Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Må livar och en vara så okunnig han vill, så okunnig kan han likväl icke vara, att han tror, alt provinserna (jag menar någon särskild provins, ty om flera sammanslås är det väl möjligt; men om provinsernas fördel afses, böra de äfven betraktas särskildt) kunna åstadkomma teckning för 2,000,000 r:dr eller för 4)000>00°> såsom reservanten föreslagit teckningssuminan.
Innefattar icke detta detsamma som ett rakt förbud mot bankernas förläggande annorstädes än i Stockholm och Götheborg, eller har man härigenom uppfyllt det ändamål, som i provinserna åsyftas med privatbankerna?
Har man icke gjort tvärtom?
Vidare hade jag trott, att ett annat skäl, som i andra länder verkar starkt, och hvaraf vi sent kommit till eftersinnande, men som har en oeftergiflig rätt dertill i denna fråga, äfven bort afses.
Det är behofvet att framkalla de små capitalerna, hvilka, hvart för sig, äro otillräckliga att åstadkomma någon allra, nytta, men sammanslagna kunna vara af stor nytta för landet.
Det är denna verkan, som utgör hufvudsakliga lyckan och nyttan af privatbankerna i andra länder.
Huru har man uppfyllt ändamålet i detta fall, då man stadgar, att ingen får teckna sig, enligt reservationen, under 4>°°o och, enligt Utskrns förslag, under 2,000 r:dr?
Har man icke glömt allm. ställningen?
Man ger rätt åt den allm. klagan, att capitaler saknas; man medgifver, att i Sverige industrien till— bakahålles af brist på capitaler.
När man vill framkalla de små capitalerna, för att formera tillgång för allm. behofvet, huru förfar man?
Jo! de, som icke med 4>000 eller 2,000 r:dr kunna deltaga i inrättningen, skola uteslutas derifrån, emedan de små capitalisterna icke må äga fördelen af att deltaga deruti.
Jag kan icke finna annat, än att denna § är skamlig för dem, som framställt densamma.
Må Utsktn förlåta mig det.
Jag vill icke brista i aktning för Utskrns ledamöter, men jag bedömer saken, sådan den är.
Jag anhåller om propos. till afslag å den af Utsk:n föreslagna redactionen i denna §, och att densamma deremot må erhålla följande lydelse: "Bolag, som söker hos JK.. M. privilegium till banks anläggande, vare pligtigt att uppgifna actieteckningen, som dessförinnan bör vara bestämd; och ankomme derefter på K.
M:s pröfning, om bankinrättningen kan medgifvas eller icke.” Frågan, huru stor actieteckningen bör vara, anser jag för en reglementarisk anstalt, som bör ankomma på bolaget sjelf att bestämma; men skall något stadgande härom ingå i sjelfva lagen, så får jag påminna R. o. Ad. derom, att då R.
180g inbjödo allmänheten att ingå uti Götha canalbolog, förutsåg 20 H. 54 4*6 D e n 19 M a 11 «. ui. man, att teckningssumman skulle erfordras till belopp af 3,ooo,ooo r:dr, men tillät icke desto mindre, att actien bestämdes blott till 100 r:dr b:co.
Jag vet ej, hvarföre icke detta exempel skall få följas nu, och det så mycket hellre, som det nu är de små capitalerna, som böra framkallas.
De stora capitalerna, med dem har det ingen fara.
I hela vår financiella rörelses tendens ligger capitalist-interesset, hvarmed man likväl förenar rent af ett förbud för de små capitalerna att få vara med) Jag förnyar min anhållan om propos., sådan jag begärt den.
Hr Stråle: Såväl Banco- och LagUtskms utlåt, som reservantens förslag uppgör en mycket skarp skillnad emellan actiebank och solidarisk bank i afseende på fondens storlek, hvarpå de få bilda sig, hvilken för actiebanken är föreslagen till vida högre belopp än för den solidariska.
För min del har jag icke varit nog lycklig att kunna upptäcka, hvarpå denna skillnad grundar sig.
Jag har väl hört sägas, att en bank skulle vara solidare, i den mån den vore större, och att den brist i aetiebankens säkerhet i jemnförelse med den solidariska banken, som består uti den sednare bankens delägares solidariska ansvarighet, skulle ersättas genom bestämmande af högre belopp för såväl teckningssumman som actien för actiebanker än för solidariska.
