Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Leuhusen hade föreslagit, att Riddarh.-Utsk:ts förslag till underd. skrifvelse ang:de ny Riddarh.-Ordning skulle uppföras främst å föredragningslistan för det plenum, som komme att hållas nästa Thorsdag; och hemställde Hr Gr. o. Landtm., huruvida R. o. Ad. behagade härtill lemna bifall.
Vidare förmälte Hr Gr. o. Landtm., att Hr von Francken kade yrkat, att det af honom väckta förslag till inbjudning rörande flista punkten i Stats-Utskits Utlåt.
,\
:o 74, skulle å föredragningslistan för nämnde plemum sättas näst efter Riddarh.-Utskits omförmälda skrifvelseförslag, å hvilket yrkande andra ledamöter begärt afslag; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde först propos. på bifall till detta yrkande, hvarvid svarades flere nej jemte ett eller annat ja, och sedermera propos. på afslag, då svaren utföllo med flere ja jemte ett eller annat, nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Slutligen hemställde Hr Gr. o. Landtm., huruvida R. o. Ad. ville bifalla det af Frih.
Leuhusen jemväl väckta förslag, att Stats-Utskits Utlåt.
Nio 80 skulle å föredragningslistan för oftanämnde plenum uppföras näst efter Riddarh.-Utskits skrifvelse-förslag; hvilket bifölls. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 1 3 e. m.
Den 16 Maj. 349 Onsdagen den 16 Maj ISIiO.
Plenum fel. 10 f. m.
Justerades ett prot.-utdrag för den 11, 12, 14 och 15 Maj samt 5 prot.-utdrag för sistnämnde dag.
Företogs val af 18 ledamöter och 12 suppleanter i förstärkt Bevilln.-Utsk.; och befunnos, efter valförrättningens slut, hafva blifvit utsedde till Ordinarie Ledamöter: N:o 12.
Gr. Stenbock, FulJm.
Posse, A. 105. » af Ugglas, L. 133. » Snoilsky, G. F. 133.
Frih von Schwerin, J. 390.
» Nordenfalk, J. 601.
Frih, Alströmer, C. O. 713. » Cremer, Fullm.
Frih. Beck-Friis, J. T. 765.
» Charpentier, G. R. 792. » Lagerhjelm, G. R. 1479. » Ulfhjelm, Fullm.
Hr Edelstam, C. F. 1563.
» Cederstråhle, E. C. J. 1636.
» Reuterschiöld, C. L. 1702. » Törnebladh, C. O. 1749.B.» von Ehrenheim, P. J. 1959. » von Kraemer, A. R. 1979. » Brakel, M. G. 2017.
» Björnstjerna, R. M. E. C. 2107.
» Gustafschjöld, Fullm.
De la Gardie, R.
N:o 830.
Hr von Vicken, Fullm.Frih. Leijonhufvud,C. G. 330.
Silfversparre, C. J. O. G. 2311.
Hr Rabenius, Fullm.
Hr Silfverstolpe, F. O. 2082.
A. Hr Mannerskantz, C. A. 140.
Björnstjerna, C. M. 404.
Frih. Bildt, D. G. 778.
Hr Leijonancker, F. W. E. C. 350 Den 16
Maj. N:o 325.
Hr Ribbing, E. » 2292. » af Edholm, E. W. » 2308. » af Ström, C. F. » 2319. » Westerstrand, C. A. » 2317. » Fåhraus, O. J., alla med 131 röster, sedan genom lottning blifvit bestämdt, hvilka skulle blifva ordinarie Ledamöter och i hvilken ordning de öfriga borde såsom Suppleanter ingå.
Anmäldes och bordlädes från nedannämnde Utsk. inkomne Mem:r och Betänk., nemi. från Stats-Utskottet: .N:o 83, i ani. af erhållna återremisser å tvenne i Mem:t N:o 69 föreslagna voteringspropos:r; N:o 84, med förslag till voteringspropos. i ani. af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i fråga om godtgörandet af kostnader vid laga skifte å boställe; ISko 85, rörande Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i fråga om påbyggnad och förändring af R.
