Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lagerbjelke, liksom nu Gr.
Ehrensvärd, emot förslaget invände, att de diplomatiska personer, som underhandla med hvarandra, skola vara af samma rang, och Gr.
Lagerbjelke begagnade dervid orden: »verba volant, scripta manent. llesultatet af alltsammans blef, att frågan den gången förföll.
Tiderna hafva sedan blifvit mycket förändrade, och Gr.
Anckarsvärd har såsom bevis härför anfört, hvad äfven jag nu uprepar, nemi. att kommunikations-anstalterna sedan den tiden undergått högst väsendtliga förändringar, och min fullkomliga öfvertygelse är, att man nu har vida lättare än då, att ombesörja diplomatiska angelägenheter, utan att jag derföre förnekar vigten af att
Kabinetterna underhålla diplomatiska förbindelser.
Jag anser således, att det nu skulle vara mera lämpligt att antaga Chargées d’Affaires än fordom, då det erfordrades lång tid för att erhålla uplysning och svar i diplomatiska 40fi Den 24 Mars. angelägenheter från de resp. hofven, hvarföre det också var nödvändigt, att Sverige der hade personer med stor erfarenhet och stort anseende, hvilka alltså hade anspråk på en högre lefnads-ställning.
Nu hafva vi sett, att under det sednaste årtiondet genom en la force de eliese marx vid alla vigtiga tillfällen antingen skickar särskilda embetsman, extra diplomater, eller ock korrespondera de K.
Personerna med hvarandra, hvaraf sig tydligen visar, att oaktadt gamla diplomatiska förbindelser bibehållas, diplomatien till en del förlorat sin betydelse.
Detta hindrar ieke, att det ligger i dynastiernas intressen att bibehålla denna yttre glans, likasom äfven inånga personer, hvilkas lefnadsbanor dervid äro fästade, finna sin fördel uti att kunna bibehålla denna del af embetsmanna-hierarki.
Man bör jemväl ihågkomma att en stor del af Regeriugarnes behof af meddelanden, är att härleda från tekniska oell komersiela föremål.
I sådant afseende utsändas personer för att studera de olika ländernas industri och handeis-förhållanden, hvarom diplomaterne, såsom deri icke upfostrade, naturligtvis icke kunna lemna uplysning.
Deras betydenhet blir i allmänhet derigenom mera underordnad utan att jag derföre vill frånkänna dem den betydenhet de kunna öga i sin egenskap af diplomater.
På grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag, att denna punkt måtte återremitteras, på det att
Utsk. måtte upgöra en mera åskådlig tablå öfver ställningen, så att man må kunna bedöma behofvet af det begärda anslaget, utan att jag derföre vill bestrida beviljandet deraf, men jag anser nödigt att kasta en granskande blick derpå.
Anckarsvärds anföranden, men sedan han förklarat, att lians upgifter vore origtiga, kunde jag afstå från något yttrande i ämnet.
De tvänne sista talarnes påstående, att länder kunna vara representerade af Chargées d’Affaires, ämnar jag till en början besvara.
De skäl som härför blifvit lagda till grund äro ingalunda nya, men det förundrar mig deremot, att dessa talare, som äga så mycken kännedom af lifvets alla förhållanden, skulle här uttala dylika åsigter.
Hrrme känna ganska väl, att
Chargées d’Affaires icke hafva det inflytande som Envoyéer.
De få endast kommunicera sig med UtrikesMinistern, hvaremot Envoyéerne kommunicera sig dels med UtrikesMinistern och dels med Regenten personligen.
Hela lifvet är insvept i former.
Det är en förm, att den ene hälsar på den andra, och gör man det ej, blifver nian ohöflig.
Så är äfven förhållandet Staterne emellan, hvarföre ock om den gne sänder en högre diplomatisk agent, den andra måste göra äfven så.
