Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill blott hemställa, om en sådan öfverflyltning från en Titel lill en annan är riktig; men skall i öfrigt ej vidare derom disputera, utan endast förbehålla mig att, då proposition å Herr Skogmans tillägg framställes, mig äfven måtte tillåtas, att uppgifva förslag till Contra-proposition.
Nu är fråga om att uppföra 60,000 R:dr på /[ide HufvudTiteln ; det återstår således att afgöra, om detta beviljade anslag verkligen bör slå på 4;de HufvudTiteln; hvilket helt och hållit beror af Ritlderskapet och Adeln.
Mig synes, alt man lämpligen kunde låta anslaget stå på /[ide HufvudTiteln, men ändock använda en del deraf till ett annat ändamål, i hvilket afseende det tillägg Grefve af Ugglas tillstyrkt, likväl är nödvändigt.
Jag år förekom - D e 11 8 O c t o b c r e. m. 387 men af hvad Herr Lefren sednast anfört.
Visserligen skulle en viss del af anslaget kunna uppföras på 3:dje HufvudTiteln, och återstoden deraf på den 4;de, men en sådan reglering synes ej lämplig, att af Rikets Ständer vidtagas.
Det torde således vara bäst, att medgifva, det anslaget må helt och hållit å 4;de HufvudTiteln uppföras, men tillika antaga det af Herr Skogman ifrågastäldte tillägg.
Herr Munck af Rosenschöld: Ridderskapet och Adeln har redan fattat beslut om 60,000 R:drs anslag till Undervisningsverken, äfvensom att detta anslag skall på 4:de HufvudTiteln uppföras.
Jag anhåller, att Ridderskapet och Adeln ville förblifva vid sitt redan en gång fattade beslut.
Man förebrår mig, alt vilja upphäfva ett redan faltadt beslut, men jag önskar blott, att hela den nu väckte frågan må läggas till handlingarne; då likväl detta bestrides, och några Ledamöter yrka ett tillägg till beslutet, är det endast reciprocitet jag iakttagit.
Då ifrågavarande anslag ej kan anses såsom någon definilif reglering af livad Undervisningsverken bör tillkomma, hemställer jag, om det ej må uppföras å allmänna Indragningsstaten.
Jag vill blott fästa Herr Skogmans uppmärksamhet derpå, 388 Den 8 O c tobe r e. m. att i Stats- och EkonomiUtskottens Utlåtande N;o 52, hvilket blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit, står, att detta anslag skall på 4'de HufvudTiteln uppföras.
P r o t o c o 11, hållna lios > H ö g 1 o f 1 i g- e Ridder,skåpet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stockholm, År 1854.
Tryckta lios Johan Hörberg1834* Tisdagen den 4 Mars 1834* Plenum kl. io f. m. H r Cederschjöld, Pehr Gust., uppläste följande:
Hindrad att i gårdagens plenum vara tillstädes, då Hr Gr< Posses motion om Motala verkstad remitterades till Utskott, anhåller jag att såsom anmärkningar dervid nu få vördsammast afstyrka allt slags beblandelse af Statsverket med nämnde inrättning.
St. omsider nyss kommit till det så länge efterlängtade slutet på de dryga utgifterna för Götha Canal, böra de taga sig tillvara att icke genast öppna, genom Motala verkstad, ett nytt och evärdeligt afloppsdike för Statens medel.
Jag afstyrker derföre icke allenast att öfvertaga verkstaden och drifva den för Statens räkning, utan äfven att ytterligare försträcka bolaget nya lån.
Då denna verkstad icke kan bära sig för ett enskildt bolag, måste hon nödvändigt medföra ännu vida större förlust för Staten, derest hon skulle drifvas för dess räkning.
Och det vore dessutom icke blott denna förlust, man kunde såsom en stående statsutgift för alltid påräkna; man kunde äfven bereda sig på en vidt utöfver behofvet öfverdrifven utsträckning af ångmachineriet för försvarsverket, i samma mån det blefve nödvändigt att skaffa Statens verkstad sysselsättning.
