Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende ä hvad den siste talaren sade, att han ville hafva det gamla stadgandet bibehållet, blott derföre att det funnes förut, samt att debitering och granskning skulle vara lättare för redogörare och Kammar-rätten, ber jag dervid få anmärka, all, om en bestämd orättvisa förut funnits, så bör den väl icke bibehållas, blott för det att den funnits förut, och en bestämd orättvisa existerar i närvarande stund, hvarpå jag som bevis får anföra altför tjenst med 1200
R:drs lön, hvaraf innehafvaren icke upbär mer än 900, nödgas han likväl enligt den gällande förordningen för det förstnämnda beloppet erlägga i bevillning 27 r:dr under det den, som endast har sig tillförsäkrad 900 r:dr lön och den till fullo upbär, skattar endast 21 r:dr.
Hvarföre skall då den ena, som får precist lika myckel som den andra, skatta 6 r:dr mera, då den förre lönen icke fallit ut?
Statens tjenstemän äro i allmänhet för deras löneinkomster så hårdt beskattade, att hvarje åtgärd, som kan leda till någon lindring eller minskning deri, är icke allenast billig, utan äfven af högsta behofvet påkallad, och jag håller således Bevilln.Ulsk. räkning för den grundsats del hyllat, vid framställningen af ifrågavarande förslag.
De svårigheter man framställt, hvilka för vederbönde Häradsskrifvare och Embetsmyndigheter skulle upsla för att kunna uträkna den minskning, som bör ega rum i bevillningen för upburen inkomst är af ingen betydenhet; tvertom blir det en lättnad för denna uträkning om minskningen i lönen kommer att ske till det belopp, att tariffen som finnes i lista mom. vinner tillämpning.
Den 14 Maj f. m.
Gör den icke det, utan qvarstår till det belopp, att 3 proc. skall beräknas för denna återstod, så blir förhållandet sådant det varit förut.
Om en lön t. ex. af 1,200 r:dr icke utgår mer än till halfva beloppet, så måste det vara lika lätt för vederbörande embelsmyndigheler, som skola afkorta skillnaden, att se på tariffen och tillämpa densamma i hvad lönebeloppet bestiger sig till 600 r:dr, då derför kommer att betalas 7 r:dr i bevillning, eller att afdraga 3 proc. på halfva lönebeloppet, d. v. s. 16 r:dr.
Jag tror således, att det i alla händelser är riktigt att bifalla IJevilln.Utsk:s ifrågavande förslag, hvilket jag tillstyrker.
Jag kan höra på mina värde motståndare alt de tro, det en fördel är tjenstemän beredd, genom den förändring Bevilln.Ulsk. föreslagit, och sålunda förorda densamma såsom en lindring i deras knappa vilkor.
Förändringen slutar med att ömsom lända till fördel, ömsom till skada för tjenstemännen.
I fall detta förslag anlages skall erfarenheten vid en kommande riksdag visa, att vederbör:de derpå icke vunnit och då jedsnar man troligen dervid.
Till bevis på rigtighelen af milt påstående anhåller jag att få åberopa de redan anförda exemplen.
Jag anhåller att Ridd.- Sekret. mätte uplysa, om underrättelse ankommit, huru de öfrige Stånden afgjort denna punkt.
Ridd.-Sekret. att prot.- uldr. ankommit, som utvisade att BondeSt. bifallit ifrågavar. §, samt at densamma äfven af BorgareSt., enl. en af detta Stånds Sekreterare meddelad upgift, blifvit bifallen, men att någon underrättelse om PresleSi:s i ämnet fattade beslut ännu icke ingått.
Sannolikt är §:n äfven af PresteSt. bifallen och då skulle jag tro det icke vara skäl för detta Ständ att fatta ett derifrån afvikande beslut; och medan jag har ordet, hemställer jag att vid föredragningen af hvarje ny § tillkännagifvas måtte, i fall underrättelse derom anländt, huru de öfrige Stånden beslutat.