St:rs och f. d. Hebbeska husen; Banko -Utskottet:
N:o 24, med förslag till en voteringspropos.; N:o 25, i ani. af Riks-St:ns beslut öfver Betänkt N:o 20, med förslag rörande föreskrifterna i 6:te och 7: de ar - tiklarne af Bankoreglem:t; N:o 26, rörande bestämmelserna i 8;de Artikeln af Bankoreglenut om Diskont- och Lånekontoren; Allmänna Besvärs- o. Ekonomi-Utskottet: N:o 90, i ani. af väckta motioner om ändring i vissa delar af gällande författning ang:de fattigvården.
Jag får anhålla, att Stats-Utsk:ts Betänkm N:ris 83—85 och fianko-Utsk:ts Betänkm N:ris 24—26 måtte å föredragningslistan uppföras näst efter Stats-Utsk:ts Betänk.
Sedan R. o. Ad. härtill lemnat bifall, åtskiljdes Ståndet kl. | 3 e. m.
Den 17 Maj f. m. 351 Thorsdagen den 17 Maj 180(5.
Plenum kl. 12 midd.
April f. in.
Upplästes följande af Hr Dalman, Wilhelm Fredrik, ingifna anförande: Emot K. o.
Ad:ns i sistl. måndagens plenum fattade beslut, hvarigenom Bevilln.-Utsk:ts Utlåt.
N:o 11 i ani. af återremiss af ett samma Utskrs Betänk.
N:o 7 i fråga om den för Kongl, personer och utrikes sändebud stadgade tullfrihet är vordet bifallet, får jag mig reservera.
Jag kan nemligen icke godkänna Utskrts åsigt att qvalificera berörde fråga såsom varande af den beskaffenhet, att den enligt 75 §:n R.
O. förfallit, då två Stånd stannat mot två.
Utskit hade i sitt första Betänk, rätteligen rubricerat den af mig väckta motion såsom åsyftande »upphörande af den för de Kongl, personerne och utrikes sändebuden stadgade tullfrihet», ehuru Utsk:t, besynnerligt nog, i sitt sednare Betänk, yttrat, att motionen icke afsett, att den ifrågav:de tullfriheten borde försvinna.
Vid sådant förhållande och då motionen väl måste bedömas efter dess innehåll samt Utskits första uppfattning deraf, men icke efter den godtyckliga tolkning Utsk:t, för att undvika besvara återremissen, sedermera behagat deråt gifva, kan jag icke annat inse, än att denna fråga är af en bevillnings natur, och sålunda bort behandlas i den ordning grundlagen för sådana frågor bestämmer.
Hr Fåhraus, Edvard:
Emot St:ts vid sista plenum fattade beslut att godkänna den i Stats-Utsk:ts Utlåt.
N:o 81 l:sta punkten förekommande voteringspropos., rörande ersättning åt styrelsen för Alnarps Landtbruksinstitut å ett af denna styrelse på enskilda händer upptaget lån, anhåller jag, som vid tillfället var närv:de, men icke hade föreställt mig att frågan då skulle komma att till afgörande företagas, att få reservationsvis anföra följande.
Väl kan det förefalla besynnerligt, att en i riksdagsmachineriet och manövrerna dervid så oerfaren person Den 17 Maj f.. m. sorn jag dristar härutinnan uppträda mot sjelfva det Högloft.
Stats-Utsk:t, men då så många andra besynnerligheter äro oskiljaktigt fästade vid Alnarps-frågorna, torde detta få lända mig i någon mån till ursäkt för min förmätenhet.
Det må då tillåtas mig att få fästa R. o. Ad:ns uppmärksamhet derpå, att i denna fråga Ståndens beslut i sjelfva verket icke voro endast 2:ne (såsom Stats-Utsk:t antagit), utan tre.
Borgare- och Bonde-St:n afslogo nemligen det äskade anslaget; Preste-St:t biföll detsamma obetingadt, ehuru blott med några få rösters majoritet; R. o. Ad. åter stannade efter votering i det beslut, att väl bevilja den äskade ersättningen, men med ett uttryckligt bestämdt tillägg om ett klandervotum åt styrelsen för Landtbruksinstitutet.
