Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dår åtétstår den Ridderliga värdigheten i kollision med Adelsmannens rått och pligt, såsom medlem af ett RiksStåndi Ett af Rikets Stånder synes icke kunna ange sig beråttigadt* att, inom sig* göra vilkoretl för Riksdagsmannens godkännande, strängare ån Lagstiftaren dem gjortj och hvad som tillfredsställer trenne RiksStånds och hela den öfriga Nationens begrepp om åra och känsla för åra, synes äfvert böra göra det ljerde Ståndet tillfyllest.
Uti en despotisk
Stat år det eri lycka och éri ersättning, ehuru ringag når Adeln högt stegrar begreppet om sin Corps’s åra.
Uti eri lagbunden Monarki bör ingen individ, och ej heller något Stånd, vilja eller få höja sin åra öfver Nationens åra och lagettS.
Jag respecte* rar den känsla, som föranledt Ridderskapet rich Adeln att yttra sin ovilja mot blotta miss. lankan om neslighet; men i ett land, der lagar finnas, och der lagar råda, låta dessa örd förfärliga: ”Lag samma vare, om någon blifvit af Domstol skyldig förklarad, eller örn han blifvit inför
Domstol ställd under tilltal.”
Der anklagelse skett, måste tilltal åga rum, örn än anklagaren år känd såsom en skurk, och d^n anklagade såsom ådel marn
Af aktning för lag och råttj det vill såga, of aktning för national-äran, måste hart ställa sig inför V D“n 2o Januarii. *9 Domstolen, och låta lågheten celi ii!,skan få tömma sitt gift; af aktning för lag och rått, måste Domaren fördröja sitt förklarande af d<-ri ärila mannens oskuld, till dess «t« iåglieten och illakau blifvit afhöijd.
Men Ridder,skåpet och Adeln skulle anse sitt Stådd» värdighet fordra, att icke vånta till dess att Dom blifvit filt), utan döaiiria påförhand?
Hvilken upprättelse kun bjudas deii för. olåmpade, örn sedan Domstolen iörklarar honom oskyldig oeli anklagaren v-mårad?
Många brott sorti Historien kallar för Politiska, måste Domstolen benämna för nesliga.
RiksdagsOrdningens 4i §. »åger: ”Tjenst görande StatsMinisträr, StatsRåd, JusfitieRåd, HotCantzler, JustifiseOähtzler, JnstitiasÖmbudsfnan och StatsSecrelerare må ej säte och stämma i sitt Stånds plena förnekas, enär de hvad hvarje Stånds serskilta ordningar stadga, dertill berättigade äro; i Utskott och val till Utskott#
Ledamöter, må icke någon af förenämnde personer deltaga”:
Den nya Riddarhusördnihgeri, liksom den förra, har icke ord sorn motsvarar denna §., då den likväl i s2 underrättar ”Electorn att ban ej får i Ufskotf välja annan person, änden sorn till såte och stämma antecknad år.” Riksdags-Ordningen känner endast frenne Riksdagsmannabt-fattningar; den första, att i egenskap af StåndsLedainot deltaga i Ståndet# öifverlåggningar oell beslut in pleno, Det år 23 Den 20 Januarii, denna Riksdagsmannabefattning, som icke får de i RiksdagsOrdningens 4i §. uppräknade perso. ner förnekas den andra befattningen är, att å Ståndets vägnar välja UtskottsLedamöter, det vili såga Electorsbefattningen; och den tredje år att sitta i Riksens Ständers Utskott.
I dessa sednare befattningar få ofvannämnda personer icks taga del.
Men RiddarlnisOrdningen har dessutom en titel och en befattning, som Grundlagen icke sagt något om den valda Bänkman nen till hvilken af ofvannåninde trenne befattningar skall han hänföras?
på det att, vid Utskottens bildande, Grundlagens föreskrift i RiksdagsOrdningens 4i §, icke måtte trådas för nära, en sak som interesserar de andra Stånden icke mindre ån den bör interessera Ridderskapet och Adeln. ■lag tror mig redan hafva sagt nog för att göra nödvändigheten framlysande, att under denna Riksdag låta omarbeta RiddarhusOrdningen, dä jag anser ämnena böra åtskiljas.
