Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och om man läser hvad han yttrat om den Svenska indeldta truppen, så erhåller man deruti det bästa beviset om det anseende denna organisation vunnit inom utlandet, de bästa skäl för att afslå alla yrkanden om någon förändring i denna grundval för Svenska friheten; men man finnér deri inga bevis, hvarpå man kunde grunda en förhoppning, att den indeldta Soldalen skulle på kort tid kunna blifva en skicklig Ingeniör-soldat.
De kostnader, som skulle erfordras för att dertill bilda honom, skulle vida öfverstiga det belopp, som nu blifvit föreslaget; ty om en indeldt trupp skulle Ijeostgöra hela sommaren, så skulle utgifterna derför med många tusen r:dr öfverstiga hvad K.
M. nu för ifrågavar. ändamål äskat.
Det torde hvarken vara behöfligt eller ens någon af mig vänta, att utreda behofvet af det ifrågasatta anslaget.
Jag har begärt ordet för att yttra mig öfver de skäl, som Gr.
Mörner anfört, att man måste afse de knappa tillgångarne.
Det tror jag icke behöfver afses.
Man behöfver endast kasta en blick på Bevillningssummorne och de öfriga beskattningstitlarne, för alt finna, alt under de sista några och 30 åren, oaktadt tillökningar i statsbehofven och i statsanslagen, bevilluingen och beskattningen blifvit nedsatta, och att de nuvarande tillgångarne äro fullt tillräckliga för alt fylla alla behof.
På sätt Hr Bildt har anfört, är det ett misstag, att genom bifall till anslag afslagne af Den 23 April f. m. 29 SlatsUtsk.; man skulle nödgas öfverskrida nu verkligen befintliga tillgångar, ty dessa öfverstiga, räfven efter StatsUtsk:s beräkning med några och sextio tusen r:dr de af detsamma föreslagna utgifter.
Men SlalsUtsk:s beräkning af de extraordin. inkomsterne är mycket för låg.
StatsUtsk. har nemi. endast beräknat tullinkomsterna brutto till 4,400,000 r:dr.
Tullinkomsterna gingo likväl år 1848 till 4,868,434 r:dr, och år 1849 lill öfver 5 mill. r:dr och år 1850 till nära 5 mill. (efter afdrag för Drawback, enligt från General-Tullstyrelsen meddelade upgifter).
Detta bevisar att man utan ringaste olägenhet kan förhöja denna beräkning utaf StatsUtsk:s förslagsvis uptagna inkomst af tullen, och om man icke gör det, så har det endast den påföljden att Riksg:skont:s påräknade behållning ökas för att användas till lånefonder, hvilka otvifvelaktigt åro ibland alla sätt för stalstillgångars användande, ehuru nyttigt det också kan vara, det sista, som bör komma i fråga; men för den lilla nu ifrågavar. summa, behöfver man icke ens hålla sig till tillökningarne i tullinkomslerne, emedan den alltför väl kan lagas af Chartse-sigillalse-medlen.
Ar 1848 då en kontroll vid riksdagen stadgades i afseende på köp- och fastebref, upgingo chartae-sigilfataj-medlen till 604,000 r:dr, och 1849, det första året då dessa skärpta kontroller tillämpades gåfvo de 623,000 r:dr.
Chartae-sigillaloe-medlen äro nu beräknade till 580,000 r:dr, om mannu höjer dem endast med 20,000 r:dr lill jemt 600,000 r:dr, så har man bara genom denne lilla förhöjning mera än som behöfves till det erforderliga anslaget.
Jag lemnar i sitt värde det konsiderationssvstem, som bär vill göra sig gällande.
Jag har ogillat att II. o. Ad. till följd deraf låtit passera några afslag utaf StatsUtsk. der hela Ståndet eller åtminstone en ofantlig majoritet ogillade afslagen.
