Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror ej, att det språk, sorn föres i detta förslag, anstår Representationen att begagna emot den andra Statsmakten.
Jag frågar, om den sista deduetionen, om hvad som kunnat hända, om icke det eller det blifvit försummad t ro. m. står väl tillsammans med det skrifsätt ett bildadt folk bör bruka till sin öfverhet.
Detta är hvad jag i korthet tror mig böra uttala såsom varande Svensk mans tanke.
Emot den långvariga och långtrådiga krigshistorien om de hvimlande strider, som emellan RiksStm skulle hafva sig tilldragit, får jag aflägga min protest, att icke något sådant onödigtvis framställes till K. M., som icke kan vara okunnig derom, lika litet som nationen.
Historiken är således obehöflig och genom sin långlrådighet än mera otjenlig.
Dernäst måste jag göra anmärkn. emot den ton Exped.Utsk. begagnar, hvilken visserligen icke är med en constitutionel samhällsordning förenlig, och på hvilken obehöriga ton jag som exempel vill åberopa det uttryck, hvari förekommer, att R.
St. hysa den förmodan, alt, efter dessa strider och åberopade förhållanden, E.
M. numera icke lärer kunna handla annorlunda än så och så.
Detta är ett talesätt, som knappt en förman nyttjar mot en underordnad; det är ett språk af ett mäktigt national-convent till en svag och maktlös Konung, snarare än ifrån Sveriges Ständer till Sveriges Konung.
Jag re - Den a3 November. serverat' mig emot att en sådan skrifvelse skulle få afgå, under anhållan * att, jemte återremissen deraf, Exped.Utsk. måtte farstandigas att förundra skrifveisen i dessa delar och med nytL förslag till 11.
Anckarsvärd, Ca r I H e n r. :
Ordställningen, hvarmed Hr von Hartmansdorff inledt denna diseussion, har för mig visat sig äga alltför mycket tycke med en sådan, på hvilken sedan en vägran af propös. plägar baseras.
Innan jag således inlåter mig i diseussion öfver ämnet, och för att icke onödigtvis upplaga R. o. Ad.‘s tid, tager jag mig friheten till Hr Frih. o. Landtm, ställa den förfrågan, huruvida Hr Frih. o. Landtm, på delta Exped.Utsk:s föislag till und. skrifvelse ämnar framställa propos. lill bifall eljer icke.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att det icke varit vanligt att framställa propos. lill bifall å något från Exped.
IJtsk, inkommet förslag till und. skrifvelse, utan framställdes propostn å dem vänligen genom hemställan, om Ståndet behagade gilla eller godkänna förslaget; och korinne Hr Landtm., sedan discussionen vore fulländad, alt i del afseende! tillkännagifva sin mening.
Under förmodan, att afven jag gjort mig förtjent att bära namnet af Svensk man, och med fullkomlig visshet att jag är en bildad man och hörer till den bildade classen af samhällets medlemmar, tager jag mig friheten bestrida talarens, nast före den sista, till följd af sin svenskhet och stora grad af bildning, här nu afgifua yttrande, hvaruti lian förskottsvis trott sig kunna diet-era, att j Exped.Utsk;s förslag till und. skrifvelse angtde näringsfriheten funnes ett språk, som icke vore värdigt Svenska Representationen.
Hvad mig beträffar, hör jag nu till de få som finnas qvar, livilka vid 1809 fils riksdag voro närvar., då R. o.
Ad, framlade grunderna till de betydliga concessioner, som då af Ståndet gjordes, under förbehåll att äfven dylika concessioner skulle göras af BorgareSt., på det att Svenska folket skulle komma i åtnjutande af den näringsfrihet, som de flesta nationer redan erhållit.