Allt hvad sorn hörer till Representations! ätfigheten och till introduefionen, torde låmpeligen kunna kallas:” Ridderskapets och Adelns RepreseutaJ tionsStadga.
Den torde böra underställas KgU
Is pröfning och stadfästelse.
Under titel af Riddarhusets
Stånds ordning borde upptagas allt som rörer Riksdagsmaunabefattningen, och når den befinnes i ölverensståmrnelse med Grundlagarna vara författad, synes den, lika med de andra Ståndens ordningar. i denna ö£i Den 20 Januarii. 21 verensståmtnelse äga sin gillbarhet osb sin stadfästelse.
Ja . anhåller att nu specielt få yttra mig öfver den frågan: huruvida det kan vara de i RiksdagsOrdningens 4i nämnde högre och ansvarige Embetsmån tillåtit, att deltaga uti Utskottens bildande.
Men innan jag förelägger Ridderskapet och Adeln min åsigt af hvad lagen härom stadgat, torde jag få nämna någna ord om det Historiska i saken.
RegeringsFormen blef, som bekant år, an-' tagen genom acclamation.
Tiden tillåt ingen långsam granskning.
Man lofvade att vid RiksdagsOrdningens affattande lemna afseende på de anmärkningar, som vid RegeringsFormen blifvit gjorde.
Den 12 Junii 1809, sex dagar efter Regerings-Formens sanctionerande, inlemnades till Ridderskapet och Adeln ett memorial undertecknadt af Utrikes StatsMinistern, samt af SiatsRåderne Lagerbjelke, Rosenblad, von Platen, Adlerbeth och Adlersparre, så lydande:” ”Undertecknade, sorn af Kongl. Majit Nådigst blifvit utsedde till Ledamöter af dess StatsRäd, hafva icke vågat anse denna deras egenskap och den ansvarighet, sorn RegeringsFormen få_ stat vid deras framdeles befattning, vara förenlige med deras hittills utöfvade Riksdagsman, narått.
De hafva trott densamma under deras tjenstgöring i StatsRådet kunna betragtas såsom hvilan de.
I Jölje hvaraf de afven ansett såsom en skyldighet, att afsåga hvartill åtskiilige bland undertecknade af
Hög - 2 2 2a Januarii. loflige Riddprskapet» och Adelns förtroende blifvit kallode ”
Lika lydande afsågelseskrifter blefvo in?5nde af Herr Grefve Wachtmeister, befordrad till JustitiaeCnneeljer, och af Herr Grefve Fredric Gyllenborg befordrad till JustitiaeRåd.
Herr Landshöfdingen von Rosenstein, orri följande dagen lillkånnagaf, att han blifvit lör. ordnad att tills vidare och utan lön förestå uppfostrings. och Eccjesiasfique årenderna, förklarade, att, då dermed åtföljde ett med ansvarighet förknippad! deltagande i StatsRådet* göromål, så torde lian ej kunna vara Ledamot af Riksens Sjtånders Utskott, j följd hvaraf han afsade sig sitt runi i ponstitutionsUtskottet.”