Jag har icke med min röst ogillat dem; ty jag bar ropat nej; men här skal! jag åtminstone försöka att förena mig med de talare, som åtminstone i afseende på denna punkt icke vilja tillämpa denna konsiderationsprincip, och hvilka, utan afseende på något tvifvel om utgången, besluta hvad de anse rätt och tillbörligt.
Det är endast i anledn. af några erinringar emot mitt förra yttrande, som jag har tagit mig friheten att begära ordet.
Jag har aldrig bestridt nyttan af en Ingeniörtrupp.
Den har Utsk. icke heller ifrågasatt.
Det har endast varit i fråga om sältet alt bilda en sådan trupp, som Utsk. framställt en från den Kongl. propos:n afvikande åsigt.
Utsk. har ansett, att då man i den indeldta arme'en hade tillgång på ett arbelsfördt manskap, som icke försvann efter en viss tids förlopp, utan fortfor alt qvarstå i tjenstgöring så länge det förmådde tjena Staten, så skulle genom öfning af denna trupp, en bättre och säkrare ingeniörtrupp möjligen kunna bildas, än den, som genom värfning kunde åstadkommas.
Delta har varit min enskilda åsigt inom Utsk., det får jag öppet bekänna.
Alt Statens tillgångar skulle vara så ringa att de icke skulle tillåta det mindre betydliga anslag, hvarom nu ät' fråga, det har jag på intet sätt påstått; och vid truppens ringa antal har jag fä - 30 Den 23 April f. m. slat mig derföre, alt detta ringa antal gifver anledn. till den förmodan, alt en ytterligare utvidgning af korpsen blifver nödvändig om den skall motsvara sitt ändamål, och att kostnaden då måste blifva vida större.
Då det nu är min enskilda tro, alt ett lämpligt manskap till bildande af en sådan trupp, som den, hvarom nu är fråga, finnes i den indeldta armeen, derigenom att den är vand vid arbete och icke till sysslolöshet; då jag icke eller kan förmoda att en större kostnad för statsverket kan npslå genom att bibringa den indeldta Soldaten en större öfning, än derigenom att en värfvad trupp erhåller samma öfning, utan tvärtom tror att en indeldt soldat icke skulle vara dyrbarare att öfva, än en värfvad, under lika lång tid, så har jag icke kunnat för mig göra klart, hvarföre icke efter en lämplig öfning den indeldta soldaten skulle kunna upfylla de åligganden, som af en Ingeniör-trupp fordras.
Jag förnyar min anhållan om bifall till betänk.
Jag vill blott hafva äran tillägga, lill hvad som förut är sagdt ang.
Ingeniörtruppers nödvändighet, att en, om icke ibland de hufvudsakliga orsakerna, åtminstone ibland väsendtligt bidragande, till den olyckliga utgången för
Danskarne, i ett af de större fältslagen år 1849, var den, att en eller två bataljoner, som blefvo kommenderade att gå öfver Kolding-å kl. omkring.7 på morgonen i brist af skickliga Ingeniörtrupper, icke kunde komma öfver förr än kl. 9, emedan dessa bataljoner måste, två och två man i sender, gä öfver på en söndrig spång.
Om den värde talaren, som motsätter sig inrättandet af en Ingeniörtrupp, någon gång varit närvar., som blott åskådare, vid försvaret eller anfallet af en bro, som mäste upföras eller iordningställas i ändamål, att kunna passera en flod eller en ström, synnerligen om detta bro-arbete måste verkställas under fiendens eld; så skulle han vid åsynen af de många lif, som då gått förlorade, säkerligen kommit till den öfvertygelse, att hvarje minut är dyrbar, innan öfvergången kan verkställas, och att ett tillräckligt antal skicklige och modige bro-arbetare mäste finnas, som hastigt och väl kunna fullborda arbetet, hvarigenom många lif och mycket blod blifvit besparadt.