Det är väl sannt, att förhållandet emellan contanta cassan och utelöpande sedelstocken kan vara förmånligare för en större bank, än för en mindre, så att t. ex. den, som hade 4,000,000 i utelöpande sedlar och 1,000,000 i cassan, vore i bättre ställning än den, som hade 1,000,000 utelöpande och 45o,ooo i cassan, emedan den lilla cassan lättare kan uttömmas; men om man betraktar bankernas ställning i det hela, måste det vara gifvet, att deras utelöpande sedelstock måste äga ett förhållande till deras grundfond, att detta förhållande är proportionerlig! emellan den stora och lilla banken, och att således den stora banken effectivement icke äger mera soli— dite' än den lilla.
Deremot är det ostridigt, att uti en större rörelse förlusterna och missbruken äro lättare dolda.
Jag kan derföre icke finna något skäl, hvarföre icke actiebank skall få bilda sig på samma grundfond som solidarisk bank.
Då man i 3 § uppdragit åt K.
M. att pröfva, huruvida sökt bankoctroj bör beviljas eller icke, så tycker jag, att man har gjort allt, sorn erfordras.
Man kan ju icke vilja hafva stadgadt, att, om K.
M. skulle finna en bank böra upprättas på mindre grundfond, sådant likväl icke borde tillåtas.
Bäst synes mig derföre vara att, med afslag å förevar. §, sådan den blifvit föreslagen, öfverlemna åt K. M. att, vid pröfning af ansökning om bankoctroj, tillse, huruvida actiecapitalet är så stort att banken bör tillåtas.
Jag insér icke heller något skäl, hvarföre actierna icke kunna få utgifvas på mindre summor, på det att icke de mindre Den 19 Mars c. m. 427 capitalerna må utestängas från deltagande i bankerna.
Jag inser icke någon riktig grund för förbud häremot.
Jag instämmer derföre med Frih.
Boye uti anhållan, att, med afslag å denna $, det må öfverlemnas åt K. M. att, på sätt nämndt är, bedöma förhållandena.
Hr vop Troil:
Att actie- och solidariska bankerna äro af bestämdt åtskiljda slag lärer icke vara svårt att finna, då man erinrar sig, att grundprincipen för den ena är realcredit och för den andra personel credit.
Jag medgifver, att denna gräns icke blifvit strängt iakttagen uti de framställda förslagen; men utgående fränden grundsats, att actiebanken uteslutande bör bero af realcredit, synes mig i alla fall det ena af Frih.
Boyes yrkanden vara riktigt, nemi. att bankens säkerhet icke lider deraf, att de capitaler, som utlånas, bestå af större eller mindre delar; men deraf följer icke, att det är lika likgiltigt, om sammanräknade beloppet af alla actierna utgör en större eller mindre summa, emedan detta är en omständighet, hvarpå bankens säkerhet beror, hvarföre jag, för min del, icke kan tillstyrka, att ali föreskrift derom utgår ur lagen, om också R. o. Ad. skulle finna för godt att något nedsätta minimibeloppet under hvad reservanten föreslagit.
Jag anhåller att få tillägga några ord till hvad jag förut yttrat; men innan jag går dertill, begär jag att få bemöta ett yttrande af den siste värde talaren.
Jag förstår sannerligen icke, huru bankens säkerhet, mer eller mindre, beror af siffran; jag förstår icke, hvarföre en privatbank, på 200,000 r:drs grundfond, icke kan äga lika så mycken moralisk, juridisk och financiel säkerhet som den, hvilken är grundad på 2,000,000 r:drs fond.
Huru säkerheten kan variera efter siffran är åtminstone mig obegripligt.
Men jag ber att få erinra derom, att om privatbankerna hafva provinsernas nytta till föremål, så måste de äfven rätta sig efter provinsernas särskilda behof och efter den skiljaktighet, som dervid visar sig.
Må det tillåtas mig att framställa ett exempel.
En privathank för Östergöthland, t. ex. i Norrköping, hade sjöfarten, handeln och framför allt fabrikerna att bispringa och skulle derföre säkerligen icke vara belåten med ett litet capital.
En annan ort, t. ex. Kronobergs län, hvars egentliga rörelsegren är boskapsafvel och kreatursförsäljning, skulle deremot blifva hulpen med ett litet capital.
Nu frågar jag, är det förnuft deruti, att säga:
Kronobergs län skulle obestridligen blifva fullkomligen hulpet med en bank af 200,000 r:drs grundfond; men denna summa är så obetydlig, att en bank på sådan fond icke bör beviljas.
Lagstiftarne på Riddarhuset d. 19 Mars 1835 funno, att afseende icke borde göras på ett så obetydligt behof.
