Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag ber om ursägt, att jag ännu en gång upptager tiden med besvarande af de anmärkn:r, sorn blifvit gjorde af föreg:de talare.
Motionären har velat af 33 § Ridd.- Ordn. hemta stöd för lagligheten af sitt förslag.
Ilan säger nemi., att som der omtalas suppleanter, utan att( några suppleanter sedermera särskildt, nämnas, så kan detta lydas på supple - 108 Den 7 Augusti. anter i allmänhet.
Jag tager mig friheten fästa uppmärksamheten på 37 § af Ridd.Orda., der det står, att en Ridd.Di* rect. skall väljas, äfvensom ock suppleanter.
Som nu Ridd.- Direct. skall hafva särskilda suppleanter, så afser den ifrågavar. 33 § Ridd.Ordn. i första rummet dessa och sedan äfven de i Reg.F. omtalade suppleanter för Tryckfrihetsnämnden och Justitiee-Ombudsmannen.
Enär det sålunda finnes några gifna §§, der suppleanter omtalas, synes klart att § har afseende på de i dessa §§ omförmälde suppleanter och ej på några andra, dem grundlagsskrifvaren ej känt.
Man har sedermera frågat, hvartill det skulle tjena, att R. o. Ad. afhölle sig från suppleanters utväljande på förhand, på grund att det ansågs för grundlagsvidrigt, enär det ändå vore omöjligt för R. o. Ad. alt hindra de öfrige Stånden ifrån alt handla efter en annan åsigt.
Svaret derpå har den värde motionären i ett föreg:de yttrande behagat sjelf framföra, dä han sagt: ”hvad angår det H. o. Ad. huru de andra Stånden besluta.
” I allmänhet är detta visserligen ej min åsigt, men öfvertygad är jag, att R. o. Ad. måste handla r«7/, och dervid följa blott sin egen tanka, ej den som möjligen emot grundlagens bud kunnat segra hos något af Medstånden.
Jag instämmer med de talare, som hafva yttrat sig för grundlagsvidrigheten af detta förslag, och anhåller, att begäran af propos. mätte afslås och motionen ej till remiss beviljas. Frih.
Palmstjerna, Nils Fredrik:
Jag har endast uppstått, för att fästa Ståndets uppmärksamhet på den rad, med hvilken nyss upplästa 79 § Riksd.Ordn. slutar.
Sedan uti det föreg:de af § blifvit föreskrifvet, huru förhållas skall, när Utsk:s Ledamot af de öfriga Slånden sig på kortare eller längre tid aflägsnar, tillägges här: ”R. o.
Ad. ställe sig, i dessa fall, Ridd.Ordn. till efterrättelse”.
Man har påstått, att propos. ä den af Hr Aminoff väckta motion, såsom vore den grundlagsvidrig, kan af Hr Gr. och Landtm, vägras.
Grundlagsändringar hero visserligen icke af R. o. Ad:s beslut, och motioner derom kunna icke ens hos Ståndet anmälas; men här är blott fråga om huruvida motionen öfverensstämmer med nu gällande Ridd.Ordn., hvilken kan af R. o.
Ad. med K. M:s bifall förändras.
Huruvida motionen verkligen öfverensstämmer med Ridd.Ordn. lemnar jag derhän, men bestrider, på grund af hvad jag nu anfört, den yrkade grundlagsvidrigheten deraf, och förklarar för min del, att jag anser den ganska förenlig med grundlagen.
Jag skulle fästa föga vigt vidden motion, som nu är föredragen, om den icke, i min tanka, stridde mot grundlagen; men jag behöfver icke uppräkna de skäl, som flere gånger i detta afseende under discussionen blifvit framställde af de ledamöter, som beslridt motionen.
Jag har det förtroende för Ridd.Ulsk:s ledamöter, att de skola läsa 23 § Ridd.Ordn. pä samma sätt som jag och utan att misstyda densamma, eller tolka den annorlunda än efter ordalydelsen; men Den 7 Augusti. 109 jag' lager mig friheten fasta R. o. A:s uppmärksamhet på det skäl, som jag anser vara mest talande emot motionen, nemi. dess ändamålslöshet.
