Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. sitt medgifvande eller afslag å den sökta äktenskapsskillnaden.
Ett sådant förfarande tror jag icke vara lämpligt i ett lagbundet samhälle, och det förefaller ännu mer olämpligt, när man besinnar, att det icke behöfver vara så synnerligen svårt, att, i följd af makars ömsesidiga öfverenskommelse, anskaffa bevis om deras oeniga sammanlefnad m. m., hvilka bevis utan vidare kontroll tagas för goda, endast de äro vederbörligen undertecknade och verificerade.
Missbruk med afseende å dessa bevis kunna ofta ega rum och bidraga visst icke att hejda lättsinnet att begära skillnad.
Vid domstol deremot skall en noggrann undersökning anställas och bevisning förebringas, innan domstolen kan lagligen döma till skillnad.
Å andra sidan kan hos K.
M. den ena makans protest eller ett domkapitels ensidiga omdöme eller endast en bristande form föranleda alslag, der verkliga skäl till den sökta äktenskapsskillnaden finnas.
Det lärer dessutom icke kunna nekas, att ju, såsom Gr.
Hamilton yttrat, vida större svårighet att vinna äktenskapsskillnad, genom det nuvarande förfaringssättet, förekommer för dem, som tillhöra de lägre och fattigare, än för dem, som tillhöra de högre och mer förmögne samhällsklasserna, enär de H- II- 26 402 Den 14 Februari f. m. förra ofta mäste qvarstå i ett olyckligt förhållande, som de sednare lätt nog kunna afskudda sig.
Jag anhåller om återremiss till Lag-Utsk:t.
Hr Olivecrona, Knut: Gr.
Sparre har redan yttrat sig i afseende å de skäl, som föranledt Utsk:t att behandla förevarande motion på sätt som skett, hvarföre jag, då jag anser de af honom anförda skäl för Utslcts förfaringssätt vara öfvertvgande, icke finner mig behöfva tillägga något i denna del.
Jag anhåller deremot att få till besvarande upptaga några af de motiv, som Gr.
Hamilton anfört, och som legat till grund för hans yrkande på återremiss.
Hvad beträffar den af honom omfattade satsen, att man borde underlätta äktenskapsskillnad, och den af honom i öfverensstämmelse härmed i reservationen uttalade åsigt, att fortsättandet af ett äktenskap, der hat och bitterhet uppstått mellan makarne, vore en rättskränkning, torde böra erinras, att om också i äktenskapets väsende ingår ett rättsligt moment, det sedliga dock är det hufvudsakliga, och det är just detta, som det åligger samhället att på alla sätt söka vidmakthålla.
Individens rätt måste derföre subordineras under samhällets pligt att upprätthålla den sedliga institutionen, och, sedt från denna synpunkt, kan icke efterkommandet af individens anspråk på att vinna lättnad i äktenskapets upplösning göras beroende af hvad han anser för sig vara en rättighet.
Afven om äktenskapsskillnad underlättas aldrig så mycket, kan dock icke förekommas att olyckliga äktenskap ingås.
Orsaken till de olyckliga äktenskapen ligger förnämligast deri, att de lättsinnigt ingås, och det är derföre gifvet, att ju lättare man gör skiljsmessan, desto mer uppmuntran skänkes åt dylikt lättsinne.
Att så är förhållandet ådagalägges af de statistiska uppgifterna från de länder, der friheten i äktenskapets upplösande är öfvermåttan utsträckt.
Ensamt i Preussens hufvudstad, Berlin, upplösas på ett år genom skiljsmessa ungefär 4 gånger så många äktenskap, som i hela Sverige under samma tid, och man sträfvar nu i detta land att genom en ny lag sätta en gräns för oskicket.
Det har blifvit sagdt, att Iv.
