Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Tagande för afgjordt, att dessa nu af mig angifna grunder redan innehålla anledn. lill alltför många stridiga åsigter, vill jag ej längre utsträcka hufvud-calhegoriernas om - 39a Den 12 Februari e. m. råde, utan anhåller att denna min vördsamma framställning måtte få åtfölja remissen af den K. propos:n till Besvärsoch Ekon.Utsk., äfvensom att det yttrande jag afgaf, vid frågan om tillsättande af särskildt Utsk. för detta ärendets behandling, måtte få biläggas såsom en ingress härtill.
Hr af Ekenstam begärde, att hans på f. ni. i dag afgifna yttrande äfven måtte få åtfölja remissen.
Sprengtporten framställt ettså vigtigt förslag, som mantalspenningarnas ingående till communerna, i form af motion, anhåller jag att samma motion må hvila på bordet till nästa plenum.
Frih. Cederström, Gustaf Carl: Lika med Frih.
Sprengtporten anser jag det vara nödvändigt för fattigvården , att en gemensam cassa bildas för hvarje län, och hvarifrån medel till understöd kunde utbetalas; men i afseende på sättet derföre skiljer jag mig från Frih:s åsigter.
— Jag tror, att ojemnheten i beskattningen till fattigförsörjningen är en ibland de hufvudsakliga orsakerna till de klagomål, som höras öfver den nuvar. fattigförsörjningen, och tror det vore lämpligare att , i stället för att inskränka den inom trånga gränsor, göra densamma mera utvidgad, och att bidragen dertill böra utgå efter andra grunder.
Det naturligaste är, att familjen drager försorg om sina fattiga medelst den förmögenhet den erhållit genom arf; dernäst de som tillgodonjutit eller ännu draga nytta af de fattiges biträde, och slutligen Staten, som drager fördel af allt arbete, som inom dess område verkställes.
Jag har för närvar. endast velat antyda detta, och anhåller att närmare få utveckla mina åsigter, när målet remitteras.
Hr von Troil, Emil: Frih.
Cederström, Jacob, har otvifvelaktigt rätt, att den föredragna nåd. skrifvelsen bör till något Utsk. remitteras; emedan, då Ständerne fått emottaga en sådan, lärer grannlagenheten fordra, att de derpå lemna något svar.
Det kan blifva kort, till ordalydelsen ungefär sålunda: R.
St. hafva emottagit E. K.
M:s nåd. skrifvelse af den och den dato, jemte så och så många exemplar af comiterades utlåtande i fråga om allmänna fattigvården, hvilka exemplar blifvit utdelade till
Ståndets ledamöter för att deraf taga behörig kännedom.
St. framhärda etc.
— Alt det betänk.
, som medföljde den K. skrifvelsen icke kan blifva föremål för Ståndets öfverläggning, med mindre detsamma af någon enskild ledamot upptages som dess motion, tror jag vara ostridigt.
Jag anser, att under Ståndens pröfning icke kunna komma andra ämnen, än sådana, som antingen blifvit af Konungen föreslagna, eller framställda af enskilde ledamöter.
Ett comiterades betänk, är deremot icke någon propos.. livar och en Den 12 Februari c. m. 3g3 sådan kan af Ständerna besvaras med ja eller nej.
Besvaras den med ja, så är beslutet fattadt och måste gå i verkställighet, såsom en öfverenskommelse emellan båda Statsmakterna, och i sådant afseende är 87 §:n Beg.F. tillämplig.
Om nu Ständerne skulle ingå med ett sådant svar, i afseende på denna skrifvelse, att vi hafva till alla delar antagit det förslag E. K. M. till oss framställt; så hemställer jag, örn detta icke skulle innefatta en fullkomlig omening, enär Konungen derå kunde svara:
Jag har icke aflåtit någon propos. i ämnet.
1 frågan om sjelfva saken, skulle jag visserligen haft åtskilligt att anföra; men då jag, i afseende derå, icke hört några motioner väckas, med undantag af Frill.