Hvad ytterligare låneunderstöd beträffar, så skulle de vara föga annat än en handpenning på framlida öfvertagning.
De ångmachiner
Staten kan oundgängligen behöfva, må de företrädesvis tagas vid Motala, så länge de derstädes kunna erhållas af samma godhet och till samma pris som annorstädes; men jag skulle högeligen önska, att Staten aldrig måtte komina i någon annan berörelse med Motala verkstad.
För att ådagalägga, det jag ingalunda önskar Motalas undergång, utan tvärtom gerna skulle vilja bidraga till dess förkofran, får jag vördsammast hemställa, om icl e bolaget, i händelse det dermed vore hulpet, kunde icke allenast få anstånd med återbetalningen af de försträckningar, sorn det erhållit af Statens medel, utan äfven för vissa år till mer eller mindre del, eller kan hända alldeles, befrias från skyldigheten att derför erlägga ränta.
Gr. Cronhjelm, Otto August:
I sjelfva saken skall jag ej ingå Hade den siste talaren afhört uiscussionen, då motionen remitterades, vore han, om ej vederlagd, åtminstone öfvertygad, att saken förtjenar närmare skärskådas.
Jag 4 Den 4 Mars f. m. liar erkänt riktigheten, såsom princip i allmänhet, af den sats, att
Staten icke bör ingå i sådana företag som detta; men jag har trott, att en central-verkstad för flottorna likväl alltid borde finnas, ehuru jag medgifvit, att det här vore felaktigt tillämpa denna undantagsprincip.
Jag vill nu blott yttra, att Motala verkstad, utom 20,000 R:dr B:co af ManuläcturDisconten, ej äger några lån af statsmedel, utan af enskilda fonder, såsom t. ex. af Landtbruks-Academien, af hvilken den har 79,000 R:dr.
Intet ändamål vore således vunnit med hvad Hr Cederschjöld föreslagit.
Dessa båda yttranden remitterades till StatsUtsk. i sammanhang med Gr.
Posses förlidne gårdag till samma Utsk. remitterade motion om ett lån till Götha Canal Bolag, för att bereda möjlighet till försäljning eller utarreudeiäng af Motala verkstad.
Sparre, Sixten, anförde skriftligen:
I afseende på den åter väckta Passevolancefrågan viii jag blott, till lättnad för Utsk:s bearbetning, hafva äran i korthet lemna följande upplysning.
I anledning af 2:ne, utaf åtskilliga Riksdagsfullmägtige inom BondeSt. vid sista Riksdag, till K. M. i underdån. ingifna skrifter, innefattande protest emot R.
St.'s i denna fråga meddelade beslut, har K. M. i Nåd. förklarat, att, hvad angick de uti dessa skrifter dels gjorda anmärkningar emot lagligheten af detta måls behandling, hvilken skulle ansetts strida emot rätta meningen af 80 $. Reg.F., samt att, då frågan vore af bevillnings egenskap, beslutet ej medförde gällande kraft, enär ej alla fyra RiksSt. sammanstämmande deruti deltagit; dels ock väckta påstående om rostoch rotelia Håres särskilda hörande öfver R.
St:s beslut, innan detsamma till verkställighet befordrades; så, emedan ofvan åberopade 80 §. af Reg.
F. bestämdt innehåller, att "Konung och R.
St. äga att samfäldt vidtaga beslut i sådana ämnen, som angå de med landet och städerna i afseende å krigsmagten upprättade contract och indelningsverk, ”samt att deruti göra ändring, om så skulle nödigt pröf”vas;” men någon den minsta anledning af samma §. icke igenfinnrs lill den i dessa skrifter framställda tydning, som skulle i så beskaffade ämnen afven rust- och roteliållares enskilda hörande för giltigheten af beslutet erfordras, hvilken tydning fastmera stod i uppenbar motsägelse med den oinskränkta beslutande rätt, som uti berörde ämnen blifvit de båda Statsmagterna samfäldt tillerkänd; ty och enär 75 §.
