Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Fnder sådant förhållande tror jag icke, all det nu går an, att medgifva Filialbankerna rättighet, att få större delen af sill lånebelopp i form af kreditiv och anser således, att raan i detta fall bör stadna vid hvad Utsk. föreslagit, hvilket i alla fall är en betydlig utvidgning i afseende på kreditiv-rätten, emot hvad som 312 Den 19 Juni. f. d. är förhållandet, eller hvad som vid sista Riksdagen varit förhållandet.
Jag kan icke finna att antagandet af föreg:de mom. litt. b, hindrar den förändring jag föreslagit, men del är naturligt att antingen det bidrag
Riksbanken lemnar, gifves i form af lån eller kreditiv, så mäste bolaget nödvändigt hafva ställt full säkerhet derför nti inlemnade Hypotheker och att följaktligen alltid, för del kreditiv som erhålles, den i mom. b, föreskrifne säkerhet måste vara ställd.
Men i nästföregrde mom. a, är delegare medgifvet, all icke erlägga mer än minst -J:del af leckningssumraan i mynt, och då de följaktligen kunna erlägga mera, så beror det på dem sjelfva, att rätta säkerheten efter det kreditiv, som de önska att få.
Min mening är icke, att det vore önskligt, att dessa Ränker uttaga ett stort belopp som bär medgifves, men om de vilja göra det, .så skulle jag önska att de kunde få dessa medel såsom kreditiv.
Gr., Lagerbjelke, Gustaf:
Jag anhåller få instämma med dep siste värde talaren.
Genom hans förslag är ingalunda förbjudet att ju en Filialbank skulle kunna få ett lån som går upp till f af det belopp, som för Banken vore anslaget, samt ett kreditiv för den återstående tredjedelen, men enl. samma förslag vore det möjligt att en sådan Bank i st. f. den högre lånerätten, uttog större kreditiver, hvilket alltid skulle för Banken betydligen lätta en bättre och bankmässigare rörelse.
Det är gifvet, alt om dessa Filialbanker skola kunna i stor skata drifva kreditivrörelsen med upp- och afskrifningsräkning, så måste de ständigt hafva att tillgå penningar, hvilket förutsätter större kreditiver, och att således ett bifall till den siste värde talarens förslag skulle bereda möjlighet för Filialbankerna, att bedrifva sin rörelse på det bankmässigaste sätt.
Jag anhåller derföre, att R. o. Ad. ville antaga del af Hr Mannerskantz framställda förslag.
Såvida jag fattat Hr Mannerskantz förslag, så gick detsamma derpå ut, alt högst ^ af det belopp, som för en Filialbank anslås, skulle utgå såsom lån och den återstående tredjedelen såsom kreditiv, så tyckte jag att Hr Mannerskantz yttrade sig.
I sådant fall kan ju aldrig Filialbanken få större kreditiv än ^ af försträckningen.
Vill icke Filialbanken taga ut § af summan såsom lån, så tror jag alt Filialbanken dervid gör förlust, emedan den får dessa penningar för 2 proc. och kan utlåna dem för 5 å 6 proc.
Jag kan således icke inse hvad fördel Filialbankerne skulle få genom Hr Mannerskantz förslag, sådant jag upfaltat detsamma.
Om återigen Ilr Mannerskantz förslag går derpå ut, att det skulle bero på Filialbankerna, huru stor del af summan de ville utlaga i form af kreditiv, så anser jag det såsom en stor fördel för dem, och följden deraf skulle väl blifva, att hvarje Filialbank tog hela summan såsom kreditiv, serdeles om, såsom Frih.
Tersmeden föreslagit, det skulle vara samma ränta för lånet som för krediti vet.
Derpå anser jag likväl Riksbanken förlora, emedan Banken måste tillhandahålla Filialbankerna hela summan och har derpå endast den Den 19 Juni 313 ränta, som Filialbankerna möjligen kunna komma alt erlägga för de summor, hvilka tillfälligtvis uttagas såsom kreditiver.