— Och jag tror, att den värde motståndaren skulle, vid åsynen af delta menskliga elände, återvändt med känslor och föresats, att allt hvad på honom berodde, söka befrämja och befordra ett så obetydligt anslag som några tusende riksdaler b:co, till inrättande af en Ingeniörtrupp, äfven inom svenska armeen.
De stora fördelar, som erhållas derigenom, att snart kunna passera en flod eller en ström, vare sig efter vunnen seger eller förlorad strid, äro så många och allmänt kända, att de nu kunna af mig förbigås, hvarföre jag slutar med vördsam anhållan om återremiss af denna punkt i betänk.
Då jag förutsätter att den ifrågavar. punkten blifver lill Utsk. återremitterad, tager jag
Den 22 April f. m. 31 mig friheten fästa Utsk:s upmärksamhet derpå, att den af K. M. föreslagna Irigeniör-triippen icke allenast skulle blifva af yttersta vigt och nytta i krigstid, utan äfven för landet vore af vigt och nytta i fredstid och det i synnerhet i våra tider.
Det är allmänt erkändt och låter faktiskt ådagalägga sig, att Ingeniörkorpsen hos oss eger vackra och för vår tid dyrbara praktiska kunskaper; men den står icke i något omedelbart sammanhang nied den arbetande klassen af nationen.
Ingeniörs-Officern har icke någon, till hvilken han kan vända sig, för att låta utföra hvad han vill.
Kommer en sådan praktisk Ingeniörtrupp lill stånd, så skulle otvifvelaktig! hända, att ifrån densamma dessa praktiska kunskaper spridde sig öfver landet lill arbetsklassen vida bättre än som nu kan ske.
Ehuru ogerna jag lägger mig emot något, sorn K. M. föreslår, och ehuru ogerna jag talar något emot hvad så uplysta män som Hr Lefrén och Hr von Hohenhausen anfört, så kan jag icke undgå att yttra, att en sådan här trupp är inom vårt land aldeles obehöflig.
Vi hafva inom vår indeldta aimee och i synnerhet inom de Regden, som ligga i bruks- och skogs-trakter, de första brobyggare, de första sappörer och allt hvad man i detta hänseende kan önska.
Om, då krig infaller, K.
M. befaller att inom hvarje kompani till öfning i sådana arbeten, de dervid vana arbetare dragas ihop under Forlifikationsbefälet, jemte de skickligaste handtverkare inom Beväringen, så tror jag att ändamålet sålunda vinnes bättre, än med en särskild Ingeniörtrupp.
Jag har icke mycken erfarenhet; men jag vet att inom hela den stora Fransyska arméen, hvarest jag såg många hundra lusen man, icke allenast under sjelfva kriget, ulan såsom marcherande till och ifrån Spanien, man aldrig hörde omtalas att någon sådan korps der existerade.
Vid de tillfällen, då det kunde komma i fråga, begagnades papporerna vid Infanteri-reg:tena med förstärkning af allmoge.
Ar 1805 blef jag utkommenderad lill Stralsund, och genast utskickad med ett 6-pundigt ridande Artilleri.
I stället för andra trosskuskar, så tilldelades mig några af de i Pommern varande Pionierer till trosskuskar, och samma förhållande var äfven inom kavalleriet.
Hade de ansetts nödiga, så hade de väl kunnat användas, men det skedde ej.
Ar 1813 kom jag äfven till Stralsund, och var närvarande hvarenda dag, då fästningen uparbetades.
Detta verkställdes aldeles icke af Pionierer eller dylika, utan af bönder ifrån Pommern och Meklenburg, som föregingos af skickliga soldater af arméen.
Artilleri-regtme voro indeldta ända lill år 1816 i sappörer, minörer och andra korpser eller yrken; men under den tid jag var vid Arlilleri-reg:tet, så mins jag aldrig att någon sappör fick den minsta öfning, utan när de behöfdes, så fick man välja ut i hela reg:tet dem, som man visste äga denna skicklighet.