Sprengtporten, hvilken blifvit begärd på bordet, uppskjuter jag till ett annat plenum att yttra något derom.
Åkerhjelm, Gustaf Fredr.:
Då Konungen förordnade den comité', som utarbetat en utredning af och förslag till stadganden för fattigvården i Biket, var afsigten dermed endast att framlägga till Ständernas kännedom delta vigtiga ämne, enär det, lill sä stor del, rörer så väl R.
St., som dem de representera.
Konungen har derföre, hvilket den nåd. skrifvelsen tydligen utmärker, endast öfverlemnat betänk, till Ständernas kännedom, och hade, om afsigten varit att derjemte föreslå några ekonomiska lagstadgandeu, utan tvifvel gjort hvad derföre är föreskrifvet.
I två andra Stånd har, som mig blifvit berätladt, nemi. i Preste- och BorgareSttn, denna K. skrifvelse jemte Fnttigvårds-comiteens betänk, blifvit remitteradt till Ekon.Utsk.
Det beror nu på R. o. Ad:s pluralitet att bestämma frågans öde, för läggande till handlingarna eller remiss till Utsk.
Jag skulle tro denna fråga vara af den stora vigt, att, jemte den kännedom R. o. Ad. redan af henne tagit, densamma, efter undergången behandling i behörigt Utsk., bör derifrån återkomma så utredd, att R.
St. sjelfve kunna förena sig om ett förslag i ämnet, eller ock ingå till Konungen och begära ett sådant.
Raab, Adam Christian: Då Ilr von Rosens motion om tillsättande af ett särskilt
Utskott förevar i f. m. plenum, tyckte jag mig finna, att de fleste lalarne voro af den åsigt, att frågan, i anseende till sin stora vigt, skulle, oansedt formen hvaruti den kommit, remitteras till Ekon.
Jag ämnar icke att vidare yttra mig om formaliteten dervid, supponerande att remiss blir beviljad.
Jag går då till lmfvudsaken.
Lika med Ilr af Ekenstam öfverensstärnmer jag i den åsigt, att vi böra uppdraga åt Ekon.Utsk. att inkomma praeliminariter med grunderna för fattigvården.
Jag skulle tro, såsom Ilr af Ekenstam föreslagit, att dessa grunder böra hvälfva sig omkring frågan, hvilka som skola njuta fattigvård, hvilka sorn 1 11. 5o 394 Den 12 Fehru ari e. m. skola betala den, oell siittet huru den skall utgöras.
Dä jag är ledamot af Ekon.Utsk., så blir jag i till fil
I le att följa frågan i sina detaljer.
Men medan jag har ordet, vill jag vidröra ett ämne, hvarom flere talare förut väckt fråga, nemi. 1788 års författning, sorn föreskrifver, att socknarna skulle äga, under vissa villkor, att utestänga fattige från sina gränser.
Det inkomna Fattig vårds-comiterades betänk, utdelades före riksdagen endast till Landsh.-en,betena och har ej varit synligt i bokhandeln.
Det har således icke varit mig möjligt att taga en fullständig kännedom om innehållet.
Jag har likvisst, icke utan bekymmer, erfarit, att comiterade, hvilkas förtjenstfulla arbete jag för Öfrigt högaktar, hafva i 2 art. 4 §:n föreslagit följande: ”Flera ”socknar af samma pastorat eller församlingar af samma ”stad kunna förena sig om gemensam fattigvård; äfvensom ”socknarna måga, efter öfverenskommelse, fördelas i mindre "kretsar, som, hvar inom sig, besörjer den der erforderliga "fattigvården; dock alt, i begge fallen, hvarje socken blir ■”ansvarig för fattigvårdens fullgörande, hvaremot kretsarne ”blifva socknarna ansvariga för uppfyllande af sina förbindelser.