Jag ber all få återkalla i R. o. Ad:s minne, huru det har tillgått vid föreg:de riksdagar; ty jag tror, att det endast är erfarenheten, hvarpå vi kunna bygga några slutsatser för framtiden, i händelse suppleanter skulle fä inträde i Utsk:n.
Jag erinrar mig, alt vid föreg:de riksdagar nästan alltid klagomål försports från de andre Stånden, och äfven inom vårt eget
Stånd deröfver, att R. o. Ad:s ledamöter allt för ofta varit frånvarande, och att det till och med ofta handt, att i ett Utsk., der R. o. Ad. har 12 ledamöter, vid flere sessioner å rad, icke mer än 2 eller 3 af dem varit närvar.
Jag erinrar mig äfven, att vid 1834 och 1835 års riksdag föreföll här en discussion i delta ämne, väckt med anledn. af adinonilioncr, som R. o. Ad. fått emottaga af Borgare- och BondeSt:n.
Denna discussion var ganska oangenäm för R. o. Ad., men man hoppades då att den skulle leda till det resultat, att
Utsk:ns ledamöter derefter mera noggrant fullgjorde sin skyldighet att infinna sig vid Utskms sammanträden.
Kort derefter valdes inom förstärkta SlatsUtsk., hvarest temligen vigtiga frågor förekommo, som borde intressera dem, som, med känsla af sitt vigtiga kall, bevista riksdagarne, 20 suppleanter af R. o. Ad., och, dä man fann detta antal för litet, ytterligare 30 suppleanter.
Icke dess mindre inträffade kort derefter vid ett af detta Utsk:s sammanträden, att R. o. Ad:s ledamöter befunnos bristande i fulltalighet.
Ad:s organisation ännu är densamma, så hemställer jag, om man verkligen kunde hoppas, alt ett bättre resultat nu skulle vinnas genom ett ringa antal suppleanters insättande i vissa Utsk.
Jag bekänner upprigtig!, att jag icke inser någon nytta af denna motion, om icke möjligen man kunde hoppas, att i det Utsk., som vid denna riksdag tilldrager sig all uppmärksamhet, nemi. Const.Utsk., de suppleanter, som dit inväljas, blifva mer påpasslige än annorstädes, så att man der finge se conseqvcnscn oafbrutet bibehållen i det hasardspel, som delta Utsk. sannolikt kommer att idka denna riksdag.
Ilr v.
Just den omständigheten, som Hr Hjärne har anmärkt, nemi. svårigheten ali få detta Stånds ledamöter inom Utskui fu 11 la 1 ig c, synes mig bäst lala för suppleanters väljande.
Förmodligen är det icke hans mening att afstyrka suppleanters väljande för R. o. Ad. till förstärkt StalsUtsk., eller andra förstärkta Utsk., för att derigenom vinna deu fulltalighet, som de eljest saknat.
Det säges vara öfverklagadt af de andre Stånden, alt R. o.
Ad:s ledamöter icke äro tillstädes.
Sådan klagan bar jag icke hört aug:de de egentliga Utskm; ty derpå kuuua de öfrige
Ståndens ledamöter icke annat än vinna ett större inflytande, och deröfver hör man sällan någon klaga.
Det enda som jag hört öfverklagas, är att R. o. Ad:s ledamöter icke varit fulltalige i förstärkt StalsUtsk.
Om någon annan än Ståndets egna ledamöter förer en sådan klagan, så borde han ihåg - 110 Den 7 Augusti. komma, att R. o. Ad:s ledamöter, då de kafva embeten i hufvudstaden, icke äro tjenstledige derföre att de äro riksdagsmän, och dels att de icke eller derföre äro betalte, såsom de öfrige Ståndens medlemmar.
Jag tror likväl icke, att det någonsin inträffat med R. o.
Ad:s ledamöter af förstärkt Utsk., att de, fastän tillstädes i staden eller ännu närmare Riddarhussalen, hafva afbållit sig ifrån att deltaga i förstärkta Ulskts omrösning; men månne icke sådane exempel finnas hos andre Stånd?