I fall förslaget är sådant, så afslyrker jag detsamma, emedan det skulle åstadkomma förlust för Riksbanken.
Hr Arninoff:
En värd talare liar föreslagit, att Filialbankerne skulle äga rätt, att af den summa som för dem är bestämd till lyftning i Riksbanken; hälften ansågs såsom lån oell hälften såsom kreditiv, hvaremot Ulslcs förslag är, all §:delar skulle räknas såsom län och <]• såsom kreditiv.
Fördelen för Filialbanken är redan ganska stor, genom Ulsk:s förslag, ty om ett kreditiv rätt skötes, blifver räntan å detsamma högst obetydlig, hvarpå många exempel finnas, så i Riksdiskonten, som inom Privatbankerne.
Skulle äfven det förslaget antagas, att den på Banken anvisade assignation ej löper med ränta, förr än densamma ingått i Banken, så är detta en ökad fördel för Filialbanken.
Jag tror, att Riksbanken genom det föreslagna sättet, genom Filialbankerne, kommer alt förlora betydligt i ränleväg, äfven om Ulskrs förslag antages, och Sländerne böra vara försigtiga i sina medgifvanden för Filialbankerna, tills erfarenheten visat deras stora nytta för det allmänna.
Jag fortgår att tillstyrka bifall lill Utsk:s förslag.
Hr Mannerskantz: Gr.
Gyldenstolpe har rigtigt upfattat min mening, men jag kan icke finna, att Banken skulle derigenom göra någon förlust, ty vi niåste ihågkomma, att det är egentligen de sedlar, som äro ute i rörelsen, för hvilka Banken kan anses hafva ansvarighet och för hvilka man kan tillgodoräkna sig ränta.
Derföre alt man på papperet säger, att ett så och så stort kreditiv är beviljadt, är det alldeles icke gifvet, att detta kreditiv verkligen skall komma ut i rörelsen, och alt genom utsläppning af denna summa Bankosedlar lill det beloppet komma alt tynga på Bankens ansvar righet.
Jag tror alt om man medgåfve elt sådant stadgande som jag föreslagit, åsyftande att utgifva större kreditiver, Banken icke på långt när skulle behöfva att öka sin sedel-ansvarighet till hela beloppet af dessa kreditiver, och att om man beräknade det belopp, hvartill Banken der nödgades öka denna ansvarighet, Banken fick full ränta på den summan.
Dertill kommer, att efter min tanka, en mycket bättre ordnad bankrörelse på delta sätt kunde upkomma.
Jag tror således att det vore skäl att antaga det af mig gjorda förslaget, hvilket måhända skulle bäst uttryckas sålunda, alt af försträckningen högst % skulle utgå i form af lån och det öfriga såsom kreditiv.
Det kan väl hända, att denna redaktion af förslaget, icke fullständigt uttrycker meningen, och om så är, bar jag ingenting emot, alt den inom Utsk. göres fullständigare.
Till hvad jag förut anfört, får jag nu tillägga, att meningen med dessa försträckningar ifrån R.
St:s Bank är väl, att tillhandahålla allmänheten samma rörelsekapital söm Pri* valbankerne förut haft, och att småningom Banken må kunna ställa så, att denna summa utgår oberoende af Privatbankerne, så att de ,314 Den 10 Juni. icke må kunna göra någon inskränkning deruti, utan att genom R.
Sl:s Banks försorg, summan skall komma alt tillhandahållas allmänheten genom Filialbankerna.
Detta är väl också egentligen meningen, men del sker icke derigenom att det blifver beroende af Filialbanken, att begagna hela försträckningen såsom kreditiv utan att behöfva taga någon del deraf såsom lån.
Jag tror således, att om man vill alt icke någon stegring skall åstadkommas, så bör man bifalla hvad Utsk. här föreslagit.