Man har här förnekat vigten af diplomatien, men livad hade väl Rysslands öde nu varit, om icke denna diplomati funnits, och jag tror, att den till fredens åstadkommande uträttat långt mera än vapnens makt.
Månne Danmark icke haft fördel af sin diplomati?
För att erhålla svar på denna fråga, behöfver man endast ga till liändelserne inom detta länd under åren 1848 och 1849.
Det Danska folket som insett detta och hvars representativa insti - Den 24 Mars. 407 tutioner äro så liberala att våra liberala
Hrr icke skulle önska sig något bättre än att hafva dem, har likväl icke prutat på de anslag, som blifvit begärde i och för underhållet af deras diplomatiska förbindelser.
Hvad dock en Minister kan uträtta, hafva vi sjelfve sett, ty Sundska tullfrågan blef löst af en Minister, men såsom ett bevis för den af Gr.
Anckarsvärd yrkade åsigt, har man åberopat, att Neutralitets-traktaten afslutades under Svenska Ministerns i Petersburg frånvaro.
Ehuru ämnet är grannlaga, må det likväl tillåtas mig nämna, att denne Ministers hustru låg döende uti Italien, hvarföre han ock måste lemna sin plats, och det var emellertid svårt att tillsätta en ny Minister under hans frånvaro.
Anckarsvärd har äfven sagt, att vi ändtligen kommit från Eysslauds inflytande.
På något sådant har jag aldrig trott, och ännu mindre tror jag, att vår Konung underkastar
Sig något inflytande, hvarifrån det än söker göra sig gällande, och min öfvertygelse är, att detta så mycket omtalade inflytande mera lefvat i vissa personers inbillning än i verkligheten.
Jag anhåller om bifall till denna punkt och detta på grund af hvad Gr.
Ehrensvärd anfört, i hvars yttrande jag instämmer.
Hr af Nordin, Gustaf:
Jag har begärt ordet i anledn. af tvänne talares yttranden, då de röra mig personligen samt innebära ett klander så väl emot Begeringen som mig, för det jag under några månader 1853 och 185 4 aflägsnade mig från Petersburg.
PIrr:ne behagade ursäkta, att jag inlåter mig i enskildta förhållanden, men detta torde vara nödvändigt för att kunna förklara rätta sammanhanget med denna sak.
I Sept. månad förstnämnda år erhöll jag bref från min hustru, som då vistades i norra Italien, att hon häftigt insjuknat.
Intet är väl naturligare, än att jag hos min Eegering begärde permission för att besöka henne, hvarpå jag erhöll det svar, att den högst betänkliga politiska ställningen i Europa för tillfället oundvikligen påkallade min närvaro på min post, men att, sedan förvecklingarne blifvit bilagda, den begärda tjenstledigheten skulle beviljas mig.
Jag förnyade min anhållan, men erhöll samma svar, och jag qvarblef alltså på min plats.
Korrt derefter meddelade Kyska ltegeringen till England Frankrike och Österrike ett förslag till Note att afgifva till Porten, med hvilken Note nämnde länders
Regeringar förklarade sig nöjde och lofvade de att understödja densamma hos Hofvet i Constantinopel.
Hela Europa trodde saken dermed vara bilagd; men olyckligtvis blef en depesch känd, hvilken Byska Regeringen aflat it till någon af sina Agenter, hvilken depeche åt den ofvannämnde
Noten gaf en tolkning som helt och hållet ogillades af de andre Kabinetterne, och förklarade man då, att man icke kunde hos Porten understödja denna note.
Jag hade lemnat Petersburg, då jag lika med alia andra trodde, att tvisten var bilagd.
Först vid min ankomst till Venedig erfor jag de nya oväntade förvecklingar som hade upkommit.