— Jag tror således icke, att Ståndet bör göra afseende pä Hr Hjärnes anmärkntr till afslag å motionen.
Jag har icke begärt ordet för att förlänga en discussion, sorn redan varat nog länge, utan blott för att svara på Hr von Hajlmansdorffs sista yttrande, hvaruti han åberopat, att i förstärkt StatsfJtsk. det ena eller andra Ståndets ledamöter uteblifvil vid voteringar.
Jag ber alt få erinra den värde talaren, att vid sista riksdagen R. o. Ad:s och PresteSt:s ledamöter vägrade alt votera i förstärkta StatsUlsk. öfver voteringspropos:r, sorn af StatsUtsk. blifvit fastställde.
Det är bekant, huru detta SlatsUtsk. ville sammanträda på annat ställe än här och votera.
Om ieke det beslut af alla Stånden varit vidlaget, att förstärkta StatsUtsk. icke får volera med mindre än att det skall vara fulltaligt, så hade votering i nämnde Utsk. kommit alt äga rum, 2:ue stånds protest oaktadt.
Jag tror således, att Hr v. Hartmansdorff icke här bort vidröra hvad som skett inom de andra Stånden, då detsamma äfven inträffat inom vårt, och ber att få förena mig med dem, som talat för vägran af remissen.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillåter, alt vi ytterligare aflägsna oss ifrån ämnet, torde äfven jag få tillägga något.
Jag vet ieke, att R. o. Ad:s ledamöter af förstärkt Utskott vid sisla riksdagen underlåtit infinna sig och rösta, när Ståndet förklarat omröstning böra äga rum; men om ledamöter i förstärkt StatsUtsk. underlåta att rösta när deras hufvudmän, Ståndet, förklarat omröstningen olaglig, så alt Ståndet icke kunnat godkänna voteringspropos., så handlade
Ståndets ombud i öfverensstämmelse med sin pligt.
Hade de gjort annorlunda, såsom Hr Westfeldt synes önskat, så bade de förhållit sig uppstudsige mot sina hufvudmän, och det hade val icke varit Adelsmän värdigt?
Jag ber blott få hänvisa den värde talaren lill 69 § Riksd.Ord.; der står, alt dä två Stånd stanna emot två — — — — — — — — — — — — — — — — — Detta anförande afbröts af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., med erinran, alt discussionen alltför mycket afliigsnade sig från det föredragna ämnet, hvarefter Ilr Westfelt åter erhöll ordet och yttrade:
Jag trodde mig kunna göra det, sedan det tillåtits
Ilr von Hartmansdorff, men skall icke fortsätta längre, utan blott hänvisa honom til! den af mig nyss citerade §.
Den 7 Augusti. lil Sedan R. o. Ad. härefter, uppå framställd propos., förklarat sig anse öfverliiggningen fulländad, yttrade H. Ex.
Hr Gr. o. Landtm., alt, på sätt redan blifvit upplyst, det åberopade stadgandet i 79 § Riksd.Ordn. icke afsåg R. o. Ad., utan blott de 3 ofrälse Stånden, och således pä föreskrifterne i Ridd.Ordn. berodde, huruvida föievar. förslag vore lagvidrigt eller icke.
I detta afseende förekom, dels i 19 § följande stadgande: ”Electorerne äligge äfven, att tillsätta ledamöter af R. o. Ad. i alla de Utsk., hvilka R.
St., med anledn. af 36 § Riksd.Ordn., tinna vara af nöden, samt alt vid inträffande ledigheter välja andra ledamöter i de afgängnes ställe”, dels i 23 § föreskriften: ”dä ledighet beviljats, sker val till ny Utsk:s-Iedamot under ledighets-liden”.
Af dessa stadgande!) syntes pätagligen följa, att R. o. Ad:s Electorer icke ägde på förhand utse suppleanter för ordinarie Utsk:s-Icdamöter, dä dessa antingen helt oell hållet afgå från sina befattningar eller i behörig ordning erhålla ledighet.