Jag inser ganska val, att de, som ifra för skrå-ordningarnes bibehållande, upptänka alla möjliga medel för alt motverka desammas upphörande och den syftning det 1111 upplästa Exped.- Utskts förslag, i min tanke redigt och väl uttryckt, innehåller, och jag finner det ganska naturligt, att den välde ledamot, som alltid uthålligt yttrat sig emot näringsfriheten, äfven måste vara mot denna skrifvelse oell det betänk., hvarpå densamma sig grundar; men beträffande det ohöfligt mot konungamakten, måste jag vara lika glad å min sida, sorn den värde ledamoten här midtöfver var glad å sin, att i motsats til! houom få nedlägga mitt yttrande, Den a3 November.
161 atl jag icke finner i denna skrifvelse något kränkande.
Jag anser icke , att
Representationen bör slafviskt oell krypande framställa sina tankar till den andra statsmakten, ocb beträffande den historik , soin finnes upptagen, tror jag, alt densannnas framställande icke blott är lämpligt utan äfven ganska nödvändigt för Ständerna, att ådagalägga, huru förbållandet blifvit behandladt alltsedan 1809.
Om ufven möjligtvis det skulle ligga en förebråelse deruti, att skrifvelsen upptager hvad sorn kunnat ske och hvad som kunnat undvikas, ifall regeringsmakten annorlunda förfarit; så tror jag dock ej atl della innebär någon oriktighet, ty jag tror, att den stora massan af Svenska folket, den stora massan af consumcnler, liar stora skäl att beklaga sig, atl icke lietta ämne långt före detta blifvit afgjordt och undnnröjdt, alldenstund detta är ett mål, som tillhör den ekonomiska lagstiftningen och beror af konungamakten.
Jag fåter mig ej öfvei tygas utaf hvad hittills blifvit anfördt, vare sig om bildning eller svenskhet, att något olämpligt ord i skrifvelseu förekommer.
Jag inser väl, alt sedan Hr von Hartmansdorff' gifvit sin tanke tillkänna, så kan resultatet af denna discussion lätt förutses; men jag fruktar, att mången innan kort kan komma atl känna sig dupe af delta beslut, sora möjligtvis läll färdigt nog kan lättas, då detta är en fråga, hvarpå ett helt lands väl eller ve beror, och som så betydligt ingriper i det stillastående, hvaruti våra industriella förhållanden under en liderymd af >0 år sig befunnit , hvarunder deremot andra länder utvecklat sin industri genom lossandet af de band , som man hos-oss vill bibehålla.
Jag förenar mig med dem, som önska bifall lill Exped.Ulskrs förslag.
Frih. tja mi Ilon:
Hufvudsnkliga frågan lärer vara att tillse, huruvida Exped.Utsk:s förslag lill rind. skrifvelse svalar mot det beslut Ständerne fattat i denna fråga.
Jag anhåller derföre att ännu en gång få böra uppläsas sjelfva slutmeningen uti förevar, förslag till uud. skrifvelse.
Slutmeningen i Exped.Utsk:s förslag upplästes, så lydande:
Af dessa anlednrr få R.
St. i und. tillkännagifva den förmodan, att numera alla upplysningar vunnits, som kunnat anses nödiga, i afseende på rättelser eller tillägg vid R.
Sl:s förslag till lagstiftning om näringsfriheten , med hvad dertill hörer, samt att E. K.
M. följaktligen, i öfverensstämmelse med så väl RiksSt:ns, som äfven BorgareSt:s särskildt, tid efter annan, samt särdeles vid riksdagen åren 1829 och i83o, i und. aflåtna önskningar , täcktes i nåder, ju förr dess hellre, utfärda de allm. författningar, som skola i förevar, ämne lill efterrättelse lända.
Hamilton; Jag vill blott ännu en gang upplysa, att redactionen uti den del af skrifvelse!!, som egentligen innefattar sjelfva beslutet i frågan, fullkomligen svarar mot Den a3 November. den redaction, som RiksSt-.n, medelst bifall till Utskts betänk.
, i saken antagit.