Denna föreskrift, i förening med den på flera ställen i betänk, uttalade, att socknarna må äga rätt att utestänga personer ifrån sig, skall, efter min öfvertygelse, icke blott utvidga den stora strid, som ägt rum mellan socknarna, utan äfven upptända siuåkrig inom desamma.
Då i den trakt, der jag bor, den oseden ägt runi, att flera socknar indelat sig i fattigrotar, har jag haft tillfälle taga kännedom örn den olägenhet, som deraf blifvit följden.
Jag medför från min ort den på erfarenhet grundade öfvertygelse, a 11 grälet om de fattiges bostad legat till grund för det ökade antal fattighjon, hvaröfver man klagat.
Jag vill icke inlåta mig i en utveckling af de moraliska följderna deraf, nemi. huru allmogen vänjer sig vid att, i stället för utdelning af allmosor, köra ifrån sig de fattige och anse dem sora odjur, hvilka böra utrotas.
Jag vill endast hålla mig vid den ekonomiska följden.
Husbonden eller jordägaren, hindrad af 1788 års författning och derpå grundade sockenstämmo-beslut från rättigheten att emottaga och förafskeda arbetare, har nödgats neka arbetsförtjenst åt arbetshjon, af farhåga att för alltid vid dem blifva bunden.
Arbetsfolket åter har blifvit bortvisadt, nödgats att springa bort sin tid för att höra sig om bostad och försvar, har slutligen blifvit husvilla och nödgats svälta, i brist på förtjenst, under det att mången odling fält hvila, i brist på arbetare.
Hvad under, om menniskor, som ej gjort annat ondt, än att de, efter naturens och samhällets ordning, gift sig och aflat några barn, men blifvit utskjutna från samhället, — om sådana menniskor, säger jag, svärja fiendskap
Den 12 Februari e. m. emot do bättre lottade, och slutligen bereda sig en plats pä corrections- busen !
Jag ur fullt öfvertygad, att pä upphörande af dessa hinder fattigvården till stor de! hvilar, och jag önskar, för min del, alt sådana barbariska stadga oden malte upphöra, att dylika trånga gränser måtte försvinna, hellre lin att de åtd rågås.
Hr Sandelhjelm har i sitt nyligen upplasta sakrika anförande antydt ungefär samma olägenheter, och jag har hört af flere värde talare samma åsigter yttrade.
Jag begär, till följe deraf, att detta mätte få blifva som majoritetens åsigt ett hufvudsakligt föremål bland de principer, som Utsk. åbigges uppgifva, och anhåller, alt detta yttrande malte åtfölja remissen.
Jag hade äfven önskat att få bifoga några anmärkningar vid det i fråga var. fattigvårds-betänk.; men för alt icke onödigtvis upptaga liden, vill jag för det närvar, afstå derifrån, under anhållan, att Hr Frih. o. Landtm, ville förklara, huru Hr Frih. o. Landtm, anser den af lii- Dalman gjorda framställning om comite'-betänk:s läggande till handlingarna, emedan jag af Frill.
Cederströms bevisning ingalunda funnit mig öfvertygad 0111 grundlagens stridighet mot ett sådant handlingssätt.
Hr Frih. o. Landtm, tillkännagäf, i anledning af Gr.
Anckarsvärds nu framställda fråga, att han ej kumle afgifva någon förklaring i ämnet, innan öfverlaggningen vore fulländad.
Då anhåller jag att få fortsätta.
I fall Hr Frih. o. Landtmts åsigt öfver Hr Dalmans framställning skulle antagas, så uther jag mig att till alla delar få förena mig i Hr von Troils åsigt, i det förslag, som hail framlagt, och hvilket troligen icke kan vägras remiss till Utsk., såsom en ledning för Utsk:s behandling af ämnet.
Jag anhåller således att till prot. få aflemna ett yttrande i hufvudsaken.
Detta Gr.
Anckarsvärds anförande upplästes derefter, så lydande:
Då den K. propos:n, som till R.
