvilka skola uptagas på viss årlig afbetalning eller mot obligationer, lydande på så beskaffade lån.
Jag medger visserligen att i den följande §:n äfven talas om uplåning mot obligationer, som på inlösen efter upsägning lyda; men deraf bör man väl ej draga den slutsatsen, att man företrädesvis skall skaffa sig sådana lån.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade 11.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att, i afs:de å den förev:de 10:de §n, yrkats dels bifall till densamma, dels afslag derå, dels af Hr Åkerman, att....
Härvid anmälte sig och yttrade Hr Åke rman:
Som man i allmänhet tyckes önska att §:n måtte återremitteras, så vill jag ej längre vidblifva mitt yrkande om afslag, utan instämmer i den begärda återremissen.
Jag instämmer äfven med dem, som yrkat å terremiss å ifrågav:de g. Gr.
Jag för min del har ifrån början velat biträda Hr Åkermans förslag, men, som äfven han öfvergått på deras sida, som yrkat återremiss, ser jag mig nödsakad att äfven häruti instämma med honom.
Som både vänner och fiender nu tyc kas vilja förena sig i yrkandet om återremiss, kan jag ej längre vidblifva min anhållan om §:ns antagande, utan ser jag mig nödsakad att äfven instämma i den begärda återremissen.
Exc. yttrat, att numera endast ett yrkande återstode, nemi. om återremiss af den ifrågav:de §:n, blef propos. derå framställd och med ja besvarad; hvarefter den vidare pröf - Den 12 September f. m.
107 ningen af förevarande Uti. ups!<jöts till nästa plenum samt R. o. Ad. åtkiljdes kl. V2 12 på natten.
Onsdagen den 12 September 1860.
Justerades protokollet för den 26 sist).
Anmäldes och bordlädes nedannämnde, från Utsk:n inkomne Mern. och Utllde, nemi. från Stats-Ctskottet: N:o 174, med förslag till voler.proposir, i ani. af Riks-St:ns skiljaktiga beslut rörande l8:de och 20:de punkterna i Stats-[Jtsk:ts Utkde N:o 120; N:o 175, med förslag till voler.propos. i fråga ang:de förändradt sätt för amortering af landsböfdinge-ackorden; N:o 176, med förslag till voter.propos. i fråga ang:de anvisande af låneunderstöd till marmorfabriksidkaren J. R.
Schram; N:o 177, i ani. af återremiss å förslag till voter.propos:ner i fråga om statsbidrag för iståndsättande af Linköpings domkyrka; Bevillnings-Utskottet: N:o 39, med förslag till voter.propos:ner i ani. af Riks-St:ns olika beslut i afs:de å förändrade föreskrifter om Allm.
Bevilln:ns utgörande samt ang:de mantals-och skattskrifningårnes förrättande; Banko-Utskottet:
N:o 40, i ani. af gjorda ackordsanbud för bankens återstående fordringar på grund af protesterade vexlar.
Föredrogs, men begärdes på bordet, Exped.Utsk:ts under N:o 123 afgifne förslag till R.
Stirs underd. skrifvelse till K. M:t, i ani. af Dess Nåd.
Propos. ang:de Leckö Kungsgårds användande^ för ekplantering.
Föredrogs och godkändes samma Utsk:s skrifvelseförslag: N:o 124, i ani. af K.
Propos. ang:de Jemtlands roteringskassas befrielse från allt bidrag till anskaffning och un derhåll af beklädnaden vid Jemtlands Hästjägare-Corps; 108 Den 12 September f. m.
N:o 125, ang:de inskränkning af katekes-utanläsningen; samt N:o 126, i ani. af ifrågaställa ändringar i M i 1 i t ie-Bostä 1 lsOrdningen.
Föredrogs ett frän Hederv.
BondeSt:t ankommet prot.utdr. N:o 443, innehållande ej mindre nämnde RiksSt:s beslut ölver Allm. Besv.- och Ekon.Utslcts Betänk.
N.o 23, föranledt af återremiss å Utsk:ts Uti.
N:o 8, i ani. af dels K.
Skrifvelse med det af komiterade afgifna underd. betänk, och förslag ang;de skjutsningsbesvärets ordnande, dels ock väckta motioner i samma ämne, än äfven inbjudning till R. o. Ad. ssmt BorgareSt:t att antaga ett af BondeSut beslutadt tillägg till 39:de §:n uti förslaget till reglering af befordringen utaf post och resande m. m., hvilket tillägg skulle införas emellan lista och 2dra mom:t af nämnde § och lyda sålunda: »Konungens Befhde åligge att, på samma gång entreprenadauktion å skjutsskyldigheten utlyses, kalla skjulslaget att genom ett eller flera valda ombud sig vid au k t ionst i 11- fället infinna för att skjutslagets rätt och bästa bevaka, samt med öppen rätt att i behörig ordning öfverklaga vederbörandes åtgöranden, i fall af befogenhet.»
Det tillägg, som BondeSt:t gjort, innehåller ingenting annat, än att skjutslagen skulle genom ombud vara berättigade att vara närvarande vid de entreprenadauktioner, som af K. 51:ls Befhde hållas.
Ett dylikt förslag väcktes äfven inom sammans.