Samma dag tillkännagaf Her^ Friherre af Wetterstedt, förordnad att tills vidare förvalta HofCanceilersEnibetet, att ”han trodde, i öfverensstämmelse n ed den förklaring åtskilliga af StatsRådets Ledamöter sfaifvit, sig vara för. bunden, alt, l/u-dan lionu Riis da g uma rina ratt hvildrj afsiige sig Ståndets förtroende att vara Ledamot af Statsutskott?!,”
Under en samma dag på Riddarhuset uppkommen öfverläggning om StatsRådet Friherre yon Plåtens väckta motion om nationalcrm?.. ^ing, yttrade sig RjddarhusSeereteraren Silfyerjjtolpe sållin Ih: *’Då nu Friherre von Platen, Sppi v<1ckt denna motion genom till fånighet ?n af ein upphöjelse till StatsRåd, blifvit ekiljd Den so Januarii, a 3 från tillfället att nu mera personligen inför Rid.: derskapet och Adeln andraga sina skäl för pro^ jectet, vågar jag underställa Hégloflige Ridder» skåpet och Adeln, pm det icke må vara Friherre von Platen förbehållit, att, om han sjelf finner sig dertill befogad , framdeles få försvara sina skål i Ridderskapet* och Adelns Pfotocoll.” Friherre Claes Fleming svarade häruppå: ”Då Friherre von Platen säkerligen sjelf inser, att han såsom medlem af StatsRådet, ej mera kon på Riddarhuset uppträda att tala, torde Ridderskapet och Adeln deremot finna naturligt, att det år honom tillständigt genom skrift elier tryck öfver den nu afgjorda frågan ut» Veckla sina tankar
Så långt sträcktes grannlagenheten under det nya Constitutionella lifvets första menlösa dagar.
Man ansåg det icke vara rätt att Styrelsens högsta organer, ansvarige inför Rikets Ständer, skulle äga Såte och Stämma ibland dem, Få dagar härefter, den 19 Junii, uppstod samma fråga.
Herr Nordenstolpe hemställde till Ridderskapets och Adels pröfning, votn icke vissa af Statens högre
Embetsman såsom nnderkastedf redovisning och ansvar, borde, så långe sorn de sina Embeten innehafva^ låta sin Riksdags., msnnarått hvila.'! 24 Den 20 Januarii.
Herr LandtMarskalken erindrade härvid: ”Ait StatsRådets
Ledamöter hade för några dagar sedan gjort tillkännagifvanden, som intyga;, att de sjelfva så ansett saken.” RiddarhusSecreteraren Herr Silfverstolpe gaf såsom Ledamot af ConstitutionsUtskottet upplysningsvis tillkänna, ”att denna fråga, såsom hörande till Riksdagsordningen vore i Utskottet under öfvervägande.” Herr David von Schultzenheim yttrade sig, ”att ehuru han för sin del ansåg lämpeligt, att visse högre Embetsman icke böra få sitta i Utskotten, trodde han likväl, att, genom deras uteslutande från plena, Ridderskapet och Adeln skulle betaga sig sjelf frugten af deras högre kännedom af Allmänna sakerna.”
Riksdagsordningen korn i dagsljuset 9 Månader efter RegeringsFormen.
Den stadgade uti 4i § att Säte och Stämma uti Ståndens p^éna icke skulle de högre och ansvarige Styrelsens Organer förnekas.
Men att de i Utskott och val till UtskottsLedamöter icke skulle få deltaga.
Och den tilläde: ”hörande i öfrigt och i allmänhet iagttagas, att i mål, som personligen röra en Ledamot af något RiksStånd, må han väl i plena eller Utskott Öfverläggning garne, men ej besluten, öfvervara.
Tillämpningen af detta stadgande skulle na} futligtvis oftare komma i fråga inom Ridderskapet och Adeln, än innom de andra Stan - Den 20 Januarii. den; och det år att beklaga,’ att detta stadgande icke blifvit upptagit i någon af de trenne RiddarhusOrdningarne, som Ridderskapet och Adeln sedan Constitutionens införande faststålt.
Orri under de tvenne första Urtima Riksdagarne det icke kom i fråga, att göra sig redo för Lagstiftarens mening i RiksdagsOrdningens 41 samt att bestämma, huru långt den inskränkning i de ansvarige Embetsmånnens Riks. dagsmannaråft, som deni a <jj. antyder, skulle sträckas, må sådant icke väcka vår förundran.
Under den första var uppmärksamheten odelad fästad på Thronföljarevalet.
Under den andra Örebro
Riksdagen synes rättandet af de misstag som af 180g års
Ständer möjeligen kunde vara begångna, hafva utgjort liufvudfÖremålet.
Båda dessa Riksdagar dessutom höllos u. tom Rikets hufvudstad, cch det lärer knapt be: höfva sägas mera.
Eri liten
Stad öfverfylles snart af Hofvets glans och Administrationens talrika personal.