Kort derpå inträffar slaget vid Sinope och nära nog samtidigt erhöll jag en skrifvelse från UtrikesMinistern med underrättelse om den tillernade neutralitets-förklaringen; men som man förmodade, Den 21 Mars. att Ryssland icke hade något att deremot invända, oell krigs-oroligheterna i Östersjön icke kunde börjas förr än i slutet af April eller i början af Maj, samt England och Frankrike dessutom icke ens ännu förklarat Ryssland krig, fick jag tillstånd att qvarblifva tills vidare i Italien, dock anmodades jag att vara beredd att några dagar efter erhållen befallning återvända till Petersburg
Den 4 påföljande Jan. afgick en skrifvelse från UtrikesMinistern till mig som då vistades i Rom, uti hvilken skrifvelse man underrättade mig om att Ryska Regeringen emot all förmodan upkastat svårigheter emot erkännande af vår neutralitets-förklaring, hvarför jag fick befallning att genast återvända till min post.
Jag lemnade sålädes Eom d. 29 Jan., samt efter 18 eller 19 dagars resa — ty fortare kunde man ieke komma den årstiden, — inträffade jag i Petersburg.
Dagen efter min återkomst dit besökte jag Gr.
Nesselrode, som då gjorde åtskilliga invändningar emot vår neutralitet, hvilka gåfvo mig anledn. att genast begära en audiens hos Kejsaren.
Denna audiens var ganska lång, ty den räekte mer än en timma, men innan jag lemnade H.
M. hade jag erhållit
Dess uttryckliga försäkran om vår neutralitets erkännande.
Jag har nu gjort reda för förhållandet med denna sak, och om, af hvad jag nu haft äran anföra, någon slutsats skall dragas, så måtte det vara den att en Minister kan uträtta mera än en Chargé d’Affaires.
Ulsk. har blifvit strängdt klandradt både för motiver och tillstyrkande.
Hvad motiverna beträffar, så har Utsk. till en början sagt: »att Sverige, under de sednast förflutna åren, intagit en förändrad och i politiskt hänseende mera betydande plats inom Europeiska statsförbundet, lärer väl icke kunna bestridas.
Det har i dag visat sig, att Utsk. haft orätt, då Utsk. sagt, att det icke kan bestridas, enär det verkligen blifvit bestridt, nemi. att Utsk., för denna sin sats, icke framlagt några bevis.
Jag hemställer likväl till en hvar, som opartiskt betraktar sednare tiders händelser, om icke man måste erkänna, att förhållandet är sådant.
Man behöfver endast, för att öfvertyga sig härom, se på den upmärksamhet utlandet fästat vid Sverige.
De förvecklingar, som inom Europa förefunnits, hafva föranledt ett större erkännande af Sveriges betydenhet.
Några ordentliga bevis härför äro icke behöfliga för den, som vill se förhållandet såsom det bör ses.
Sedermera har man klandrat
Utsk. så väl för dess skäl för tillstyrkandet af bifall till ifrågavar:de anslag, som ock derför, att Utsk. icke framlagt några ordentliga stater.
Ett sådant framläggande af stater, hvad Minister-staten beträffar, har tillförene aldrig varit brukligt.
Man har endast lemnat ett bestämdt anslag till K.
M:s disposition, att fördelas efter hvad han anser lämpligt, och detta synes mig vara rätta sättet att gå till väga.
Utsk. har likväl icke tagit sina siffror i luften, utan till ledning för sitt omdöme, vid beräkningen af lönerna, har Utsk. haft ett särdeles väl utarbetadt betänkande eller förslag af UtrikesDepartdet, hvarom hvarje representant haft tillfälle att taga kännedom, enär det åtföljt K. M:s Propos., och på Don 24 Mars. 40» grund häraf har Utsk. ansett en tillökning af anslaget till Minister-staten vara af behofvet påkallad.
Af detta den K.
Proposrn följaktiga förslag synes, att de äskade förliöjningarne äro ganska obetydliga emot de anslag, som i 1830 års stat innehållas.
Det är egentligen på ett par ställen dessa anslag nu blifvit något förhöjda.