Jag får äfven säga, att om vi upsätta denna värfvade trupp af 60 man, så är det ju att göra dem lika olyckliga, som de, hvilka låtit lega sig till Artilleriet, och ibland hvilka många både 32 Den 23 April f. m. skjuta sig och göra sig lill brottslingar, för alt slippa ur en korps, der de måste både svälta och fara illa.
Jag kan således icke annat än tillstyrka bifall till StatsUlsk:s betänk.
Jag hade icke ämnat upträda, för att ytterligare förlänga denna diskussion, om jag icke ansett mig upmanad att göra några anmärkmr vid de ord, som blifvit yttrade af den siste värde talaren.
Hr Edenhjelm har sagt, alt de Franska trnpperne, flere 100,000 man, vid öfvergången till Spanien icke varit åtföljda af andra sappörtrupper än dem, som funnos vid linietrupperne och att äfven vi här i Sverige skulle kunna åtnöja oss med de timmermän, som vid våra regtten äro anställde.
Jag ber likväl att få fästa upmärksamheten på den skillnad, som förefinnes emellan en armée sådan som den Franska och vår indeldta här.
Den Franska armeen var, vid inryckandet i Spanien krigsvand, och säkerligen vid flera föreg:de tillfällen sysselsatt med dessa göromål.
Hvad de Svenska trnpperne beträffar, så hemställer jag huru man kan begära att Reg:t:nes timmermän skulle kunna förskaffa sig nödig erfarenhet i ett så kinkigt och grannlaga göromål som det, att i krig kasta bryggor öfver strida strömmar, och detta ofta under fiendens eld.
Det är nemi. gifvet, att under de 10 till 12 dagars möte, då dessa timmermän skola öfvas, kunna de svårligen få någon kunskap uti hvad till yrket egentligen hörer, enär de, som skola bibringa dem en sådan, linieofficerarne vid de olika regtme, sjelfva måste sakna all erfarenhet i detta afseende.
Dä man derjemte tager i betraktande, att de serskilda regtme af Svenska arméen sällan oftare än hvart fjerde år sammankomma till öfningsläger, vid hvilka dylika öfningar skulle kunna på ett mera ändamålsenligt sätt ordnas under ledning af Ingeniör-Officerare, så finnér man lätt, att 8 eller 10 dagars öfning blir, då den endast hvart fjerde år påkommer är alltför obetydlig, för att i ett så svårt yrke vinna någon erfarenhet.
Det torde kunna tagas för temligen gifvet, att om de indeldta regtme äro förvissade derom, att de i behofvets stund, då de böra framträda inför fienden, skola mista sina timmermän, så är delta icke någon sporre för dem, att till timmermän utse det dugligaste, skickligaste och pålitligaste manskapet, hvilket åter är ett oundgängligt vilkor, så framt man vill använda dem till förgångsman vid arbeten af dylik beskaffenhet.
Jag kan för min del ingalunda inse huru man med nuvarande organisation skulle kunna åt timmermännen vid de indeldta trupperna gifva den öfning, som behöfves för att göra dem lill broslagning dugliga, och huru de skola kunna jemföras med de Fransyska sappörerna.
Här har äfven blifvit anfördt, att vid iståndsältande af de Svenska fästningsverken vid Stralsund år 1813 arbetet utfördes af lejda arbetare och af Artilleriets manskap.
Jag vill fästa upmärksamhelen derpå, att det återstod i Pommern en qvarlefva af en någon Den 23 April f. m. 33 någon tid förut uprättad Ingeniör-trupp; jag tror alt den kallades Sappörer; och, om jag icke alltför mycket missminner mig samt om icke de källor, jag i detta afseende haft att rådfråga, äro alltför falska, så var det just det förhållandet, sorn gjorde, att arbetet gick fortare än det eljest kunnat verkställas.
Det torde för Eder, Mine Hrr, vara kändt, att man har två broslagningssystemer, för att icke tala om de olika förändringarne deraf: det ena med pontoner och det andra med s. k. bockbryggor.