M. ej skulle kunna utöfva tillbörlig kontroll eller att tillräckligt noggrann undersökning icke skulle ega rum, när ansökning om äktenskapsskillnad, på grund af hat och bitterhet, göres omedelbart hos K. M.; att kostnaderna drabba den fattige tungt och att lagen i sitt närv:de skick ej gällde lika för alla.
Jag föreställer mig dock, att K.
M. ur en högre synpunkt än domaren kan bedöma förhållandena, nemi. huruvida i det speciella fallet det är med samhällets högre intressen och upprätthållandet af äktenskapets helgd såsom sedlig institution bäst förenligt att tillåta äktenskapsskillnad eller icke, och de från vederbörande inkomna upplysningar, jemte Högsta
Domstolens underdåniga betänk:de i ämnet, böra gifva tillräcklig ledning för beslutet.
Att den nuv:de proceduren skulle åstadkomma drygare kostnader, är väl knappast antagligt, då utgifter - Den 14 Februari f. m. 403 na för en rättegång, som börjar vid underrätt oell fortsättes genom alla instanserna, torde blifva långt större, än om målet omedelbarligen afgöres hos K.
M. Man betänker sig nu emedlertid, innan man till K.
M. ingår med ansökan om äktenskapsskilnad, äfven sedan alla varningsgrader äro undergångna; och det är anledningen till en sådan betänksamhet, som, enligt min tanka, är oklokt att aflägsna; men erfordras icke mera än att hos den i grannskapet boende domaren uttaga en stämning, skall förhållandet blifva annorlunda, och den ena makan i en uppbrusande sinnesförfattning lätteligen gripa till ett steg, som den ej skulle hafva tagit, om det ej varit så nära till hands.
Tiden försonar mycket och husliga misshälligheter förmildras ofta och upphöra med åren.
Man bör derföre icke uppmuntra till att genast söka skilsmessa.
Jag får äfven fästa uppmärksamheten på den svårighet, som skulle uppstå vid våra underdomstolar, såsom de för närv:de äro organiserade, att med behörig grannlagenhet för ömtåliga familjeförhållanden handlägga instämda mål om äktenskapsskilnad på grund af hat och bitterhet.
Skulle så beskaffade mål af domstol behandlas, torde rättast vara att inrätta en särskild domstol, som endast hade att sysselsätta sig med äktenskapsskilnadstnål.
En sådan domstol är inrättad i London för hela det egentliga England, under namn af Court of Divorce, och sysselsätter sig endast med dylika ärenden, och erfarenheten i detta land har visat att detta varit ändamålsenligt.
Bland andra skäl, som tala mot Gr.
Hamiltons förslag, att till allmän domstol hänvisa sådana frågor, vill jag äfven anföra den omständigheten, att domaren är bunden af den legala bevisningstheorien i 17 kap.
Rätteg.-Balken; — eget erkännande eller 2 vittnens samstämmande intyg äro med få undantag laga bevis.
Om alltså skilnad sökes derföre att den ena maken förgått sig mot den andre med hårda ord eller våld, och den andra makan blott erkänner detta eller vittnen det intyga, måste domaren, så snart den faktiska grunden blifvit bevist, med bifall till käromålet, ovilkorligen döma till skilnad i äktenskapet.
Annorlunda förhåller det sig, när K. M. pröfvar, huruvida en ifrågav:de kasus är af den beskaffehet att äktenskapsskilnad bör med afseende på förekommande omständigheter tillåtas, der frågans afgörande alltså ej beror endast af ett med juridisk visshet konstateradt faktum.
Vidare är det ännu en omständighet, som talar emot ett sådant öfverlemnande af dylika ärenden till allmänna domstolen.
Henna är, att vid våra domstolar icke någon finnes, som i sådana mål bevakar samhällets högre intressen med afseende på bevarandet af äktenskapets helgd.