Så t. ex. var aflöningen till Ministern i Wien uptagen till 8,000 Edr Hamb.
Bko, men nu blifvit förhöjd till 1 1,000, och detta af det skäl, att lefnadskostnaden i staden Wien är dyrare än annorstädes.
Svenska Ministern i Petersburg åtnjuter lön efter 1830 års stat, och Ministern i Paris har, i st. f. 15,000 Edr Idamb.
Bko, erhållit 16,000 Edr samma mynt.
Samma är förhållandet med Ministern i London o. s. v. Således, när Utsk. fann att K.
M. önskat så ringa förhöjningar i den för 27 år sedan bestämda stat, har Utsk. jemväl, med afseende på de stegrade lefnadskostnaderna så val i Sverige, som andra länder, ansett sig böra tillstyrka bifall till den begärda förhöjningen.
Utsk. har härvid gått till väga på samma sätt, som i fråga om löneförhöjning inom andra StatsDepartir.
Jag tror mig alltså hafva bevisat, att Utsk. alldeles icke gjort sig förtjent af det klander, man här i så rikt mått tilldelat detsamma.
Hela den tillökade summan utgör 59,700 Edr Ernt och icke Bko, såsom Hr Hjerta sagt.
Man har här mycket talat om obehöfligheten af Envoyéer och tillika sagt, att vi Svenskar kunde alltför väl åtnöjas med att representeras i andra länder af Diplomater med lägre rang.
I detta afseende lärer väl Sverige icke kunna gå sin egen väg.
Sverige är en del af det Europeiska statsförbundet, och i fråga om beröring med främmande makter, måste landet ställa sig i jemnbredd med andra makter.
Jag tror icke det skulle vara nyttigt för Sverige att bryta sig en egen bana.
Den måste väl brytas af någon utaf stormakterna.
Allraminst synes för Sverige tiden nu vara inne, då stormakternas prseponderens synes snarare utvidgas än minskas, vid hvilket förhållande det måste vara angeläget att förbundet mellan makter närmare sammanknytes, och att diplomatien skötes af fullkomligt skickliga och i öfrigt lämpliga personer.
I början af discussionen yttrade en talare, att aflöningen till Ministern i Haag borde utgå af anslaget till l:a HufvudTiteln.
Jag tillåter mig att fästa upmärksamheten derpå, att Sverige der haft en Minister sedan långliga tider tillbaka, åtminstone finnes en sådan uptagen i 1765 års stat, och ingen lärer väl neka, att Sveriges intressen fordra, att vi äro i förbund med Holland, och detta just till följd af vår handel och vår sjöfart.
Jag skulle visserligen hafva mycket att tillägga, men då de gjorda anmärkmne blifvit af föregide talare vederlagde och tiden för öfrigt är långt framskriden, vill jag icke längre trötta Ståndet, utan anhåller om bifall å denna punkt.
Det vill synas, som om man upfattat mitt yttrande så, som skulle jag hafva klandrat, att Ministrar åtnjuta tjenstledighet, och i anledn. deraf får jag förklara, att detta alldeles icke varit min mening, och allraminst har jag 410 Den 24 Mars. syftat på den Minister, hvilken här yttrat sig och för sin begärda tjenstledighet haft så fullkomligt giltiga skäl, men jag sade, att om Chargés d’Affaires icke kunna upfylla de fordringar, man har på en Minister, det förundrade mig att man icke genast, vid tjenstlediglietens beviljande, skickade annan person, som hade de erforderliga egenskaperna.
I anledning af Hr Tornerhjelms yttrande an håller jag att få erinra, att jag förra gången alldeles icke föreslog, att en Minister-plats skulle förvandlas till plats för en Chargé d’Affaires.
Jag ansåg blott, att vissa omständigheter i Utsk:s Betänk, borde föranleda lill en ålerremiss, och i sammanhang dermed an'förde jag det öfriga.
