Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuru jag i allmänhet anser olämpligt att framhålla sin egen person, så, enär den siste talaren åberopat exempel af sig sjelf, torde äfven jag böra framställa den erfarenhet jag kunnat inhämta om undervisningen i skolan.
Och torde jag måhända icke vara obehörig att på detta rum yttra mig om de klassiska språkens studium, enär jag uti Philosophiska graden i 2:ne af dem erhållit det högsta videtur och uti det 3:dje näst det högsta.
Således, om man skall åberopa pappersmeriter, är jag kompetent att yttra mig; men just derigenom, att jag en längre tid varit sysselsatt med de klassiska språkens studium, har jag kommit till de åsigter jag uttalat i min motion, och hvilka härleda sig från kännedomen om det ringa resultat, som vinnes genom de stora ansträngningar, hvilka vanligen nedläggas på detta studium.
Hvad jag så väl i min motion som på detta rum nu yttrat gäller icke blott för vårt kära fädernesland utan äfven för andra länder.
I Tyskland, hvarest klassisiteten skattas högt, är det numera mycket sällsynt, att finna någon, som med lätthet talar Latin; att tala Grekiska kommer numera icke i fråga.
Hvad Hebreiska språket beträffar, så är kunskapen deri långt mindre än i Grekiska och Latin, ty det finnes i vårt fädernesland väl knappast 10 eller 20 personer, som läst hela Bibeln på originalspråket, och Bibeln är likväl icke någon särdeles vidlyftig bok.
Och icke kan man väl gerna anses vqra fullt hemmastad uti ett språks litteratur, derföre att man på detta språk läst omkring ett tusen sidor; hvilket pensum dock är det högsta, hvartill de, som vilja anse sig särdeles hemmastadda i Hebreiska litteraturen i allmänhet hinna genomgå.
I min motion har jag icke yrkat uteslutande från undervisningen af Latinska språket utan endast att dess studerande skall framflyttas till en sednare ålder, men deremot vill jag att Grekiska och Hebreiska skall utgå.
Skol-stadgan- uptager allt för många ämnen, som skola ingå i undervisningen, och några måste derföre uteslutas, men hvilka?
Ar det icke lämpligast att utesluta dem, som endast minoriteten kommer att studera.
Såsom bevis för nödvändigheten af ett tidigare studium utaf Latinet har Hr Printzensköld sagt, att
Tegnér för sin utbildning till talare och skald haft att tacka studiet af de klassiska språken.
Jag har aldrig beslridt nyttan, utan nödvändigheten af de klassiska språken; Och hvad jag egentligen klandrat, är dels det förtidiga studiet af Latinet, innan ännu andra, mera vigtiga kunskaper blifvit inhemtade; dels ock sammanförandet af ett för stort antal läroämnen; af hvilket förhållande er. ytlighet är att förvänta, utom det trassel, som upstår genom den lemtiade valfriheten i fråga, om undervisningsämnena.
Att likväl icke de klassiska språkens studium är ett oundgängligt vilkor för utbildandet af skaldeförmågan, torde äfven Hr Prinzensköld medgifva, när han erinrar om en af verldens största skalder, hvilken troligen aldrig hört nämnas Athéns eller Boms namn.
Det är icke anledn. förmoda, att hvarken Ossian eller Eddans författare kände de klassiska språken.
Hvad särskildt angår Latinska språket, så träffar det sig icke bättre, än att sjelfva skaldekonstens fader derom icke ägde eller kunde äga någon kännedom.
Homerus
Den 17 Oktober. har sådant oaktadt bibehållit sitt anseende, och icke kunnat fördunklas af de Romerske poeterne.
Lika litet som Virgilius kunnat bortskymma Homerus, har Horatius kunnat öfverträffa Anachreon eller Pindarus.
En af anleduingarne till Grekernes förträfflighet, torde kunna sökas deri, att deras bildning och åskådningssätt var rent nationel.