Båda makarne hafva vanligen samma syftemål, nemi. äktenskapsskilnad, för att med annan person sedan ingå nytt äktenskap, och man kan derföre antaga att den egentliga grunden för skiljsmessan är helt annan än det som uppgifves såsom anledning för äktenskapsskilnaden, och der 404 Den 14 Februari f. m. hatet eller bitterheten blott framhållas såsom de synbara orsakerna för den eftersträfvade äktenskapsupplösningen.
I vanliga rättegångar uppträda parterna med stridiga intressen; i dylika äktenskapsmål hafva deremot begge parterna vanligen samma intresse, nemi. skilsmessa.
Hvad den ena parten alltså i sitt käromål påstår, skall derföre den andra villigt medgifva.
Ja, svaranden behöfver blott på stämningen teckna sitt erkännande af stämningens innehåll, och domaren — hvad kan han göra, när käromålet är lagligen styrkt genom eget erkännande — hvad kan han göra annat, än döma tili äktenskapsskilnad?
Emedlertid skulle det vid en sådan rättegång icke blifva någon, som bevakade samhällets intresse för upprätthållandet af den sedliga institutionens helgd, icke någon som såge till, att ej hela rättegången vore en tillställning af lumpen beskaffenhet.
Äfven på detta skäl synes det mig vara ganska betänkligt, att till allmän domstols handläggning öfverlemna så beskaffade frågor, och jag kan derföre icke för min del gilla det förslag, Gr.
Hamilton i sin reservation framställt, hvarföre jag anhåller om bifall till Utsk:ts Betänk, i ämnet.
Det torde kanske anses stridande mot god ordning, att en person, som icke är jurist, uppträder i en fråga, som, att döma efter de talares samhällsställning, som hittills yttrat sig, egentligen ligger inom de rättslärdas sfer; men den del af frågan, om hvilken jag tänker yttra mig, är af den beskaffenhet, att jag icke kan anse mig mindre kompetent att utlåta mig deröfver.
Mig synes en återremiss af frågan vara alldeles olämplig.
Det är nemi., såsom Gr.
Sparre yttrat, till Lag-Utsk:ts besvarande framställdt 2:ne frågor, men icke något förslag.
Dessa frågor har Utsk:t besvarat på ett i min tanke fullkomligt tillfredsställande sätt.
Skulle nu ärendet till Utsk:t återförvisas, vunnes dermed icke någonting, ty Utsk:t kan ej gerna komma till annat resultat, och om det framlade ett förslag till en förändring, om hvilken motionären icke gjort någon anhållan, skulle det taga sig en motionsrätt, som det efter grundlagen icke eger.
Jag kan således icke fatta, att Lag-Utsk:t kunnat behandla ärendet annorlunda än som skett.
Hvad sjelfva saken beträffar, har den sednare tiden alstrat en lust att lossa alla band, äfven de heligaste, bland hvilka inan otvifvelaktigt måste räkna äktenskapsbandet.
Denna lust, en frukt af den mindre stadgan i grundsatser, griper allt mera ikring sig, och lagstiftningen må derföre se sig väl före, innan den gifver efter för dess otidiga anspråk.
Af Utsk:ts Betänk, framgår, att en utvidgning redan är vunnen, och jag tror att för närv:de icke något behof af ytterligare utvidgning förefinnes.
En talare har sagt att rättigheten att döma till äktenskapsskilnad, när denna sökes på grund af hat och bitterhet makarne emellan, borde öfverlemnas till underdomstolarne.
Denna fråga behandlades mycket allvarligt och grundligt vid förra riks - Den 14 Febrnari f. m. 405 dagen, och man var temligen allmänt öfverens derom, att det skulle medföra stor våda, om så grannlaga frågor öfverlemnades till dessa domstolars behandling; och, utan att vara jurist, tror jag följden aldrig skulle blifva annan, än att dessa frågor blefvo i mer eller mindre mån behandlade efter den individuella åsigt, som hyllades af den, som komme att handlägga målet.
Det är derföre af vigt att så grannlaga frågor afgöras vid samma forum.
