Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj 1844'upplyst, att tvister ang:de tånghemtningsrätten redan från längre tid tillbaka uppstått och af domstolarne blifvit afgjorda genom laga kraftvunna utslag, och Kongl. Brefvet den 20 Juni 1844 innehåller, att, hvad anginge de hemman, för hvilka rättighet till tångtägt yrkats i följd deraf, att dessa hemman tillförene legat i samfällighet med strandegarnes jord, det finge ankomma på innehafvarne af desamma att vid vederbörlig domstol söka göra sin rätt gällande efter befogenhet.
Det vill häraf synas som äfven K.
M:t uppfattat saken så, att der en bemedling mellan strandegarne och vederbörande tånghemtningsrätts-innehafvare icke kunde åvägabringas, der återstod ej annan utväg än att låta domstol stita tvistepunkterna.
Frågor om gemensam betesrätt eller gemensamt skogshygge på annans jord äro analoga servitutsrättigheter med den nu förev:de.
Sådana frågor hafva dock alltid ansetts allena tillkomma allmän domstol.
Lika väl som tvister om den ena af dessa rättigheter, såsom Utsk:t föreslagit, skulle till Konungens Beflude öfverlemnas, derest en bemedling icke kunde uppgöras, och derefter såsom hushållningsmål fullföljas, lika väl kunde så - Den 10 Februari.
547 dant ifrågasättas beträffande de öfriga af dessa rättigheter.
Men detta vore, efter mitt omdöme, att beträda en farlig väg, och öfverflytta på den administrativa myndigheten, hvad som icke, enligt Svensk lag, hör dit.
Jag kan derföre icke annat än anhålla om afslag å Utsk:ts nu föredragna Betänk.
Med anledning af den siste värde talarens anförande, ber jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att förslaget afser icke ett bestämmande af den ena eller andre hemmansinnehafvarens rätt till tångtägt, utan allenast ett sätt att åstadkomma ordning i utöfvandet af denna rätt, der den finnes.
Under mera än 30 års tid hafva försök blifvit gjorda att tillvägabringa öfverenskommelser, hvarigenom det förebyggdes, att de närmast stranden boende tångtägts-berättigade tillegnade sig all den uppkastade tången, till förfång för de lika berättigade hemmansegarne, hvilka bodde längre ifrån stranden.
För närv:de plägar så tillgå, att strandboerna om natten samla upp all tång, som vattnet uppsköljt på stranden, och när öfriga tångtägtsberättigade infinna sig, finnes icke någon tång för dem att bortföra.
Detta är naturligtvis obilligt och torde tarfva rättelse.
När byarne skiftats, hafva önskningar framstälts, att skiftesmannen skulle fördela rättigheten till tångtägt på delegarne i skifteslaget, men detta har icke låtit sig göra, enär tången uppflyter än här, än der, och rättigheten att begagna tångtägt har derföre fortfarande innehafts gemensamt af hela skifteslaget.
M:t har derefter gjorts framställning om föreskrifter i ämnet, och K.
M:t har genom Nåd.
Bref den 20 Juni 1844, jemte förklarande att frågan om rättighet till tångtägt tillhörde domstols handläggning, hänvisat de till tångtägt berättigade att inför Konungens Befh:de söka tillvägabringa öfverenskommelser i afseende å sättet för rättighetens begagnande.
Tången är af ganska stor betydelse, ty, använd på sandjord, verkar den mycket kraftigare än något annat gödningsämne, och det är derföre icke underligt att de till tångtägt berättigade vilja begagna sig deraf.
De, som af strandboerna förhindrats att begagna sin rätt, hafva vändt sig till K.
M:t och hänvisades då till domstolarne.
Dessa hafva skjutit frågan ifrån sig, och då har man vändt sig till Konnngens Bet’h:de, som gjort sammalunda.
Derefter förehades frågan på kommunalstämman, som ansåg densamma ligga utom kommunalstämmans befogenhet.
