Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle så hända, vore väl tids nog att reglera detta slags förmåner; men skulle, under det lönerna höjas lika öfver allt och inga tjenstgöringspenningar anslås åt de hittills vanlottade, arfvodena höjas, kanske fördubblas för de befattningar, som hittills varit så lockande, huru skola då dessa missförhållanden hjelpas?
Hvarifrån skola då hevekelsegrunderna komma, att egna sig åt tjensten mera än förr?
fattningar, under olika namn, som taga så många Officerare i anspråk, alltjemnt qvarstå, i större proportion aflönade och med större lockelse än förut inbjudande, att lemna ledet, der man sliter ondt och erhåller sysselsättning, der ingen ansträngning påkallas och der man njuter uniformens heder, utan att dela de mödor och pligter, som kamraterne få vidkännas, och på hvilka platser man sent åldras och sällan blir utsliten samt alltså ej tager afsked i förtid, huru kan man då hoppas att en sådan lönereglering skall lända till det helas båtnad eller att Arméens och vapnens tjenstbarhet skulle dervid vinna det ringaste?
Må man åtminstone icke vänta sig, att bristen på tjenstbart befäl blir på så sätt afhjelpt eller att klagomålen från detta båll skola tystna.
Jag lägger dessa obestridliga meningar på deras hjertan, som häröfver skola besluta, och uprepar:
Lika löner inom hvarje löneklass.
Inga förhöjda arfvoden, om ej tjentgöringspenningar för det verkligen tjenstgörande befälet på samma gång anslås!
Ytterligare motiver för förut anförde yrkande, eller de 600 R:dr r:mts öfverflyttande just till Battericheferna, i stället för till de som icke äro Batterichefer.
Det förlagskapital, hvarmed en rustkammare nu måste inlösas, utgör mellan 3 och 5000 R:dr b:ko.
Antages 5000 R:dr r:mt, utgör räntan å 5 proc. (vanligen betalas 6) 250 Rrdr.
Batterichefen blott i extra förplägning eller andra upoffringar består hvarje man 1 R:dr r:mt om året, gör detta för 120 å 150 man 150 R:dr.
Om han icke omsätter större styrka än 15 man och endast bekostar hvarje rekryt, utöfver den af Kronan bestådda värfningen, 10 R:dr i dusörer, värfningsomkostnader eller kapitulationspenningar, så utgör detta en kostnad af 150 R:dr.
Om åt den afgående afskedade han består endast 10 R:dr i kläder och gratifikation, så blir för 15 man 150 R:dr.
Lägges härtill en dusör af t. ex. 25 R:dr till den Officer, Den 4 December e. m. 357 som under hans semester förer befälet, 100 R:dr till den Underofficer, som sköter rustkammaren, så upstår en årlig extra utgift endast på dessa få och lågt uptagne poster af öfver 800 R:dr r:mt *).
Ingen enda dylik depens drabbar Kapitener som icke häfver något befäl, och de hafva likväl 600 R:dr mera än Battericheferne, oberäknadt om do hofva arfvoden från 7 till 1200 R:dr r:mt, hvilka, alla de kunna använda för sin egen person eller sin familj.
Skola nu dessa 800 eller rättare 1600
R:dr tagas af passevolansmedlen och derutöfver 600
R:dr för att bereda sig samma inkomster som äldre Kapiten utan batteri, samt slutligen passevolansförluster på en stor del effekter likaledes betäckas, så måste dessa passevolansmedel anses äga en särdeles töjbar beskaffenhet.
Att Ingeniörcorpsens äldre Kapitener äro alla föreslagna till 3000
R:dr r:mt årlig lön är ett skäl att höja alla äldre Kapitenslöner till 3000, eller ock helst att göra alla lika som nu 1800 b:ko eller 2700 R:dr r:mt.
Ingeniörcorpsens
Kapitener hafva alla arfvoden som Arbetschefer och fingo lönerna så förhöjda vid föregående Riksdag.