De ltomerske förlattarne blelvo alltid mer eller mindre imitatörer.
En värd talare har sagt, att de exempel, jag i mitt förra yttrande omnämnde, voro snillen, och att de äfven utan studiet af de klassiska språken ändock brutit sig fram till deras föresätta mål.
Med all aktning för de ledamöter af R. o. Ad., hvilka genomgått Carlberg, tror jag likväl, att ingen vill påstå det de samtlige äro snillen, men de visa sig fullkomligt jemförliga med oss, hvilka fått den klassiska bildningen.
Jag för min del vill icke på något sätt göra en del af dem lörsta rummet stridigt.
Frågan reducerar sig således dertill, att, då på grund af de utaf reservanterne oell Hr Tham framställda anmärkn. man redan vunnit visshet derom, att den utfärdade Skol-ordn. är olämplig; tillse, hvari felet ligger?
För min del svarar jag, deri, att man velat förena 2:ne stridiga åsigter i stället för att välja endera.
Jag anser det hafva varit mycket bättre, om man oförändradt bibehållit principen för den gamla skolan; än att gå en medelväg emellan denna och den nya.
Alla erkänna, att Skol-ordn. uptager för många ämnen och att något måste uteslutas.
Föreslår jag då de gamla språken, så säga Hrr Printzensköld och Tersmeden: nej! det går icke an.
Vill jag utesluta de moderna språken så svararman också nej.
På samma sätt med vetenskaperne.
Men då något likväl måste bort, torde sådant lämpligast ske med de ämnen, sorn'en dast inhemtas af en högst obetydlig minoritet.
Och dessa äro just Grekiskan och Hebreiskan.
Hur många af Eder, mine Hrr, kunna väl dessa språk?
Jag trotsar Hr Tersmeden sjelf att kunna på Grekiska besvara detta mitt anförande.
Hebreiskan vill jag icke ens nämna.
Jag går så långt att jag t. o. m. påstår det högst få på detta rum skulle kunna yttra sig på en klar och flytande Latin.
Derföre att den möda och de ansträngningar, som ödas på de klassiska språken, i allmänhet medföra så obetydliga resultat, har jag velat att detta studium, i stället för att vara ett allmänt bildningsämne, måtte blifva betraktadt endast som ett specialstudium, hvilket, bibehålles blott för dem, hvilka hade håg och lägenhet att deri förvärfva sådan grad af kunskap, att de kunde skörda frukt af sin derpå använda möda och icke framdeles komma till det nedslående medvetande, att deras sträfvande varit ändamålslöst.
Till en början får jag förklara, att jag aldrig fördömt den klassiska bildningen eller Latinet såsom en värd talare yttrat; men jag påstår deremot att sedan It.
St:r genom (öreg:de och K.
M. genom sednare beslut en gång borttagit, om jag så får säga, den historiska grundvalen för våra studier, och utstakat en ny D en 17 Oktober. ny grund för dem, återstår intet annat, än att skolan bygges på denna nya grund, så att lion upfyller sin bestämmelse att upfostra alla medborgare.
De Hrr, hvilka betvifla, att erfarenhet redan vunnits om Skol-ordir-s olämplighet, kunna öfvertyga sig derom genom besök i hvilket SkolKolkm som helst.
Efter först till bifall å förevide punkt framställd propos. som besvarades med starka
Nej blandade med Ja hemställde Hr Gr. o. Landtm, om E. o.
Ad. ansåge de emot denna punkt gjorde anmärkmr föranleda till återremiss, och ropades härvid starka Ja jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ausåge
S:dra, 3:dje och 4;de punktcrne.
I öfverensstämmelse med det af II. o. Ad. nu fattade beslut, hemställer jag, om det icke vore lämpligt att återremittera denna punkt, helst det af Utsk. åberopade skäl, eller att 24 Kap. 3 g kyrkolagen skulle göra denna fråga till en lagfråga, saknar all grund.