Slutligen bragtes frågan före på landstinget, men med enahanda påföljd.
Nu har man omsider vändt sig till R.
St:r, och mig synes att R.
St:r borde vidtaga någon åtgärd, på det icke det laglösa tillståndet måtte fortfara.
Frågan är destomera förtjent att beaktas, som våldsamma uppträden och blodiga strider ofta äro en följd af det missbruk, som somliga strandegare tillåta sig af den dem tillkommande rält, till andras förfång.
Jag medgifver att del för Ekon.-Utsk:t varit svårt att utfinna någon fullt lämplig utväg, men man har tagit sin tillflykt 548 Dea 10 Februari. till en analos bestämmelse i Fiskeri-stadgan, som torde kunna blifva fullt tjenlig i IÖrev:de fall.
Jag vill särskildt nämna, att då, i afseende å rättighet att begagna laxfiske, stridighet mellan de berättigade uppstått, enär det icke fanns någon bestämmelse derom, huru nära hvarandra de s. k. sättgarnen finge utsättas, Konungens Befh:de i Hallands län, på gjord ansiikan och sedan sammanträde för frågans reglering blifvit med de berättigade hållet, meddelat förordnande, hvilket icke blilvit ölverklagadt och som således kan tjena domstolarne till ledning vid uppkommande tvister.
Om LJtsk:ts hemställan bifölles, skulle deraf icke förorsakas något ingrepp i lagskipningen, men det åsyftade målet skulle kunna vinnas, hvarefter den hittills varande stridigheten och missämjan mellan de till långtägt berättigade grannarne skulle upphöra.
Jag tror derföre att R. o. Ad. utan tvekan kan bifalla Utsk:ts hemställan.
Leuhusen, Frans Oskar:
I likhet med den förste värde talaren, anser älven jag, att Ekon.-lJtsk:ts ifrågav:de hemställan icke bör kunna af R. o. Ad. bifallas.
Ar nemi. rättigheten till tångtägt ostridig, och är det afgjordt, efter hvilken grund denna rättighet skall utöfvas, d. v. s. i hvad mån den ene jordegaren får hemta tång i förhållande till den andre, kan den, som förhindras i utöfvandet af sin rätt, icke, enligt min tanke, ega annan utväg än att hos Konungens Beflude söka handräckning att komma i åtnjutande af sin rätt eller och att stämma till domstol om ersättning för intrånget.
Att detta deremot skulle kunna afgöras, på sätt Utsk:t föreslagit, genom frågans behandlande såsom hushållningsmål, tror jag icke.
Att såsom grund för det föreslagna stadgandet åberopa bestämmelserna i Fiskeristadgan, är, enligt mitt förmenande, ej riktigt, ty Fiskeristadgan afser i de, såsom tillämpliga ansedde delarne, endast sättet för tillvägabringande af överenskommelser rörande redskap, hvarmed fisket skall idkas, rörande åtgärder att förekomma uppgrundning i vattendrag, och ett särskildt fall rörande laxfiske, eller fall, hvilka alla endast äro rena ordningsmål.
Här åter är fråga om något helt annat; och då jag anser det ändamål, man åsyftar, icke kunna vinnas genom den af Utsk:t föreslagna utväg, anhåller jag att Hr Gr. o. Landtm, måtte framställa propos. om afslag å Utsk:t Betänk.
Frih. Cederström, Rudolf: Frih.
Alströmer har redan omförmält de egendomliga förhållanden, som med denna sak äro förenade, och Hrrme torde deraf hafva funnit, huru angeläget det är, att åtgärder med anledning deraf företagas.
Särskildt vill det synas mig förtjenstfull af Frih.
Alströmer, såsom sjelf landshöfding i Halland, att vilja åtaga sig det icke ringa besvär, som skulle förorsakas honom, om Ekon.-Utsk:ts framställning vunne R.