Onekligl är, all Banken genom Hr Mannerskantz förslag skulle komma alt möjligen lida någon liten ränteförlust, men om så äfven är, kommer derigenom ä andra sidan ett vida större ändamål att vinnas, nemi. alt befordra en bättre bankrörelse i landet.
BankoUlsk. har genom andra förslager, hvilka äfven af R. o. Ad. blifvit antagna, sökt alt inskränka den nuvar:de diskontrörelscu med omsältningsrätt.
Om man nu i denna punkt utsätter, att Filialbankerna skola laga sina försträckningar ifrån Riksbanken med minst £ af summan såsom lån, så kommer man derigenom nästan alt tvinga dessa Banker, att rigta sin hufvudsakliga verksamhet åt diskontrörelse.
Om återigen en större krediliv-rätt medgifves Filialbankerne, så blifver det derigenom för Filialbankerne möjligt, att då de ständigt kunna hafva att påräkna penningetillgång i Banken, sjelfve drifva kreditivrörelse äfvensom upp- och afskrifnings-räkning i större skala.
Genom en sålunda i större skala bedrifven upp- och afskrifnings-rörelse hos dessa Banker, komma en mängd smärre, förut ränlelöst liggande summor, den allmänna rörelsen i landet lill godo, och sålunda kommer, utan att trycka på Bankens utelöpande sedelmassa, ett vida större kapital allmänheten tillhanda, genom antagande af Hr Mannerskanlz’s förslag.
Banken äfven derigenom får en något mindre ränteinkomst på sina penningar, så gör Banken likväl å sin sida den stora vinsten, all penningerörelsen kan gå i mycket större skala utan att Bankens utelöpande sedelmassa derigenom ökas, och rörelsen kommer att skötas på ett bankmässigare sätt.
Hr Mannerskantz’s förslag är således, såvidt jag förstår, förmånligt såväl för Filialbankerne sora för Riksbanken och aldramest för den allmänna rörelsen, hvarför jag anhåller ora bifall lill detsamma.
FIr Gripenstedt, Joh. Au g:.
Gyldenstolpe som motsatt sig Flr Mannerskantz^ förslag, har såsom utgångspunkt för sitt yttrande sagt, att meningen med Filialbankerna vore den, alt
Bankens medel genom desamma skulle hållas allmänheten tillhanda och alt det vore en fördel, om man dertill egde förmåga, alt sålunda hålla dessa medel allmänheten direkt tillhanda.
Jag tror likväl, att denna åsigt icke är exakt, ty det är väl icke endast meningen, alt genom
Filialbankerne medel skola tillhandahållas rörelsen, utan man måste väl på samma gång tänka på, i hvad slags lånerörelse medlen komma allmänheten tillhanda.
Tager man della i betraktande, så tror jag att alla äro derom ense, att del för den allmänna rörelsen tjenligaste sättet för medlens utsläppande är, såsom den siste värde talaren nämnt, genom kreditivrörelse eller upp- och afskrif - Den 19 Juni. 315 ningsräkning.
Tager man nu denna, efler mill förmenande, obestridliga sanning till grund, så bör man stidla sä till, alt dessa delar af rörelsen i viss mån, så mycket omständigheterna medgifva, gynnas.
Ett medel dertill är otvifvelakligt det förslag, som Hr Mannerskantz nyss upgifvil, nemi. att Filialbankerna få disponera en betydlig andel af sina medel på kreditiv, och icke såsom direkta lån, för hvilka de måste betala ränta.
De nuvartde Privatbankerna hafva af flerahanda skäl kunnat med temligen stor fördel medgifva kassakrediliver, just derföre alt de sjelfva hafva ulgifvit sedlar, och följaktligen icke behöfl betala ränta på de medel, som i deras eget sedelmynt legat obegagnade, och för öfrigt har denna rörelse för dem varit eli medel ali i sina kassor återfå Riksbanks-mynl, som har varit för dem behöflig!.
Båda dessa anledmr eller motiver för kreditivrörelses bedrifvande, fallas egentligen för Filialbankerna.