Denne § innehåller, att Biskopen skall hafva inseende öfver skolan.
Ett sådant inseende beröfvns honom ieke, äfven om skolan fåren annan Styrelse.
På grund häraf och då de af Utsk. åberopade skäl icke förefinnas, anhåller jag om återremiss af denne punkt.
Uti min motion har jag anmärkt, att Biskoparne efter den nya Skol-ordn. tillerkännas allt för stor makt öfver elementar-läroverketia, enär de eid. 82 § ega rätt, att, derest vid förekommande fall föreskrift saknas, för tillfället besluta och stadga, och då, med undantag af loreskrifterne i afs:de på lärarnes tillsättande, undervisningens allmänna ordnande och den del af skoltulcten m. m., som tillhör LärareKolhm, der Biskopen äfven kan taga säte såsom ordförande, i öfrigt ingenting är, ang:de skolans Styrelse, genom lag bestämdt, blir Biskopen enrådande nästan i allt, som för tillfället kan förekomma att afgöras.
I afsule på lärares tillsättande har uti Skol-ordmn, i strid med hvad för alla andra myndigheter är stadgadt, influtit den vidunderliga föreskrift, att icke yngste ledamoten utan Biskopen skall först afgifva sitt yttrande, och i händelse af paria vota har Biskopen 2:ne röster.
Jag måste således för mig sjelf framställa den frågan, hvilka skäl kunnat förmå Chefen för EcclesiastikDepart:tet att tillstyrka för Biskoparne en så mycket större makt, än den ordföranden i alla andra Kollegiala verk tillerkänts.
Vidare skall Biskopen, så ofta hans tid det tillåter, öfvervara examen i läroverken, men i öfrigt har man icke ålagt honom något rörande tillsynen öfver desamma.
Utsk. säger, »att då Utsk. i l:sta punkten af detta Utlåt, funnit sig böra afstyrka väckte IX H. 10 146 Den 17 Oktober. förslag om ny läse-ordnings utarbetande genom utsedde komiterade, innan den munde hunnit under någon tids tillämpning af erfarenten pröfvas, Utsk., i öfverensstämmelse härmed, ock anser någon åtgärd f. n. icke böra vidtagas tilt beredande af ändring i nu förev:de vigtiga del af Läroverk s-stadgan.
Jag hemställer, huruvida detta Utsk:s yttrande är riktigt, ty om Utsk. velatgilla läs-ordningen följer väl icke deraf, att
Biskoparne böra tillerkännas en så diskretionier makt.
Vidare säger Utsk., »att det förslag i den af mig framställda syftning skulle innebära ändring i det genom 24 Kap. 3 § i kyrkolagen åt
Biskoparne updragna inseende öfver undervisningsväsendet, och att således Utsk. ej är befogadt att derom göra framställning.» Gar man till denne af Utsk. åberopade §, innehåller den, att Biskoparne skola och hafva noga upsigt öfver Gymnasier och Skolor, så ock ungdomens uptucktelse efter Skol-ordn., uti hvilken ingen må egenvilligt göra någon ändring.
I)e skola ock se på lectores och skolbetjente med hvad flit, åhoga och nytta the therns embeten förrätta, inga andra dertill befordra än dem de förvisso känna och veta vara ungdomen nyttige, afskaffa dem, som oskicklige och försumlige äro samt förfara med dem på samma sätt, som i 19 Kap. stadgadt är.»
Håller jag mig nu vid denne af dessa föreskrifter, att Biskoparne skola hafva upsigt öfver rektorer och skolmästare så innefattar den endast, att Biskopen skall vara Ephorus öfver elementarläroverken.
Denna befattning har ingen velat beröfva honom.