Riksd.-Ordn., som bestämdt upptager de Riksdagsärender, för hvilkas afgörande alla RiksStåndens sammanstämmande beslut erfordras, icke bland dessa undantag upptager ofvannämnde i 80 §.
Reg.F. omförrnälda ärender, hvilka således äro att anse lika med alla öfriga mål, der 3:ne Stånds me - Den 4 Mars f. ra. 5 ning gäller, fann K. M., på dessa tydligt obestridliga skäl, ofvanberörde, genom oriktig tydning af grundlagarna tillkomna, anmärkningar något vidare afseende icke förtjena. K. M. kunde likaledes icke heller bifalla den uti ifrågavarande skrifter begärda nedsättning uti de af K. M. äskade och af R.
St. beviljade passevolance-afgifterna, hvilka, genom minskning emot hvad förut ägt rum, redan undergått all den nedsättning, som med det åsyftade ändamålet af tillräcklig vapenöfning för trupperna stod att förena.
Då nu tydligt är, att passevolance-contractet, med stöd af grundlagarna, af Konung och Ständer på bestämd tid blifvit upprättadt, så måste vara lika tydligt, att detsamma innan contract-tidens slut icke kan rubbas, utun af Konung och Ständer gemensamt.
Om nu pluialiteten af rust- och rotehållare verkligen finna sig så missbelåtna eller missnöjda med contractet, hvilket jag dock icke tror vara förhållandet, och de, i stället för oskälig klagan öfver K.
Sfs olagliga beslut, genom vissa fullmägtige hade i ansökningsväg vändt sig till Konungen, och K. M. på sådan grund till Ständerna gjort Nådig Proposition; så hade åtminstone från början den ena Statsmagten gifvet varit på deras sida; och om Konungen afslaget alt göra Nådig Proposition, hade R.
St. måhända icke med detta vidlyftiga mål bort blifva besvärade.
Jag uppträder ogerna, för att till vederläggning upplaga de af Frih.
Jag vill först anmärka oformligheten deraf, att han vill begränsa vår öfverläggningsrätt genom åberopande af Konungens beslut.
Att ingå uti någon undersökning om dessa besluts mera eller mindre lagenlighet, vore alt gå go §.
Reg.F. för nära.
Hvad angår Frih:s tydning af 80 §, får jag blott ytterligare erinra 0111 hvad som bär är så ofta sagdt, att nemligen denna §, hvilken föreskrifver, att ingeri ändring i contracten får äga rum, utan Konungs och Ständers samfällda beslut, måtte vara lika bindande, som ordet samfäldt är uti 81 §., der det heter Konungens och alla fyra Ståndens samfällda beslut.
Men om man äfven skulle medgifva en sådan förtydning af grundlagsbudet, att det vore möjligt för den ena contrahenten ensam att bryta ett contract (och contract har K.
M. sjelf i sin proposition benämnt denna fråga); om, säger jag, man äfven skulle antaga, att ett contractsbrott finge äga rum derigenom, att Statsmagterna göra det; så skulle deraf följa, att om contracten förändrades derhän, att afgiften blefve en beskattning, skulle denna beskattning göras i laglig form: frågan skulle behandlas af BevillningsUtsk. och sammanstämmande afgöras af alla 4 Stånden eller genom Nämndens utslag.
Jag kan således ej tro, att StatsUtk. kan låta sig förleda af den framställning, Frih.
Sparre gjort.
Emedlertid reserverar jag min rätt att * 6
Den 4 Mars f. m. framdeles, om så skulle behöfvas, i mitt eget namn få afgifva en annan, nu ej närvarande ledamots vid ett annat tillfälle afgifna sakrika anförande i ämnet.
Det är endast i afseende på den siste talarens yttrande derom, att bestämmelsen i 80 §.
Reg.F. skulle vara liktydig med den i 87 §. af samma lag rörande grundlagsändringar, som jag får erinra, att det i den sednare heter:
Konungens och alla fyra It i k s— St:s sammanstämmande beslut, då i den förra omtalas hvad Konungen och R.