St. aflåtit comiterades betänk:n , i afseende å allmänna stadganden rörlde fattigvården, nu till Utsk. remitteras, anhåller jag att till Utsk:s uppmärksamhet få framställa några betänkligheter.
Jag nödgas i första rummet erinra om grundlagens stadgande, att riksdag ej får räcka längre än fyra månader; och jag hemtar derifrån den slutsats, att det för Utsk. skulle blifva en nära nog omöjlighet att under denna korta tid tillvägabringa något tillfredsställande resultat, men måhända ändå omöjligare att dertill kunna vinna det erforderliga bifallet ifrån de fyra särskildta Stånden, hvilka säkerligen, i Den 12 Februari c. ra. alla fall, skola komma att finna sig sä öfverhopade af andra deras beskattningsåliggande tillkommande göromål, att önskningsmålen säkerligen till stor del icke kunna komma att vidröras, mycket mindre att grundligen behandlas.
1 likhet med andra representanter inom detta Stånd, beklagar äfven jag nakenheten och tankefattigdomen uti det Statsråds-prot., som åtföljt den K. remissen.
Jag anser tiden för R.
St. vara inne att intaga och iakttaga den plats, elem inom lagstiftningen tillkommer, och att en gång börja att med den verkställande makten afhandla såsom like; och hvarvid, i första rummet, bör iakttagas, att R.
St. icke längre kunna eller böra anse sig såsom något verkställande makten underordnadt embetsverk, till hvilket verkställande makten äger att affärda comitebetänkrn, med antydan till R.
St. att ifrån sådana materiaJier utarbeta lag-förslag.
Det är R. St., som i folkets namn, på dess vägnar, och medelst dess skattebidrag aflönar Statens embetsverk och embetsmän, under billiga anspråk, att i återväg få skörda frukterna af dessas arbete och tjenst.
Det ifrågavar. fattigväsendet omfattar icke allenast nya lagars stiftande, utan äfven, i sammanhang dermed, upphäfvandet af gamla lagar och författningar.
Det är för min fattning obegripligt, alt Styrelsemakten, under 3o års tid, icke förmått uppfatta denna fråga ifrån de mångfalldiga djupt ingripande och vidt utgrenade synpunkter, hvarifrån lagförslagen i frågan om en allmän fattigvård böra utgå, och att man, sådant oaktadt, ens tänker sig möjligheten att R.
St. under den korta liden af fyra månader skola uppgöra lag-förslag af denna vidt omfattande natur.
St. torde icke äga någon ändamålsenligare utväg att tillförbinda Styrelsen uppfyllandet af dess p
I ig ter, så väl emot R.
St., sorn emot Svenska folket i sin helhet, än att lemna så beskaffade arbeten, som Fattigvårds-comite'ens helt och hållet utan bearbetning, på den grund att R.
St. hvarken kunna eller böra förslösa sin arbetskraft och tid på ett arbete, hvars slutliga resultat ej allenast möjligen, utan troligen, skulle blifva ett underkännande ifrån Styrelse-maktens sida, och sålunda ett fruktlöst arbete.
St. ifrån Styrelsen får emottaga ett fullständigt lag-förslag, så äga R.
St. åtminstone en grund att bygga sitt omdöme uppå. R.
St. veta då riktningen af Styrelsens åsigter, och kunna foga sig derefter, eller bearbeta de åsigter, hvilka den praktiska erfarenheten möjligen ogillar.
Jag förmodar, att Utsk., i likhet med mig, icke lärer låta undfalla sig, att fattigvårdsfrågan icke upplöser sig uti ett helt enkelt önskningsmål, då Utsk. tvifvelsutan genast inser, att saken krafvel- lagar, och alt den sålunda påkallar lagstiftning och ingalunda författningar, framkallade i önskningsväg.
Det är Styrelsemakten allena, som medelst biträdet af Dea 12 Februari c. m. sine embetsman är mäktig att tillvägabringa de lag-förslag, som i sådant hänseende som detta erfordras.