En af Österrikes skickligaste Ingeniör-officerare den allmänt kända General Birago har i det sednare hänseendet infört ett nytt och i de flesta länder anlaget system, der bockarne lämpas efter strömfårans djup och äro försedda med olika långa ben för olika djupa ställen i floden.
Jag hemställer huruvida det är möjligt, att ett manskap, som härvid icke är vandt, skall kunna med tillräcklig noggrannhet förfärdiga och utsätta dylika bockar.
Jag hemställer om det är möjligt att den Pontontrain, som altid vid början af ett krig måste medföras, skulle kunna, på den korta tid som dä erfordras, blifva sammansatt, utan alt man eger en förut öfvad Ingeniörtrupp, om de oöfvade timmermännen skola förslå att upsätta dem på de stallen der de skola ligga o. s. v. Till bevis på hvad utmärkta Ingeniörtrupper i andra länder kunna åstadkomma, ber jag att få förklara att så väl inom den Franska som den Österrikiska Ingeniörkorpsen har man kommit så långt att man kan inom 1^ timma slå en brygga af 100 alnars längd.
Jag hemställer till Eder, Mine Hrr, att bedöma, hvilken lid, som dertill skulle åtgå, om arbetet borde verkställas af våra ovana indelta Svenska trupper, äfven under det skickligaste befäl, och om icke detta blefve nära nog omöjligt, åtminstone under fiendens eld, derest icke arbetsmanskapet eger skickliga förgångsman, såsom Hr Lefrén i sitt första yttrande nämnde.
Desse förgångsman äro vid arbeten af dylik beskaffenhet detsamma som rättaren vid ett landtbruk.
Utan att ega sådana kommer man icke ur fläcken, och jag tror att hvar och en, som med eftertanka betraktar ifrågavar. ämne, skall finna att det är en stor lucka i vår militärorganisation att vi icke ega en sådan trupp.
Här har äfven blifvit yttradt, alt antalet af den föreslagna truppen är så ringa, att man kan taga för afgjordt, att detta endast blefve en början och att sedermera åter nya anslag i samma väg skola komma i fråga.
Jag får dervid anmärka att det antal, som blifvit begärdt, är den minsta möjliga styrka, som erfordras för en broslagning.
När man således har detta antal, så är man kommen på den punkt, att man kan verkställa ett dylikt arbete.
Jag förnyar min anhållan om återremiss på betänk.
Jag skulle icke för tredje gången begärt ordet, om icke en värd ledamot, en veteran, höljd af ära på bataljfälten, här upträdt emot anslagets beviljande.
Hans yttrande kommer att tillintetgöra många andra krigares, när fråga blir att verka för eller emot voteringarne i StatsUtsk.
Jag beklagar innerligen denna 6 H. 3 34 Den 23 April f.
ro. händelse och anser deraf var en nästan gifven följd, att det är denna lagerhöljda man Svenska arméen har att tacka för att den icke erhåller en trupp, hvarigenom sådana män, som min värde motståndare, i kommande krig beredas tillfälle att komma fram till fienden i stället alt nödgas overksamma stanna bakom floderna.
Man säger att denna trupp icke kan bibehållas i fredstid.
Jag anser som gifvet, alf Iugeniör-befälet får mycken svårighet att hindra detta, i hvarjehanda slöjder inöfvade, folk ifrån att lemna tjenslen då deras kapitulalionslid är förbi; men då lärer man icke behöfva frukta att de skola skjuta eller hänga sig för att slippa denna tjenstgöring.
De blifva sökta i hela landet såsom skicklige förgångsman och det lärer tyvärr icke bli fråga om att vi få behålla dem alltför länge.
Tvertom få Ingeniör-officerarne ouphörligen inöfva nya, för att i händelse af krig hafva det behöfliga antalet fulltaligt.
Dessutom gör denna trupp en icke mindre väsendtlig tjenst för vår indelta Aimée, som man anser vara skicklig till sådana arbeten.