St:rs bifall och K.
M:t bekräftade det ifrågavarande förslaget.
549 Jag tror, att om man blott pröfyar förhållandena i deras verkliga skick, och icke inlåter sig på en mera ensidigt juridisk utredning, skall man finna, att det icke är fråga om att afgöra hvilka personer rättighet till tångtägt må tillkomma, utan alle nast om ordnandet af sättet för tångtägten.
Leuhusen har ansett jemförelsen med Fiskeristadgan alldeles oriktig, men detta kan jag icke finna, ty någon öfverensstämmelse finnes dock emellan fiskens rörelse uti vattnet och tångens kringförande i det våta elementet, enär så väl det ena som det andra icke af någon kan förutses eller, dit man ville helst hafva den, ledas.
Le förhållanden, Frih.
Alströmer andragit, äro säkerligen så behjertansvärda för en hvar, som önskar att ordning och trygghet må råda, att man icke bör af en alltför långt sträckt juridisk spetsfundighet, om jag så får uttrycka mig, i afseende å de anförda betänkligheterna, afhållas från att bifalla Utsk:ts hemställan.
Inom Utsk:t framkallade motionen icke någon disskussion, eller, om så var, en högst lindrig.
En hvar fann, att det öfverklagade missförhållandet behöfde afhjelpas; och då det framställda förslaget står i en viss öfverensstämmelse med K.
Brefvet den 20 Juni 1844, såsom en utveckling af dess sednare del, om man nemligen läser det i sin helhet och icke, såsom Hr Olivecrona gjort, allenast till hälften — kan jag icke finna annat än alt Utsk:t egt fog för sin hemställan, till hvilken jag yrkar vördsammast bifall.
Så vidt af Betänk:t kan inhemtas, synes otvifvelaktigt, att den tång, som uppflyter vid en jordegares strand, är dennes egendom, hvilken sålunda icke kan honom fråntagas.
Om nu flere personer hafva gemensam strand, måste äfven rättigheten till tångtägt vara för dem gemensam, och denna rättighet bör derföre tagas i betraktande vid skifte af sådan samfällighet.
Att då tillägga Konungens Befh:de någon beslutande rätt i fråga om innevånarnes i orten rättighet att tillegna sig denna tång, är uppenbarligen stridande mot de åsigter, vi för närvarande hylla i afseende å lagskipning.
Fiskeristadgan föreskrifver visserligen att Konungens Beflcde kan sammankalla delegarne i ett gemensamt fiske för tillvägabringande af öfverenskommelser rörande åtskilliga med fisket förbundna omständigheter, t. ex. beträffande fiskets utöfvande på ett sätt, att icke den ene delegaren må göra den andre något förfång, men rättighet till uppflytande tång kan icke tillerkännas annan än den, som eger stranden, och ingen annan kan göra anspråk på den, om icke den är samfällig.
Tvister om ifrågavarande rättighet tillhöra således vanlig domstols behandling, och der något förbiseende skett vid skifte, kan rättelse ske i den ordning skiftesstadgan föreskrifver; men att öfverlemna frågan åt Konungens Befh:de, synes mig icke vara rätt. 550 Den 10 Februari.
Ärendet tyckes emellertid vara behjertansvärdt, och jag vill derföre tillstyrka en återremiss af Betänk:t till Utsk:t.
Jag har icke kunnat blifva öfvertygad af de skäl, Frih.
Alströmer och Frih.
Gederström i afseende på detta ärende anfört.
Jag anser fortfarande frågan om sältet för upphemtande af tång, som uppflutit på hafsstranden, då flere personer göra anspråk på rätt att hemta dylik, men ej kunna förlikas huru samma rätt skall utöfvas, vara ett tvistemål, som måste i domstolsväg afgöras.