Föredrogos och begärdes på bordet: l:o En af Hr Printzencreutz, Bernhard Wilhelm, inlemnad, så lydande motion:
Uti det förslag, ang:de åtgärder lill Svenska jordbrukets befrämjande, som LandtbruksAkademien, till följd af Nåd. befallning, i underd:het afgifvit, har Akademien, bland annat, förmält: att det anslag af 3000 R:dr r:mt om året, som de lägre Iandtbruksskolorna f. n. åtnjuta, svårligen kunde anses tillräckligt, då dermed skulle bestridas aflöning åt Föreståndare, Lnderlärare, Slöjdare och Smed, samt honorarium åt en i vissa delar sitt yrke undervisande Veterinärläkare, äfvensom till någon del kostnaden för skolans materiel; att någon ersättning derjemte syntes böra beredas Föreståndaren, som vanligen finge underhålla lärlingarne vid skolan, hvilka, då en ej obetydlig del af deras tid egnades åt undervisningen, icke kunde anses genom arbete lemna full ersättning för sitt underhåll; att i de fall der, detta oaktadt, skolorna upfyllt sin bestämmelse, sådant kommit sig deraf, att dessa då alltid haft andra inkomstkällor till stöd, ehvad denna högre inkomst härflutit deraf, att man lyckats finna en egendom, som genom den förhöjda afkastning, en skicklig behandling medfört, betäckt bristen i statsanslaget, eller genom särskilda för ändamålet disponibla fonder, eller slutligen genom direkta upoffringar af länet, skolstyrelsen eller föreståndaren; men att emedlertid säkert vore att de fleste af ifrågav:de skolor haft och ännu hade att kämpa med en svår financiel ställning, som icke alltid medgåfve lokalstyrelsen att gifva företräde åt förtjenst och skicklighet vid tillsättandet af lärarebefattningarne, hvilka derföre någon gång, till oberäknelig skada för skolan och provinsens landtbruk, kommit att gifvas åt deD, som åtagit sig befattningen för bästa priset; anhållande, på *)
Det är lätt fattligt att dessa poster vanligast upgå till dubbelt I 358 Den i December e. m. dessa skäl, Akademien, att K.
M. måste hos R, St:r äska en förhöjning af anslaget till de lägro landtbruksskolor, som hittills endast åtnjutit 3000 R:dr r:mt, från sistn:de belopp till 5000 R:dr r:mt, dock under förbindelse för skolstyrelserne att vid hvarje års början, till vederbörlig auktoritets granskning och godkännande, ingifva statsförslag, samt att underkasta sig de skärpta kontroller, som kunde varda föreskrifna till beredande af säker garanti, att endast fullt qvalificerade personer må till föreståndare antagas.
M:s nyligen till K. St:r aflåtna Propos., ang:do Statsverkets tillstånd och behof, gifver vid handen, har K. SI., förmodligen med hänsigt dertill, alt så många andra vigtiga föremål påkallat anslag från R.
St:rs sida, endast i så målto bifallit LandtbruksAkademiens ofvanomförmälda förslag, att K. M. af R.
Skr, till förhöjning i de hittills utgående anslagen för 10 lägre landtbruksskolor, äskat 1000 15:dr r:mt för hvarje.
Ehuru, hvad LandtbruksAkademien till stöd för en betydligare anslagsförhöjning andragit, uppå tillstyrkan af den myndighet, hvarunder ifrågav:de skolor äro ställda, synes vara af beskaffenhet, att det möjligen i allt fall kommer att tillvinna sig R.
St:rs upmärksamhet, helst den ökade statsutgift, som af ett bifall till LandtbruksAkademiens förslag skulle påkallas, icke i det stora hela torde, vid det blomstrande tillstånd, hvari Statsverket nu otvifvelaksigt sig befinner, anses blifva särdeles betungande, vågar jag dock, såsom ytterligare talande skäl för ett sådant bifall, åberopa, hurusom bland de medel, som hittills blifvit använda för att åt de arbetande klasserna meddela nyttiga praktiska kunskaper både i afsigt att underlätta utöfningen af deras yrken och att bereda den moraliska förädling, som dermed står i nära sammanhang, landtbruksskolorna utan tvifvel intaga ett utmärkt och framstående rum.