Den som icke är mera ån Medborgare , synes icke dår.
Denna talrika Class har gjort och gör Riddarhuset så vördnadsvårdt.
Statens fardna tjenare, inom hvil kas bröst blott för Fosterlandet linnes värme qvar, dessa Statens och Riddarhusets vete raner, vid hvilkas åsyn man på samma gång känner sig lifvad och återhålles, saknas der, hindrade af sina år, af sina knappa vilkor, och kanske äfven af den försynthet, som den gamla tiden måste hysa för en ny tid, når denne senare ingen yttrar för den förre.
Inflytelsen 26
Den 20 Januarii. af den, de mindre Städerna egna, atmosphere torde sällan kunna motstås.
Hvarje steg man går år sedt; hvarje ord man talar år hördt; det gissas till hvad man tänker och tprde tänka.
Dår år icke stället att höja sin röst till recjamatiorj af föreskrifne formers noga iakttagande.
Allt sådant synes dem pedantiska Ilin. der, hvilka ogerna lemnat Hufvudstaden och längta att komma dit tillbaka; motsägelsen blir der, såsom icke beräknad, dubbelt oangenämt
Om, under de tvenne följande i Hufvudö staden hållna Urtima Riksdagarne, man äfven glömt, att vårda garantierna för Riksdagsman^ rens YalFrjhet.
Om en del af Riddarhusets medlemmar, som det ålåg att befullmägtjga en af sina Bånkmån till val af de personer, hvilka i Ridderskapets och Adelns namn åga att bilda Utskotten, trott, att den Ministeriella person som de ågde den äran, att ha lill Bånkkamerat, kunde göra så mycket större anspråk på bevis af enskildt förtroende, som Lagstiftaren i Allmän-r het ansett honom jäfvig i frågor, der bans gagn eller skada, såsom redovisande och ansvarig, kunde komma i fråga.
Om denna ministeri «lla person, i den förmodan kanske att oppositionen, eller att personlig fiensksp icke heljer skulle vara inactiv, ansåg sig icke behöfva försaka en fördel, som slumpen bjöd honom, så bevisar detta allt blott huru lått man under vissa yttre förhållanden kan antaga vanor, som man har svårt att skilja sig vid, ehuru åter förflyttad ilion* en högre krets.
Den 20 Januarii, 37
Inom en högre krets föreställer jag piig att hvarje Riksens Ständers medlem känner sig åter förflyttad , då han infunnit sig till denna Lagtima Riksdag, den första efter Consfitutionens införande.
Likasom då, låra opknu Svenska Folkets representanter vilja hälsas för Landets Fäder och Vise, samt förtjena denna ära.
Peli jag föreställer mig att det år att handla i enlighet med den anda, som deraf ovillkorligen våckes, att göra sig redo för hvad Lagstiftaren förstått med RiksdagsOrdningens 41 §.'
Denna §. säger:
Ståndens plena må
Sä te och 6tåmma icke förnekas de i denne nämnde högste ansvarige Embetsmån.’?
Den slutsats synes kunna dragas af detta stadgande: att utom Ståndens plena, Såte och Stämma mäste dem förnekas.
_ Men Ridderskapets och Adelns 5o Herrar Bänkman, valde och delege. rade ur plenum, utgörande kanske cn tiondedel af Rikets till Allmän Riksdag församlade Ridderskap och Adel, år d»t detsamma, sorn Ridderskåpets och Adelns plenum; och kunna Ministrarne anse» berättigade, att bland dem intaga
Såte derföre, att Säte i Ridderskapets och Adelns plenum icke må dem förnekas?
1 Utskott fä Ministrarne icke deltaga.
Men deltaga de icke i Utskotts göromål, når de, befuilmågtigade af Ståndet in pjeno, bilda ett Ståndets Utskott och utöfva hela Ståndets fatt?
Har kanske Lagstiftaren med ordet Utskott menat de Utskott allena, til! hvilka alla fyra RiksStåndsn sända deputerade?
Då hade han pfel - 25 Deri 20 Januarii. bart sagt: ’’uti Riksens Stånders Utskott få de icke deltaga.