Vi hafva en reg:ts-timmerman vid hvarje reg:te men han är icke reg:ts-limmerman för det han kallas så, ty lian har icke de kunskaper, som erfordras, för att kunna verkställa de arbeten, sorn förekomma.
Den bristande öfningstid, som är en följd af den indeldta arméens organisation, gör det omöjligt att kunna bibringa dem sådana kunskaper; men om en Ingeniör-trupp finnes, hvartill man naturligtvis icke tager sammanrafsadt pack ifrån arbets!nrättningarne, utan dugligt och dertill tjenlig! folk, så skall naturligtvis inträffa alt, med rote- och rusthållares begifvande, skickliga och välkände personer, som tjenat vid denna korps, kunna komma till indelta trupper och der bilda en kärna för den ytterligare utbildning inom reg:tet, som erfordras att gifva såväl åt timmermännen som åt sjelfva manskapet.
Denna åsigt af saken bör icke heller förbises.
Vi hafva sett huru den på sin tid så mycket klandrade Götha kanal bidragit att bereda arbetsskicklighet inom landet, och jag belviflar att vi den förutan skulle stå på den punkt vi nu göra.
Man gjorde icke en spade, som dugde att arbeta med förr än man vid Götha kanalarbete fick se hur den skulle vara beskaffad.
Man körde skottkärror af den aldra gemenaste konstruktion, som förstörde arbetarens kraft, ända intill dess man vid dessa arbeten lärde sig konstruktionen af sådane kärror.
Tror man sig utan läromästare kunna komma fram i praktiska värf?
Jag anser denna korps, väl skölt, — och den blir väl skött derom är jag öfvertygad, — vara en utgångspunkt för spridande af kunskaper i detta fack inom de indelta regt:ne.
Jag slutar med att djupt beklaga, att en talare här upträdt, hvars ord nära nog dödat förhoppningarne för oss att ännu på längre tid få denna vigtiga sak i gång.
Såsom ett ytterligare bevis på riktigheten af hvad jag yttrade, så får jag nämna alt jag ganska väl kommer ihog, att år 1809 eller 1810, när de Franska trupperna lago i Spanien så stod det här i åtskilliga Svenska Tidningar att läsa, huruledes en Svensk i Spanien bade utmärkt sig genom att slå Den 23 April f. m. 35 broar öfver floder, för att hjelpa Fransyska arméen öfver.
Aret derpå kom denne unge man till Götheborg, och jag kände igen hans namn.
Då jag frågade honom hvilka methoder han begagnat vid dessa tillfällen, efter han fått så mycket loford och sådant namn om sig, så svarade han mig: ”Det behöfver Hr Kapitenen icke fråga mig efter, ty det känner ni lika såväl som jag.
Den kunskapen har jag fått just i Elfsborgs län, der det icke finnes en enda Bonde, som icke på 3 å 4 timmar kan slå en bro öfver en flod, på hvilken trupper kunna gå öfver.”
Det tror jag vara förhållandet inom såväl Elfsborgs som Jönköpings län, och att vi således inom de der varande indelta regtrne hafva tillräckligt skickliga brobyggare.
Hr von Troil yttrat har jag i anseende till min' svåra döfhet icke kunnat fatta; hvarföre jag är ur ständ att besvara det.
Det kan omöjligen vara Hr Edenhjclm mera okärt att uplräda emot mig, än det är för mig att tala emot en af hela arméen och mig enskilt så högt aktad person; men då jag, liksom en föreg:de talare, fäster så mycken vigt vid den verkan, som Hr Edcnhjclms yttrande kan utöfva på denna magtpåliggande angelägenhet, så anser jag mig böra yttra ännu några ord i ämnet — de skola blifva ganska få.
Ilr Edenhjelm har anfört åtskilliga exempel på obehöfligheten af en särskild Ingeniör-trupp.