Fäster man sig åter vid hvad som står i kyrkolagen: att Biskoparne skola afskaffa oskickliga lärare &'c. och tager detta strängt efter bokstafven samt fortgår ur den synpunkten, att skollagen icke kan ändras derföre att mitt förslag i det hänseendet är stridande emot kyrkolagen, så upstår det förhållande, att alls icke någon ändring i Skol-ordmti kati tillvägabringas med mindre än att kyrkolagen på samma gång varder ändrad.
Den nya Skol-ordmn är fullkomligt olämplig, emedan efter densamma Biskopen har uteslutande rätt att befordra och afskaffa lärare.
Men nu är så stäldt, att nu gällande llegtsFm tilldelar K.
M. rätt att, utan afs:de på hvad förut varit stadgadt, organisera alla stats-inrättningar.
Det är icke jag. som påstår, att det ligger något önskvärdt i, att denna makt tillhör ensamt den ene statsmakten, men Grundlagen har likväl gifvit K.
M. denne makt, och således böra väl Biskoparne taga skeden i vackra handen, som man säger, och icke få vara enrådande.
Jag anser således, att Utsk:s mot min motion anförda skäl äro fullkomligt underhaltiga, hvarföre jag fortfarande vidhåller densamma.
Afven får jag föreslå, att Utsk. vid besvarandet af återremissen måtte föreslå R.
St:r antagande af Hr Lallerstedts reservation så lydande: »att K. St:r, med åberopande af den underd. begäran om ett ändamålsenligare ordnande af styrelsen öfver elementar-läroverken, som II.
St:r redan är 1848 framställde, och af den ytterligare anledn. till förnyandet af denna begäran, som upkommit genom den nya läroverksstadgan och det derigenom skedda uphäfvandet af revisionen öfver Rikets elementar-läroverk, måtte till K.
M. ingå med en ny ttnderd. begäran, att K.
M. måtte i Nåder upfylla den önskan, som R. St:r
Den 17 0 ktober.
147 i detta hänseende vid beviljandet af de ökade anslagen för elementar-läroverken förut framställt, samt till Rikets härnäst sammankommande St:r göra nådig framställning i ämnet», samt att detta förslag matte sättas i sammanhang med återremissen af den punkt, som angår läse-ordningen.
Den först till bifall å förev:de punkt framställda propos. besvarades med starka
Nej jemte åtskilliga
Ja och efter sedermera gjord hemställan om R. o. Ad. ansåge de emot denna punkt gjorde anmärkmr föranleda till återremiss, hvarvid ropades starka
Ja jemte några Nej, förklarade Hr Gr. o. Landtm, att han ansåg ja nu hafva varit öfvervägande.
6:le punkten.
Härvid företogs först Utsk:s hemställan i afs:de på Hr Cederschiölds under litt.
A, B, 0 och D uptage yrkanden; och yttrade sig derom:
Jag har begärt ordet i anledn. af Hr Tersmedens yttrande, att desse punkter voro orimliga och icke sammanhang ägande.
Hvad först angår punkten A), så måtte det väl vara i sin ordning, att man söker ställa studentexamen i öfverensstämmelse med fordringarna i skolan.
Hr Tersmedens anmärkn. kan således icke rimligen röra annat, än mitt yrkande, att i student-examen borde fordras det man i alla dithörande ämnen approberades.
Detta har jag yrkat under förutsättning, att i skolorna icke undervisades i andra ämnen, än dem, som vore nödvändige för en humanistisk bildning och dertill erfordras enl. de af mig förut framställda åsigter ingalunda Latinska språket, men för dem, sorn önska undergå examen i detta språk, har jag gjort ett undantag.
Beträffande punkten B) så ligga motiverne för densamma uti det föreg:de, så att om skolan regleras som jag önskar, skulle studentexamen motsvara magistersgraden sådan den nu är, med undantag af Grekiska och Hebreiska.
Att en yngling vid 19 å 20 års ålder mycket väl kan hafva lika stora kunskaper, som magistrar nu för tiden, det visar sig deraf att många vid denna ålder blifvit promoverade; hvartill, enl. min erfarenhet, alldeles icke erfordras öfverlägsna naturgåfvor.