Vid detta förhållande, och då bland vilkoren för dessa skolors gagnande verksamhet, det vigtigaste måste vara, att de förses med skicklige och nitiske föreståndare och lärare, men sådant, enl. hvad LandtbruksAkademien ådagalagt, icke med någon säkerhet kan upnås, så framt ej åt dessa bildningsanstalter anvisas fullt tillräckliga medel, får jag härmedelst göra serskild framställning derom, att R.
St:r måtte, i enlighet med LandtbruksAkademiens förslag, bestämma anslagsförhöjningen för ifrågav:de 16 lägre landtbruksskolor till 2000 R:dr r:mt, dock under förbindelse för skolstyrelserne icke allenast att ställa sig till efterrättelse de vilkor LandtbruksAkademien föreslagit, utan ock att så inrätta skolorna att, jemte det vid dem meddelas undervisning i ett rationelt jordbruks serskilda detaljer, tillfälle äfven må beredas lärlingarne att der, i vidsträcktare mån än hittills, inhemta hvad till en ordnad ladugårdsskötsel hörer.
I sammanhang härmed tager jag mig friheten föreslå, att, derest min ofvanberörde framställning skulle vinna bifall, de af K. M., för trenne nya lägro landtbruksskolor, äskade anslag af 4000 R:dr r:mt för hvardera måtte, äfven i likhet med hvad LandtbruksAkademien i sådant afseende hemställt, bestämmas till 5000 R:dr r:mt, helst erfarenheten tillräckligt ådagalagt svårigheten att Den 4 December e. m. 359 med de inskränkta statsbidrag, som hittills varit anvisade, kunna på ett fullt ändamålsenligt sätt tillvägabringa sådana bildningsanstalter, serdeles inom de norra länen, hvilka torde erkännas företrädesvis vara af dylika läroanstalter i behof.
Om remiss häraf till II SlatsUtsk., samt kommunikation med de öfrige lliksSt:n, anhålles vördsammast. 2:o En af Hr Montgomerie Cederhjelm, Rob. Nils Germund, inlemnad motion, så lydande:
St:r: »att de medel, som, »utöfver befintliga disponibla tillgångar, erfordras för bekostande »eller understödjande äf de jernvägsanläggningar, som af R.
St:r »blifvit eller blifva beslutade, äfvensom de medel, hvilka för inlö»sen af dylika anläggningar, om sådan pröfvas böra ske, äro erfor»derliga, skola anskaffas genom upläning för Statens räkning medelst »fonderade, inom Riket utgifna, räntebärande obligationer, lydande »å Svenskt mynt och utfärdade på R.
Sl:rs vägnar, af Riksg:sl(ont.»
Det år att förutse, att It.
St:r vid denna Riksdag komma att besluta än vidare jernvägsanläggningar, och att fondsystemet således kommer att ytterligare utsträckas.
Den lätthet, hvarmed lån under sednaste goda penningetider kunnat erhållas, inom Riket, är ej f. n. att förvänta, och med största sannolikhet blir utländsk skuldsättning nödig.
Vid sådant förhållande torde förtjena tagas i betraktande, huruvida ej vore skäl att i främsta rummet, för Statens behof, använda den kapitaltillgång, som är Statens tillhörighet: jag menar de många fonder och kassor, som under olika benämningar och för olika ändamål nu af Staten disponeras.
Det måste nemi. förefalla besynnerligt, alt, på samma gång dessa kassor, ofta med ej obetydliga svårigheter, göras fruktbringande genom utlåning till enskilda, Staten sjelf nödgas uplåna de medel, som äro för densamma behöfliga, i st. f. att använda sina egna tillgångar och genom anslag fylla bebofven.