För öfrigt vill jag genmäla det svar, man lemnat på min anmärkn. emot Utsk:s yttrande: »att Sverige under sednast förflutna åren intagit en förändrad och i politiskt hänseende mera betydande plats inom Europeiska statsförbundet.» Frih.
Tersmeden har lagt vigt på, att det är en sak om hvilken alla äro ense.
Jag vill icke bestrida att detta icke är en tanke, som allmänheten hyser, eller att en förändring inträdt i vår politiska ställning, men jag får fästa upmärksamheten derpå, att detta är åtminstone icke något officielt erkändt förhållande, enär UtrikesMinistern, i cirkulärer till främmande makter, förklarat, att någon förändring icke ägt rum i vår politiska ställning.
Om man likväl vill antaga, att ställningen är förändrad, så bör man val i alla fall vara ense om, att denna förändring skall bidraga till vårt betryggande, och att således icke Furst Metternichs yttrande om November-traktaten må kunna äga någon tillämplighet.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, framställt, att i afseende på denna punkt blifvit yrkadt dels bifall, dels af Gr.
Anckarsvärd, att hela anslaget för Ministerstaten måtte bestämmas till 300,000 Edr Ernt, och dels af Hr Hjerta återremiss, blef propos. till bifall å förevar:de punkt framställd och besvarad med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, det han ansåg
Ja hafva varit öfvervägande. i:de punkten.
Härvid förekom först och bifölls Utsk:s hemställan, att anslaget för skrifmaterialier och expenser samt extra utgifter å 3:e IlufvudTiteln må uphöra att innehafva egenskapen afl förslags-anslag, samt att, på sätt K. M. begärt, ett bestämdt årligt anslag för sagde ändamål i stället af E. St:r beviljas.
Då sedermera förekom Utsk:s hemställan ang:de beloppet af samma anslag, yttrade sig Hr Bildt: Såsom Betänk, utvisar har Hr af Nordin i sin reservation lemnat fullständig bevisning på otillräckligten af de utaf Utsk. föres’agna anslag, och jag torde med få ord få i Ståndets minne återkalla hvad reservationen innehåller. K. M. har nemi.
i Sin Propos. begärt 70,000 Edr af Sverige och 30,000 Edr af Den 24 Mars. 411 Norrige, eller tillsammans 100,000 Edr, hvarmed skola bestridas utgifter dels för telegrafdepecher och dels hemliga utgifter o. s. v.
Om man nu granskar en hvar af dessa poster, så finner man, att kostnaden för telegrafdepecher under år 185 5 upgått till icke mindre än 13,444 Itdr, en summa, som kommer att årligen ökas derföre, att detta snabba och viga kommunikationsmedel kommer allt mera att tagas i anspråk.
Hvad angår ekiperingspenningar, har K.
M. begärt 10,000 Edr, hvartill de i medeltal, under sednaste 5 åren, äfven upgått, men betraktar man den osäkerhet, som är möjlig i detta fall, så finner man att denna siffra är snarare för lågt än för högt beräknad.
Nyligen hafva MissionsChefs-platserna i Paris, Wien och Petersburg blifvit besatte och hvilka embetens innehafvare i ekiperingspenningar undfått sammanräknade 16,000 Edr Hamb.
Bko, eller 64,000 Edr Ernt, hvilka medel under loppet af ett år utgått och med 14,000 Rdr Ernt öfverstigit, hvad som för året varit beviljadt.
Man kan visserligen säga, att dylika omsättningar icke årligen inträffa, men säkert är dock, att de kunna inträffa i långt större skala, än jag här nu upgifvit.
Jag har dessutom af trovärdig man hört sägas, att dessa ekiperingspenningar, hvilka Staten består, motsvara ungefärligen -j|- af verkliga kostnaden på stället, så att i alla hänseenden Staten icke betalar för mycket.
Vidare förekommer hemliga utgifter.