Härvid torde särskildt böra påpekas, att Hr Gr. o.
Landtm, ingalunda — såsom Utsk:t gjort — delade frågan itu, utan att i ett sammanhangvoterades om anslagsfrågan och det af flere talare påyrkade tadlande tillägget dervid, samt att, då voteringspropos:n lydde: »den som bifaller Utskits hemställan röstar ja; den det ej vill, röstar nej etc.», och vid voteringens slut nei befanns öfvervägande, hade R. o.
Ad. alltså icke bifallit [Jtsk:ts hemställan, utan fattat ett särskildt beslut, skiljdt såväl från Preste-St:ts obetin gade bifall sorn från de andra Stms afslag.
Huru Utsk:t då kunnat dela frågorna itu och på den grund alldeles undanskjuta R. o. Adms beslut, torde då vara oförklarligt nog.
Mig åtminstone synes allraminst det beslut, som ligger emellan de båda öfriga, böra på sådant sätt förqväfvas och elimineras; snarare borde väl Utsk:t, på grund af 73 §:nR.
O.,tagit
Adelns beslut till grund för ett sammanj emkningsbeslut; vill man åter nödvändigt ur de fattade besluten draga något gemensamt som ett R.
St:rs redan fattade beslut, så är väl detta, att 3:ne Riks-Stånd nekat att obetingadt bifalla det äskade anslaget, ett obestridligt faktum.
Ett dylikt R.
St:rs beslut kan emellertid genom Stats-Utsk:ts nu antagna voteringspropos. helt enkelt kullkastas, derest Preste-St:ts mot de 3:ne öfriga Riks-Stms stridande beslut vid den afgörande omröstningen i F örstärkt Utsk. olyckligtvis skulle segra, hvarigenom ock skulle inträffa att, utan något uttaladt ogillande från R.
Stms sida, Alnarps styrelse skulle af Statsverkets hårdt anlitade tillgångar erhålla ersättning för den skuld, som bemälde styrelse åsamkat institutet i tydligjstrid mot—ja jag vågar säga, med uppenbart trots mot — R.
Stms föreg:de, tydligt uttalade beslut i frågan.
Det är sannt att, vid affattande af dylika voteringsproposm, ett Stånds mening ofta nog un dertryekes, men när detta sker, utgör ett sådant ståndsb eslut vanligen, om icke alltid, en ytterlighet; här åter Den 17 Maj f. m. 353 ater ligger K. o.
Ad:ns beslut midt emellan de båda öfriga besluten.
På intet sätt kan det för öfrigt sägas, att 3:ne Stånd förkastat det af Adeln gjorda tillägget, ty de andra St:n hafva deröfver ännu icke blifvit hörda, och Borgare- och Bonde-St:n hafva helt naturligen icke kunnat biträda detta tillägg, då de icke, såsom Adeln, bifallit utan tvärtom afslagit sjelfva anslagsbeloppet.
För min del kan jag ej inse, hvartill R. o. Ad:ns efter votering fattade beslut skulle tjena, då, med Utsk:ts behandling deraf, det redan från början var dömdt. att blifva alldeles resultatlöst, d. v. s. af noll och intet värde, och på samma gång jag måste uttrycka min förvåning öfver de högt aktade talare, som kunnat förorda ett sådant beslut, måste jag beklaga, att det Högloft.
St:t ej lyssnade till mitt yrkande om afslag, då R. o. Ad. åtminstone haft den tillfredsställelsen att se dess beslut hafva någon verkan, och icke — såsom nu — helt ogeneradt af Stats-Utsk:t. kastas å sido.
Äfven jag var tillstädes, då detta beslut blef fattadt, och jag förebrår mig min försummelse, att ej hafva uppmärksammat ärendets vigt nog hastigt, så att jag kommit i tillfälle göra någon anmärkning mot den af Stats-Utsk:t föreslagna formen, och möjligen tillvägabringa en ändring derutinnan.
På sätt Hr Fåhrasus, hvars nyss uttalade åsigt i formfrågan jag i allo delar, har inför R. o. Ad. anmärkt, är det ett factum, att R. o. Ad:ns första beslut blifvit helt och hållet åsidosatt.