Enl. utdrag af Rikshufvudboken vid slutet af år 1854, kunna de fonder, som synts mig lämpligen böra till Riksg:sKont. öfverflyttas, uptagas som följer (i rundt tal, med uteslutande af sk. och rst.):
Lappmarks Ecklesiastikverks Reservationer . . . b:ko 23,312:
Skogsplanteringskassan 236,415: Noréenska Testamentsfonden 10,690:
Fonden för blesserade Officerare 16,994: F. d.
Kanslistyrelsens handkassa ....... 10,761:
Salpeterfonden 492,575: Wadstena Krigsmanshuskassa 1,719,123:
MilitiaeDoslällskassan 196,884:
Invalidhusfonden 354,113: TrossPassevolansfonden 154,604:
Förenade MötesPassevolansfonderne 306,225:
Norrbottens IlästJägareSqvadrons fond 129,787:
VolontärVakansfonden 60,043:
En per millefonden 24,196:
Ekeplanteringsfonden . 243,807:
Summa 3,979,529: 369 Den 4 December e. m. hvilken kapital-behållning, sedan 1854 ytterligare ökad, genom en sådan öfverflyttnings-åtgärd blefve tillgänglig, att “för Statsverkets utgifter användas.
Den för en motion erforderliga korthet tillåter ej, att åt ämnet gifva den fullständiga utredning detsamma kräfver; men då StatsUtsk., till hvilket jag förmodar, att motionen blifver remitte rad, utan tvifvel åt densamma kommer att egna en samvetsgrann pröfning, och då det beror på Utsk., att föreslå en utredning af frågan, för den händelse det ej anser sig kunna uptaga den till omedelbart besvarande, får jag emellertid, då jag ansett af vigt, att saken kommer under Ii.
St:rs pröfning, vördsamligen föreslå:
St:r måtte för sin del besluta, att alla de fonder och kassor, hvilka stå under Statens omedelbara vård och äro dess tillhörighet, måtte till RiksgisKonl. öfverflyttas, och R.
St:r i stället bevilja Statsanslag för de Statens bebof, som f. n. genom nämnde kassor betäckas. 3:0 En af Hr Cederfelt, Fredr.
August, inlemnad så lydande motion:
Iakttagandet af de i lag föreskrifne former för en rättegångsbehandling är esomoftast af den väsendtliga vigt, att den mest rättvisa sak kan gå förlorad genom underlåtenhet att ställa sig till efterrättelse ett eller annat stadgande härutinnan.
Bland dessa föreskrifter utgör, då ombud begagnas, laga fullmakt, ett bufvudsakligt prsestandum, ty hur ofta har icke inträffat, att en part, som af förbiseende glömt sända fullmakt eller ock afsändt en ofullständig sådan handling, dymedelst ej fått sin eljest rättmätiga talan pröfvad, då tiden för fataliernes utgång icke medgifvit kommissionären, att genom korrespondens per posto anskaffa en behörig fullmakt.
Emellertid gifves det, i följd af sednare tiders stora upfinningar, ett medel, att på kort tid afhjelpa en slik felaktighet, nemi. att genom den Elektriska Telegrafen kommunicera sig med hvarandra.
Då nu denna inrättning är ett Statens verk med edsvurne tjenstemän, samt från dem utgående depescher medföra vitsord så väl embelsverken, som enskilde personer emellan, har jag ansett mig upmanad af omtanka serdeles för den del af rättsökande allmänheten, som är mindre bevandrad i rättegångs-formerne, men hvars välfärd ofta kan vara beroende af ett måls utgång, böra vördsamt föreslå utfärdandet af en författning, hvarigenom stadgas, att rättegångs-fullmakt, i öfrigt i laga form affattad, som expedieras genom Elektriska TelegrafByråerne, må anses för lagligt gällande.
En serskild anledning till denna motion förefinnes i den omständighet, att K. Svea Hofrätt och Högsta Domstolen i ett enskildt mål sammanstämmigt förklarat en så beskaffad fullmakt för ogiltig.