Visserligen har man sagt att det är en olägenhet för den mindre bemedlade att vända sig till K. M. Ja!
Visserligen är det besvärligare än att gå till domaren i orten, men i en för samhällets bestånd så genomgripande fråga får man väl icke taga i beräkning en sådan olägenhet.
Dessutom är det af vigt att så grannlaga ärenden bedömas af så få domstolar som möjligt, och att de personer, hvilka skola afgöra dessa frågor, följa samma principer.
Jag kan icke finna något argument, som talar för en förändring i den nu i ämnet gällande lag, och då|en återremiss skulle afse att Utsk:t i en sådan syftning skulle ånyo behandla frågan, anhåller jag att Ståndet behagade bifalla Utsk:ts Betänk.
Efter min uppfattning är denna fråga en ren formfråga, som beror på att afgöra, huruvida Lag-Utsk:t rigtigt behandlat motionen eller icke.
För min del anser jag motionen rätt behandlad, ty motionärens önskan är uppenbarligen intet annat än att en bestämmelse måtte finnas för det fall att föreskrifne varningsgrader och ett års skilnad till säng och säte ej medfört någon verkan, hvilket bevisas icke allenast af ingressen till motionen, utan äfven deraf att han framställer två alternativa förslag, det ena öfverensstämmande med hvad som redan är stadgadt, och det andra utgående på äktenskapsskilnads-frågans öfverlemnande till domstolarne.
Utsk:t upplyser att en bestämmelse redan finnes för det fall, som motionären ansett sakna alla föreskrifter, och att denna bestämmelse just är hvad motionären alternativt föreslagit, dermed på en gång anledningen till motionen försvunnit och motionärens önskan är uppfylld.
Jag vill icke vidlyftigt ingå i en granskning af de formella skäl, som sist framställdes, men vill dock i förbigående nämna, att Hr von Ehrenheim omvändt den ordning, i hvilken motionären framställt sitt yrkande, i det
Hr von Ehrenheim sagt att motionären föreslagit alt frågan skulle öfverlemnas antingen lill K.
M. eller också till domstol.
Så är icke förhållandet, utan motionären sätter i forsta rummet det af de alternativa förslagen, enligt hvilket frågan skulle afgöras af domstol, och i andra rummet det om frågans öfverlemnande till K. M. Huru har nu Utsk:t gått till väga?
Det 406
Dea 14 Februari f. m. omtalar visserligen det ena af de förslag, motionären framställt, såsom redan i lag sanktioneradt, och antyder alltså genom att omtala »det ena förslaget», att ett annat förefinnes, men om detta andra får man i Utsk:ts Betänk, icke veta annat än att detsamma icke skulle förefinnas.
Utsk:t yttrar nerol, på den plats der detta skulle anträffas, »att som motionen icke innefattar förslag att, med ändring af K.
Förordn. den 27 April 1810, fråga om skilnad i äktenskap på grund af hat och bitterhet makar emellan skall af domaren handläggas och pröfvas, hemställer Utsk:t att motionen icke måtte till någon R.
St:rs åtgärd föranleda.» Hade Utsk:ts motivering varit fullständigt uttryckt, skulle det hetat: då det eria förslaget etc. redan är i lag sanktioneradt, samt det andra icke är lämpligt, hemställer Utsk:t att motionen icke måtte till någon R.
I)å hade Betänk:t varit fullständigt; nu är det icke så.
En ledamot af Hederv.
Bonde St. uttalade uti Utsk:t den åsigt, att han, som varit med vid flera riksdagar, aldrig sett någon motion hafva blifvit så ordriden, som denna; i detta omdöme instämmer jag fullkomligt, och anser Utsk:t hafva undandragit sig pröfning af det som i motionen varit mest förtjent af uppmärksamhet.
Man har påstått att genom underlättande af äktenskapsskilnad de sedliga förhållandena inom samhället skulle undergräfvas.