St. samfäldt besluta.
Hvad uti olika frågor förstås med Ständers beslut, finnes särskildt bestämdt.
Denna anmärkning anhåller jag måtte till StatsUtsk. få åtfölja Gr.
Horns anförande.
Gr. von Hermansson, Carl, förenade sig med Gr. Horn.
Dessa yttranden remitterades till StatsUtsk. i sammanhang med Gr.
Horns förlidne gårdag till samma Utsk. remitterade motion om Mötespassevolancens upphörande samt anslag af allmänna medel till indelta Armeens vapenöfningar.
Vid förnyad föredragning af nedannämnde d. 1 dennes e. m. på bordet lagda motioner, beslöt R. o. Ad. att remittera till Stats-Utskottet:
Alströmers, Jonas, motion att Höjentorps Kungsgård måtte till Alströmerska familjen återställas; Lag-Utskottet: j:o Hr Crusenstolpes, Magnus Jacob, motion, angående afskaffande i visst fall af spö- och ris-straff; 2:0
Hr Cederschjölds, Robert, motion, angående ett tillägg till 3i §. 17 Cap. Rätteg.-Balken.
Å nyo föredrogs
Hr Höökenbergs, Carl Åke, d. 1 dennes e. m. på bordet lagde motion om en löne-ersättning åt Amiralitets-KammarRådet Strandberg.
En värd ledamot har fiamträdt ined en motion till förmån för Amiralitets-KammarRådet Strandberg.
Han har begärt, att R.
St. måtte på indragningsstat bevilja honom den löneskillnad, som är emellan den lön han uppbär och den han skulle åtnjuta, om han vore tjenstgörande.
Jag skall utbedja mig att i denna sak få lemna några upplysningar.
År 1824, i sammanhang med den nya regleringen af Flottan, beslöts en förändrad organisation af det administrerande Verk, som med Flottans ärender har bestyr, nemi.
Förvaltningen af Sjö— Ärenderna.
För detta Embetsverk upprättades då tvenne Den 4 Mars f. m. 7 stater, en interimsstat, som nied år 18?,5 skulle gå i verkställighet, och en annan under namn af ordinarie stat, som skulle gå i verkställighet, när tillgångarna så medgåfvo.
Strandberg var då Kamererare i Förvaltningen med 777 R:ds lön.
Enligt interimsstaten skulle den höjas till gr i R:dr och efter ordinarie Staten skulle den utgöra 1,200 R:dr.
I Januari månad 1825, således under loppet af den månad, med hvars början interimsstaten blef gällande, inkom Strandberg med en und. ansökning till K.
M. om tjenstledighet under sin lifstid med åtnjutande af interimsstatslönen.
Såsom skäl för denna ansökan föregaf han, att hans syn valsa försvagad och hans minne så klent, att han ej kunde uppfylla sin plats.
Ehuru han ej var 58 år gammal, och 7 år således fattades uti den tid, då han ägde rätt att med åtnjutande af lönen i pension afgå, täcktes dock Konungen bifalla hans ansökan, och han erhöll tjenstledighet på lifstiden, som han begärt, med bibehållande af interimsstatslönen. R. o. Ad. behagade således finna, att Strandberg, vid erhållandet af tjenstfrihet på lifstid, hugnades med fortfarande bibehållande af en löneinkomst, som med 134 R:dr B:co öfversteg den, han innehaft på den tid han var tjenstgörande: en förmån så stor och så ovanlig, att jag hvarken förut eller sedan sett den beviljas.
Tillgångarna medgåfvo, att ordinarie staten kunde gå i verkställighet från och med år 1826.
Likväl var det icke förr än år 1882, vid slutet af året, sorn Strandberg inkom till K.