LagUtsk., om remiss hvartill af mitt nu väckta förslag, jag vördsammast anhåller, torde närmare utarbeta detaljerne deraf, med hänseende till stadganderne i 15 Kap. Rälteg:sB:n. Den 4 December e. m. 361 4:o En af Gr. Taube, Henning Edvard, inlemnad motion af följande innehåll:
Då i följd af de serskilda anmärkn:r, som blifvit framställda mot ExpeditionsTaxan af d. 30 Nov. 1855, ändring af flera delar af samma författning i allt fall torde vara att vänta, har jag ansett mig till R.
St:rs bedömande böra framställa tvenne omständigheter, som vid samma författning förekommit mig anmärkningsvärd!.
I de fall då lag eller omständigheter göra anmälan hos Domstol eller Embetsmyndighet nödvändig, synes skäl till så lindriga kostnader som möjligt, helst sådant oftast rör obemedlade.
Då åter det beror af individers godtfinnande och af lust till tvister eller tredska att fullgöra förbindelser, synes skäl att den som orsakat besväret och arbetet, erlägger någon högre lösen.
Den skulle naturligtvis till slut drabba den, som ansåges haft orätt.
— Vetskapen om kännbarare kostnad skulle, som man antager, i viss mån afhålla från oskäliga rättegångar eller försummelse i förbindelsers upfyllande.
På den betydliga skillnaden mellan de förra fallen, då, såsom i fråga om förmyndare för omyndiga eller om bevis öfver aflagd borgenärs-ed i konkurs, — det icke beror af den enskilde att anlita Domstolen eller ej, — och de sednare, der rättegångar an ställas, har i författn:n tillräckligt afseende, såsom mig synes, icke blifvit gjordt.
En statkarl, en dräng, en torpare och mången annan i lika obemedlad ställning, aflider och efterlemnar omyndige barn, utan annan förmögenhet än några ringa lösören, mången gång understigande ett värde af 50 eller 100 R:dr r:mt.
För de omyndiga behöfves dock förmyndare, och lösen för ett sådant förordnande, som utgör 2 R:dr r:mt med tillägg af karta, är en kännbar utgift för den, som endast äger 50 H:dr.
— Då omyndiga bo på spridda håll eller då boet är något litet mera behållet, förordnas ofta 2:ne förmyndare och är anmälan om behofvet af förmyndare af tredje person gjord, utfärdas äfven åt denne sednare prot., och de båda förmyndarne erhålla hvar sitt förordnande.
Utgiften blifver då 4 å 6
R:dr och i samma mån kännbar.
— Då man vet huru ringa arbeten dylika förordnanden medföra, synes obilligt att de fattige skola betala förmyndare-förordnandet, som uptager de 8 ä 10 raderna lika dyrt, som den, hvilken gjort
Domaren besvär upsätta ett omständligt prot. med Utslag.
Lika obilligt förekommer det att den, som bevakar fordran i konkurs, skall för borgenärs-edens afläggande, äfven då blott bevis derom tecknas å bevaknings-inlagan, erlägga 1 R:dr r:mt.
Huru ofta inträffar icke att arbetare och tjenstefolk hafva att i konkurs bevaka några få R:dr, och att de för samma fordran endast erhålla en ringa utdelning.
— Om dessa icke äro i tillfälle att på inställelse-dagen vara tillstädes vid upropet inför
Domstolen, måste de erlägga en R:dr r:mt för edgångs-beviset eller stundom större delen af Utdelnings-beloppet. 362 Den i December e. m.
En ännu vigtigare omständighet är den, att författn:n, i olikhet med föreg:de ExpcdilionsTaxa, dels medger RådstufvuRätt att utskrifva prot. för hvarje rättegångs-tillfälle, äfven om prot:n icke förrän på en gång begäres, dels bestämmer lika hög lösen för upskofs-prot., som för dem, hvilka innefatta dom eller Utslag.
Den som äger någon erfarenhet af verkligheten, känner tillräckligt huru långt bruket eller rättare missbruket att upskjuta mål från ena rättegångs-tillfället till det andra urartat, serdeles hos RådstufvuR:a.