Men, frågar jag, hvilket är mest osedligt, antingen att ett äktenskap, då makarne lefva i kif och osämja, fortsattes, eller att det äfven i formellt hänseende upplöses?
Det har vidare blifvit sagdt, att K.
M. bättre än domaren skulle kunna pröfva lämpligheten och behofvet af den gjorda ansökningen.
Jag betvifiar detta högeligen och erfarenheten vitsordar att K.
M:s pröfning är endast formell och omfattar endast de ingifna bevisen.
Vidare har man hört sägas, att den nu föreskrifna proceduren icke skulle föranleda ökade kostnader.
Detta måste påtagligen vara origtigt, och hvarje jurist känner hvilka förökade kostnader det medför att vända sig till K. M. Hvad angår det påståendet, att ärendet skulle vara af allt för grannlaga natur för att handläggas af underdomaren, frågas, om icke underdomaren, just med afseende på äktenskapsmål, får behandla vida mer grannlaga frågor, t. ex. då äktenskapsbrott är skilnadsorsaken.
När det nu visar sig att ingen af de förmenta olägenheterna af den förslagna förändringen är grundad, och härtill kommer att den pröfning, som hos K. M. förssiggår, icke kan vara så noggrann och icke kan ske så väl som den, hvilken komme att ega rum vid underdomstol, är det då icke allt skäl att till dessa domstolar förlägga dessa ärenders afgörande?
Den siste värde talaren har sagt att LagUtsk:ts yttrande i afseende å förev:de motion skulle innefatta
Den 14 Pebrnsri f. m. 407 ett ordrytteri.
Jag frågar på hvem detta yttrande bäst träffar in, antingen på Utsk:t eller den värde talaren sjelf.
Han grundar egentligen hela sin argumentation på den omständighet, att det ena blifvit satt framför det andra, men då motionären i sin motivering icke yttrat ett ord mera till förmån för det ena förfaringssättet än för det andra, eller hvarför han anser lämpligare att pröfningen icke sker hos H. M., torde det vara temmeligen likgiltigt i hvilken ordning de olika förfaringssätten uppställas.
Hvad motionären ansåg behöfligt, var ett tillägg till lagen för en kasus, för hvilken han ansåg bestämmelse saknas.
Jag anser i likhet med flertalet af dem, som yttrat sig i ämnet, Utsk:t formligt förhindradt att göra ett sådant förslag, som den siste talaren påyrkat. 33:dje §:n 11.
O. säger: »Lag Utsk:t — — eger att utarbeta de från R.
Stms plena remitterade förslag till stiftande, ändring, förklaring eller upphäfvande af allmän civil-, criminal- och kyrko-lag, samt upptaga de i sådana ämnen R.
St:r plena väckta frågor.»
I den följ:de §:n, som bestämmer Ekori.-Utsk:ts verksamhet, säges: »Utsk:t skall, enligt 53:dje och 89:de §§:ne R. F., samt i ani. af i Stånden väckta frågor, anmärka brister i de allmänna hushållningsanstalterna och förändringar deruti föreslå.» Ekon.-Utsk:t kan således, med anledning af i Stånden väckta förslag, göra ett förslag, men Lag-Utsk:t kan icke af sig sjelf göra något förslag, utan endast utarbeta de förslag, som af motionärer göras.
Denna motion afser icke stiftande af ny lag, icke förändring i nuv:de lag, ej heller förklaring eller Upphäfvande af någon sådan.
Således är det gifvet, att när Utsk:t icke eger någon rättighet att af sig sjelf framkomma med ett sådant förslag, Utsk:t icke kunnat förfara annorlunda än det gjort.
Hvad angår sjelfva proceduren eller det sätt, hvarpå äktenskapsskillnad skall ske, vill jag icke nu derpå inlåta mig; så mycket vill jag dock säga, att jag icke vågar mig fram med ett påstående, som man dock här fått höra, att pröfnin gen af sådana frågor hos K.