M. med anhållan att få lönen i pension efter ordinarie staten.
Såsom skäl dertill föregaf han, att den ordinarie staten var redan bestämd, då hans tjenstledighet börjades, ehuru den ej då kunde gå i verkställighet. K. M. täcktes taga målet i öfvervägande och resolverade, att, enär Strandberg år 1825 uttryckligen begärt att blifva bibehållen vid lön efter interims-staten, samt sedermera, under 8 år oafbrutet begagnad tjenstledighet, tillfullo uppburit lönen till det belopp, hvarmed den utgick, då tjenstledigheten tog sin början, hvarigenom alla på rättvisa och billighet grundade anspråk vore tillfyllestgjorda, funne K.
M. så mycket mindre skäl att bifalla ansökningen, som ordinarie statens löner voro anslagna endast för de i effectiv eller ordinarie tjenstgöring anställda personer.
Resolution är contrasignerad af mig.
Omedelbart efter det att detta beslut var expedieradt, inkom Strandberg med en und. ansökning, hvaruti lian, som 7 år förut uppgifvit sig vara så svagsynt och minneslös, att han ej kunde bestrida tjensten, uppgaf, att lian nu vid 65 års ålder befann sig återställd och yrkade på denna grund att få inträda i tjenstgöring med erhållande af 1,200 R:drs lön. K. M. täcktes förklara, att K.
M. ej fann skäl att fästa afseende på hans ansökan.
Nu har en ledamot af R. o. Ad. till hans förmån sökt att hos R.
St. erhålla, hvad hos Konungen är förvägradt.
Jag anhåller, att de upplys - Den 4 Mars f. m. ningar jag lemnat må få åtfölja remissen, i fall en sådan blir beviljad.
Till Hr Gr. o.
Landtnäs eget bepröfvande lemnar jag, om en sådan remiss kan stå tillsammans med grundlagen, elier ej.
För min del anser jag mig, enär jag som föredragande handlagt en af de und. ansökningar, som K. M. afslagit, moralitet* förbunden att icke bestrida remissen, och jag gör det ej heller, ehuru här förekommer, att Konungen genom ett i Statsftådet fattadt beslut förklarat, att sökanden fått redan alla sina rättmätiga anspråk tillfyllestgjorda, och derföre afslagit hvad han begärt; och säkert synes mig vara, att om remissen beviljas, så är det från denna dag ingen undersåte, som får en ansökning afslagen hos K. M., förmenad t att sedan besvära 11.
St., förutsatt att man iakttager den försigtigheten att säga, att det icke är fråga om att göra något klagomål.
Detta mål är af en särdeles märkvärdighet.
Innan jag öfvergår till ämnet, måste jag göra den anmärkning, att det vore besynnerligt, om, sedan man remitterat Hr Hårds motion, man nu skulle vägra att remittera denna.
Detta är så mycket besynnerligare, som det yrkas af den, som vid målet haft såsom föredragande åtgärd; han borde åtminstone känna det bättre, än han här ådagalagt.
Jag får öppet förklara, att om fada vore fullt öfverensstämmande med Hr Ribens‘uppgift, skulle jag väl ej vägra remiss, men finna, att det vore omöjligt att i saken något vinna.
Hr Riben har sagt, att det var på egen anhållan, som Tit.
Strandberg erhöll tjenstledighet.
Saken är ömtålig och att afhandla den så i detail, som Hr Riben här vill inleda oss till, är kanske stiädande emot 90 §.
Reg.-F.
Här är fråga om en gammal man, som var i tjenst såsom ledamot i ett Verk.
Han blef förflyttad till tjenstledighet och ett memorial från hans Chef skall vara Konungen föredraget, hvaruti skall vara åberopadt, att det vore Strandbergs önskan.
Ryktesvis fick Strandberg veta detta och gick till StafsSecreteraren samt tillkännagaf, att det icke var och aldrig varit hans önskan.
StatsSecreteraren svarade, att om så vore, skulle hans flyttande till tjenstledighet icke ske; men det skedde likväl.
Några dagar derefter hade han två eller tre gånger samtal med sina Chefer, som försökte att af honom få en inlaga, att han vore nöjd att komma på expectance-stat eller sökte tjenstledighet; men det lyckades icke förrän tre dagar efter det K. beslutets datum.