— Man skyller detta på parterna, men dessa skulle aldrig kunnat tillåta sig, att, såsom nu, ena gången efter den andra, komma oberedda till Domstolen, derest icke Domstolen låtit sådant oanmärkt äga rum.
Om Domrarne ej förr bry sig om göra sig reda för frågan, hvarom tvistas, och förhållanderna hvarpå den beror, än parterna tröttna, så fortgå målen uti en förvånande längd; ty anledning att upskjuta ett ärende, brister aldrig för den som så vill.
— Nyss bade jag framför mig ett tvistemål, deri parterne vid 21 rättegångs-tillfällen tvistat och skriftvexlat.
— Då de ändtligen tröttnat öfverlemnades ärendet till pröfning af Domstolen, som följaktligen nu skulle sätta sig in i saken.
Men nu befanns emellertid, oaktadt de digra prot:n, målet vara i så outredt skick, att Domstolen måste återupkalla parterna, förelägga Käranden muntligen upgifva sina anspråk samt de skäl hvarpå desamma grundades.
— Sedan detta, som bort vara R:ns omsorg vid första rättegångs-tillfället, i stället vid det 22:dra, skett, börjades ånyo skriftvexlingen, och vid 33:dje rättegångs-tillfället erhölls dom.
På en tid då sådant sker, om än i mindre grad, nästan dagligen, då Domstolar böra finnas, der det är mot häfdvunnen ordning stridande att vid första ting förhjelpa parter till Utslag, skulle man vara färdig tro, att de, som föranledt ifrågav:de nya stadganden i nuv:de ExpedisTaxan, om ökad lösen för upskofsprot.
, ansett upmuntransvärdt att uppehålla och upskjuta mål och ärenden.
Det ser ut som hade föreställningen varit den, att hela Rätts-institutionen blott afsåge att bereda nödig inkomst åt de tjenstemän, som dermed vore sysselsatta.
Mine Hrr, det är verkligen sorgligt alt erfara det tjenstemän på ena och det allmännas, d. ä. samhällets intresse på andra sidan, genom lagstiftningen sättes i strid mot hvarandra.
Huru rättrådig och berömvärd
DomareCorpsen och dess biträdande tjenstemän än må vara, ej må man likväl föreställa sig, att deras oegennytta skall gå så långt, att oaktadt deras inkomster ökas ej obetydligt genom laglig bestämmelse om högre lösen för upskofsprot., och missbruket sålunda belönas, — de i allt fall skola frånträda en långsamhet, en ovana att upskjuta rättegångar och dermed en inkomst, som är dem af lagstiftande makten tillerkänd.
Ett skyndsammare slut i rättegången är sålunda motverkadt af sjelfva lagstiftningen.
Tjenstemännens fördel måste bringas i öfverensstämmelse med det allmännas.
— Den i förra författn:n iakttagne skillnad i lösen för prot., som innefatta Dom och Utslag och för Den 4 December e. m. 3G3 dem som icke innehålla sådant, måste bibehållas.
Det måste göras till UnderDomarens egen fördel, liksom det är de rättsökandes, att bringa en tvist till slut.
För slutliga Utslaget bör bestämmas en högre lösen, men för öfriga prot:n en så ringa, att Domaren må deri finna sig upmanad att undvika upskof och genom bemödande att genast vid början af rättegången sätta sig in uti saken, tillvägabringa utredning och slut deri.
Detta skulle kunna vinnas genom den ringa förändring att lösen för prot. bestämdes till allenast hälften mot don nu stadgade eller rättade till 1 R:dr r:mt för första och 50 Öre för öfrige arken; men deremot för slutliga Utslaget eller Domen stadgades serskildt lösen af t. ex. 2 R:dr r:mt, utöfver och jemte den för prot:t, efter arktalet, utgående.