Jag säger helt och hållet, ehuru den af Ståndet beslutade summan återfinnes i den ifrågav:de voteringsproposm, ty vi minnas alla ganska väl huruledes härstädes, efter yrkadt bifall, yrkadt afslag och yrkadt bifall med tillägg af en varning, vi voterade mellan det första och det sista af dessa alternativer, hvarvid det sistnämnda blef St:ts beslut.
När inbjudning sedermera afläts, kunde vi ju ej föreställa oss annat, än att den afsåg, det vårt beslut skulle i sin helhet af Med-Stånd antagas.
I dess ställe har man tillåtit det ituklyfvas och beröfvas sin udd.
Jag kan häröfver yttra mig desto mera opartiskt, som jag icke inför R. o. Ad. tillkännagifva min åsigt i sakfrågan, och finner icke heller nu tillfället erfordra ett sådant tillkännagifvande.
— Utan att således vilja ingå i den ursprungliga, sjelfva sakfrågan, är det endast i afseende å den formella behandlingen sedermera, dels hos Stats-Utsk:t, dels ock i följd af dess hemställan, hos R. o. Ad., som jag måste beklaga det iakttagna förfaringssättet, ithy att R. o. Ad:ns ledamöter synas icke hafva mägtat åt R. o. Ad:ns beslut vindicera den helgd, detsamma, efter min uppfattning, bordt tillkomma.
På H. V. 23 354 Den 17 Maj f. ni. dessa grunder önskar jag, för att åtminstone ej genom stillatigande synas misskänna formfrågans vigt, nu att få förena mig i den af Hr Fåhrasus afgifna reservation.
Föredrogs och godkändes Riddarh.-Utsk:ts den 15 dennes bordlagda förslag till R. o. Ad:ns underd. skrifvelse till K.
M:t med öfverlemnande af förslag till ny Riddarh.-Ordning.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Stats-Utsk:ts den 14 och 15 dennes bordlagda Utlåt.
N:o 80, i ani. af väckta motioner dels om fortsättande af arbetena å redan påbörjade stambanor, dels om anläggning af nya sådana banor, dels ock om anvisande af Statsbidrag för enskilda jernvägsanläggningar. l:sta punkten.
Frih. af Ugglas, Grustaf: R. o. Ad. skall nu af göra huruvida en så stor inskränkning i våra jernvägsbyggnader, som Utsk:t föreslagit, skall ega rum.
Ehuru jag delar den åsigt att en betydlig minskning af dessa arbeten är af klokhet påkallad, tror jag dock, att Utsk:t härutinnan gått för långt.
Anledningen till Utsk:ts beslut är att söka i den s. k. finansiela ställningen; och det torde derför tillåtas mig att med några ord belysa denna ställning, och dervid äfven vidröra den tablå deröfver, som af en reservant mot Utslcts beslut i en annan fråga blifvit bilagd Betänk:t derom.
Man säger, att en stor brist i tillgångarne för fyllande af Statens behof skulle förefinnas, och detta har väckt bekymmer.
Jag hoppas dock kunna visa att denna s. k. brist icke kan anses som sådan; man har nemligen med Statens ordinarie utgifter sammanblandat kostnaden för jernvägsbyggnaderna, hvilket icke kan vara rätt.
De af Frih. Klinckowström uppgifna siffror äro rigtiga och öfverensstämma med hvad R.
St:r beslutat; men genom en annan uppställning af samma siffror framstår förhållandet i en rättare dager.
Mina beräkningar, angående hvilka jag rådfört mig med sakkunniga personer, utvisa:
Ordinarie inkomster .... 8,978,700.
Extra ordinarie inkomster . . 27,100,000, Disponibel tillgång i Rg:s-Kont. 2,353,400.
Öfverskott af trafikmedel , . 2,250,000.
1867 års allm. bevillning . . 2,600,000.
Sia: 43,282,100.
Den f7 Maj f m. 355 U tgifter: Ordinarie Statsreglering, högst 33,388,300.
Extra Statsreglering, inberäknadt anslag till jernvägsmateriel, äfvensom af Stats-Utsk:t tillstyrkta lån och anslag till enskilda jernvägar .