Deremot funnes hvarken i grundlagen eller Ridd.Ordn. stadgadt huru förhållas hör, för alt i Utsk. ersätta de ledamöter, som icke erhållit ledighet, men af laga förfall blifva hindrade att der inställa sig, och ansåg H. Ex. R. o. Ad. oförhindrade, alt för sådaue fall låta utse suppleanter; uti hvilken öfvertygelse II.
Ex. styrktes deraf, att såväl hos R. o. Ad. som hos de öfriga Stånden suppleanter varit utsedde i förstärkta Utsk., för hvilkas organisation några andra föreskrifter, än de som äro gällande för ordinarie Utsk:ns bildande, icke voro meddelade; och i följd deraf, samt dä Hr Aminoff i afseende på de i motionen begagnade ordalag förklarat, att han dermed icke afsåg annat än hvad Hr von Hartmansdorff föreslagit, hvilket inskränkte sig till de fall, dä Utsk:s-ledamöler icke fråuträdt sina befattningar eller erhållit ledighet, ansåg H.
Ex. sig oförhindrad att framställa propos. på remiss af denna motion lill Ridd.Utsk. Propos. pä Hr Aminoffs motion, jemte de i anledn. deraf afgifne yttrandens remitterande till Ridd.Etsk., blcf sedermera af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, gjord och af R. o. Ad. besvarad med starka ja, blandade med mänga nej, hvarefter II.
Ex. förklarade, det lian trott sig finna propos. besvarad med öfvervägande ja.
Jag utbeder mig att vördsamt få anmäla min reservation emot IL o. Ad:s beslut ang:de remiss af Hr AminolTs motion.
Jag stöder denna reservation på en punkt i 79 § Riksd.Ordn., hvilken visserligen redan blifvit uppläst, men som jag anhåller att ännu en gång få upprepa, för att visa att dess ordalydelse är alldeles klar.
Val ”må äfven för sig gå, då ledamot, flera än tre gånger å rad, från Utsk:s sammanträden, ulan laga förfall, sig afhällit, hvilket den främste derstädes varande ledamoten af hvarje stånd äge att i vederb. stånds plenum gifva tillkänna” etc.
— Då grundlagsstiftarne här hafva ingått i så noggranna detaljer, huru det skall tillgå med nytt val lill Utsk:sIedamot, sedan en ledamot blott 112 Den 7 Augusti. tre gånger å rad afhållit sig från Utsk:s sammanträden; vill det förefalla klart, att grundlagsstiftaren äfven skulle hafva uttryckligen föreskrifvit något ang:de val af suppleanter, om han ansett sådane behöllige för den händelse, att en Utskts-ledamot mindre än tre gånger sig från Utsk:s sammanträden afhållit.
Jemför man med detta förhållande den praxis, som under alla riksdagar sedan år 1809 befinnes hafva varit motsatt den mening, hvartill pluraliteten af R. o. Ad. nu genom remiss lill Ridd.Utsk. af den ifrågavar. motionen visar sig hafva kommit; så finner jag deruti en ökad anleda, att nu reservera mig emot Ståndets beslut.
Praxis har nemi. varit, att en ledamot ansetts kunna få vara från var. ifrån ett Ulsk. en, två eller tre gånger, utan att Utsk. derigenom ansells förhindradt att fortsätta sina öfverläggningar.
Den värde motionären har visserligen till stöd för sin sats anfört det förhållande, som äger rum i afseende på bildandet af de förstärkta Ut.sk:n; men i det afseendet innehåller grundlagen tydlig föreskrift, att Utsk. skall förstärkas lill så stort antal, att ledamöterue blifva 30 af hvarje Stånd.
Nödvändigheten af detta stadgande är tydlig deraf, att i förstärkt StatsUtsk. genom votering per capita med II.
Sl:s rätt afgöras de till detta IJtskrs handläggning förekommande ärenden ; men så är icke fallet uti de öfriga Ulsk:n, der ärendena blott skola förberedas.
Sedan motionären sjelf förklarat, alt hans motion icke har afseende på de fall dä längre ledigheler inträffa; så lärer väl, i enlighet med en persons yttrande, sorn hufvudsakligen understödt motionen, meningen dermed egentligen vara, att R. o.