Uppfluten tång måste i allmänhet tillhöra strandegaren, men i Halland hafva, på grund af gammal häfd, äfven jordegare, som bo inne i landet, rättighet att begagna långtägt, och om, på sådant sätt, tvist uppstår mellan flera jordegare, angående begränsning eller reglering af en dylik servitutsrätt, måste man, såsom jag redan nämnt, vända sig till laga domstol, såsom det enda lagliga forum för tvist om mitt och ditt.
Det kan visserligen låta ganska oskyldigt, då Utsk:t föreslår, att Konungens Beflnde skulle bemyndigas att hålla sammanträden med tångtägtsdelegarne, samt, i händelse vänlig öfverenskommelse mellan dem skulle kunna träffas, i ämnet meddela utslag, deröfver klagan skulle föras i den ordning, som för hushållningsmål är i allmänhet föreskrifven; men om nu Kon:s Beflvde skulle hålla sammanträden och meddela utslag, deråt somliga af délegarne åtnöjas, men andra icke, så skulle dessa sednare alltid kunna öfverklaga utslaget i administrativ väg, och då kan åtminstone icke jag finna att man på den vägen lättare och bättre kan komma till ett slut, än om målet upptagits af vanlig domstol och afgjorts såsom tvistemål.
Cederström har emot mig anmärkt, att jag icke läst 1844 års Kongl. Bref till slut, förmenande Frih.
Cederström att deri skulle innehållas, att Kon:s och afgöra frågor om tångtägt.
Men om vi verkligen läsa detta Bref till slut, så inherritas deraf dels att dylika frågor redan förut varit föremål för domstols pröfning och blifvit bekräftade genom laga kraltvunna utslag, och dels att K.
M:t ansett att i administrativ väg icke kunde vidtagas annan åtgärd, än att Kon:s Befh:de, då dess bemedling anlitades, hade att vid utlysande sammanträden med vederbörande söka tillvägabringa godvilliga föreningar.
K. M:t har således redan föreskrifva, att Kon:s Beflude må söka, så vidt möjligt är, tillvägabringa föreningar, men att, då delegarne icke kunna komma öfverens, bör meningen icke kunna vara annan än att saken i sådana fall måste till allmän domstol hänskjutas; och deraf synes att det K.
Brefvet icke kan tolkas på det sätt Frih.
Cederström förmenat.
Jag yrkar fortfarande alslag på Ekon.-Utsk:ts Betänk.
Jag vill blott upplysa, att den annars lämpliga utvägen, att genom skifte, då hvar tager Dea 10 Februari.
551 sitt, lösa uppkomna stridigheter om begagnande af samfällighet, icke i förevarande fall är användbar, enär någon grund för fördelningen icke kan af landtmätaren uppgöras.
Utsk:t har då, för att gå ett erkändt behof till mötes, föreslagit en särskild åtgärd, hvarigenom man skulle komma till reda med frågan; Utsk:ts förslag afser endast sättet för samfällighetens begagnande, icke bestämmande af hvilka som hafva rätt att begagna den, ty detta är naturligtvis en domstolsfråga, som icke kan af Kon:s Beflude upptagas.
Exceptionella förhållanden fordra ex ceptionella åtgärder, och att förevarande fråga är af exceptionel beskaffenhet, måste medgifvas, enär tiden, då tångtägt kan ega rum, omöjligen kan beräknas, eftersom tången kringföres af vattnet, och icke vid alla tillfällen är befintlig och åtkomlig, hvadan icke heller bevisning derom, att den ena delegaren till den andras förfång begagnat sin rätt, kan i allmänhet åstadkommas.
Hr Olivecrona har förvexlat tvenne olika ämnen, ty hvad i Ekon.-Utsk:ts förevarande Betänk, afhandlas, är icke samma sak som 1844 års K.
Bref behandlar, ty i det sednare gällde frågan hufvudsakligen huruvida de, som ansågo sig berättigade, verkligen voro det, då deremot nu icke afses sjelfva rättsfrågan, utan endast åstadkommandet af en reglering af utöfningen utaf den rättighet, som verkligen eges.