Har icke en liten provins samma rätt till underlättnad som en större?
Vore det nu skal alt 428 Den ig Mars e. m. för dessa provinser, af så olika behof, stadga en lika summa.
Jag har framställt detta exempel för att bibringa den öfvertygelse, att aetieteckningen bör rätta sig efter ortens behof; men man behöfver pretexter, när man ej vill hafva privatbanker.
Jag ber E. o. Ad. att få påminna om den erfarenhet, vi äga af förhållandet med Wermländska privatbanken, sorn understöd sig att börja sin rörelse på 55o,ooo Ttdrs grundfond, hvilket K. M., som påminte sig vara såväl deras som capitalisternes Konung, tillät.
Officiel t har det blifvit ovedersägligen bevisadt, att denna bank varit och är af obeskriflig nytta för provinsen.
Lagsökningarna i orten, som före privatbankens inrättande uppgingo tili öfver Boo om året, hafva sedermera icke öfverstigit 200, och banken har gifvit actieägarne 9 proc. i utdelning.
Hade den lag, man nu föreslår, ägt rum, förrän Wermländska banken inrättades, så skulle denna nyttiga anstalt icke hafva uppkommit.
Med Ystads privatbank är förhållandet enahanda.
Den har varit af oberäknelig fördel för Skåne, ehuru, om jag ej irrar mig, den icke grundar sig på större teekningssumma äp 3oo,ooo r:dr.
Jag upprepar derföre ännu en gång, hvad jag torde hafva visat vara fullkomligen ovedersägligt, att om privatbankerna skola uppfylla deras ändamål, nemi. be^ reda provinsernas fördel och nytta och icke blott befordra Stockholms och Götheborgs capitalisters interesse, så måste såväl teckningssumman som actiens storlek få lämpas efter provinsernas behof och delägarnes tillgångar.
Hysande i förevar, ämne alldeles motsatta åsigter med den siste värde talaren, tror jag det vara en hufvudsaklig och vigtig garanti mot missbruk, att ett visst belopp stadgas, hvarunder banker icke få stiftas.
Alltför små och svaga banker kunna, oaktadt de strängaste före-, skrifter och controller, dock svårligen i längden upprätthåll las, såvida de äro utsatta för större och mägtigare bankers medtäflan.
Erfarenheten inom andra länder, hvarest enskild bankrörelse allmänt idkas, har tillräckligen, genom många öfvertygande exempel, ådagalagt vådorna af dessa små banker, hvilka den ena dagen uppstå och den andra störtas af någon starkare bankinrättning.
Vidkommande åter de af iden siste värde talaren anförda exemplen inom vårt fädernesland, så får jag, hvad först Wermländska banken beträffar, äran upplysa, att jag anser det just vara ett vä-, sendtligt fel i denna banks organisation, att den blifvit in-, rättad i så inskränkt scala, hvilket fel också allt mer och mer börjar erkännas inom provinsen.
Vådan deraf, att denna bank är mindre, än sådana inrättningar i allmänhet böra få vara, synes mig likväl icke så stor, så länge densamma, snart sagdt, är den enda privatbank i Sverige; ty den Skånska torde med mera skäl kunna anses såspm ett enskildt bankierconfor, än sorn en priyatbank.
Jag är dessutom full - Den 19 Mars e. ro. komligen öfvertygad, att, med en allmännare kännedom om linanciella förhållanden, stiftarne af Wermländska banken icke skulle stadnat vid det inskränkta belopp, som vid bankens inrättande såsom grundfond för densamma bestämdes, och om hvars utvidgande fråga äfven sedermera uppstått.— Hvad den Skånska s. k. privatbanken angår, får jag gifva Frih. boye tillkänna, att dess uppkomst och organisation just är ett bland de förnämsta skälen, som föranledt mig att ifra för en bestämd lagstiftning för privatbankerna.
Jag anser nemi. den af erfarenheten nu bekräftade möjligheten af sådana bankers uppkomst, som både skötas och ägas af endast 2 å 3 personer, och hvilka kunna utgifva sedlar ända ned till 12 sk:s valör, vara så betänklig och i så hög grad äfventyrlig för Svenska folket, att jag, såsomen bland detta folks representanter, icke kan underlåta alt, så vidt jag förmår, söka tillvägabringa en annan sakernas ordning.