I punkten C) har jag sagt, att till prestexamen icke erfordras Latin och Hebreiska för andra än de, som önska de högre betygen.
Detta ansåg Hr Tersmeden som en galenskap; ehuru han icke ledde sådant i bevis.
F. n. är väl stadgadt att dessa språk skola studeras af blifvande prester; men huru många af dem, som endast erhålla de lägre betygen, eller-vinna magistergraden, ega väl uti dessa språk någon kunskap, värd att nämnas.
Här har en talare omnämnt drängstugan.
Jag undrar, huru mycket Latin och Hebreiska som talades der.
Jag har velat, att presterne skola kunna läsa Novum Testamentum på grundspråket, derföre att detta är grunden för vår lära.
Gamla Testamentet är väl äfven en basis, men icke så nödig som Novum Testamentum.
Ett högst ringa antal af våra prester kan läsa Gamla Testamentet på originalspråket och 99 af 100 kunna knappast mer än iäsa lie - Den 17 Oktober. breiska innantill.
Att så är förhållandet lärer icke Hr Tersmeden kunna bestrida.
Genom antagandet af mitt förslag i detta hänseende skulle icke någon förändring ske uti presternes kunskapsmått af dessa språk; men hvad som blefve deraf en säker vinst vore, att en dyrbar tid, som nu bortslösas utan att dermed vinnes något resultat, kunde besparas för att användas på ett verkligt studium af Theologien.
Och kommer troligen icke studiet af berörde språk derföre att uphöra, enär personer med lust och håg skulle icke saknas, hvilka ville eftersträfva de högre betygen, samt derigenom grundlägga företrädesrätt i befordringsväg.
— Blott det falska skenet borttoges; och della hette della och icke något annat.
Uti punkten d, har jag yttrat, att den nuvrde magistergraden skall afskaffas samt i stället inrättas magistergrad för hvarje särskild vetenskap.
Härom säger Utsk.: »att då hufvudsyftemålet med den af motionären yrkade förändring af magistergraden varit att motverka studiernas splittring på allt för många ämnen för befordrande af mera grundlighet i färre vetenskaper, detta syftemål i väsendtlig mån befrämjas genom hvad redan är stadgadt uti K. M:s Nåd.
Bref d. 22 April 1853, hvarest, i fråga om antalet af betygs-enheter, sorn vid afläggandet af philosophiae kandidatsexamen bör förvärfvas, afs:de företrädesvis fästes derå, att goda vitsord erhålles i färre närbesläglade vetenskaper.»
Här tyckes Utsk. medgilva, att det icke var så förbannadt galet oell till stöd derför har det sagt, att Konungen redan gått den väg jag påpekat.
Det måtte väl då icke vara så rasande.
Men hvarföre kan man icke gifva olika saker olika benämningar.
När man hör omtalas philosophiae magister,'skulle man tro, att de hafva kunskaper i samma ämne, men händelsen är likväl, att den ene icke läst philosophi, deu andre icke klassiska språken, för den 3:dje är mathematik och den 4:de naturvetenskapen fullkomligt främmande ämnen.
Jag har velat att namnet skulle tillkännagifva bety^ delsen, så att icke en philosophiae magister skulle nödsakas erkänna att han icke kunde philosophi; och att de måtte förskonas från den förlägenhet, hvari en titulär lagman försattes, då han en gång rådfördes i en juridisk kasus.
Dervid han nödgades svara, att han icke var en sådan lagman, som kände lagen.
Jag vill i detta afs:de gå raka vägen och icke på omvägar söka hvad som omedelbarligen kan vinnas; Genom mitt förslag skulle onekligen större grundlighet, än som nu är att förvänta, kunna åstadkommas.