Dessa äro uptagna till 12,000 Edr.
Att dessa utgifter icke kunna undvikas är en bedröflig, men tillika erkänd sanning, och beloppet är så ringa, att, enl. min åsigt, någon tvist derom icke kan upstå, men dä K. M., för bestridande af dessa utgifter, icke begärt mer än 12,000 Rdr, har Utsk. icke heller haft att föreslå ett högre belopp.
Sammanlägger jag nu dessa trenne poster, nemi. 15,000 Edr för telegrafdepeclier, 16,000 Edr till ekiperingspenningar och 12,000 Rdr till hemliga utgifter, får jag ett belopp af 43,000 Edr.
Dessutom bör ihågkommas, att af dessa summor UtrikesDepart:tet skall betala 9,000 Edr för sina bref, som tillförene blifvit detsamma ersatte från Postverket, och man har redan med 2,000 Edr kommit öfver denna summa, hvarförutan tillkommer prenumerationskostnad på tidningar, kurir-resor m. m.
Häraf visar sig således, att K.
M. endast begärt det nödvändigaste, och att livad Utsk. tillstyrkt följaktligen icke bör bifallas, enär, i händelse brist på en eller annan post skulle upkomma, ersättning för densamma, efter Utsk:s förslag, icke får tagas der någon behållning kunnat upkomma.
På grund häraf anhåller jag om afslag på Utsk:s Betänk, och bifall till K. M:s Propos.
Jag kan icke instämma med den siste talaren.
Jag tror, att då en så betydlig tillökning i anslagen på denna Titel blifvit beviljad, den nu ifrågavar:de ringa nedsättning kan hafva skäl för sig.
Det egentliga skäl, som syntes ligga till grund för den siste talarens åsigter, var att E. o. Ad. redan godkändt den grundsats, att Envoyéer skola finnas på de särskildta ställena, derigenom att E. o. Ad. redan antagit ett förslag, som i det afseende blifvit framstäldt; men om det också, un - 112 Den 24 Mars. der vissa förhållanden, kan vara nödvändigt att hafva sådana personer på vissa platser, kan det åter väl icke vara nödvändigt att alltid hafva sådana Således, om brist yppar sig på ett eller annat ställe inom denna Titel, kan den väl fyllas från något annat anslag derinom.
Jag vill dock icke längre söka utveckla mina åsigtér i detta ämne, emedan tiden redan är alltför långt framskriden.
StatsUtsk. föreslår en afprutning af 20,000
Edr på det af K.
2:ne skäl åberopas härför.
Det första att 3:dje HufvudTiteln är redan alltför stor.
En annan talare har visat att så är långt ifrån händelsen.
I förhållande till folkmängden är den tvärtom liten jemförd med andra länders.
Den understiger med 100,000 ltdr hvad Danmark med 2,000,000 innevånare för samma ändamål anslagit.
Utsk:s andra skäl är att intet verkligt behof vore bevisadt.
Jag vet sannerligen icke, huru man skall kunna noggrannare redogöra för 100,000 Edr än som K.
M. här i Sin propos. gjort.
Hr Bildt har redan upplyst detta, jag vill således icke besvära ståndet med ett återupprepande af samma skäl.
Månne nu några besparingar verkligen kunna göras.
Månne våra diplomater böra frysa, skola de icke få läsa tidningar, icke få skrifmaterialer icke skicka telegrafdepecher, icke använda kurirer, eller skola väl embetsman aflönas så att de svälta, månne den ringa summa, som utgår till ekiperingspenningar ytterligare skall inskränkas, ehuru det redan visats, att den under sednare år varit helt och hållet otillräcklig, nr detta allt ogörligt återstår endast 12,000 Rdr.
Jag måste i sanning lyckönska det land, hvars regering i och för bestridandet af hemliga utgifter icke behöfver mer än denna lumpna summa.
I England haiman för samma ändamål anslagit 50,000 P. St.