De behöfva icke genom densamma återfå Riksbanks-mynt, ly de röra sig icke med annat.
Det är äfven för dem kännbart alt hafva en stor kassa ränlelöst liggande, och de äro derföre angelägna, alt utlåna de medel, som de sjelfve hafva såsom lån.
Den enda möjligheten ali kringgå dessa hinder för Filialbankerna, att bedrifva uppoch afskrifnings-rörelse i större skala, är alt gifva dem en större kreditivrätl hos Banken, hvarigenom de efler behof kunna lyfta medel, utan att hafva någon serdeles stor summa inneliggande.
Tvingas de deremot genom de direkta lån de få, att taga medel ifrån Banken, sä är det klart, alt de också måste se sig om att sprida dessa medel på sådant sätt. att de gifva ränta och icke ligga obegagnade i deras kassor.
Då är det äfven tydligt, alt den mindre förmånliga diskontrörelsen och ätskillige andra lånerörelser, som icke böra gynnas, blifva företrädesvis bedrifna.
Derföre tror jag all såsom grundsats, den föreslagna ändringen i della mom. vore rigtig, men jag tror äfven, att man icke behöfver gä så långt, som Hr Mannerskantz föreslagit, nemi. alt Filialbankerue skulle hafva rättighet, att begagna alla sina medel såsom kreditiv, ty otvifvelakligt kan, utan någon olägenhet någon del af summan tagas i form af lån, så att Riksbanken har en bestämd ränteinkomst deraf.
Jag tror, att om man hade kastat om siffrorna och bestämt en tredjedel såsom lån och •§ såsom kreditiv, så hade man i den delen gjort allt hvad som behöfls, och lill och med om endast halfva summan medgåfves såsom kreditiv.
Jag skulle således vilja hemställa, om man icke skulle vilja förena sig derom, att af den summa som Riksbanken försträcker lill Filialbankerne, hälften kunde lemnäs i form af direkt kreditiv och den andra hälften såsom lån.
Jag medgifver visserligen att
Filialban kerna böra vara bättre belåtna, om de förstå alt sköta sin rörelse, med att få kreditiv på Riksbanken än lån.
Jag tror det också hade varit rätt, om man vid Bankens stiftande hade utgått ifrån denna grundsats, men med afseende på de grunder, som nu äro lagda för vårt bankväsende och ifrån hvilka man här måste utgå, så framt man icke vill helt och hållet ombilda Filialbank-systemet, så tror jag det blifver nödvändigt att fixera en summa, som får utgå i form af 316 Don 19 Juni. lån, och en annan summa som utgår i form af kreditiv, och det Sfven af det skälet, att
Banken bör hafva någon bestämd räntevinst.
Jag vill gerna medgifva den förändring, som Hr Gripenstedt föreslagit eller att hälften af försträck ningen må utgå såsom lån och hälften såsom kreditiv, endast att de summorna fixeras.
Jag skulle visserligen önska, att man kunde komma derhän som Hr Mannerskantz föreslagit, men under nuvaride förhållande får jag sluta mig till hvad Hr Gripenstedt nu föreslagit, så vida icke R. o. Ad. vill antaga Utsk:s förslag.
Jag hade för min del velat lemna frihet åt Filialbankerne, alt laga större eller mindre del af Riksbankens försträckning såsom kreditiv eller såsom lån inora vissa gränsor, emedan den ena Filialbanken kan hafva ett intresse och den andra ett annat.
De som vilja organisera sig på fullkomligt fri grund, skjuta tillsammans större kapitaler och ställa derjemte så lill, att de kunna taga in utländska kapitaler och dermed drifva sin rörelse, då andra som äro i en provins, der det är svårt alt sammanskrapa dessa stora kapilaler, fä dem ifrån Riksbanken till så mycket större belopp.
Genom en sådan latitud, som är nedlagd i sjelfva stadgandet, kunna Baukerne organisera sig på det sätt, som för dem är förmånligast, och del är delta som jag åsyftar.