I en tid, då vetenskaperne hunnit en så hög grad af utveckling, som f. n., är det af hög vigt, att den, som önskar göra några större framsteg och icke blott inlära en vetenskaps kända sanningar, utan äfven än ytterligare utveckla densamma, — är det nödigt, säger jag, att han redan tidigt dermed börjar, och icke bortslösar sin bästa ungdomskraft på inhemtandet af en mängd olikartade kunskapsgrenar.
Grundlighet är det jag framför allt åsyftar.
— För att icke vidare uptaga tiden, yrkar jag att demra puukt måtte varda återremitterad i sammanhang med de öfrige.
Jag skall icke inlåta mig i något tal öfver Den 17 Oktober.
14» alla de särskildta punkter som nu blifvit vidrörda, men en af dem har så stött mig för hufvudet, att jag icke vågar vara tyst.
En ledamot, hvilken jag för min del anser såsom reformator i undervisnings-verket, har nemi. yrkat att man skulle få taga prestexamen, utan att examineras i Latin och Hebreiska.
Jag vågar icke biträda denna åsigt, ty jag anser att den Tyska prestbildningen i detta afs:de bör utgöra vårt ögonmärke.
Den Tyska prest' bildningen står i nära sammanhang med reformationen, och vi Svenskar stå, med afs:de på kyrkan, i ganska nära förvandskap med Tyskland.
Det lärer icke kunna nekas att de Tyska presterne äro mera bildade och bättre qvalificerade i presterligt hänseende än de Svenska.
De Tyska presterne äro synnerligen väl bevandrade i Bibelns grundspråk, Hebreiskan och Grekiskan, och för mig synes det klart att, om en prest skall vara vuxen sitt svåra kall att tolka Guds ord, så måste han kunna gå till källan, hvarifrån upenbarelsens ord kommer.
Det är ingen af oss, som kan hysa den meningen, att Bibelns ord icke är Guds ord, men det ser dock ut som om den meningen vore allmän, att Bibelordet icke är Guds ord.
För min del tror jag, att Bibelordet är Guds ord, och ju mera jag studerat Bibeln, dess mera har jag vunnit den erfarenhet att så är, och befästat min tro derutinnan.
När nu Bibeln ursprungligen är skrifven på Hebreiska och Grekiska, så anser jag att den tolk, som har att framlägga Guds ord, icke bör lita endast på öfversättare.
Eh talare har sagt, att man kan vara prest, utan att känna Latin och Hebreiska.
Denna åsigt kan jag icke dela, enär jag har mig bekant, huru prester bildas i Tyskland, och prestbildningen derstädes synes inig böra tjena till ledning för oss, destoheldre som
Tysklands prester äro i bildning långt framför våra.
De äro särdeles bevandrade i Grekiska och Hebreiska språken.
Det synes mig dessutom högst nödigt att presten är vuxen sitt kall att förklara Guds ord, och dertill fordras att lian väl känner källan, hvarifrån upenbarelsens ord kommer.
Att en prest endast skall grunda sin prestbildning på Nya Testamentet, det står i strid med reformationens grundidé.
Luther uttalade bestämdt den åsigten att man icke borde grunda sin kristendom allenast på Nya Testamentet, utan äfven tillegna sig de preliminära upeubarelser sorn linnas i Gamla Testamentet.
Kunskapen om Nya Testamentet blir äfven högst ytlig, om man icke gör sig besvär att se djupare ned i upenbarelsens bok, och gå till Gamla Testamentet.
Först då man tillegnat sig de skatter som ligga på djupet i Gamla Testamentet, upgår den rätta strålglansen för den fromme betraktaren öfver Nya Testamentets idé.
Jag vet väl att det hör till tidens flygtiga anda att abstrahera från sjelfva presterne kunskapen om upenbarelsens ord på grundspråket, och att man på sin höjd vill inrymma åt den kunskap i Grekiskan, anseende Hebreiskan alldeles öfverflödig.