Sparre har yrkat återremiss och jag skulle visserligen icke hafva motsatt mig en sådan åtgärd, derest jag trodde att Utsk:t skulle kunna komma till ett ännu bättre resultat, men som sådant icke torde låta sig göra, då ingen lärer kunna uppgifva något lämpligare sätt att åstadkomma en lösning af frågan, nödgas jag fortfarande anhålla om propos. på bifall.
Jag har blifvit missförstådd af Hr Olivecrona, ty jag anmärkte endast, att Hr Olivecrona icke citerat 1844 års K.
Bref i sin helhet, hvarjemte jag antydde, att nämnde K.
Bref stod i harmoni med, och bereder ett utvecklingsmoment åt Utsk:ts förevarande hemställan, men jag har ej kunnat påstå dem vara identiska, ty då skulle ju den sednare ej ifrågakomma att beslutas.
Att denna fråga uppfattats vara af ekonomisk natur, visar sig inom ett annat Riks-Stånd deraf, att densamma blifvit remitterad, icke till Lag-Utsk:t, utan till Ekon.-Utsk:t.
Redan af tvenne föregående talare har det blifvit visadt, huru svårt det är att komma till en praktisk lösning af frågan, om icke Utsk-.ts hemställan bifalles, och då denna hemställan afser att förebygga fortfarandet af ett oregelbundet tillstånd af våldsamheter och tilltag, alstradt af nuvarande långtägtssättets mindre väl ordnade skick, — samt enär detta är ett mål, som 552 Den 10 Februari. val torde vara förtjent af R.
St:rs uppmärksamhet, anhåller jag fortfarande att R. o. Ad:n behagade godkänna Betänkit.
- Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till förevarande Betänk., dels återremiss deraf, och dels afslag derå, framställde Hr Gr. o.
Landtm, först propos. på bifall till Betänk:t, hvarvid svarades många nej jemte åtskilliga ja, sedermera propos. på detsammas återremitterande, då svaren utföllo med flera ja och nej i blandning, och slutligen propos. på afslag å Betänk:t, hvilken propos. besvarades med flera både ja och nej; hvarefter propos. på återremiss af Betänlut förnyades samt besvarades med många ja, blandade med nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
N:o 41, i anleda af väckt motion om rätt för fartyg att verkställa lossning vid kanalstation eller annan hamn, der tullkammare saknas.
Föredrogs ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.-'Utsk:ts den 7 och 9 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 42, i anledn. af väckt motion om en lagsamlings utarbetande på allmän bekostnad.
Ehuru jag tror,att man för närv:de icke kan komma till annat slut, än det af Utsk:t tillstyrkta, nemi. att låta frågan falla, kan jag dock icke undertrycka min ledsnad deröfver, att Utsk:t icke fästat mera afseende vid denna fråga, åtminstone i en del af densamma.
Som vi alla veta, äro redan vissa perioder af författningar samlade och utgifna, och Modées verk, som innehåller författningarne från 1718 till 1795, torde i detta afseende vara det förtjenstfuilaste.
Från den tid då Modées författningsverk afstadnade, och intilldess år 1825 Författningssamlingen började utgifvas, finnes emellertid ingen särskild samling af de författningar, utom det s. k. årstrycket, som under den tiden utkommit.
Detta originaltryck, bestående af lösa kungörelser, är mycket svårt att få komplett, hvilket jag sjelf erfarit, då jag sökt förfullständiga den samling jag lyckats åstadkomma, och det torde derföre vara önskligt, om för nämnde tid utarbetades en författningssamling.
Denna torde icke föranleda särdeles stora kostnader, men skulle af alla dem, som nitälska för lagsamlingar, mottagas med glädje.