H. Ex. Hr Frill. o. Landtm:s härefter till bifall å ifrågavar:de § framställda propos. besvarades med starka ja, blandade med nej; hvarpå II.
Ex. förklarade det han funnit ja öfvervägande. § 3.
Bifölls. § 4- Hr Printzensköld:
Bevilln.Ulsk. bar i anledn. af en utaf mig väckt motion om ett förtydligande af författningen, att förmyndare-arfvoden ej måtte räknas till det slag af inkomster, för hvilka bevillning skall utgöras, i hvad det må röra beskaffenheten af sådan inkomst som tjensteman åtnjutit enligt särskildt updrag, förklarat, att något sådant förtydligande som det jag åsyftade, icke 27* 420 Den 14 Maj f. m. vore af nöden ulan derföre afstyrkt bifall lill min motion.
Denna visade likväl huruledes man med tillämpning af 2 mom. i förevande §, beskattat tjensteman, hvilken händelsevis fått sig eli förmynderskap ålagdt för det obetydliga arfvode, som med denna befattning varit förenadt.
Jag har icke kunnat finna någon anledn. (ill en så beskaffad tillämpning af ifrågavar. mom. och delar i det fallet Utsk:s åsigt, men emedlertid har erfarenheten ådagalagt, att man just med tillämpning af delta mom. pålagdt tjensteman bevillning för förmyndare-arfvoden; och således hade väl Utsk., särdeles som jag i motionen sökt ådagalägga det obilliga och orätta alt beskatta en så prekär inkomst som förmyndare-arfvoden, bort på min framställning i det hänseendet fästa afseende.
Hade Utsk. icke ansett något förtydligande af det ifrågavar:de mom. vara af behofvet påkalladt så hade åtminstone Utsk. bordt, i afseende pä de skäl jag i motionen framlagt, yttra sig om huruvida den borde på det hela vinna afseende eller icke.
Ett sådant yttrande bar Utsk. likväl icke meddelat, ty jag igenfinner icke någorstädes i Utsk:s betänk, ett förklarande huruvida förmyndarearfvoden böra vara bevillning underkastade eller ej.
Man behöfver icke länge begrunda förhållandet för att inse huru orättvist och orimligt det är att beskatta dylika arfvoden.
Man ålägges, ofta tvärt emot sin egen vilja, att åtaga sig ett förmyndareskap, man ikläder sig ett ganska drygt ansvar, hvilket icke sällan omfattar hela ens egendom; man insattes som förmyndare i myndlingens stad och ställe och bör sannerligen icke betraktas som den der är hans ombud, ulan man kan nära nog säga alt man är myndlingen sjelf.
När nu egendomen, sorn förmyndaren förvaltar, upskatlas till bevillning, och arfvodet afgår af den inkomst, som för myndlingens räkning Jalir beskattad, så skulle det innefatta en dubbel beskattning, om förmyndaren för den obetydliga afgäld han äger att åtnjuta för sitt besvär, jemväl skulle särskildt skatta.
Detta hade, efter min öfvertygelse Bevillu.Utsk. bordt taga i närmare öfvervägande; men då det ej skett, så önskade jag för min del att en återremiss måtte beviljas, på del att Utsk. må komma i tillfälle alt närmare öfverväga detta förhållande, så att förmyndare-arfvoden hädanefter icke må blifva lill särskild bevillning upförde.
Jag hemställer till Hr Printzensköld huruvida icke den anmärkn. han nu framställt skulle få sin rätta plats då 145 § föredrages, i hvilken § fråga just är om dem, som njuta befrielse från bevillning; ty i den nu föredragna 4:de § torde det vara svårt att införa ett sådant stadgande, då det finnes en särskild §, som handlar om de inkomster, som äro befriade från bevillning, och hvilken i alla fall blir underkastad diskussion i afseende på andra förhållanden samt derföre kommer alt återremitteras.
Jag hemställer således, som sagdt är, om ej Hr Printzensköld skulle behaga upskjuta sin anmärkn. för att förekomma i sammanhang med 145 §:n.