Ad. borde välja suppleanter, hvilka skulle fylla de ledigheter, som, enligt hvad motionären sjelf medgifvit, ofta inträffa, derigenom att R. o. Ad:s ledamöter i Utsk:n af tillfälliga orsaker försumma alt infinna sig vid Ulsk:ns sammanträden.
Jag hemställer, i likhet med hvad Frih.
Hamilton yttrat, huru angenämt det skulle blifva för dessa ledamöter, som sålunda valdes, att inträda i de ordinarie ledamöternas ställe och jag hoppas, att det icke ofta skall inträffa, att ledamöterne bryta armar och ben af sig, eller råka ut för dylika olyckor, såsom en värd talare här har befarat.
Hr Rosenblads, Rernhard, d. 4 dennes på bordet lagda motion, att, såsom förskotter, lill dess 11.
St. derom annorlunda besluta, må anvisas för bankens län å fastigheter ytterligare 000,000 r:dr samt för bankens allmänna discontrörelse en innev. är indragen summa af 350,000 r:dr. Hr v.
Då jag begärde Hr Rosenblads motion på bordet, fästade jag dervid mindre vigt, och ämnade förnämligast hålla mig vid vissa siffer-förhållanden.
Men sedan jag i en tidning sett införd en dylik motion, uppläst i ett annat Stånd och innehållande samma siffror, som Hr Rosenblads, måste jag befara en öfverenskommelse att föranleda åtgärder, dem Den 7 Augusti. 113 Jern jag anser vanmäktiga att gagna den allmänna rörelsen, med mindre de skulle blifva vådliga för realisationens bestånd, och dem jag följaktligen finner mig pligtig att bestrida.
Ilr Rosenblad föreslår ett förskott af 600,000 r:dr till fastighetslån, hvaraf 550,000 r:dr för landt- och 50,000 för stadsegendomar, samt af 350,000 r:dr lill discontlån, att på lånccontoren efter behof fördelas.
— Hvar skulle delta förskott af nära 1 million r:dr tagas?
Det förmäler ej motionären.
Ifrån allmänna discontfonden kan det icke vara, emedan det just är till hennes förstärkning, som en del af förskottet skulle begagnas.
Likaså förhåller det sig med fastighetslånen, hvarest så stor summa icke ens skulle hinna indragas under den tid riksdagen förmodas fortfara.
Från jernbelåningen kan det icke vara, emedan ingen viss summa är för henne afsatt.
Månne det vore från handels-disconten ?
Det förmäles icke eller.
Hvarifrån skola då penningar tagas; ty banken har icke mindre sedlar i rörelsen, än proportionen af 5 till 2 emot silfverfonden tillåter, utan, enligt sista berättelsen, 1,504,000 r:dr derutöfver.
Banken är dessutom skyldig åt Riksg.cout 1,143,000. och åt allmänheten för upptagna lån . . . 418,000. 1,561,000. eller har jemte nyssnämnde 1,504,000. en öfverskjutande skuld af 3,065,000 r:dr.
Hr Rosenblads mening ärr utan tvifvel, att detta öfverskott skulle ökas med .... 950,000 r:dr nya sedlar, hvarigenom uppkomme en summa af . 4,010,000 r:dr utan motsvarande redbarheter.
Kunde man på en silfvercassa af nära 3 millioner utgifva så många sedlar som helst, utan fara för deras värde, sä vore företaget oskyldigt.
Men hvarföre inskränker det sig dä blott till 950,000 r:dr?
Hvarföre utlemnas icke alla de lån, sorn någonsin begäras, och för hvilka säkerhet kan ställas?
ty derpå vore ju räntor att förtjena, och behöfvande alt tillfredsställa.
Ja, hvarföre skulle ens några skatter betalas, ty med bankens sedlar kunde ju alla behof tillfredsställas?
Men Tumba är icke en så outtömlig guldgrufva, och det är rätt väl; ty eljest råkade vi utan tvifvel i oupphörligt krig med andra makter om besittningen af en sådan klenod.
Hr Rosenblads mening är således utan tvifvel, att bankens silfvorfond nog tål 1 million sedlar till.