En vard ledamot har tyckt sig finna framställningssättet uti denna skrifvelse så anstötligt, som oui den konime från en förman till en underlydande.
För ruin del kan jag icke finna något anstötligt eller opassande deruti att R.
St. bos K. M. i lind. anhålla om utredning och slutlig handläggning af ett ämne, hvilket förgäfves väntat denna slutliga handläggning under en tiderymd af 3o år.
Samme värde ledamot har uti Exped.Utskis skrifvelse velat se en långtrådig krigshistoria.
Framställningssättets större eller mindre långtrådighet beror naturligtvis på hvars och ens eget tycke, smak eller omdöme; men att ämnet utgör en krigshistoria kan icke räknas Exped.Utsk. till last.
Det är i sanning en krigshistoria, och den är af en högst bedröflig art; ty striden har förgäfves fortgått i 3o år, och det är hög lid att den når ett alltför länge önskadt slut.
När 3:ne
Stånd den ena gången efter den andra uttalat sina önskningar i en så maktpåliggande fråga , men förgäfves väntat på ett önskadt resultat; så målte det derföre väl icke vara för mycket, att i und. tillkännagifva att man numera icke kan och icke vill i en rättvis sak låta förhindra sig af det 4;de Ståndets scrupler; hvarföre man i und. anhåller alt Konungen täcktes begagna den ekonomiska lagstiftningsrätt, som är till honom öfverlemnad, för alt göra slut på denna stridsfråga.
Man synes vara öfverdrifvet rädd , att Regeringen skall få liÖra ett öppet sanningens språk, då man till och med i denna skrifvelse velat finna någon förebråelse emot Konungen.
Den innefattar ingenting, som icke är landets temmeligen allmänna tanke, och att i höfliga och passande ordalag till thronen framföra allmänna tänkesättet i landet är Representationens icke blott rättighet utan äfven ovillkorliga skyldighet.
Man måste vara mer än vanligt ömtålig och finkänslig, för att uti denna skrifvelse, om den läses i sitt sammanhang, finna något opassande mot Sveriges Konung.
Om likväl så skulle vara, så är skrifvelsen sammanfattad uti en särdeles olycklig stund; ty den skulle då uttrycka annat an hvad Utsk. velat uttrycka.
Jag förklarar dock ännu en gång, att jag icke kan finna hvaruti det opassande ligger.
En ledamot har sagt, att nian i sitt tal ej bör förlora lugnet såsom bevis på grundad och fast öfvertygelse.
Den värde ledamoten har rätt.
Jag återkastar visserligen icke något ord deraf på honom sjelf; men jag ber att för egen del få nämna, att det för mig enskildt är lika oangenämt som oväntadt alt höra förebråelser den ena gången för otydliga ordalag, som kallas hala , tvetydiga och icke bestämdt uttryckande hvad man menar, och den andra gången för det man varit för tydlig, bestämd och för hård.
Jag vet icke huru man skall kunna svara mot det uppdrag man erhållit, då man får uppbära så olikartade beskyllningar.
Den i3 November. a63 Frih. Boye:
Jag anhåller vördsamt, att Ståndet behagade Ilalia sig vid sjelfva frågan.
Annat är språk och annat är sak.
Mot något annat än språket har hvarken jag eller de som talat i samma anda gjort anmärkning.
Jag förstår således icke hvad anledn. den värde ledamoten, som hoppade 11 pp i sjelfva saken, ägde för sin förmodan, att vi önska bibehållande af skråförordningarna, derföre alt vi ogillade språket.
I fråga om uttryckens lämplighet kunna visserligen meningarne vara delade: men om uti enskildta lifvet den ene säger till den andra; Hade ni behagat göra eder skyldighet, så hade det eller det icke inträffat; frågar jag om ett sådant tilltal kan kallas höfligt.
Jag qvarblir vid min tanke att Exped.Utsk. bör anmodas närmare öfverse de begagnade, fraserna ; men derföre har jag icke trädt en hårsmån närmare saken eller uttryckt en önskan om någon ändring deruti.