Jag vill i den värde talalarens minne återkalla ett tillfälle, dä det verkligen hade varit just för Svenska arméen, just för det vapen, som Ilr Edenhjelm då tillhörde, af största vigt att hafva en sådan trupp och der det äfven faktiskt bevisades att den kunskap i handaslöjder, som jag visserligen icke bestrider att hos en del af den indelta arméen bör kunna påräknas, likväl icke vid sådana tillfällen, der det beliöfves alt hastigt och väl utföra ett arbete, är tillräcklig.
Det var den stora bataljdagen d. l8:de October 1813 vid Leipzig.
Hela Svenska fördelningsartilleriet befans jemte arméen i full marsch på högra stranden af Parlhafloden och skulle öfver på den venstra vid P/aussig, Svenska arméens öfvergångspunkt; men der funnos icke några broar, som kunde bära en sådan tyngd.
Det måste derföre verkställa öfvergången betydligt längre bort vid Taucha och höll på att derigenom komma försent till understöd ät dåvarande Kronprinsen, som lyckligtvis fick tillfälle att anlita till oss öfvergånget Saxiskt artilleri, hvilket uppehöll striden på denna punkt lill dess Svenska artilleriet hunnit ankomma.
Under mina ögon tilldrog sig derjemte att hela det Svenska Infanteriet skulle gå öfver vid den förstnämnde punkten P/aussig, der en bro var slagen sådan som våra indelta trupper kunnat den åstadkomma.
Då den första Bataillonen passerade gick bron sönder.
Lyckligtvis var vattnet icke djupare än att folket kunde vada öfver floden och på detta sätt öfverköra hela Infanteriet till venstra stranden.
Hvad reserv-artilleriet beträffar, så följde detsamma arméens queue och anfördes af General Cardell, vid hvars reg:te jag 3* 36
Den 23 April f. m. tror att Hr Edenhjelm då var tjenstgörande ehuru jag icke vet det nied visshet.
Emedlertid var General Langeron med sin arméekorps på venstra Partha-stranden hardt ansatt af fienden men hälsades från nödtvungen relrait genom det Svenska reserv-artilleriet, och sålunda att den tappre och beslulsamme anföraren, General Cardell, vågade att gå öfver floden med sitt artilleri utan bro ehuru med risk af att få hästar och åkdon förstörda och framkomma mer eller mindre demonterad.
Han lyckades likväl då här, såsom ofta nog händer, lyckan står dem djerfvom bi.
En Ingeniörtrupp med tillhörande broslagningstross hade således den dagen varit högst välkommen för Svenska arméen och det på 3:ne punkter af dess icke betydligt utsträckta marschlinea.
På dessa ytterligare anförda skäl får jag förnya min anhållan om ålerremiss på Utsk:s betänk.
Om den nya korps, hvarom nu är fråga, kan vinna den skicklighet, alt utan material ier slå broar, så må den gerna för mig inrättas; men som det lärer vara lika omöjligt folden korpsen att göra något utan materialier som för andra trupper, så får jag fortfarande afstyrka dess bildande.
Hvad beträffar den händelse, som Hr von Hohenhausen påpekat, så kommer jag väl ihog den; jag ville just gå öfver när General Surmain kom, som var den högste befälhafvare för artilleriet, och sade: ”Ni får icke gå öfver”.
Då svarade jag: ”Det är ingen som känner mina hästar och fordon bättre än jag och jag kan gå öfver.”
Jag blef likväl befalld alt icke gå.
Jag gick då lill Taucha och gick öfver der, utan att göra någon förlust.
När vi kommo öfver möttes vi af ordres ifrån General Adlercreutz att genast uprycka lill General Tallenzins korps.
De öfriga trupperna såg jag icke komma öfver förr än dagen derpå.
Riktigheten häraf kan intygas af General Adlercrentz’s son, som är här närvar, och som var den man, som red mig emot för att båda det första artilleri han kunde få.