Utslct, men ansågs der af majoriteten icke kunna leda till något ändamål.
Emellertid är tillägget oskadligt, och om det tillfredsställer skjutslagen, att genom ombud närvara vid nämnde auktioner, finner jag icke något hinder för K. M:ts Befhde att sjelfva i ärendet besluta.
På denna grund, och då R. o. Ad. samt BondeSt:t i allt öfrigt fattat enahanda beslut om detta Betänk., emedan de båda bifallit det, hemställer jag, att K. o.
Ad. behagade instämma i BondeSt:ts beslut.
Det förekommer mig icke allenast oskadligt, utan äfven billigt, att skjutslagen få genom ombud höras vid de auktioner, som i alla fall afse deras eget gagn eller skada, hvarföre jag anhåller om bifall till den gjorda inbjudningen, som i ingen mån förändrar R. o. Ad:ns förut fattade beslut.
, blef den ifrågav:de inbjudningen af R. o.
Ad. antagen.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att den Bestyrelse, som fått sig updraget att ombesörja upresandet af en minnesvård öfver Konung Gustaf Wasa vid Utmeland i Dalarnej hade till H.
Den 12 September f. m. 109 Exc. aflåtit en skrifvelse, hvars innehåll nu torde få R. och Ad. meddelas.
Den ifrågav:de skrifvelsen uplästes härefter och lydde sålunda : »Då den åt Sveriges framfarne Konung, den store Gustaf Wasa, egnade minnesvård vid Utmeland i Dalarne numera hunnit fullbordas, har H. M:t Konung Carl XV i Nåder bestämt att, på 300:de årsdagen af den oförgätlige Befriarens död, eller den 29:de innev. månad, monumentet kommer att å stället af H.
M:t högtidligen invigas; och hafva DD. KK. HH.
Hertigarne af Östergötland och Dalarne jemväl låtit tillkännagifva sin afsigt att öfvervara invigningsakten.
Den ursprungliga idéen till monumentet är, såsom bekant, utgången fran folket; till dess upförande hafva Svenska medborgare af alla samhällsklasser, både inom och utom riket, lemnat beredvilliga bidrag; och, fullbordad, har minnesvården varit afsedd att utgöra en Svenska folkets fortlefvande tacksamhetsgärd åt den store man, som en gång räddat och på säker grundval återuprättat fäderneslandet.
Den festlighet, hvarmed minnesvården snart skall invigas, eger således ur mera än en synpunkt allmän och fosterländsk betydelse; och monuments-bestyrelsen har med ani. deraf trott sig, oberoende af det tillkännagifvande i ämnet, som nu införes i tidningarne, böra hos Ed. Exc., i dess egenskap af n. v. Landtm., ödmjukast anmäla den beramade invigningen, med vördsam hemställan, huruvida Ed.
Exc. ej må finna lämpligt underrätta Höglofl. R. o. Ad. om tid och ort för den högtidliga akten, hvars bivistande af en eller flera af Höglofl.
St:ts ärade medlemmar skulle höja festens värde och betydelse såsom nationel, samt på samma gång af Bestyrelsen med största erkänsla uptagas.» H.
Exc. yttrade sedermera att det vore önskligt, att någre af R. o. Ad:ns ledamöter ville begagna sig af den sålunda gjorda inbjudningen; men att deticke tor de vara behöfligt. att något formligt beslut i ani, deraf fattades.
Fortsattes pröfningen af sammans.
Stats- o. Banko-Utsk:ts Uti.
Skrifvelse med förslag ang:de förändrad organisation af hvpotheksinrättningarne i riket.
Förslaget till förordning ang. en allm hypotheksbank för riket. § 11- Bifölls. S 12.
I afs:de på första mom:t af denna g tillåter jag mig den erinran, att då enl. detsamma »Alla i hypotheksbanken delegande hypotheksföreningar ansvara, enhvar i mån af sin delaktighet i banken, för fullgörandet af de förbindelser, banken genom utgifna obligationar eiler annorledes 110 Den 12 September f. m. sig ikiädt»; så skulle, för den händelse, att en eller annan af dessa hypotheksföreningar vid den tidpunkt, då liqviden skulle ega rum, icke vore solvent, någon annan icke finnes, som ansvarade för den möjliga bristen, än staten.
Jag skulle derföre tro, att i denna § borde göras det tillägg, att om hos någon hypoteksförening brist skulle visa sig, borde de andra fylla densamma.
På det att detta tillägg måtte erhålla behörig form, anhåller jag att §:n måtte till CJtsk:t återremitteras.
Raab, Adam Chri st ian:
Det kan måhända synas djerft att våga bestrida den tolkning af ordställningen, sorn Gr.
Mörner framställt, då man vet, att han är en van domare; men jag kan icke förneka, att jag har en helt annan upfattning af saken. §:n lyder: »Alla i hypoteksbanken delegande hypotheksföreningar ansvara, enhvar i mån af sin delaktighet i banken, för fullgörandet af de förbindelser, banken genom utgifna obligationer eller annorledes sig ikiädt».
Jag lägger tonvigt på ordet banken.
Det är således icke fråga om hvarje förenings obligationer, utan om bankens; för dem ansvara alla i banken ingångna föreningar, men blott i förhållande till sin delaktighet.