Enär de fleste skuldfordringsärenden kunna afslutas redan vid första rättegångs-tillfället eller åtminstone vid det andra, blott Domaren hinner invänja parterne att iakttaga lagens föreskrift att komma beredda till Domstolen, så skulle Domrarne eller Expeditions-hafvanderne genom tillägget af lösen för Utslaget erhålla full ersättning för förlusten af den för de öfverflödiga upskofsprot. — För Allmänheten vore vinsten att i st. f. att 5 å 10 gånger behöfva iakttaga inställelse, få sitt ärende afslutadt på en eller två gånger, vara omätlig.
I stöd af'hvad jag sålunda haft äran anföra, vågar jag vördsammast föreslå, att R.
St:r för deras del besluta och hos K.
M. göra underd. framställning om de förändringar i Förordnm ang:de Expeditions-lösen d. 30 Nov. 1855, att lösen vid UnderRättine måtte sålunda bestämmas, dock att Svarande Part, som utbegär
Utslag, bör erlägga samma lösen som Kärande:
För prot. i rättegångsmål och ang:de förordnande för förmyndare, första arken ... 1 R:dr r.-mt.
För hvarje af de öfriga arken 50 Öre »
För prot. som innefattar slutligt Utslag, derutöfver 2 R:dr » eller det högre belopp, som må anses lämpligt.
För bevis öfver aflagd borgenärs-ed, då Parten ej begär serskildt prot. deröfver, utan anteckning blott sker å bevaknings-inlagan . . 50 Öre » Samt slutligen
Att ånyo måtte införas det äldre stadgandet, att prot. vid RådstufvuRm icke må serskildt för hvar dag utskrifvas, utan att Parten så begär, och hvarom i sådant fall anteckning bör ske på första sidan, invid anteckningen om lösen.
Om remiss till vederbörligt Utsk. anhålles. 5:o En af Gr.
Kalling, Pehr, inlemnad så lydande motion :
Det var i fjol uti staden Örebro, som en af Svenska Arméens fordna prydnader, en krigare från 1788 och 89 års tid, Öfversten Gustaf Fredr.
Ulrick Braun, slutade sina dagar.
Född 1771 d. 19 Juli, ingick han år 1785 såsom Underofficer i krigstjenst vid davide Nerikes och Vermlands Reg:te och åtföljde vid krigets utbrott 1788 nämnde Regites LifBataljon till Finland. 364 Den 4 December e. m.
Omnämnd med beröm uti rapporten om anfallet och intagandet af Högfors d. 17 Juli 1789, deltog äfven Braun uti affären vid Anjala d. 14 Aug. s. å.
Men dessa strider voro blotta förespel till de större, i hvilka han deltog på fälten vid Pardakoski och Kärnakoski d. 30 April 1790, samt den mördande drabbningen vid Saivitaipal d. 4 Juni, der Braun under återtagandet af en kanon, fick en kula i högra sidan, hvarefter hans här och vid flera tillfällen visade tapperhetsprof, belönades med silfvermedaljen för tapperhet i fält.
Såsom Löjtnant gjorde Braun 1808 och 1809 års fälttåg i Norrige och utmärkte sig flera gånger, särdeles 1808, natten mellan d. 21 och 22 Maj. då ban med 15 frivilliga upbrände en lång bro midt under Kongsvingers fästnings-kanoner, och för hvilken bragd han på GeneralOrdres komplimenterades, samt vid stormningen af Liers skansar s. å., der han erhöll en svår kontusion i hufvudet af en kanonkula, och belönades straxt derefter med tapperhetsmedaljen i guld.
Pryddes 1809 med SvärdsOrdenstecknet och utnämndes 1810 till Kapten vid Nerikes Regte.
Sedermera deltog Braun uti 1813 och 1814 års krig i Tyskland och Norrige och var närvarande i bataljerna vid Gross-Beeren, Dennewitz, Rooslau och Leipzig samt vid cerneringen af Maestricht. 1814 utnämnd till Major i Arméen, 1816 Major på Stat, 1818 ÖfversteLöjtnant och 1821 afskedad på begäran, med Öfverstes namn, heder och värdighet.