Jag medgifver riktigheten af den utaf Frih. Boye framställda anmärkn., att
Ian behöfver en mindre bank än Östergöthland; och jag går ännu längre, än Hr Frih. yrkat, då jag yttrar den åsigt, att Kronobergs län för närvar, alls icke behöfver någon särskild bank, och att detta läns invånare skulle vara vida mer belåtna dermed, att en stor och för dem således äfven tillgänglig bank funnes i Östergöthland, än att de sjelfva ägde en egen obetydlig och onyttig provinsbank.
Skulle man vidare vilja utsträcka den åsigt, Frih.
Boye förfäktat, så skulle man kunna komma ända derhän, att hvarje härad borde äga sin särskilda bank.
Det torde likväl icke undfalla någons uppmärksamhet, hvilka stora vådor och olägenheter samt hvilken villervalla derigenom skulle uppkomma för all penningerörelse och varuafsättning inom landet.
Dessa inrättningar äro nya.
Man torde derföre i början böra gå försigtigt till väga med deras frambringande; och denna försigtighet fordrar, att icke alltför många små och svaga bankers uppkomst befrämjas.
Jag får för min enskilda del förklara, att jag, i afseende på leckningssummans belopp, velat gå en medelväg emellan Utskms och reservantens förslag och ansett 2,000,000 r:dr b:co vara ett lämpligt minimibelopp för stiftandet af actiebank; dock sorn, enligt den erfarenhet jag äger om den rådande opinionen, jag är öfvertygad, att pluraliteten inom B.iksSt:n skulle anse äfven denna summa vara för hög såsom den jpinsta tillåtna teckningssumman, så får jag tillstyrka bifall till Utsktns förslag i denna del.
Men då sålunda i lag varder bestämdt det belopp, som minimisumman får utgöra, torde det icke derjemte böra öfverlemnas åt K.
M:s godtycke att höja detta belopp.
Jag anser således följande mening böra ur lagen utgå: ”Pröfvar K.
M. ändock, att rörelsen i den del af landet, der actiebank anlägges, klafver en större tecknings-summa, äge K.
M. fastställa densamma
Den 19 Mari e. m. till Sn högre belopp.”
Med denna förändring tillstyrker jag bifall till i:sta punkten af 18 5 i Utsktns förslag.
Det är visserligen sannt, att skillnaden är stor emellan personel och real-credit, och att actiebanken hufvudsakligen grundar sig på bankens capitaler och den solidariska banken på delägarnes personliga ansvarighet; men skillnaden emellan dessa banker är måhända icke så stor, sedan B., o. Ad. äfven i afseende på actiebankerna antagit, att directtns ledamöter skola ansvara en för alla och alla för en för bolagets gäld.
I öfrigt torde jag få fästa uppmärksamheten derpå, att vi redan i Sverige äga en privatbank ungefär på de grunder, som vi här hålla på att stadga, nemi.
Ystads privatbank.
Der äro directörerna solidariskt ansvariga; der finnas actieägare, som insätta sina capitaler.
En bank existerar således redan på de grunder, som vi stadga.
Har man väl funnit några olägenheter deraf, att denna bank icke är större, än den är.
Jag har icke hört något påstående, som klart och tydligen bevisat, att derfö re, att banken är så liten, densamma medför någon våda.
Är detta icke förhållandet, så hemställer jag, hvarföre man skall stifta en lag, som förbjuder, hvad som redan finnes, och som icke medfört några bestämda olägenheter.
Om vi stifta en sådan lag, så synes mig, att Calmar län, att Kronobergs län, att andra län och provinser skola säga: hvarföre få vi icke hafva en bank, sådan som i Ystad?
Hvarföre skola vi vara utestängda från fördelen att äga en egen bank, emedan vi icke kunna få ihop en så stor teckningssumma, som man föreskrifvit oss?
Detta vore en verklig orättvisa, då man icke kan bevisa, att den redan existerande mindre banken medför några olägenheter.
Ett skäl, hvarföre en stor bank bär sig bättre än en liten, är, att förvaltningskostnaden är lika för dem båda och således mera graverar den lilla banken än den större; men det bör vara delägarnes sak att bedöma, huru stor banken bör anläggas för att kunna bära sig.
Sådant bör icke blifva föremål för den generella banklagstiftningen.
Nog skulle man här i Stockholm få ihop en fond på 2,000,000 r:dr; men så är icke förhållandet i landsorterna, och hufvudändamålet med bankinrättningarna är likväl att befordra penningerörelsen i landsorterna.