Den 14 Maj f. m. 421 Gr af Ugglas:
Palmstjerna i hvad jag egentligen ville hafva sagt.
Som Hr Printzenskölds mening icke torde kunna vara att endast embets- och tjenstemän, som upbära förmyndare-arfvoden, utan äfven alla andra medborgare skola vara frie från erläggande af bevillning för den inkomst de i egenskap af förmyndare åtnjuter, så kan plats derom icke inrymmas i denna § utan måste inflyta i det generella stadgandet.
Jag fogar mig gerna efter de framställningar som Frih. Palmstjerna och Gr. af Ugglas gjort, så att jag icke vill vidare fästa mig vid Ulsk:s svar rörde min motion, på det ställe der den är uptagen; men då eli medgifvande å min sida ali motionen blifvit besvarad som vederbort, skulle kunna tydas så, som skulle jag afstått från fullföljden af hvad densamma åsyftar, så får jag bos Hr Frih. o. Landtm, förbehålla mig, alt det bifall till Bevilln.Ulsk:s yttrande vid nu föredragna §, som kan komma att ega rum, icke må så förklaras, att mig betages rättigheten att, när 145 § lill öfverläggning förekommer, söka göra den åsigt gällande, som jag haft äran framställa.
Jag medgifver då gerna att den frågan nu må förfalla, men skulle man vilja derigenom afklippa mig rättigheten att vidare fullfölja denna sak, så nödgas jag anhålla, det man måtte upskjuta med slutliga afgörandet af Ulsk:s betänk, i denna del, intilldess 145 § hunnit afgöras.
Sekret, tillkännagifvit alt enl. förut åberopade prot.-utdr. från RondeSt. och promemoria från BorgareSt:s Sekreterare, nämnde Stånd bifallit ifrågavar. §, blef densamma af B. o. Ad. bifallen. §§ 4, 5, 6 och 7. R. o.
Ad. biföll dessa jemväl af Borgare- och BondeSl:n bifallne §§. § 9.
Sedan undert.
Sekret, uplyst, att äfven denna § blifvit bifallen af Borgare- och BondeStm yttrade Fril): Palmstjerna:
Ibland de motioner, som Utsk. ansett höra till denna § är den af riksdagsmannen Strindlund väckta rörande städernes beskattning, emot Utsk:s beslut i fråga om hvilken motion Frih. af Schmidt sig reserverat.
Denna fråga kan visserligen uptagas vid den §, som den tillhör, eller sedan hela Bevilln.-förordnm blifvit genomgången; men måhända vore det lämpligare att behandla den vid den §, som Utsk. ansett den tillhöra, och i det afseendet anhåller jag om upläsning utaf den del af Frih. af Schmidts reservation, som angår Utsk:s behandling af förutnämnde motion. Gr. af Ugglas:
Det kan visserligen vara detsamma, men jag får hemställa till Frih.
Palmstjerna huruvida det icke vore skäl att företaga frågan vid den punkt Utsk. föreslagit; man har då genomgått författningen, samt kunnat se om Utsk. vidtagit 422 Den 14 Maj f. m. några correcliver i fråga om städernes beskattning, och om dessa åro tillförlitliga; hvilket allt torde böra ligga till grund för de beslut, sorn sedermera skola af Sländerne fattas.
Jag erkännar att Gr. af Ugglas har rätt i hvad han yttrat; men då Ulsk. sammanväfl den frågan äfven med 8 §:n, då blir del äfven nödvändigt att vid densamma reservation göres i afseende på behandlingen af motionen; och dåden nu måhända kan anses vara gjord, om II. o. Ad. behagar bifalla att frågan uptages lill pröfning sedan samtlige §§:ne i Be vill n-- Förordum blifvit afgjorde, — har jag intet att dervid invända.
Jag hörde icke hvilken § del var som Gr. af Ugglas upgaf; vid hvilken var det som Frih. af Schmidts reservation finnes bifogad ?