De rika, de bemedlade och de blott behållna samhällsclasserna äro afven uti den sämst sammansatta representation tillräckligt representerade; men det är den fattige, den ofta alltför oöfvertänkt kallade försvarslöse, som uti Styrelsen borde se sin representant och sitt värn emot det förtryck, hvarmed den ofta hotas, medelst de försigtighetsmått man understundom synes vilja vidtaga vid en alltför sträng begränsning utaf menniskans rätt alt fritt och oberoende få lefva, så länge lion icke genom okynne eller brott ligger samhället till last, och medelst den någon gång synbara böjelsen alt, utan vederbörlig uppmärksamhet å religionens och moralens lagbud, vilja stifta lagar emot äktenskapet, under en temmeligen grundlös fruktan för en folkökning, som man anser vådlig, och som jag, med afseende å Sveriges annu för handen varande ödemarker, anser i högsta måtto önskvärd och ingalunda vådlig, om Styrelsen en gång visade sig hafva insett och förstått näringsfrihetens betydelse under den märkvärdiga industriella lid, hvilken vi belefva; om Styrelsen en gång kommit till besinnande alt Sveriges rätta, på djupet gående, försvarsanstalter ligga uti underlättandet af landets förkofran, hvilken, i mintanka, är alldeles oförenlig med ett tryckande militär-systeme, som gör jordbrukaren lill tiggare, och sorn derigenom, men också endast derigenom, kan uppväcka betänkligheter i afseende å en folkökning, hvilken till största delen måste komma alt blifva tiggare, då den utgår ifrån en utarmad jordbruksclass, som, under det den i undsättningsväg och ifrån den enskilda välgörenheten nödgas begära sitt bröd, måste underhålla soldat uti det betänkliga förhållande, som inom Representationen redan blifvit ådagalagdt vara förhållandet i Dalarna; och tvifvelsutan är förhållandet på andra ställen likartadt.
En af de mest välgörande fattigvårdsanstalten skulle tvifvelsutan vara ett förslag till lättnad utaf jordbrukets oerhörda bördor, men det är äfven ifrån Styrelsen förslag i denna del bör komma; och bevisningen skulle kunna ledas ända till oändlighet för ådagaläggandet, att lagförslagen böra komma ifrån Styrelsen, och att R.
St. icke äro i någon mån belåtna att i dessas ställe få emottaga blott comite'-belänk:n, sådana som det ifrågavarande.
Jag delar icke den åsigten, att någon särdeles fara är för handen, i fall af fattig-lagstiftningens fördröjande; och om så vore, så blefve felet otvifvelaktigt Styrelsens allena, som icke under de 6 sedan sista riksdag förflutna år kunnat tillvägabringa de erforderliga lagförslagen, hvilkas granskning och antagande hade påkallat ett alldeles ojemförligt mindre arbete, än det i min tanka nära nog för lagstiftningen omöjliga att, med hopp om någon framgång, uppgöra dessa i samhällets nästan alla förhållanden så djupt ingri - D c rj 12 Februari e. m. pande förslag.
Jag tror för ingen del, och liar redan i f. in. plenum yttrat, att våra för handen varande fattiglagar icke äro sådana, att menskligheten lider genom bristerna.
Barmhertigheten och gifmiidbeten är måhända större, än den någonsin varit; och det är ej egentligen tiggaren, som behof ver något ökadt skydd i lagarna, men det är communen, som behöfver skydd mot det sjelfsvåldiga tiggeriet, emot gesäll vandringar, och emot kringstrykande handlöst öfverlemnade sjömän; och luiru långt lagarna, i dessa delar, böra och kunna gä till inskränkning uti menniskans rättigheter, borde, i min tanka, säkrare och bättre kunna pröfvas och föreslås utaf en Styrelses lagkunnige och erfarne män, än af en rådslående församling, hvars många olikartade elementer otvifvelaktigt mera bestämmer dess verkningsornfång till granskning af förslagen, än tili uppgörande af sådana.