Derjemte vore det, i min tanke, önskvärdt, om ett fullständigt register upprättades, hvilket skulle blifva af ofantligt gagn för domstolarna och de administrativa verken.
Jag har icke velat låta frågan passera utan att göra denna anmärkning.
553 Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos.
, blef ifrågav:de Betänk, af R. o. Ad:n bifallet.
Efter förnyad föredragning af Frih. Schulzenheims, David, den 31 sisth Jan. och d. 3 dennes bordlagda förslag om inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att förena sig i R. o. Ad:ns beslut rörande Stats-Utsk:ts Utlåt:de N:o 22, Litt. A., i ani. af väckt motion om tackjernstiondes upphörande inom bergslag; blef detta förslag af R. o. Ad:n bifallet.
Föredrogs ånyo Hr von Ehrenheims, Per, den 31 sisth Januari och d. 3 dennes på bordet lagda förslag om inbjudning till Med-Stånden att biträda R. o. Ad:ns beslut i afseende å Allm. Besv.- o. Ekon.-Utslr.ts hemställan i sista punkten af Betänka N:o 36, i ani. af väckta motioner rörande ej mindre Norrmäns och Danskars än äfven andra utlänningars rätt att i Sverige idka handel, handtverk och andra yrken.
Liljencrantz, Johan: Som Borgare- och Bonde
Stånden uti den i den föreslagna inbjudningen afsedda frågan godkänt Utsk:ts hemställan, samt Preste-Ståndet fattat ett i vissa delar från R. o. Ad:ns afvikande beslut, anser jag mig, då det icke kan vara grannlaga att, endast på den grund att R. o. Ad. i frågan fattat ett särskildt beslut, framställa en inbjudning till de öfriga Med-Stånden att frångå sina en gång fattade beslut, böra anhålla om afslag å förevarande inbjudningsförslag.
Jag vill blott fästa uppmärksamheten derpå, att med inbjudningen egentligen endast alses, att man måtte vinna enhet i redaktionen af den del af punkten, som alla Stånden bifallit; hvadan jag anhåller att densamma måtte af R. o.
Ad:n bifallas.
Om, såsom den siste värde talaren uppgifvit, det allenast vore fråga om redaktionen, synes mig detta vara en sak, hvarmed R. o. Adm icke bör befatta sig, utan som bor ölverlemnas åt vederbörande Utsk.
Afses åter något annat, instämmer jag uti den förste värde talarens yttrande. — R. o. Ad. har i allmänhet icke för vana att med benägenhet omfatta inbjudningsförslag, och som det må vara Utsk:ts sak att ombesörja sammanjemkning af de i särskilda Stånden fattade beslut, samt Stånden, sedan detta Utsk:ts sammanjemkningsförslag inkommit, böra, efter det Expeditions-Utsk-.t med anledning deraf uppgjort förslag till skrifvelse, tänka på redaktionen, anhåller jag om afslag å inbjudningsförslaget.
554 Den 10 Februari.
Att man i det längsta strider för sin åsigt, medan ett ärende är under öfverläggning, synes mig helt naturligt; man må äfven reservera sig i så kraftiga ordalag man för godt finnér; men deremot kan jag icke gilla, att, när man blifvit besegrad i en votering, man derefter söker förhindra en åtgärd, som afser att befrämja verkställighet af det fattade beslutet.
Ett sådant förfarande kan åtminstone icke jag anse rätt grannlaga emot majoriteten af det
Stånd, man tillhörer, allt under det man åberopar sig på grannlagenhet mot Med-Stånden.
Jag instämmer med Hr von Ehrenheim i yrkandet om inbjudnings aflåtande.
Sparres åsigt, ty är besiutet i någon fråga af R.
St:r redan fattadt, då får icke någon inbjudning ega rum, och om sådan framställning skulle göras, komme säkerligen Hr Landtm, att vägra propos.
Ar åter icke beslut af R.