Gr. af Ugglas: Frih. af Schmidts reservation är i slutet af hela författningen, och jag skulle tro rättast vara att den afgjordes sedan hela författningen hunnit blifva genomgången af skäl, dem jag nyss nämnde, nemi. ali Ståndet då haft tid att pröfva huruvida det förslag, sorn Utsk. här gjort, vore tillfredsställande.
Efter det förbehåll som Frih.
Palmstjerna gjort, att saken vid btänk:s slut skall särskildt förekomma, afstår jag ifrån att nu yttra mig öfver denna §.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, framställd propos. beslöts att med pröfningen af Ulsk:s i slutet af dess betänk, afgifna yttrande om Riksdagsfullmäktigen Nils Strindlunds motion, rörande städernes beskattning, skulle anslå till hela författningsförslagel blifvit genomgånget; hvarefter ilen nu ifrägav:de 8 §:n bifölls. § 9- Gr af Ugglas:
Om den minimi-tariff som här står, äfvensom klassifikalionen af Ständerna antages, så borde man finna sig bunden lill ali antaga de klassifikalioner, som finnas i flere efterföljande §§:r; och det torde derföre tillåtas mig att få fästa upmärksamhelen på oriktigheten af förevarande klassifikation.
Jag medgifver och det medgafs visserligen inom Ulsk. af BorgareSl:s ledamöter, att klassifikalionen i närvarande stund, med hänseende till vissa städer ieke vore fullt lämplig och jag har till och nied hört sägas att BorgareSl. skall hafva nedsatt eli särskildt
Utsk. för att pröfva denna klassifikation och deri föreslå förändringar, men, äfven om en fullkomligt riktig förändring nu införes, är det likväl gifvet alt inom eli eller annat tiotal af år, i följd af ökad rörelse i somliga städer och deras i anledning deraf stigande betydenhet äfven denna klassifikation snart blefve oriktig, hvarföre jag skulle tro att densamma icke så långt sorn nu borde utsträckas, och att man derföre, hvad handlande angår, borde taga Stockholm och Götheborg för sig och sammanslå de öfriga städerna uti en gemensam klass.
I första klassens städer är minimum för handlande 20 r:dr, motsvarande 400 r:dr r:gs inkomst: en mindre inkomst än 400 Den 14 Maj f. m. 423 r:di' kan väl ej en handlande äga, om lian på den skall kunna lefva; och då dessutom enl. en sednare § afkortning tillätes äfven af delta minimum, derest inkomsten bevisligen är mindre än den supponerade minsta; skulle jag icke tro klassifikationen böra bibehållas, såsom dels förfelande det dermed afsedda ändamål dels ock i lägre klasserne nedsättande afgifterne, ty det är temligen kändt, att maximi- och minimi-labeller hafva med hvarandra nära syskontycke.
Hr Printzensköld: Sedan Grefve af Ugglas framställt det lika oriktiga som olämpliga i den klasifikation, som förekommer i Bevillms-förordn. samt dervid framlagdi de klara och tydliga skäl, som tala för denna oriktighet, återstår för mig intet annat än att med honom mig förena i den vördsamma anhållan, att klassifikationen mätte ur Bevillms-förordn. uteslutas, ty, på sätt Gr:n ganska träffande yttrade sig, om syskontycket mellan maximi- och minimi-labeller, då de upslällas i beskattningsväg, följden häraf blifver oftast den, att rainimi-tabellen uteslutande kommer alt tillämpas.
Hvad den ifrågavar:de klassifikationen beträffar, så behöfver man endast kasta en blick på densamma för alt finna dess olämplighet.
Man har t. ex. i 3:dje klassen upsatt städerne Westervik, Uddevalla, Ystad, Borås, Linköping m. II.: nu frågar jag: kan väl staden Borås i sin rörelse och handel, belägen in i landet, jemföras med städerne Ystad, Westervik, Uddevalla, hvilka icke allenast drifva en betydlig utländsk handel ulan jemväl, i synnerhet Westervik, idka skeppsbyggeri och hafva ett betydligt antal skeppsredare.