För min del anser jag derföre öfverflödigt och t. o. m. skadligt att bestämma något minimibelopp; men skall en minimisumma nödvändigt fastställas, så bör den icke öfverstiga 1,000,000 r:dr courant, med hvilket belopp bankinrättningen är verkställbar, enär icke liela beloppet insättes på en gång, utan endast 5o proc. vid rörelsens början.
Motsatta åsigter hafva här blifvit yttrade.
Å ena sidan kan man icke få bankerna nog stora, å den andra icke nog små.
För min del går jag en medelväg häremellan, fastän icke Hr Stuarts.
Jag önskar actie - Don »g Mort e. ta. 43» bankers uppkomst, icko derföre, att jag just är någon stor anhängare af privatbankssystemet, utan derföre, att jag an» ser såsom en stor olägenhet, att penningerörelsen är concentrerad i Stockholm.
Actiebankerna isolerade tror jag dock icke skulle medföra någon väsendtlig nytta; men i sammanhang med ett väl ordnadt inrikes vexelsystem, som vi vänta oss, tror jag, att de skulle medföra nytta för såväl näringsidkaren och producenten i allmänhet, som för consumenten.
Svårligen skola likväl dessa banker uppstå på en teckningssumma af 2,000,000 r:dr courant; utan anser jag lika med Hr Stråle, att minimisumman högst bör bestämmas till 1,000,000 r:dr courant.
Sr summan för hvarje actie för hög.
Den torde icke böra bestämmas högre än i andra länder.
I England utgör den 100 pund; i Frankrike 1000 francs; uti åtskilliga banker i Tyskland 5oo donner.
Om actien här bestämmes till en summa af 1000 r:dr cour., är det alldeles tillräckligt.
Då jag förra gången hade ordet, omnämnde jag såsom en känd sak, att den större banken äger företräde framför den mindre.
Jag föreställde mig då, att jag skulle brista i aktning mot denna upplysta församling, om jag ville upplysa om banklärans abed, och får derföre be om ursägt, om jag nu skulle kunna anses brista i denna aktning.
Jag vill framställa ett exempel och antaga, att af 11 banker de 10 rörde sig hvardera på en fond af 200,000 och den utte på 2,000,000 r:dr och att hvardera ägde en cassa, motsvarande halfva sedelstocken.
Jag frågar då, om det är någon, som anser lika rimligt, att en fiende till dessa banker kan samla tillsammans 1,000,000 för att tömma den större som 100,000 r:dr för att tömma någon af de mindre bankerna.
Jag frågar vidare, om det finnes någon inom denna samling, som anser lika rimligt, att den större banken kan på sin utlåning förlora 5oo,ooo r:dr som den mindre 5o,ooo r:dr.
Jag inser visserligen fördelen af actiebanker, likasom jag högligen värderar realcrediten framför den personella; men då actiebankens säkerhet så mycket beror af dess storlek, nödgas man begagna ett annat slag af banker, hvilkas säkerhet icke beror endast af actiecapitalets belopp.
Den värde ledamoten, som citerade Wermiändska privatbanken, torde icke hafva öfvertänkt detta förhållande; men om han behagade taga kännedom om bolagsreglementet för Wermiändska banken, skulle han deraf finna, att densamma är solidarisk och icke actiebank, och att teckningssumman uppgår till 5oo,ooo rtdr, hvilken således icke betydligen skiljer sig från den, som reservanten föreslagit.
Huruvida det i sådana landsorter som Kronobergs län kan finnas fördelaktigt att inrätta en solidarisk bank, eller om det vore förmånligare för en sådan ort att förena sig med en angränsande provins och på förra stället blott anlägga 43i Den ly Mars c, m. ett lånacontor, som meddelade lån utan invexlingsskyldighet, hvilken endast borde tillkomma hufvudinrättningeu, är en sak, sora för hvarje särskildt tillfälle kommer att pröfvas.
Allt nog, att dessa utvägar finnas för de orter, der actiebanker icke kunna uppkomma.
Man har föreslagit minimisummån till 1,000,000 r:dr cour.
Jag skulle vara böjd för att antaga actiesumman till detta belopp, såvida dervid fastades det vilkor, att hela summan, dels i räntebärande papper och andra säkra hypotheker och dels i contanta penningar, inom en viss tid skall vara inbetald.
Jag tror det vara lätta principen, att actieägaren skall inlemna allt, hvarmed lian vill tjena banken, och att det är banken likgiltigt, om Pehr eller Påhl är actieägare.