Vill man icke gå så långt som all tillåta alt hela summan tages som kreditiv, så kan man ju stadga, att skall utgå såsom lån och återstoden såsom kreditiv.
Jag anhåller också, att få instämma i det förslag
Hr Gripenstedt gjort, att hälften må lemnäs såsom lån och hälften såsom kreditiv.
Det är en betydlig skillnad emellan det förslag, som BankoUlsk. vid denna Riksdag afgaf i afseende på Filialbankerne, emot det som R.
St. vid sista Riksdagen beslöto i detta afseende.
De beslöto då, att en viss fond skulle afsättas och anvisas lill inrättande af Filialbanker, ulan afseende på den Privatbanksrörelse som förut kunde finnas i orterna.
Här återigen är Filialbankernas rörelse inskränkt till de orter, der enskilda Banker f. n. finnas men komma att uphöra, och lill detta ändamål blir nu endast anslaget en summa af 3,600,000 R:dr, hvilket, om man jemför detta belopp med summan af utelöpande enskilda bauko,sedlar, upgår till ungefär hälften af denna summa.
Det är äfven sagdt i Utsk:s Betänk, och af R. o. Ad. bifallet vid beslutet om 2:dra morras l:sta del, att dessa 3,600,000 R:dr skola fördelas på de serskilda låneinrättningarne i förhållande till det medeltal af utelöpande sedlar, efter afdrag af behållningen i Riksmynt, hvartill den eller de Privatbankers sedelutgtfning, som skall ersättas, upgått under de tre år, hvilka förflutit näst före den tid, då sådan eller sådane Privatbanker bordt göra underd. anhållan om förlängd oktroj.
Meiningen med delta är således, att dessa 3,600,000 R:dr skola jemnföras med beloppet af utelöpande sedlar ifrån alla Privatbanker, som finnas i Riket, och att således, om en enskild Bank skulle uphöra, Den 19 Juni sorn liar utelöpande sedlar, till belopp af 1,500,000 R:dr utöfver Riksbanks-kassan, eller låt oss antaga 1,000,000 R:dr utöfver Rikshanks-kassan, , så skulle den icke kunna ersättas med mer än vid pass 500,000 R:dr af denna fond.
Under sådana förhållanden måste förutsättas att om Filialbanker på delta sätt upkomma, som skulle kunna upfylla det behof rörelsen liar, så måste stora kapitaler af enskildte delegare tillskjutas, mycket öfverstigande fjerdedelen af leckuingssumman, d. v. s. den teckningssumma, som skulle motsvara det belopp i lån och kreditiv, som af Riksbanken kan meddelas.
I alla fall blir rörelsen betydligt inskränkt emot hvad den f. n. är och behofvet således icke pä långt när fyldt.
Under sådane omständigheter anser jag också nödigt, att kredilivrätten för de Filialbanker, som på delta sätt skulle upkomma för att ersätta enskilda Banker, bör utsträckas betydligt öfver hvad den var raedgifven för de Filialbanker, som voro inrättade ulan att något sådant'vilkor var fästadt vid deras upkomst.
På denna grund skulle jag tro, att den del af försträckningen, som skall begagnas såsom lån icke bör bestämmas till högre än J:del, och att återstoden bör kunna fä begagnas som kreditiv, på det att de fördelar, de npkommande Fdialbankerne medföra, skola blifva så betydliga, att det kan vara uträkning för delegarne, att af egna kontanta me del tillskjuta mer än hälften af det belopp hvarom fråga är.
Det är nemi. gifvet, att ju större kreditiv-rätl en Privatbank har på Riksbanken, ju fördelaktigare är det för denna Bank, ju mera kan den begagna sig af utlåningar genom att draga på Riksbanken.
Jag hemställer således lill Hr Gripenstedt, som, om jag upfattade hans yttrande rikligt, äfvenledes ansåg att hälften skulle vara tillräckligt, huruvida vi icke kunde förena oss härutinnan.