Det ligger dä en orättvisa deruti, att den stad, som drifver en ringa rörelse, som är belägen långt inne i landet, som således icke kari påräkna den betydligare inkomst som de öfrige, skall beskattas lika högt som andra städer, hvilka, i följd af deras blotta läge åro i besittning af förmåner hvaraf den nyssnämnda landsortsstaden är i saknad, äfvensom det likaledes ligger en orättvisa deruti, att desse bättre belägne och större släder skola skatta lika lågt sora de andre.
Jag anser följaktligen med Gr. af Ugglas det vara med rättvisa mest öfverensstämmande, att man, utan alt lemna någon slags klassifikation, endast bestämmer ett minimum med rättighet för Taxerings-Komiléen att, på grund af del stadgande, som i denna § förekommer, kunna efter sig företeende omständigheter höja beloppet öfver detta minimum; önskande alltså pä denna grund aterremiss af punkten.
Hr Aminoff, Joh Fredr.:
Hvad utsättande af minimum beträffar, sä anser jag det vara nödvändigt att föreskriften qvarstår, emedan erfarenheten nogsamt visat, alt Taxerings-komiléen måst hålla sig vid minimi-afgiften, då andra uplysningar saknades, och om denna bestämmelse borttages, kan följden blifva, att afgifterne nedsättas under hvad minimi-tariffen föreskrifver och Staten derigenom förlora en påräknad inkomst.
Jag tillstyrker att det föreskrifna minimibeloppet bibehälles.
De n 14 Maj f. tn.
Jag utber mig alt endast få framställa ett skäl till dem jag förut anfört för min begäran om återremiss, nemi. att om, såsom jag tror mig veta, BorgareSt. nedsatt ett serskildt Utsk., eller komité, för alt npgöra förslag lill en riktigare klassifikation, så bör oek detta Stånd ej öfver punkten nu fatta något definitift beslut, för att såmedelst kunna hålla frågan öppen oell pröfva det väntade förslaget; förnyande alltså, på grund af förenämnde skäl mitt yrkande om återremiss å förevar, punkt.
Jag tror, alt den minimi-afgift, som stått nptagen i den hittills gällande förordningen, medfört den skadliga följd, alt de liesta blifvit laxerade efter minimi-beloppet, samt alt de förmögnare alltså betalt för litel, hvaremot de fattigare, fått erlägga för myckel.
Någon rättelse i detta hänseende måste vidtagas; och om BorgareSt. nedsatt en komité för att rätta klassifikalionen, så är det allt skäl för B. o. Ad. atl återremittera denna §.
Jag anser dock i alla hänseenden nödigt alt §;n återförvisas, intill dess man fått veta hvad Stånden beslulit rörande sammansättningen af Taxerings-komitéer i städerna.
Förblifver de likadana som hittills, så att Borgarnes medlemmar hafva öfvervigten, så är lill befarandes, att beskattningen framgent förblifver oförändrad, huru än författningen må framställas.
Varder deremot Taxerings-komiléernes sammansättning annorlunda beskaffad, så att äfven andra medborgare der fä lika stort eller större inflytande än Borgerskapet, då först är det sannolikt att dess beskattning kommer att svara emot hvad öfrige medborgare-klasser få erlägga.
Jag anhåller således jemväl om återremiss.
Sedan härefter undertecknad Ridd.Sekret. tillkännagifva, att numera äfven från PresleSt. prot. utdrag rörande behandlingen af före var. betänk, ankommit, samt att så väl nämnde Stånd som Borgareoch BondeShn bifallit ifrågavar. §, yttrade Hr von Hartmansdorff:
Jag ber att detta Högd.
Stånd icke måtte fästa allt för mycken vigt vid hvad de öfrige Stånden beslutat, ty denna §, som innehåller bestämda utgifter, blir icke färdig med mindre alla fyra Stånden äro ense eller man eljest fått rösta i förstärkt StatsUtsk.