Jag har i allt fall ämnat begära afslag å ig § i reservationen, såsom icke lämplig för en actiebank; och om derföre R. o. Ad. skulle vilja medgifva det tillägg i stadgandet om teckningssummans belopp, att hela actiesumman inom en viss tid skall vara inbetald, så vill jag medgifva, att totalsumman må nedsättas lill 1,000,000 rtdr cour., hvilken dock är väl låg, och hvartill jag derföre icke skulle begifva mig, om jag icke önskade befordra actiebanker framför solidariska.
Hvad åter angår minimibeloppet af hvarje särskild actie, så tror jag, att det kan vara allmänheten likgiltigt, att bestämmandet deraf kan öfverlemnas åt K.
M. och att således något stadgande derom icke behöfver i lagen inflyta.
Af de tvenne ledamöter, som egentligen motsagt mig, har den förste framställt en motsägelse rent af utan all bevisning.
Han har talat om, att en liten bank är svag och klen, att den icke så väl motstår farorna som en stor och derföre kan vara vådlig; men hvari farorna bestå, i hvad afseende den kan vara vådlig: har han sagt det?
Nej, alldeles icke.
Må det tillåtas mig att erinra om en tillvitelse, han gjorde mig, hvartill jag icke gjort mig skyldig, och derefter en tredje ledamot, Frih. Klingspor, tog sig anledn. att säga, att man här väger emellan de tvenne ytterligheterna att vilja för mycket eller för litet.
Jag vet nemi. icke, huru man kan säga, att jag begär för litet, då jag icke bestämmer någon summa.
Jag har blott velat visa nödvändigheten deraf, alt beloppet rättas efter provinsens behof.
Följer väl deraf på något sätt, att jag skulle vilja tillstyrka en sådan galenskap sorn den att inrätta häradsbanker?
Jag vet ej, hvarföre man tillägger mig meningar, som ej kunna hemtas från mina ord.
Den andre värde ledamoten har med den redighet och den bättre uppfattning, som hos honom alltid är igenkänbar, åtminstone bjudit till att gifva skäl för den vederläggning, han försökt af mitt yttrande.
Jag har afhört hans bevisning.
Hvaruti bestod den då?
Jo, uti ett exempel, att af 11 Den 19 Mars e. ra. ^433 11 banker, hvaraf de 10 grundade sig på 200,000 r:drs fond hvardera och den inte på 2,000,000 r:drs fond, ined cassa motsvarande halfva sedelstocken, skulle de 10 lättare kunna sprängas än den litte, derföre att fienden till dessa banker lättare kunde tillvägabringa 100,000 än 1,000,000 rtdr till bankens uttömmande.
För att få detta skäl användbart hade den värde ledamoten bort upplysa oss, om lagstiftningen för dessa banker var densamma, som här är i fråga.
Var dea icke det, så var tillämpningen ingen; ty hvad Gr.
Frölich i dag nämnt, att privatbanker uti länder, der inga lagar för dem finnas, stupa omkull, bevisar det, att sådant skall inträffa här, der de grundas på lagar, så starka, att enda felet, som man kan tillägga dem, är, att de blifva så starka, att de kullslå föremålet och hindra bankernas uppkomst.
Är det en ändamålsenlig lagstiftning, att antaga föreskrifter, hemlade från förhållanden, som här aldrig kunna äga rum?
Den värde ledamoten har förespegla! oss möjligheten, attén svagare bank lättare kan sprängas än den starkare banken; men för att blifva sprängd fordras, att någon finnes, som vill spränga densamma.
I de länder, der huru många banker som helst få upprättas, är det liksom ett ändamål, att de sinsemellan söka störta hvarandra; men i Sverige, der det skall bero af K.
M:s pröfning, huru många banker som få finnas, begriper jag icke, att någon våda i detta fall är att befara.
Jag förklarar, att jag icke kan öfvertygas af ohevisade satser och påståenden, äfven då de komma från ledamöter, som äga rätt till den största personliga aktning; och må det tillåtas mig erinra, att så omöjligt jag anser de vådor i Sverige någonsin kunna uppstå, som blifvit oss förespeglade, hemtade från erfarenheten med andra länders privatbanker under fullkomlig laglöshet, så afgjordt är det för mig (jag medgifver, att jag icke har annan autoritet än Spolen och Seseman att åberopa), att, när privatbankerna uppstå, de små bankerna äro nyttigare för oss än de stora, och att, när de falla, de stora bankernas fall medför större skada än de smärres.
På dessa och förut uppgifna skäl förnyar jag min anhållan om den propos., jag redan haft äran föreslå.