^ 9,500,900.
Sia: 42,889,200.
Alltså ett öfverskott af 392,900.
S:a: 43,282,100.
Reservanten säger att tillgångarne icke till fullo inflyta under år 1867, utan en del deraf först år 1868, hvarför motsvarande summor måste på annat sätt anskaffas och möjligen upplånas af Rikg-Kont. mot 7 å 8 proc.
Det är sannt att en del af dessa penningar icke äro tillgängliga förr än 1868; men det hade varit upplysande, om Frih.
Klinckowström uppgifvit hvilka tillgångar Riksg.- Kont. eger för att förskottera dessa utgifter, till dess inkomster inflyta, utan att upptaga lån.
Hvarutaf skulle R. o. Ad. hafva inhemtat att Riksg.-Kont. icke saknar utvägar att förskjuta medel.
Riksg.-Kont. har nemligen att disponera: l:o.
Ett kreditiv å Riks-Banken å. . . 1,500,000. 2:o.
De andelar af det år 1863 upptagna lån till försvarsverkets ordnande, hvilka förfalla, dels i Dec. 1867, dels i Dec. 1868, och hvilka andelar uppgå till 2,000,000. 3:o. Beviljade anslag, som icke uttagas, och för att upplysa till hvilka belopp sådana uppgår, anhåller jag att få nämna, att vid 1864 års slut i Riksg.-Kont. innestående anslagssummor utgjorde 5,965,685 rdr 98 öre.
Något behof af lån för den ordinarie och extra ordinarie statsregleringen kan således icke anses sannolikt, då nämnda medel äro fullt tillräckliga till bestridande af tillfälliga förskott.
Dylika förskott hafva förut många gånger egt rum; sednast vid 1864 års slut hade Riksg.- Kont. för jern vägsbyggnaderna förskjutit 2,713,000 rdr.
Deremot måste, för fortsättande af Statens jernvägsbyggnader, nu såsom vid föreg:de riksdagar medel upplånas till belopp motsvarande de anslag, som för detta ändamål beviljats, eller till Nordvestra stambanan . . 3,400,000.
» Sammanbindnings banan.
. 500,000.
S:a: 3,900,000.
J ag kan efter denna utredning icke finna att
Statens finansiella ställning ger anledning till någon serskild oro eller att den företer något synnerligen bekymmersamt.
Då jag nu öfvergår till den förevide punkten, vet jag väl, att jag af de flesta anses partisk i denna fråga, och Den 17 Maj f. m. jag erkänner att jag så är, men det är icke det enskilda intresset, eller ens uteslutande intresset för det län jag tillhör, som vållar denna partiskhet, utan det är intresset för det allmänna.
Genom att inskränka eller afbryta Statens jernvägsbyggnader, skulle Staten till en början gå i mistning af den inkomst, som dessa anläggningar kunna lemna, om de bli fullbordade, och denna inkomst är icke någon obetydlighet.
Jag bar i den motion, jag i detta afseende framställt, visat, hvartill denna inkomst uppgått och att den för förra året utgjort nära 3 proc. på anläggningskostnaden.
Inkomsten har ökats allt mer, och den gör så fortfarande, hvilket jag kan visa genom uppgifter öfver trafikinkomsterna för de första månaderna af innev:de år, jemförda med inkomsterna för motsvarande månader af sistförfluten året, hvilka inkomster hafva utgjort för 1865: för 1866: i Januari . . 282,188, 18. i Januari . . 343,283, s I.
» Februari.
. 235,773, i o. » Februari . 304,972, :i8> »Mars . . 283,272, 56. » Mars . . 368,420, 98.
S:a: ; 800,644, 14.
S:a: 1,016,676777.
Man kan således antaga, att trafikinkomsterna för innev:de år skola uppgå till omkring 5,000,000 rdr, och genom östra banans fullbordande skulle dessa inkomster i hög grad tilltaga.
Det torde nemligen för en hvar vara kändt, hvilka resurser denna provins eger, och det är ju gifvet att dessa skulle utvecklas genom en jernväg genom provinsen.