Visserligen är det icke så betydlig skillnad emellan *:del och hälften, men skillnaden upgår dock till J :del.
Jag kan icke finna någon annan orsak hvarför man skulle hålla fast vid denna g'-del än möjligen den, att Utsk. föreslagit jj; men om man skall ändra den siffra, som Utsk. föreslagit, hvartill jag skulle tro icke obetydliga skäl förefinnas i anledn. af de förändrade förhållanden som förutsättas för hela delta anslag, så skulle jag tro, att det vore skäl att nedgå så långt som till bestämmande af lånebeloppet lill ocl1 alt återstoden må kunna såsom kreditiv begagnas.
De uti morn. f. gifna vilkoren för kredilivers begagnande, innefatta sådane bestämmelser i afseende på ingifvande af assignationer och vexlar, att någon öfverassignering icke kan ega rum.
På grund af hvad jag nyss yttrat, torde vara klart, att jag icke har någonting emot, att den summan, som måste tagas i form af lån, stannar med ^:del.
Jag nämnde också den summan såsom den, hvilken jag helst hade önskat, då jag nemi. yttrade, alt jag hade sett heldst, att de af Utsk. föreslagna summorna kunnat omkastas, men efter hvad jag ansåg mig kunna af disenssionen upfatta, trodde jag icke, att R. o. Ad. skulle vilja gå så långt.
Derföre föreslog jag hälften, men har nu ingenting 318 Den 19 Juni. emot Frih.
Palmsljernas förslag, alt | skulle vara det maximum, som behöfde uttagas i form af lån, och alt återstoden finge begagnas i form af kreditiv.
När jag nu hör flere ledamöter yttra sig för en högre krediliv-rätt, så anhåller jag att få instämma med dem.
Jag hade förut icke hört någon yrka mer än hälften; men kan man för kreditivrörelsen, få ända lill |:delar, så anser jag det fördelaktigare, och förenar mig i anhållan derom.
Jag tager mig friheten hemställa, om icke de serskilda meningarne kunna förenas derigenom, alt man säger, att förslräckningen skall utgå lill minst -jUlel i form af län, och återstoden såsom kreditiv.
Då kunde fördelningen i kreditiv och lån jemkas efter de förhållanden, som på serskilda orter ega rum.
Jag är belåten med den af Gr.
Jag har genom den discussion som föregått, sedan jag sist hade ordet hört, att nästan alla yttra sig emot Ulsk:s förslag.
Till uplysning för de af R. o. Ad., som icke äro ledamöter af ÖankoUtsk., anser jag mig böra nämna, att det var med mycken möda, som det lyckades genomdrifva förslaget, sådant detsamma nu befinner sig; ty många utgingo ifrån den synpunkt, hvilken äfven jag tillhörer, alt den föreslagna förändring till förmån för Filialbankerne, vore till mehn för Riksbanken.
Skulle nu R. o. Ad. antaga en förändring uti Utsk:s förslag, sorn de andra Stånden troligen icke medgifva, så kunde derigenom Utsk:s förslag, vid slutlig pröfning i förstärkt Utsk. gå förloradt, och den goda saken helt och hållet förfalla.
Jag anhåller således om bifall till Gtsk:s förslag.
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, framslälde Hr Gr. o. Landtm., att, i fall han ej misstagit sig, det förslag, som Gr.
Mörner afgifvit, och hvari samtlige de talare, som förut framstäldt serskildta yrkanden, med undantag af Hr Aminoff hade instämt, innehölle, att af förslräckningen skola högst två tredjedelar och minst en tredjedel utgå i form af lån, samt återstoden såsom kreditiv.
Propos. till bifall å litt. d. af Utsk:s förslag blef härefter framslåld och besvarad med starka
Nej, jemte åtskilliga Ja, hvarpå Hr Gr. o.
Landtm, hemstälde, om R. o. Ad. behagade antaga den af Gr.