Jag anhåller, att dessa mina åsigter mätte till Ekon.- U(sk:s bepröfvande få åtfölja den R. propos:n, sorn till il.
St. öf v er le m n a t comi te'-b e tä n k.
Anckarsvärd tilläde derefter muntligen:
Jag anhåller alt få tillägga mittanförande, att jag af Hr Statsrådet Frih, Akerhjclms yttrande icke uppfattat någon annan upplysning , änden, att Styrelsen icke anser något behof vara för handen af en fattiglagstiftning, då han tillkännagifvit, att Styrelsen icke funnit sig behöfva något annat, än att helt naket sända från sig betänk, i det skick det 1111 inkommit.
— Jag insisterar på, att Hr Frih. o. Landtm, täcktes gifva sin opinion tillkänna, i afseende på Hr Dalmans framställning.
Jag tror icke, att jag uttryckt mig så, som Gr.
Anckarsvärd uppfattat det.
Jag tror, att jag emot slutet af mitt anförande framlade den åsigt, att ehuru
Konungen icke i denna fråga gjort något lagförslag, utan blott till Ständernas kännedom öfverlemnat en utarbetning i sjelfva frågan; så, i händelse äfven R. o.
Ad. remitterar samma betank. häröfver till Ekon.Utsk., kommer detta Utsli. i tillfälle att taga full kännedom af frågan och inkomma med sitt betänk, deröfver, och äfven, omså. finnes lämpligt, med grunder till destadganden och förslag, som, i anledn. deraf, kunna anses beliöfliga.
Då komma Ständerne sjelfve i tillfälle att pröfva dessa grunder och förslag och kunna sedermera afhandla med den andra Statsmakten om lags utfärdande i ämnet.
Tvertemot
Hr Grefvens uppfattning af mitt yttrande, har min mening ingalunda varit att med lik— gilItighet betrakta denna sak, och den lilla andel jag haft i dess behandling, torde utvisa, att jag anser denna fråga vara af den högsta vigt; men då jag förklarar detta, får jag äfven tillägga, att hon just derföre är svår och betänklig att af Styrelsemakten behandlas.
Hon rörer en mängd af Den 12 F c 1) v u a r i e. m.
399 allmänna oell enskildta intressen, en mängd af olika localförhållanden.
Hon utgrenar sig till många sarnbällsvrken, oell är af så ömtålig beskaffenhet, att det tolde böra anses såsom ett bevis på grannlagenhet, att den styrande statsmakten icke gått den i förväg, på hvilken resuilalet mest inverkar, utan hellre velat inhemta livad nationens representanter kunde i ämnet tänka, innan man skred lill några lagstiftnings-åtgärder i saken.
Sådan har min mening varit; och har jag uttryckt mig annorlunda i mitt korta oell visserligen ej utvecklade anförande, så liar jag icke lyckats uttrycka hvad jag tänkt i saken.
Jag kan icke af Frih.
Åkerhjelms yttrande draga något annat corollarium, än att det först och främst måste vara en obestridlig sanning, att han måtte haft en mycket liten, åtminstone synbar, del i betänkandets uppställning; ty, efter allt mitt begrepp, inskränker den sig till namnet på det Statsråds-prot., som åtföljde missivet med comiterades betänk.
— Hvad åter grannlagenheten vidkommer, kan jag, i min egenskap af representant, icke emottaga den med minsta tacksamhet; ty min tacksamhet skulle hafva varit ojemförligt större, om Hr Statsrådet drifvit saken derhän, att
Ständcrne fått emottaga ett förslag till lag i ämnet.
Den omtalade grannlagenheten torde till slut resolvera sig dertill, att svårigheterna, som från Styrelsens sida omtalats, hvalfvas på Ständerna, sedan Styrelsen, med biträde af en ofantlig skara af embetsman, ådagalagt sin litenhet att kunna öfvervinna dessa svårigheter.