Han säger i allmänhet ”i Utskott få de icke deltaga,” genast efter att hafva sagt: ”1 Ståndens plena må det dem icke förnekas.”
Han har således ofelbart menat, att de icke skulle få deltaga i något Ståndens enskilta Ut—i skotth Det har också aldrig håndt, att någon ministeriel person tagit Sate i RiddarhusUtskottet.
Herrar Bänkman åro i sjelfva verket Ridhusets första ValUtskott, äfven som de af dem valda 2 5 Herrar Electorer åro Riddarhusets andra ValUtskott.
Saken förändrar ej sin natur för det att den blifvit uttryckt med de kortare namnen af Bånkmån och Electorer.
Och då det ofelbart bör förutsättas afsigt och con-. seqvence hos Lagstiftaren, så måste inau vål ta} ga för afgjordt, att då han ansett sig böra neka Ministrarne att taga Säte i Riksens Ständers Utskott, hvilka likväl blott bereda målen och underställa Riksens Ständer sina åsigter, det icke har kunnat vara hans afsigt, att de skulle tå taga Såte i Ridderskapets och Adelns ValUtskott eller Säte bland Bånkmånnen och E lectorne, sora besluta med Ridderskapets oell Adelns rått.
I val till Utskotts Ledamöter jä de icke deltaga.
Om Ridderskapet och Adeln valde sina committerade i Riksens Ständers Utskott, på samma sått som Banco- och RiksgåldsContoirels fullmågtige samt Revisorerne väljas, utan. instantierna af Bånkmån ochElectorer, så skuL le väl LandtMarskalken icke kunna tilläta de Den 20 Januarii. 29 ansvarige Embetsmånnen, att afgifva Voterings^ Sedlar, eller att deltaga i valet.
Kan det sägas: att icke deltaga i valet, att välja genom fullJ mågtige?
Och när Ministrarne Kjelfve bli fullmågtige för de Bänkar, på hvilka de sitta, deltaga de icke i valet af Utskottens Ledamöter i högre proposition ån deras Bånkkamerater, för hvilka intet förbud att få deltaga i val af UtskottsLedamöter existerar?
Om alla i 4i eiterade ansvarige Embetsman, jemte alla, sedan sista Riksdag, Constifnerade Föredragande Stats* Secreterare, hvilka tillsammans visserligen utgöra 26 , eller mer ån hälften af BånkmansUtskottet, skulle bli utsedde till Bänkman, och sedan komma öfverens om i3 Electorer, ägan» de lika åsigt med dem om de personer som böra sitta i Riksens Stånders Utskott eller icke sitta der.
Iean den sågas hafva orätt, som påstår, att Ministrarne deltagit och ganska verksamt deltagit i valet af UtskotlaLedamöter ?
Huru än RiksdagcOrdningens sats i 4i §. vändes: ”1 Utskott eller val till UtskottsLedamöter må icke någon af förenämnde personer deltaga,” så blir meningen den samma; icke deltaga rnåtte vål vara detsamma som ingen del taga, hvarken omedelbarligen eller medelbarligen, hvarken personligen eller genom Fullmågtig, ingen d>-l taga i valet, måtte väl vara detsamma som att afhålla sig ifrån valet, hålst då det står i slutet af samma §, f,börandes för öfrigt och i allmänhet iagttagas, att i mål som personligen röra en Ledamot af något Riksstånd, må han vål öfverlåggningen men ej be. 3é Den lo Januarii, sluten öfvervara.”
Det är icke omöjligt, att icke det någon gång personligen skulle kunna röra én eller flere bland dé i 41 §. nämnde personer, åt hvilka Electorer Bånkmånneri uppdraga alt välja Ledamöter uti CoostitutionsUtskottet, och således äfven ät hvilka Bånk^ män Ridderskapet och Adelil uppdrar filt välja Eiectorer.
Resultatet af eri votering måtte vål också anses vara beslut.