St:r fattadt, då kan icke Expeditions-Utsk:t dervid lägga hand, och således torde Gr.
Sparres åsigt grunda sig på ett misstag.
Det är för mig oförklarligt huru Frih.
Cederström lyckats tvärs igenom den slutna voteringssedeln få kännedom om mitt votum i frågan.
Hurudant detta var, anser jag mig icke behöfva upplysa, men hvad jag tror mig böra nämna, är att, då frågan här förevar, yttrade jag mig icke, samt att Frih.
Cederström följaktligen icke kan veta huru jag voterat.
Cederströms antagande, att jag skulle blifvit besegrad, är således fullkomligt godtyckligt.
Anledningen till mitt yrkande om alslag å inbjudningslörslaget är helt enkelt, såsom jag förut nämnt, att det, i min tanke, vore mindre grannlaga att vilja förmå Med-Stånden att frångå sina beslut, sedan tvenne utaf dem äro i frågan ense, och det tredje lättat ett både från de förras och R. o. Ad:ns afvikande beslut.
På de af Frih.
Lil jencrantz och Gr.
Sparre anförda skäl, anhåller äfven jag om afslag.
Jag märker af Gr.
Snoilskys yttrande, att jag måtte hafva misstagit mig.
Min mening var, att om det är något, som rörer expedierandet, så handlägges detta af samma Utsk., som afgifvit Retänk:t, således i förevarande fall af Ekon -Utsk:t.
Då Ståndens beslut äro olika, åligger det nemi. det Utsk., som handlagt ärendet, att söka sammanjemka meningarna.
Cederströms förmenande att ett afslag å inbjudningsförslaget skulle vara ogrannlaga och innebära ett försök att hindra verkställigheten af R. o. Ad:ns beslut, vill jag endast erinra, att det icke torde vara sällsynt att R. o. Ad:n Den 10 Febrnari.
555 icke ansett lämpligt att affärda inbjudningar samt att för öfrigt den gjorda invändningen saknar allt fog.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till ifrågavide förslag dels ock afslag derå, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till detsamma, hvarvid svarades många ja, blandade med nej, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med många nej jemte åtskilliga ja; hvarefter och sedan propos. på bifall till förslaget blifvit förnyad samt besvarad med många ja, blandade med nej, Hr Gr. o.
Landtm, förklarade sig nu hafva funnt ja öfvervägande.
Uppsattes och godkändes följande voteringspropos.: »Den som bifaller Hr von Ehrenheims förslag om inbjudning till Med-Stånden att biträda R. o. Ad:ns beslut öfver sista punkten i Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ts Betänk.
N:o 36, i anledn. af väckta motioner rörande ej mindre Norrmäns och Danskars än äfven andra utländningars rätt att i Sverige idka handel, handtverk och andra yrken, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, afslår R. o. Ad:n detta förslag till inbjudning.»
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Gr.
Ehrensvärds, Albert, den 3 dennes bordlagda förslag om inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att förena sig i R. o. Ad:ns beslut öfver Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Relänk.
N:o 39, i anledn. af väckta motioner rörande utvidgandet af qvinnans medborgerliga rättigheter.
Anmäldes och bordlädes från nedannämnde Utsk. inkomna Betänkm och Mem:r, nemi. från Banko-Utskottet:
N:o 10, med förslag till reglering af Bankens låne- och kreditivrörelse samt om användande af upplupen Bankovinst; N:o 14, i anledn. af väckt motion om befrielse för Vaktmästaren J. F. Forsslund att infria åtskilliga af f.
Riksdags - 556
Den 14 Februari. fullmäktigen Paul Hedström mot falska handlingar erhållna lån från Banko-Diskonten; Allm.
N:o 43, i ani. af väckt motion i fråga om tilldelande åt ordförande i kommunal-styrelse -af ett exemplar utaf Svensk Författningssamling in. m.; N:o 44, i ani. af återremiss af Utsk:ts Betänk.