Man har redan gått så långt på denna bana att i pastoral-exatnen behöfVes icke afliiggas prof på kunskap i Hebreiska, utan endast i Nya Testamentets grundspråk.
I Preussen och Sachsen m. fl. tyska stater får iugen blifva prest med mindre han läst hela codex på grundspråket, och hvarföre skola vi göra undantag härutinnan. 150 Den 17 Oktober.
Jag erkänner riktigheten af hvad den siste talaren yttrat utom sjelfva konklusionen.
Jag har aldrig bestridt nödvändigheten af kännedom om Hebreiska språket för ett grundligt studium af bibeln.
Men då det är faktiskt, att mängden af presterne icke kunna Hebreiska, så att de deraf hemta någon gagn, hvilket än ytterligare bevisas deraf, att detta språk blifvit uteslutet ur pastoral examen, kan jag icke iuse, hvarföre det skall bibehållas såsom en nödvändig fordran i prest-examen.
Sådant kan icke hafva annat ändamål, än att bevara ett falskt sken.
Man tycker att det skulle låta illa om det blefve genom lag erkändt, att man kunde till prest vigas, utan att kunna läsa Gamla Testamentet på grundspråket.
I sjelfva verket skulle dock icke någon ändring ske uti hvad praktiskt existerar, nemi. att pluraliteten af prester icke komma att äga någon kunskap i nämnde språk.
Jag är nemi. fullt öfvertygad derom, att f. n. icke en af hundra prester eger den färdighet i Hebreiska språket, att han i tvetydiga fall kan uti grundtexten vinna lösning af sina tvifvel.
Icke destomindre söker man göra troligt, att presterne äro väl bevandrade i Hebreiska, men jag uprepar ännu en gång, att de fleste äro fullkomligt okunnige deri.
Således skall af ett bifall till Utsk:s förslag följden blifva, att de prester, som önska högre kunskaper i Theologien, för att blifva berättigade att söka 2:dra klassens pastorater, komma att läsa hela Bibeln på Hebreiska och Grekiska, då de öfrige förblifva på deras nuv:de ståndpunkt i fråga om detta språks studium.
Jag är nu i samma förlägenhet som förr att nödgas åberopa mig sjelf t. ex. Jag har läst lika mycket Hebreiska som de fleste prester.
Då nu det hufvudsakliga är vunnet genom återremiss af de föreg:de punkterne, begär jag icke återremiss å denne punkt, såvida det icke sker af någon annan; ty det är klart, att då Skol-stadgan skall undergå en revision, måste den omfatta> äfven de af mig framställda punkter.
Efter först till bifall och sedermera till återremiss å Utsk:s ifrågav:de hemställan framställde propos:r, som besvarades med blandade Ja och Nej, blef förstnämude propos. förnyad och besvarad med starka
Ja jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han härvid funnit
Sedermera förekom den del af 6:te punkten, hvari Utsk. yttrat sig öfver Hr Cederschiölds under Litt.
E. uptagna förslag; och yttrade sig härvid Hr Cederschiöld:
Denne punkt i mitt förslag anser jag vara af stor vigt, och nödgas derföre begära återremiss å densamma.
Då Utsk. icke uptagit mina motiver, torde jag få upläsa dem så lydande:
Den 17 Oktober. 151 Ingen, sora en längre tid vistats vid något universitet, har kunnat undgå fästa sig vid det olämpliga deruti, att läraren jemväl är examinator.
Under nuv:de förhållanden vinliigger sig kandidaten mera om att inlära examinatorns åsigter, än att vinna verklig kunskap i vetenskapen.
Ofvanstående må icke anses såsom tadel, riktadt mot universitets-lärarne och gällande endast de ringare kapaciteterne bland dem.
Långt derifrån; men berörde resultat är en nödvändig följd af fÖrlmllanderne.
Por framsteg är nödigt att dessa klart och redigt fattas.