Så tyckteS man allmänt tänka den 19 Jilnii 1809, och det synes hafva varit på Ridderskapets och Adelns gifna förklarande, att, genom de högste Einbetsmånnens uteslutande från plena, Ridderskapet och Adeln skulle betaga sig sjelf frugten af deras högre kännedom af allmänna sakernej som Lagstiftaren stadgat, att i Siåndens plena såte och stämma icke må dem förnekas, Mot denna min åsigt af hvad Lagstiftaren stadgat om Ministrarnes deltagande i Utskottens bildande, kan visserligeri fyra Urtima Riksdagars praxis åberopas.
Men praxis torde icke få gälla mot tydlig lag, då Riksdags-Ördningens i §. säger; ”Riksens Ständer, söm åro Svenska Folkets Representanter, kunna i utöfuingeri af deras Riksdagsrriannabefsttning icke bindas af andra föreskrifter ån Rikets (grundlagar.
Jag torde få nämna några of3 orri de motiver, som troligen föranledt Lagstiftaren att inskränka Ministrarnes Riksdagsmannarätt, allena till såte och stämma uti Ståndens plena.
Den farhåga har ofelbart svåfvat för Lag - Den 20 Januarii, stiftaren, att verkställande magten skulle kunna, i likhet med hvad sorn förr håndt, stundom vilja för långt sträcka sin inflytelse på de mån, hvilka j Folkets namn ägde att bevilja elier afslå, hvad till Statens bestånd öcll trefnad fordrades*
Häri skulle i sina försigtighetsmått deremot haturligtvis göra skillnad emellan Konungen såsom person, och de Ministrar, genom hvilka Konungen regerar* Åt Konungen lemnade han inflytelse genom tilldelad rättighet att nämna LandtMatskalk och Talmän.
Landt Marskalken åligger* att hos Ridderskapet ocli Adeln styrka all Konungsligan rätt; och likaså iiiför Konungen Ridderskapets och Adelris.
Hail år den utsedde mediarftri, i händelse under den inedgifna fria pröfningen af hvad som å ena sidan bör kunna billigt fordras, och å den andra sidan kan beviljas, sporr till passion skulle tÖjas.
I afseende på Konungens mån eller de Ministrar, genom hvilka Konungen styr, så skalle naturligtvis, sedan de blifvit förklarade ansvarige inför Rikets Ständer, också förebyggas möjligheten för dem att genom inflytelse på Representanterna göra denna ansvarighet 0111 intet; åfvensöni möjligheten att skäligen kunna misstänkas derföre.
Det år derföre ofelbart, som han inskränkt deras Riksdagsmannarätt till såte •ch stämma i Ståndens plena.
För min del beklagar jag upprigtigt att 32 Den 20 Januarii.
Lagstiftaren funnit sig böra förneka Ministrarne rum uti Rikets Stånders förberedande Utskott.
Med en representation sådan som vår, der målen discuteras och afgöras på fyra sårr skilta rum, beror allt deraf, att de rigtigt för.; beredas.
Ja! deraf beror Ständernas anseende och Constitutionens bestånd.
Ville man göra Nationen likanöjd först, och ledsen sedan vid representation och Riksdagar, så behöfdes icke mera ån att man under 3 till 4 Riksdagar å råd illa organiserade Utskotten.
Deltagande i Utskotten och tillfället att derstädes verka genom sin öfverlägsenhet i förstånd och insigter hade icke bordt Ministrarne förnekas.
Deremot blef det en absolut nödvändighet, att förebygga den ministeriel la inflytelsen på Ständernas val af de personer, genom hvilka målen skola förberedas.
Hade ån det varit Ministrarne tillåtit, att jemväl inom Utskotten göra sina insigter gällande, så hade vål ändå kunnat hända, att man sökt göra sig sitt arbete så litet mödosamt som möjligt, genom invo* tering af medarbetare, om hvilkas bifall man vore säker, eller genom uteslutande af sådane personer, af hvilkas opinion man fruktade att finna sig generad, eller befarade att genom dem idéer skulle kunna sprida sig till de Stånd, i hvilkas discussioner man icke fick deltaga.