Samma morgon han underskrifvit detta, gick han åter till StatsSecreteraren och sade, att han underskrifvit inlagan i den mening, att löneförhöjningen, som redan förut genom ett K. bref var hans tjenst tillagd, ehuru den af brist på tillgångar då ännu ej kunnat utgå, skulle komma honom till godo.
Saken var likväl redan i SlatsRådet justerad 3 dagar förrän mannen underskrifvit inlagan.
Sedan har han gått in till K. M. och be - Den 4 Mars f. ni. 9 begärt, att komma i åtnjutande af den högre löneinkomsten, men har fått afslag.
Vore det fråga om att yrka en undersökning rörande förhållandet, skulle äfven jag anse frågan höra under 90 § Reg.F.; men då saken inkommit så lill sågandes i form af en nådcansökning, kan jag ej sä betrakta den.
Hr Ribens och min framställning af saken skilja sig hufvudsakligen deruti, att han sagt, att det varit på Strandbergs egen underd. önskan, som denne blifvit förflyttad på indragningsstal; jag åter förklarar, att det ar först tre dagar efter sedan denna förflyttning ägt rum, som
Strandberg blifvit öfvertalad att lemna sin underskrift.
Således har, örn ej orätt, åtminstone ett missbruk skett.
När nu den man, sorn verkade allt detta, är död och föredraganden rymd ur riket, och saken ej framställes som ett klander, utan blott som en begäran, att så säga i nådeväg, om ersättning, kan jag ej finna, att remiss kan vägras.
Dessutom får jag förklara, att Hr Hårds motion, som remitterades, var af enahanda beskaffenhet.
Han var i tur till bättre lön, han hade deponerat aceord för densamma, och utan sin vetskap blef han förflyttad på indragningsstaten med den mindre lönen, lian gick till Konungen; Förvaltningen af S.-Ä. afstyrkte frågan och han fick aftlag.
Strandbergs förflyttning är af samma natur som Hårds, med den skillnad, att Förvaltn. af S.-Ä. tillstyrkt Strandbergs ansökning.
Här är ej fråga om rätt eller orätt; det kunna vi ej pröfva; men af välgörenhet, af medlidande kan Representationen bevilja hvad sökanden begärt och derigenom begagna det sköna prerogativ att möjligen lindra, hvad en medborgare genom en Chefs magtmissbruk kunnat lida, utan att Representationen derföre erkänner det oriktiga i behandlingssättet.
Hr Riben:
Jag skulle hemställa till Gr.
Cronhjelm, om lian kan finna förenligt med en representants kall att påbörda sin motståndare, hvad denne ej sagt.
Hän har yttrat, att jag afstyrker remissen, ehuru jag varit föredragande i målet.
Jag har förklarat, att jag har en moralisk förbindelse att ej göra det.
En skiilnad förefinnes emellan Hr Gr. och mig; men den ligger ej i hvad Hr Gr. föiegifvit, utan deri, att mina upplysningar äro ordagrannt öfverensstämmande med officiella handlingar och Hr Gr:s grundade på anecdoter, för mig alldeles okända och hemtade från en tid, då jag icke var föredragande.
Strandbergs egen ansökning af är i832 omtalar dock ej något våld, som emot honom år i8a5 skulle hafva blifvit föröfvadt.
Till målets completterande bifogar jag bestyrkta afskrifter af 2:ne Strandbergs egna und. ansökningar och K.
Resolution af d. 25 Jan. 1833.
(Afskrift).
Underdänigste
Efter tillryggalagd 35 års tjenstetid vid E. K.
M:s Flotta, 4 H. a Den 4 Mars f. m. hvaraf ao ar inora Förvaltningen af S.-Ä. och dessutom under denna tid af E. K.
M. gagnad vid flera functioner, som min underdånigst vidfogade tjensteförteckning närmare utmärker, befinner jag mig, vid nu upphunnen 58 års ålder, till syne- och minnesförmögenheter så betydligen försvagad, att jag fruktar numera icke kunna fullkomligen uppfylla den plats, dit E. K.