Om andra ledamöter bär och i de öfriga Stånden tro så med, och hvarföre skulle de icke det, när en gammal Bancofullmäktig och realisationens forne hefrämjare är så stark i sin tro; så frågas, huru många millioner nya sedlar skulle då under ordet förskott utlemnas, utan motsvarande redbarheter i banken.
På det att dessa förskott ej måtte blifva så stora att förskjutaren råkar i obestånd, måste man nödvändigt återkomma till den frågan: huru mycket sedlar tål hankens silfyerfond.
R, St. hafva en 1 H.4 15 lii Deu 7 Augusti. gång, efter långa öfverläggningar, stannat vid förhållandet af 5 lill 2.
Om denna siffra är den bestämdt riktiga, vill jag hvarken neka eller bejaka; en längre erfarenhet skall visa det.
Men innan man viker derifrån, skall man väl betänka hvad man gör, särdeles under närvar, omständigheter, då silfverfonden utan andra motgångar, än en trög afsättning på jern, inom få år nedsjunkit under hälften af sitt förra belopp, och då en nu hotande missväxt snart kan, för brödfödans anskaffande, ytterligare förringa de återstående millionerna.
Att under sådana förhållanden hoppa öfver hufvudfrågan om vexelbankcus bestånd, för att åt lånebanken förskaffa 950,000 r:dr större tillgång, synes mig vara förhastadt.
Om det likväl skedde, hvad skulle dermed uträttas?
350,000 r:dr i allmänna disconten är en droppa i hafvet.
Den skulle för ögonblicket förnöja dem, som äro närmast i ordningen till discontlåns erhållande, men lemna den stora mängden lika otillfredsställd.
Vid förra riksdagen ökades denna fond med 500,000 r:dr, och Fullmäktige hafva sedan tillagt 350,000 r:dr.
Hr Rosenblads uppgifter bevisa, att medlens otillräcklighet är lika nu som tillförene.
Och hurudana äro de fordringar, som banken får i stället för sina med silfver inlösbara sedlar?
Jo sådana, att ban ej kan begagna dem till hypothek, om han sjelf behöfde och ville läna silfver, eller till stor del omöjliga att indrifva, om han ville indraga dem på en gång, eller till ett större belopp.
De 600,000 r:dr lill faslighetsbelåning kunde bättre förslå.
Men hvarföre är Hr Rosenblad nu så frikostig mot fastighetsägare, dä han förut sä häftigt bestridde det förskott af 350,000 r:dr, som jag och andra Fullmäktige redan förskaffat dem?
Utan tvifvel derföre, all vi ej ville göra nya sedlar utan valuta.
Deremot ville vi taga peuningarne från en fond, sorn fått mera, än hvartill hon varit berättigad, och lemna åt en annan, der lånrörelsen afstannat.
Om Hr Rosenblad föreslagit en sådan åtgärd nu, så bade saken varit af helt annan beskaffenhet.
Det är väl sant, att skuldsedlarne för bankens fastighetslån äro till hypothek på utrikes ort nästan lika så oanvändbara, sorn disconlrcversalen, och, om än bättre lill deras sanna värde, dock nära nog lika svåra alt indrifva.
Men om fastighetslåncn skola påskyndas, så finnes en annan utväg, nemi. alt taga penningar frän handelsdisconten, hvarest de utlånta sedlarne lättast kunna begagnas, och ulan tvifvel blifvit använda till att minska bankens silfverförråd.
Jag vill härmed ingalunda hafva sagt, att fastighetslånen äro för banken en tjenligare rörelse än lånen i handelsdisconten, utan jag har genom de sednares omnämnande blott velat visa, att Hr Rosenblad kunnat finna annan utväg lill de ifrågavar. förskotten, än den ali utgifva nya sedlar, utan motsvarande redbarheter till deras inlösning.
Men jag anser alla dessa åtgärder ännu vara för tidiga.