En gifven följd om vi nu nedsätta anslaget, är äfven att Norska Stortinget kommer att på sitt håll afpruta något och detta med rätta.
Ingen lärer nemligen på fullt allvar förneka billigheten af de fördelningsgrunder K.
M. upställt de båda folken emellan.
Den mindre Staten bör väl icke betala lika med den större äfvensom den mindre ej eller bör fordra större inflytande än det som svarar mot dess andel i utgifter; att K.
M. kommer att iakttaga detta vid de Diplomatiska platsernas besättande derom är jag förvissad.
Antaga Ständerne StatsUtsk:s förslag i denna punkt lärer väl den upkommande bristen få ersättas genom indragning af en eller flere Minister-platser, troligen i första rummet den nya i Constantinopel.
Den är likväl för Sverige — en af de vigtigaste.
— Vi glädja oss alla just i dag åt en hedrande underhandling den vår diplomati lyckats afsluta, må detta blifva ett ytterligare skäl till afslag å StatsUtsk:s Betänk, i denna del.
Det förefaller som ett sorgligt upkok från en förfluten tid, då man här ansåg den högsta vishet ligga deri att liksom snäckan krypa in i sitt skal, att noga akta sig att inblandas i någonting.
Vi borde omsorgsfullt dölja oss, på det Europa godhetsfullt skulle glömma bort oss.
Sverige har vaknat från denna usla slummer, har återtagit det rum henne tillkommer i det Stora Statsförbundet.
Hon skall icke eller neka sin Eegering medel att Den 26 Mars.
413 vare sig med svärdet eller pennan försvara detta rum.
Jag yrkar bifall till K. M. Propos. Frih. af Ugglas, Curt Gustaf:
Den utväg Hr Mannerskantz föreslagit för att afhjelpa den brist, hvilken lian icke bestridt skall uppkomma, kan jag icke godkänna, lian har nemi. tillstyrkt, att den upkommande bristen skulle fyllas från något annat håll.
Jag förmodar att då K. o.
Ad. biföll hvad K. M. begärt till MinisterStaten meningen var att de platser som der uptagas skulle fortfarande vara ständigt besatte.
Att använda medel som äro tillräcklige för ett ändamål, men otillräcklige för ett annat, är en sats som jag icke kan gilla och leder vanligen till misshushållning.
Vill man nedsätta det anslag K. M. begärt, måste man hafva klart och tydligt för sig, att anslaget är för högt beräknadt, hvilket jag betviflar någon kan visa.
Om man går tillbaka till år 184 0, så finner man, att då fanns ett anslag af 100,000 Itdr till extra utgifter i allmänhet, hvaraf 41,000 voro anslagna till UtrikesDepartementet.
Nu begär K.
M. en högst obetydlig tillökning i det anslag som år 1840 ansågs erforderligt.
Jag anser detta billigt och tillstyrker bifall till K. M:ts Propos.
Pir Mannerskantz: 5:te punkten häntyder derpå, att utan hinder af den fördelning som i föregående punkt är gjord, K.
M. kan vid upkommande brist någonstädes inom denna HufvudTitel taga fyllnaden från annat ställe inom samma Titel — hvarmed den sednaste talarens anförande torde vara nöjaktigt besvaradt.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, framställt, att i afseende på Utsk:s ifrågavarande hemställan, Hr Mannerskantz yrkat bifall, men Hr Bildt yrkat att, med bifall till K.
Propos, anslaget för skrifmaterialier och expenser samt extra utgifter å 3:dje PIufvudTiteln, måtte bestämmas till 70,000 Itdr Ernt årligen, blef propos. till bifall å Utsk:s förevar:de hemställan först framstäld och besvarad med starka
Nej, blandade med Ja, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om K. o. Ad. behagade bifalla K. M:ts Nåd.
Propos. i denna del, samt sedan svaren härvid utfallit med starka
S-.le punkten.