Rättelse kan således vinnas, hvarföre jag vidblifver min anhållan om propos. till återremiss.
Då nn H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle den ifrågavar. 9 §:n ropades nej, hvarefter denna § på grund af de deremot gjorda anmärkmr återremitterades. § 10.
Ridd.Sekret. lillkännagifvit, att Preste- och BondeSl:n bifallit denna §, men BorgareSt. återremitterat densamma jemte de i Utsk:s betänk. pag:s 13 och 14 afgifna yttranden, ang:de borttagande af afgifts-klassifikationerne i 10 § samt nedsättning af minimi-afgifterne för handlande, fabrikanter och handtverkare, yttrade Den 14 Maj f. m. 425 Gr. af Ugglas:
Då R. o. Ad. återremitterat 9 §:n till följd af deri förekommande klassifikation borde äfven 10 §:n af samma skäl böra i sammanhang med den förra återremitteras.
Jag hemställer, lika med Gr. af Ugglas, att denna § mätte återremitteras.
Fråga om förändrad lydelse deraf är väckt af Hr Halling, på sätt hans reservation utvisar.
Deri står, enl. hans förut afgifna förslag: ”Handtverkare, med dem jemförlige manufakturister och andra förut icke upräknade borgare, skola, med bibehållande af den i allmänhet fastställde grund, till fem proc. af inkomsten taxeras” etc.
Motion om saken är således redan gjord.
Hinder finnes alltså icke för R. o. Ad. att återremittera denna §.
Det torde vara så mycket nödvändigare, som frågan rörer handtverkare och dem jemförlige mauufakturister.
Genom den nya handtverksordningen har, såsom man känner, näringsfriheten blifvit vidsträcktare, och i följd deraf hafva flere näringsidkare tillkommit.
Men det arbete, som skall verkställas, är till sin myckenhet icke större än det förut var.
Det delas deremot på flere händer; hvilket har till följd, att hvarje närings-idkares arbetsförtjenst blir så mycket mindre.
Häraf upkommer åter nödvändigheten att på de lägre klassernes medlemmar lägga ringare afgifter än förut.
I annat fall blifva dessa arma personer alltför bardt betungade och följaktligen sämre lottade än tillförene.
Min erfarenhet i Kammar-rätten har varit, att man nödgats för de hittills bestämda afgifternas skuld fastställa belopp, som, i min tanka, varit för dryga och således drabbat de betalande alltför hardt.
Jag vill icke bestrida återremiss, men anser likväl klassifikation vara nödvändig såväl
Städerna emellan som emellan de serskilda klasserne inom hvarje stad; ty i annat fall skulle Statsverket gå miste om en alltför betydlig (jemförelsevis med hela summan) del af inkomsterne utaf handtverks-klasserue.
Nu är minimum 4 r.dr; om detta belopp nedsättes till hälften så är väl allt gjordt, som kan göras och mera än som bör ske; ty äfven 4 r:dr måtte icke kunna sägas vara hög skatt för den, som har verkstad med gesäller.
1 allmänhet äro dessa klasser i hvarje stad ganska många, så alt det kan mycket väl lämpas efter hvar och ens arbetsförtjenst.
Men, som sagdt är, jag bestrider icke återremiss; en sådan kan möjligen hafva någon god påföljd, men bestrider deremot borttagandet af klassifikation.
Hr Aminoff: Jemte det jag förenar mig med hvad Hr von Hartmansdorff yttrat uti ifrågavar. ärende, bör jag derjemte uplysa, alt hvad klassifikationen af handtverkerierne beträffar i afseende å bevillningens erläggande uti Stockholm, så påföras de flesta endast afgift till Staten efter minimi-beräkningen.
I afseende å klassifikationens bibehållande är jag af stridig tanka med den sista talaren, emedan jag anser klassifikationen ej mer behöflig i denna § än uti andra föreg:de och efterföljande §§.