BancoUtsk. bör lemnäs lid att öfverskåda bankens och näringarnes ställning i stort, innan det inlåter sig på små pallia - i Den 1 Augusti. 115 liver, sorn för näriugarne inlet väsendtligt uträtta, men sorn skulle undergräfva stora grundsatser, och derefter måhäuda nberopas såsom prtejudieat för ali omstörta dem.
Jag afstyrkaderföre alla förskotlsåtgärder hvad hankens rörelse beträffar.
Hr von Troil Samuel Gustaf anförde skriftligen:
Jag skulle vid detta tillfälle ingalunda hafva tagit R. o. Ad:s uppmärksamhet i anspråk, om jag ej ansett Ilr Rosenblads motion såsom endast en förelöpare lill de mänga likartade frågor, hvilka utan tvifvel innan kort skola inkomma ifrån en sundel af våra låne-hungriga corporationcr, oell om jag ej derjemte trott mig finna, att en, visserligen välmenande, men i min tanka ovedersägligen falsk princip ligger till grund för den värde motionärens hela argumentation.
Eller kan man väl ännu i våra dagar påslå, att Riksbanken — denna centralanstalt för hela värt penningeväsende — skall, i en tidpunkt, dä förhållandet emellan silfver och sedlar redan betydligt understiger den fastställda proportionen, ulan att tänka på upprätthållandet af sin egen credit, idkeligen utgifva nya län, för att fördröja några bankruttmässiga jordägares eller näringsidkares cessionsausökningar.
Jag siiger med (lit fördröja, ty att förekomma deni lärer viii svårligen vara möjligt.
Dertill ligger det onda för djupt.
Vi lefva i en tid, dä jordägaren på lanta penningar köper sin faslighet, då näringsidkaren ofta på credit förskaffar sig sitt första förlagscapilal, dä få eller inga handelstransaclioncr contant betalas, och dä den som, det oaktadt, lyckats alt på dessa vägar förvärfva någon förmögenhet, vanligen kastar iu sina söner på embetsmannabauan, i stället för att insätta dem i en rörelse, som redan vunnit stadga och anseende.
Riksbankens hittills vidsträckta lånerörelse, hypotheksföreningaruas inrättande och den penniugetillgång, som genom privatbankerne blifvit satt i omlopp, har hittills uppehållit och de sednare åren till och med utvidgat delta lånevingleri.
Men att förlägenheten derföre skulle blifva så mycket större i samma mån som lånetillgångarne tröto, var lätt att förutse, och alt man under denna riksdag frän mera än ett håll skall uppdraga en mörk tafla öfver tillståndet, och bestorma R.
St. med förslag om sedelstockens ökande, är äfven lika gifvet.
— Lyckligtvis äga vi inom RancoUtsk. män med sä mycken verklig kännedom och så klara åsigter af hvad som hör ligga till grund för Statens financiella verksamhet, att jag hoppas, att detta och alla likartade försök att utvidga lånerörelsen, innan bankens egen credit blifvit betryggad, skola gå om intet.
Vare det långt ifrån mig att förneka den verkligen nödställda belägenhet, hvaruti nästan alla våra näringar befinna sig.
Jag tror likväl, att af dem alla är jordbruket i detta ögonblick minst att beklaga.
De framsteg detsamma gjort under det sisla decenniet äro ovedersägliga; och det är likväl för jordbruket motionären begärt cn vidgad lånerörelse af 550,000 r:dr.
Skulle jordbruket deraf verkligen vara i behof, så är det, jag 116
Den 7 Augusti. upprepar ilet ännu en gäng, en följd af den svindlande speculationsanda och det falska creditsystem, som utmärker vår tid, och förlägenheten kan då ej afhjelpas, förr än de mest skuldsatta egendomarne öfvergått i andra händer.
Alt Sverige hotas af en svår financiel kris, så framt det ej lyckas nu församlade
Ständer alt vidtaga verksamma åtgärder till dess afvärjande, torde för en hvar ligga klart i ögonen.
Denna kris, som uppenbarar, sig i missförhållandet emellan vår export och import, har sin grund, dels i den hos nationen inrotade lusten för fåfänga och vanan att lefva öfver sina tillgångar, dels, och hufvudsak ligast, i landets ringa productionsförmåga.