M. icke sker ordentligt, utan att det skulle ske ordentligare vid våra underdomstolar.
Föremålet för närv:de öfverläggning är emellertid icke, hvar sådan pröfning lämpligast skulle försiggå, utan huruvida Utsk:t handlat formligt rigtigt.
Hvad den formella delen af denna fråga angår, har den redan blifvit af 2:ne ledamöter på ett i min tanke fullt tillfredsställande sätt utredd.
Jag vfll derföre icke uppehålla mig dervid, utan endast tillägga, att det icke, såsom en ledamet här sagt, är endasten »fråga», som motionären framställt till Lag-Utsk:ts besvarande, utan enligt motionärens egna, af Utsk:t citerade ord, ett »förslag,» som han framställt alternativt.
Hans önskan, äfven om icke i uttryckliga ord utsagd, framstår dock tydligen vara den, att när det olyck - 408 Den 14 Februari f. m. liga förhållandet af hat och bitterhet makarne emellan uppstått, det skall vara en rättighet och icke endast en nåd att få denna olyckliga förbindelse upplöst.
Jag anser derföre Lag-Utsk:t alldeles oförhindradt att, om Ståndet beviljar en återremiss, ånyo upptaga frågan och derigenom komma i tillfälle att utarbeta ett lagförslag i hufvudsakligen samma syftning, som det resultat, hvartill reservanten Gr.
Hamilton kommit.
Det har blifvit sagdt, att, oaktadt man så mycket som möjligt bör försvåra äktenskapsskillnad, det förslag, motionären velat hafva framställt, skulle vara ett sätt att mycket underlätta sådan skilsmessa, hvaremot nu gällande stadganden skulle försvåra den, och derföre vara förtjenta att bibehållas.
Hamilton har dock upplyst, det erfarenheten visat, att K.
M. nästan alltid tillåter äktenskapsskillnad, när den sökes på grund af hat och bitterhet makarne emellan, och häraf torde visa sig att ärendets förvisande till allmän domstol, der de anförda skälens giltighet komme att bestämma utslaget, snarare skulle försvåra än underlätta äktenskapsskillnaden.
En annan omständighet, som jag anser äfven tala för förändringen, än den, att, »när,» såsom den K.
Förordmn säger, »en sådan stridighe t i lynne och tänkesätt hos begge makarne sig yppar, som, under beständiga tillfällen till utbrott, slutligen öfvergår till afsky och hat,» ett sådant förhållande säkrare och redigare kan bedömas af en domstol, som ser saken på närmare håll, än af K. M., som ser saken på afstånd och, så till sägandes, å vue d’oiseau.
Dessutom tror jag regeringen har helt annat att göra, än att intränga inom det äktenskapliga lifvets förlåt.
Äktenskapet är heligt och till sin idé oupplösligt, men när afsky och hat herrskar inom familjen i stället för förtroende, då är äktenskapet de facto upplöst och bör blifva det äfven de jure.
På det en sådan ändring, som den Gr.
Hamilton i sin reservation föreslagit, må kunna åvägabringas, röstar jag för ärendets återförvisande till Utsk:t.
Hr Dalman: 1 anledning af Gr.
Sparres yttrande, att LagUtsk:t icke kunnat på annat sätt, än som skett, behandla frågan, emedan något förslag till förändring i lagens stadgande icke af motionären blifvit framsläldt, får jag fråga den ädle Gr:n. huruvida icke motionären begärt ett tillägg til! redan befintlig lag, och om detta icke kan anses lika godt, som om han uttryckligen begärt en förändring.
När motionärens förslag är uppstäldt alternativt, så att han begär att frågan skall bedömas antingen af domstol eller af K. M., hade det varit Lag-Utsk:ts både rättighet och skyldighet att besvara hvardera frågan, och icke inskränka sig till alt söka komma ifrån hela saken genom att lemna ett sådant Utlåt., som här varit fallet.