Man har sagt, att den östra banan skulle komma att minska trafiken på den vestra, men jag tror det icke.
Kan det dessutom vara klokt att nu helt och hållet afbryta arbetena med en anläggning, som förr eller sednare måste fortsättas, och göra sig af med den arbetsskicklighet och materiel, som nu finnes.
Jag är öfvertygad att jag icke uppskattar materielen för högt, om jag tager den till ett eller annat hundratusental rdr, och äfven om sådan åter anskaffas, torde vanan och skickligheten hos det arbetsbefäl, som måste söka sin utkomst på annat håll och hvaraf största delen i en framtid troligen ej kau återfås, icke vara så lätt att ersätta.
Om Statens tillgångar det medgifvit, skulle jag yrkat anslag till färdigbyggande af någon viss del af banan, men jag inser att man måste gå till väga med försigtighet, och jag finner det vara rätt att den nordvestra banan vid denna riksdag erhåller brorslotten, ehuru jag anser det vara klokt att icke låta andra arbeten förfalla.
På grund häraf anhåller jag om Ilr Gr:ns och Landtnuns propos. på den af riksdagsmannen Lönnberg i hans reservation gjorda framställning om beviljande af ett anslag af 500,000 rdr för östra stambanans fortsättande.
Den 17 Maj f. m. 357 Frih.
Jag skulle önska, att jag kunde i allo instämma med den siste värde talaren; ty dels är jag lifligt öfvertygad om nyttan af jernvägar, och af sådana anläggningar, som i Stats-Utsk:ts 78:de Betänk, afhandlas, och dels känner jag huru ömt man berör många intressen i landet, då man af' sparsamhet nödgas inskränka deras önskningar i detta afseende.
Huru gerna jag än ville det, är det mig dock icke möjligt att se vårt Statsverks närvarande ställning ur en så ljus synpunkt, som den hvarur den siste aktade talaren skådat densamma.
Yid början af denna riksdag möttes K.
Skr af en statsreglering, som hade större tillgångar att framvisa, än någon föregående; dessa hafva nu åtgått till Statens ordinarie och extra ordinarie utgifter, och detta kunde man äfven såsom vanligt vänta sig.
Jag kan likväl ej neka, att jag blef slagen med häpnad, då jagsåg, att icke blott den allmänna bevillningen för år 1866, utan äfven samma års bankovinst och jernvägsinkomst voro ibland dessa tillgångar upptagne.
För att dermed betäcka de påräknade utgifterna under ett enda år, för att få Statens debet och kredit, utom blifvande jernvägsbyggnader, att gå ihop, hade man således måst tillgripa ej blott tre års sammanlagda öfverskotter på statsinkomsterna, utan derutöfver sådana inkomster för år 1866, hvilkas verkliga belopp ej ännu kan vara till siffran kändt.
— Under de många riksdagar, jag allt sedan år 1828 haft äran bevista, har, så vidt jag kan minnas, aldrig något sådant inträffat, och synes det vara ganska betänkligt, att man sålunda skall på förhand förtära ett kommande års ännu osäkra inkomster.
En enskild man skulle hafva svårt, att bibehålla sin kredit, om han betedde sig så, och hvad som i detta afseende gäller för den enskilde, gäller otvifvelaktigt äfven för Staten.
Hvad de medel beträffar, sorn derutöfver beliöfvas i och för fortsättande af Statens jernvägsarbeten, säger man oss nu, att vi lätt kunna anskaffa dem medelst upplåning.
Det är möjligt att så är, men jag har svårt att inse, hvarifrån dessa lån skola tagas.
Att de nu ej utan allt för stora uppoffringar kunna erhållas på utländsk ort, tyckas alla lyckligtvis vara öfverens om.
Skall det då ske genom inhemsk upplåning?
Detta kan ej ske på annat sätt än att sådana landets besparingar anlitas, som nu äro insatta i våra sparbanker och i andra enskilda kreditanstalter, ty några andra medel finnas, som jag åtminstone tror, ej att dertill tillgå.
Jag hemställer då, om det skulle vara klokt, om det skulle vara ens rätt handladt, att under närvarande penningeställning undandraga handeln och näringarne dessa resurser, som de så väl behöfva? 358 Den 17 Maj f. m.