Jag kan således icke antaga Styrelsens ursägter i denna del, isynnerhet då man häntyder på visad grannlagenhet, hvarföre
Representationen tillbaka borde visa sin tacksamhet.
För öfrigt får jag anmärka, alt frågan till minsta delen sorterar under den ekonomiska lagstiftningen eller utgör ett blott önskningsmål; ty här är fråga om en ganska djupt ingripande lag i samhället, och det är i detta hänseende, som jag trott det varit lämpligare, om Styrelsen utarbetat förslaget.
Huru skall det väl blifva möjligt för R.
St. att, under loppet af 4 månader, utarbeta något helt i ett ämne, hvaröfver Styrelsen behöft 6 år alt betänka sig?
Till största delen förekommen af Gr.
Anckarsvärd, anmälte jag mig efter det Frih.
Åkerhjelm yttrat sig.
Det kan ingen fullkomligare än jag inse den stora viglen af detta mål, och önska, att det skulle kunna till Utsk. remitteras, att remissen skulle bära frukt, och dessa frukter helsosamt njutas af en hel kedja af generationer.
Men sedan jag hört en Konungens rådgifvare yttra, att
Konungen icke ansett sig böra framlägga något lagförslag i detta ämne, och således vunnit stadga för den öfvertygelse, som jag trott mig hemta från titeln på skrifvelsen; så kan jag icke nu annat än för formens skull prote - Den 1a Februari e. ra. stera, i likhet med flere värde talare, mot remiss till Utsk. för behandlingen af sjelfva ämnet, innan någon särskild ledamot af Ståndet har upptagit Fattigvårds-comiteens betänk., sorn sin enskilda motion.
Det står nemi. i 48 § Riksd.Ordn,: "föredragningsämnen äro dessa och inga andra: 1:0
Ko nungens propos:r, sorn å Rikssalen, eller sedermera under riksdagens lopp, blifvit till Stånden eller StatsUtsk. öfverIrmnade;” ali delta icke är någon propos., är först genom titeln gifvet, sedan genom innehållet, och nu slutligen genom ett Statsråds förklaring.
Der står sedermera: ”2:0 mål, sorn genom prot:s-utdr. eller depuiationer från MedStln communiceras.
Detta är icke har händelsen, "ho Utsktns betänkanden och förslag.”
Detta är icke heller bär händelsen.
Slutligen står det: ”4:o motioner, gjorda i plena af någon vid riksdagen då närvar.
Detta är således den enda formen, hvarunder detta mål kan komma att remitteras till Utskott.
Då det torde vora att befara, alt en längre discussion kunde uppstå, huruvida någon remiss kan komma alt äga rum eller icke; hemställer jag vördsamt, 0111 icke, till ledning för 11. o. Ad:s ledamöter vid den tilläfventyrs blifvande voteringen, Hr Frih. o. Landtm, täcktes låta ännu en gång uppläsa Konungens skrifvelse jemte det dervid föIjaktiga missiv, på det man matte förnimma, i hvad raan samma skrifvelses innehåll öfverensstämmer med dc upplysningar, som en Konungens rådgifvare lemnat.
Jag skall derefter anhålla att få nämna några ord.
M:s nu föredragna nåd. skrifvelse upplästes. Hr Hjerta fortfor derefter r Sedan, genom uppläsningen af Konungens nåd. skrifvelse, det nu blifvit utrönt, att de upplysningar, en af Dess rådgifvare lemnat, äro fullkomligen riktiga, och att Konungen endast öfverlemna!, comiterades betänk, ad notitiam; så lärer det vara klart, att det, å ena sidan, icke kan förhindras R. o. Ad. att öfverlemna detsamma till Ekon.Utsk. eller hvilket annat Utsk. som helst, likaledes ad notitiam, men alt å den andra sidan — hvilket flere ledamöter och sednast Gr.
Spens och Hr Dalman anmärkt — Ekon.Utsk. ser sig förhindradt att öfver denna skrifvelse kunna afgifva något betänk.