Mörner föreslagna redaktion för litt. d., samt efter denna proposrns besvarande med starka Ja, jemte några Nej, förklarade det han härvid funnit
Jag vill icke uptaga tiden med att begära en votering, men anhåller, att få min reservation antecknad.
De härefter förekommande punkterne litt:s e. och f. biföllos.
Då nu punkten litt. g. företogs, framstälde Hr Gr. o. Landtm., att Frih.
Tersmeden yrkat, att denna punkt måtte erhålla följande Dl‘I1 19 Juni. 319 lydelse: ”Filialbank erlägger till Riksbanken 3 proe:s ränta, såväl å lånet, som älven å de summor, hvilka på kredilivet lyftas.
Då jag inom Utsk. tillhört den mening, som sjelfva Relänk. framställer, har jag nu, genom det beslut R. o. Ad. fallat, kommit att tillböra minoriteten.
Men frågan är ännu icke derigenom afgjord, emedan till dess gällande kraft erfordras tre Stånds beslut, och jag hoppas, att de öfriga RiksShn förena sig i de åsigler Utsk. framställt.
Talaren upläsle härefter följande:
Medgifvas måste, alt Filialbankerne skulle få ganska stora fördelar, om R.
St. biföllo, alt af den till Filialbankerne anslagna summan, 4;del får beräknas såsom kreditiv, och J:delar såsom lån, och alt lantan derå beräknades till endast 2 proc.; men detta medgifvande är ock enda och säkraste sättet för deras upkomst i större omfång tagit.
Skulle äter räntan bestämmas lill 3 proc., som af några talare är föreslaget, så blifver vinsten för Filialbanken endast 2 proc., emedan Filialbanken ej får räkna sig till godo, på de summor, som utlånas, högre ränta än 5 proc.
Dessa 2 proc:s vinst beläcka knappast omkostnailerne, och möjligen inträffade förluster, hvarföre jag tror, att under sådane vilkor, inga Filialbanker kunna upsla.
Filialbankernes egentliga fördel ligga uti kreditivet på Riksbanken ; men huruvida denna fördel är så stor, att man med full säkerhet kan antaga, att i den ort, der en Privatbank varit, men af en eller annan orsak uphört med sin rörelse; Filialbank vill organisera sig, som lemnar allmänheten alla de fördelar den af uphörd Privatbank erhållit, är åter en annan fråga, som ej så lätt kan besvaras.
Det är mycket lätt, alt genom ett penndrag förklara Privatbaukernes uphörande, men det är icke lika lått, att ersätta desamma.
Och jag vill ej tänka mig den villervalla, oreda och olycka, som skulle inträffa i den ort, der Privatbank varit och uphört, men ingen Filialbank upstått, som ersatte Privatbanken.
St. fick då träda emellan, antingen de ville eller icke ville, med inrättande af afdeln:s-kont. från Riksbanken, och Tumba bruk sättas i verksam^ het till sedlars fabrikation, d. v. s. vägen öpnas till en ny realisation, grundlagd redan genom de 20 milla-, som utöfver myntbestämningslagen få utgifvas i den allmänna rörelsen, och orsaken härtill vore, att man ej vill nedsätta räntan i Riksbanken, från 3 till 2 proc. på de bidrag Ständerne böra anslå lill Filialbankerne.
Bäst vore om Filialbanks-lagen så upgjordes, att de nuvar:de Privalbankerne vid oktroj-tidens slut, funno sin fördel vara, att öfvergå till Filialbank, då kunde de Hypolheker, som nu åro fästade uti Privalbankerne öfvertagas af Filialbankerne, för de lottägare, som vilja fortsätta Bankrörelsen.
Fördelarne häraf vore många, af hvilka jag blott vill nämna, att ingen rubbning för den stora allmänheten inträffade i deras enskildta förhållanden lill den uphörda Privatbanken, och den tillkomna Filialbanken.
Så tillgick åren 1846 och 320
Den 19 Juni. 1847, emellan de då uphörde och tillkomne Privatbaukerne, och alla voro nöjda och belåtne.