Föröfrigt är jag af samma åsig - 42G Den 14 Maj f. m. ter som dem Hr Halling i sin reservation tydligen och klart gifvit tillkänna, och som jag önskar måtte blifva antagne.
Man bör ej glömma de rättigheter som 11 :te och 28:de §§:ne af Bevillms-förordn. lemna Taxeringsmännen, och som göra all slags klassifikation öfverflödig, sedan minimi-afgiften blifvit bestämd för hvarje serskild förekommande ärende.
Jag tillstyrker återremiss af denna §.
Del af Hr von Hartmansdorff omnämnda förhållande i afseende på handtverkare utgjorde föremål för en långvarig öfverläggning och pröfning inom Bevilln.Utsk., föranledd ej mindre af Hr Hadings än Hr Hjertås motion.
Utsk. ansåg likväl, alt då de i de mindre klasserna utsalta belopp voro så ytterst låga sorn de voro, det icke heller kunde vara möjligt, det ju en handtverkare skulle ega den inkomst der utsattes.
Det är visserligen sannt alt handtverkaren hårdt drabbas af utskylder, men dessa äro icke egentligen de till Slaten utgående, utan de kommunala, som dem åläggas.
Det kunde visserligen vara billigt, at de mindre handtverkarne, hvilkas inkomster icke upgå till ett visst belopp, befriades från bevillnings erläggande, — men afkortningar kunna deremot också ega rum, ty jag “ fäster upmärksamheten derpå, alt de minimi-belopp, som här äro utsatta, icke utgöra minimum af bevillning, utan af inkomst.
Deraf är det, som man kan härleda den stora skillnad, som eger rum mellan minimi-afgifterne i den 9:de och den 10:de §:n, der i Stockholm och Götheborg handtverkare och med dem jcmförlige manufakturister, i högsta klassen beskattas efter 350 r:drs årlig inkomst och 10 r:drs i den lägsta.
Jag vill endast nämna detta för att frigöra Utsk. frän beskyllningen från hårdhändthet mot dem, som kunde behöfva nedsättning, och att den börda, som trycker dem, ingalunda är bördan till Staten.
Hr von II artmansdorff:
Jag får erinra derom att jag för min del icke bestridt klassifikation, utan talat om minimi-belopp.
Det fordras erfarenhet af ärendenas behandling inom Taxeringskomitéerne, för att riktigt bedomina hvilket som är det rälta, antingen det gamla stadgandet eller det som nu kommit ifråga att antagas; men jag förmodar, alt, om denna punkt, lika med den förra till Utsk. återkommer och saken der tages i nytt öfvervägande, skall öfverensstämmelse i förslagen iakttagas och rättelser ske der de befinnas nödiga.
Mig synes, som den uplysning, hvilken Gr. af Ugglas meddelat om huru den 10 §:n skulle förstås, innefattat ett misstag, (y i 1 l:le §:n säges: ”Taxeringsmännen ega dock rättighet alt, efter den i 8 §:n upgifne grund påföra bevillning, såväl öfver minimiafgifterne, enl. 9:de §:n, sorn ock, enl. 10:de §:n både öfver den högsta och emellan tvenne af de stadgade klasserna för den person, hvilken de pröfva icke skäligen böra påföras afgift efter någon af samma klasser.
Afven ega de att utsätta en ringare minimi-afgift, såväl för alla i 9:de och 10:de §§:ne nämnde personer” etc.
I denna ll:te §:n äro de serskilda kalhegoriernc alltså sammanförde, så att, om Hr Grins uttydning är riktig, samma ord antages om Den 14 Maj f. m. 427 samma sak i olika mening.
Mig vill det afven synas som om ett antagande det en person, om lian deraf skall lefva, icke bar en inkomst af 10 r:dr om året, — stöter nära nog på det löjliga.
Om denna §:s innehåll är sä otydligt att Utsk:s ledamöter sjelfva tvekat huruvida de här uptagna siffrorna betyda inkomst eller afgift, så lärer R. o.