M:s Wåd. förtroende kallat mig, hvarföre jag anser som en helig pligt att för E. K.
M:s och Statens tjenst uppoffra egna fördelar och underdånigst anhålla att åtminstone med min på E. K. M:s för Förvaltn. af S.-Ä. i Wäder fastställda interimsstat innehafvande Kamererare-lön, gil R:dr B:co årligen, blifva på expectancestat öfverflyttad, så länge och intilldess E. K. M. Wådigst täckes pröfva mig berättigad att nämnde lön oafkortad för min öfriga lifstid på allmanna pensionsstaten åtnjuta.
Stockholm d. i4 Jan. 1825. O. J.
Lilchetcn med det till K.
IirigsExpeditionen ingifna origiual intygar A. M. Lundström, Prot.-Secrct. och t. f. Registrator.
(Afskrift.) Stormägtigste, Allernådigste Konung!
Genom till Förvaltn. af S.-Ä. d. 11 Jan. 1825 aflåten Skrifvelse har E. K. M. i Wäder pröfvat godt tillåta mig att från adjungerad ledamot erhålla tjenstfrihet, med bibehållande af Kamererare-lönen på stat, hvilken då redan var bestämd till 1200 JR:dr med derunder inbegripna 114 tunnor spannmål, ehuru den, i anseende till statstillgångarna, ej genast kunde till högre belopp än enligt en i sådant afseende Wådigst fastställd interimsstat, 911 R:dr med derunder begripna 80 tunnor spannmål, utgå, och med denna, ad interim bestamda, mindre lön har jag alltsedan den tiden och till närvarande måst mig åtnöja.
Med den undergifvenhet jag alltid ägt för E. K. M:s Wåd. vilja och välbehag, har jag, tålig, fast lidande, härmed åtnöjt mig; men då penningen beständigt förlorat i värde, relativt till de behöfliga varuartiklarna, och E. K. M., med skäl deraf, täckts i samma mån öka löntagarens vilkor, utan att jag af denna förmån blifvit delaktig, så värdes E. K.
M. icke med onåd anse, det jag underdånigst anhåller att få komma i åtnjutande af den verkliga lön, som mig, i egenskap af Kamererare, på Förvaltn:s af S.-Ä. stat bestås och årligen utgår.
Att en lång och oafbruten verksamhet i E. K. M:s och Kronans tjenst, hvaraf 20 år såsom Kamererare i Förvaltn. specielt må nämnas, hvilket allt min underdånigst vidfogade tjensteförteckning närmare utreder, något förslöat de förmögenheter, som, för denna trägna tjenst, äro oundgängligen nödvändiga, och således tjenstfrihet nådigst blifvit mig för - Den 4 Mars f. m. ii unnad, bör väl icke nedsätta eller minska den rättighet, som E. K. M. JMådigst mig tillagt, nemligen: att Kamererarelönen på stat åtnjuta, sådan den i och för tjensten nådigst blifvit fastställd och utgår, helst då E. K.
M. så uttryckligen förordnat, att den, som tjensten bestrider, bör af besparingsmedlen åtnjuta arfvode, som motsvarar den lön, som jag på staten innehar, oell detta allt af så mycket större skäl, som lönen, redan innan jag tjenstfrihet erhöll, af E. K.
M. nådigst var bestämd och fastställd till det belopp, som den nu utgår och allt sedan år 1826 utgått.
Då jag, under så lång och oförvitlig'tjenst, åt E. K. M. och Staten uppoffrat min helsa och krafter, bör jag väl derför, om ej belönas och befordras, åtminstone icke straffas med minskning i en rättighet, lönen, den jag på intet sätt förverkat; och ett exempellöst exempel lärer det väl ock vara, att den, som vicarierar, åtnjuter högre lön, än den ordinarie embetsmannen, hvarföre ock E. K.
M. nådrättvisligen förordnat, det jag bör lönen på stat åtnjuta, intilldess jag på allmänna indragningsstaten kan densamma i pension erhålla, och den, som tjensten bestrider, så länge åtnjuta arfvode, som motsvarar lönen.