An vådligare blefve förhållandet om Mini. strarne, sjelfve uteslutne från Utskotten, skulle kunna genom andra leda deras öfverlåggningar och Den 20 Januarii. oell verka på deras beslut.
Som denna art af inflytelse, af aktning för Allmänna sedekänslan, måste hemlig hållas, blifva i följd deraf också Utskottsgöromålen behandlade med en hemlig., hetsfullhet som måste synas Nationen oangenäm och Ridderskapet och Adeln i synnerhet förolämpande, då . af dess medlemmar endast T'5:del eller |:del kunna få ruin uti Utskotten, Det år denna ari af inflytelse, hvilken om den i afseende på sakernas gång stundom kan genom nödvändigheten råitfårdigas, dock alltid comproinetterar caractérerne och demoraliserar, som Lagstiftaren velat tvärt afskära genom för.- bud lör de ansvarige Embetsmånnen, att uti valen deltaga.
Generad genom ett representationssätt som hittills ännu åtminstone icke visat sig gynsam för öppenheten, har lian icke an« norlunda kunnat förekomma den, ån genom an?
1 vändande af prohibitiva medel.
Skulle verkställande magten finna, ott dess inflytande på NationalRepresentanternes öfverlåggningar. och beslut, borde vara större, ån det nu år medgifvit, så blir det dess sak att på constitutionel väg komma dertill.
Oss ålig~! ger, att hindra det detta inflytande icke måtte ernås genom prohiberande medel eller på en väg som möjligen kunde leda derhän, att Ståndet förlorade känslan af sin värdighet.
Oss åligger förpligtelsen, att åt
Representationen försvara den garantie mot all obehörig inflytelsf Ridd. o. Ad.
I B.
Den 90 Jarcucirii. på vår frihet och sjelfständighet i valet af våra Fullmågtige som I, igstiftaren nedlagt i RiksdagsOrdningens 4i §.
Kunde Ministrame få vara Bånkarnes Fullmågtige till val af Electorer, så år det ju gifvet, att de förr eller sednare skola Lii Bänkarnas jjrlfrkrifne fulliiiågtige lill Vi.1 af Electorer.
Sannolikt blir sedan, vid den mångd af medel sorn administrationen disponerar tii 1 befordrande af sina önskningar, att det andra Val-Utskottet eller Electorerna icke blifva annat ån ett echo i>i de första Val-Utskotlefs önskningar.
Mången ådel man Undviker då alf bli Elector, för att komma ilrån Bånkinånners anspråk och publikens dom.
Eller också kommer man å en annan sida att förena sig och att aldrig mera till Bänk-Fullmägtig vålja på någon , sorn på närmare eib r fjårrnare håll kan råknas böra lill verkställande magtens orgsner.
Men härigenom uppkommer ju, och till föga fromma för de personliga föihållanderna hvilka med åsigterna om Statens imeressen ingen gemenskap äga, det tillstånd af offencivitet, som Lagstiftaren hoppades hafva förekommit, derigenom, att han sagt; de ansvarige Embetsmånnen få icke deltaga uti valen.
Huru lider icke valfriheten genom de ansvarige Embetsmännens anspråk uppå BånkFullmågtigskap, och för hvilka vådor blottstålles icke mången Riksdagsman, sorn finnér tillfredsställelse uti att jemväl vid Bänkmans vai få rösta efter sin öfvertygelse.
Den 20 Januarii.
Lagstiftaren liar ansett sig böra tillåta votering med slutna sedlar.
Hvarföre har han gjort det? frågar man.
Förmodeligen för det att han trott oss alla om att vara svaga.
Men sedan han det gjort, och det icke år vårt enskilta utan Folkets och efterkommandes rått som vi skola vårda, är det oss icke tillåtit att tro på större dygd ån han trott.
Men denna slutna voteringssedel, årnnad till ett vårn åt den inre rättskänslan, blir vid Bånkmansvalet en snara, når det icke år lagen, utan den väljandes rättskänsla, som från BånkFullmågtigskapet utesluter den ansvarige, men dock på enskiltas vål eller ve inflytelse ägande Embetsmannen.