Jag vill visst ej i allo försvara den hushållning, som under de sista tio åren iakttagits med de allmänna medlen.
Måhända har vår nation, liksom så många andra, företagit allt för dyrbara offentliga arbeten, men, om man nu finner detta hafva varit fallet, är det. då skäl att ytterligare fortsätta dermed, och derigenom än mera öka en förlägenhet, som redan nu är så allmän?
Man säger oss, att hvad jernvägarne komma att kosta ej får anses som en statsbrist, då man allt ifrån början följt den principen, att bygga våra jernvägar medelst lån.
Ja! detta är sannt, men skall och måste derför denna princip gälla för alla tider, äfven under helt andra förhållanden än de som förefunnos, då den först antogs?
Skall och bör icke någon gräns någonsin sättas för en dylik skuldsättning ?
Afven jag har gillat ofvannämnda sätt att skaffa medel till våra jern vägsföretag, och har jag ansett det vara det enda för vårt land möjliga.
Jag tror också ännu, att man deruti förfarit alldeles rätt, så länge nemligen frågan endast var, att förse landet, med de stambanor, hvilka som vigtiga faktorer ingå i vårt försvarssystem, och förutan hvilka detta under nyare tidsförhållanden ej kunde anses fullständigt.
Med- undantag af den nordvestra stambanan, som är påbörjad och äfven af politiska skäl måste fullbordas, äro dock de stambanor, som i nämnde afseende voro rent af oundgängliga, nu färdigbygda, och blifva de vigtigaste delarne äfven af banan till Norge nu snart färdiga, de nemligen som sammanbinda det Svenska och det.
Norska jernvägssystemet med Wenern.
Nu tror jag för min del, att man kommit till den punkt, då man ej längre behöfver forcera dessa byggnader så som hittills skett, och att man utan några större olägenheter kan gå långsammare till väga, t. o. m. med återstoden af den N. V. banan, eller den del deraf, som ligger mellan Arvika och Christinehamn.
Hvad alia öfriga hittills föreslagna bandelar angår, synes det mig ännu mindre vara så brådt med dem, att de icke möjligen skola kunna byggas utan att statslån dertill upptagas, helst om vid sjelfva byggandet deraf all möjlig sparsamhet iakttages.
Med de högst betydliga inkomster, vårt statsverk redan nu eger, och hvilka årligen tillvexa, synes det. nemligen mig åtminstone, som om det hädanefter icke borde vara alldeles omöjligt, att ordna våra blifvande statsregleringar så, att årligen en summa af tre, ja måhända fem millioner deraf må kunna anslås till byggnad af dessa vägar.
Dertill erfordras nemligen blott, att man ej i och för Statens öfriga utgifter påräknar Bankovinsten, och jernvägarnes behållna afkastning, och detta kunde med någon hushållning ej vara overkställbar!.
Deu 17 Maj f. m. 359
Om dermed fortsattes allt framgent, skall man ändå kunna bygga fyra eller fem mil om året, hvilket på tio år gör en ej så obetydlig sträcka.
Det säger sig sjelf, att det vore önskligt, att
Statens tillgångar medgåfvo ett ändå skyndsammare fullbordande af det föreslagna jernvägsnätet, men så vigtigt synes detta ändå ej vara, att man derföre bör uppoffra återstoden af vårt lands kredit, ej heller derigenom undandraga rörelsen de tillfällen till förlagslån, som den så val behöfver.
Vi böra akta oss för att gå så tillväga, att vi i en framtid allt för mycket få att ångra vårt sätt att hushålla.
Jag har ansett detta tillfälle vara det rätta, för att öppet uttala dessa mina åsigter, och för att i enlighet dermed på samma gång förklara, att jag anser mig vara af mitt samvete nödsakad, att under sådana omständigheter rösta emot alla anslag till nya jernvägsföretag vid denna riksdag.
Jag hoppas likväl, att den tid snart skall komma, då vi åter kunna fortsätta dessa för öfrigt så nyttiga arbeten, men småningom och med egna medel.