Jag vill icke vidare upptaga tiden, utan endast yttra, att jag anser alla skäl tala för en sådan förändning, som Gr.
Ha - Den 14 Februari f. m. 409 milton förordat, hvarföre jag förnyar min anhållan om återremiss.
Jag har endast begärt ordet med anledning af Gr.
Sparres påstående att jag skulle yttrat mig förklenligt om K. M. eller Högsta Domstolen.
Detta har jag icke gjort, men hvad jag sagt och, som jag står vid, är, att hvarken K.
M. eller någon annan kan genom lagbud sättas i tillfälle att fullgöra hvad han enligt sakens natur icke kan fullgöra.
Just aktningen för den Högsta myndigheten inom landet bjuder att icke till densamma hänskjuta annat än hvad som är förenligt med denna dess egenskap att vara den Högsta.
Med anledning af Hr Tersmedens yttrande, vill jag upplysa, att jag ingalunda yttrat att äktenskapsskillnad skall försvåras; jag har blott sagt, att man icke bör underlätta sådan skiljsmessa mera än som hittills skett, och att genom ett underlättande af äktenskapsskillnad olyckliga äktenskap aldrig kunna förekommas, men väl uppmuntran till lättsinnigt afslutande af äktenskap lemnäs.
Jag delar visserligen Hr Tersmedens önskan att man skulle bespara K.
M. att syselsätta sig med de sorgliga scener, som uppstå i ett äktenskap, der hustrun är en Xantbippa och mannen icke någon Socrates; men jag vill icke att sådane frågor skola göras till föremål för en lyssnande tingsmenighets råa nyfikenhet.
Man har talat om hat och bitterhet.
Svensken är efter en stor mans yttrande trög, men full af hetsigheter, och om, under det äktenskapliga lifvet, misshällighet uppstått, tror jaa man bör lemna de oeniga tid att försona sig.
I)et är antagliet, att de besinna sig nogare, när de skola vända sig till K
M. och icke blott behöfva rusa till närmaste tingsrätt för att få en skiljedom.
Man har talat om tillställningar, som kunna verka skilsmessa, men hvad hindrar, om man vill göra sådana tillställningar, att man arrangerar en liten scen med gräl och slagsmål, i tillkallade vittnens närvaro, hvilka sedan inför rätten kunna intyga på sin ed, att makarne på sådant sätt förgått sig mot hvarandra, och rätten måste derföre döma til] skillnad.
Jag tror derföre att en förändrad lagstiftning i förev:de ämne skulle leda till en lättnad i äktenskapsskillnad, som jag anser skadlig.
Hvad beträffar proceduren inom Lag-Utsk:t, tror jag icke att R. o. Ad. är rätta forum för att bedöma hvad derstädes förefallit.
Jag förenar mig med de talare, som yrkat bifall till Betänk:t. 410 Den 14 Febrnsrl f. m.
Om jag skulle göra en anmärkning, komme denna icke att drabba Lag-Utsk:t, utan Exped.-Utsk:t, som har sig uppdraget inseendet öfver tryckningen.
Det slöseri med papper, som gör att reservationerna icke, äfven när det är i anseende till utrymmet möjligt, inflyta på samma sida, som Utsk:ts Betänk., vållar att man ofta icke vet, att några reservanter finnas, Utan tror ett Betänk, vara enhälligt afgjordt, ehuru motsatsen inträffat.
Jag vill gerna pröfva motsidans skäl och finner derföre önskvärdt, om Utslct iakttoge litet mer sparsamhet med papper, och isynnerhet mer fäste sig vid sjelfva ärendets innehåll, än vid det typografiska utseendets prydlighet.
Härom begär jag icke någon kommunikation med Exped.- Utsk:t, utan förmodar att min ifrågavide åsigt äfven dessförutan banar sig väg dit.