I öfrigt ber jag om ursägt , om jag säger att en sådan öfversigt gerna kan tålas, och om jag på detta förslag till skrifvelse använder samma critik som en skriftställare på go:ta!et använde mot en annan , nemi. att uti allt hvad skrifvet är ligger största felet deruti, att man för litet strukit ut.
Om Exped.Utsk. behagade stryka ut hvad som icke hörer till saken, utan blott innehåller fraser och till på köpet ohölliga fraser, så blefve skrifvelsen sådan den bör vara.
En värd talare, som uppträdt för att yrka motsatsen af hvad jag tog mig friheten anmärka , nemi.
Gr. Anckarsvärd , har sagt, då han ingick i saken i stället för att hålla sig till Exped.Utskts sätt att uttrycka densamma, att hans motståndare söka, såsom gamla försvarare af skråväsendet, i sista stunden motverka hvarje sträfvande i motsatt syftning.
Nu är likväl förhållandet, att Hr Grefven, i frågan 0111 skråordningarnes otjenlighet för landet, aldrig , så länge jag haft äran vara representant jemte honom, bort kunna finna någon, som varmare och bestämdare yrkat detsamma som Hr Grefven i afseende på nu rådande inre näringsförhållanden.
Jag är således fritagen från hans anmärkn.
, som skulle mitt bemödande om ett höfligt språk uti en skrifvelse till Konungen vara ett bemödande att motverka sjelfva saken eller skråtvångets upphörande.
Samme värde talare har sagt, alt man icke borde framkomma slafviskt och krypande, när man talar till sin Konung.
Konung har aldrig någon tid älskat slafviskt krypande; men man kan vara höflig och skicklig i sina uttryck, då man talar till eho det vara må, och framför allt då man talar till Konungen, utan att derföre vara slafvisk eiler krypande.
Jag har enskild erfarenhet deraf i den konungaborg, som står deruppe, att man icke behöfver vara hvarken slaf eller krypare, då man vill säga sin lanke; tvertom är det kontmgaborgen man bör välja, närman vill vara a64 Den a3 November. fri i sina uttryck, utan att riskera något.
En annan ledamot har sagt, att man skulle vara särdeles ömtålig och finkänslig, för att finna ifrågavar. förslag opassande.
Den sorn gjort denna anrniirkn. är sjelf både ömtålig oell finkänslig.
Jag har äran känna det genom personlig bekantskap, och jag är öfvertygad att han vid närmare genomläsning af denna skrifvelse skall, med sin egen stilistiska förmåga och humana bildning, finna, att anmärkntna icke sakna grund.
Jag anhåller derföre om återremiss, fullt öfvertygad att Exped - Utsk., vid närmare genomläsning af skrifvelsen , icke skall ogilla de gjorda anmärkmna, enär Utsk.
Hr skyldigt att äga och icke heller saknar tillräckligt fin känsla för alt gifva skrifvelsen den forin den bör äga, då den är ställd till Statens öfverhufvud.
Hr Lagerheim: 1 anledn. af en värd talares anmärk n. att det skulle vara skråförordningarnes försvarare, som upphäft sig till klandrare af Exped.Utskts skrifvelse, anser jag mig, ehuru derutinnan förekommen af en annan talare, likväl böra förklara, att en af mina äisklingside'er i mångå år alltid varit allmän näringsfrihet inom fäderneslandet , icke blott inre, utan, med högst få undantag, äfven yttre eller handelsfrihet, och jag kan således icke tillräkna mig den gjorda anklagelsen.
Endast den omordade ömtåligheten oell finkänsligheten vill jag icke bortvisa, dä jag uti .Representationens skrifvelse till Konungen icke kan antaga sådana uttryck, som man ogerna nyttjar till hvilken medborgare som helst.
I öfrigt får jag fästa uppmärksamhet på det förhållande, sorn redan blifvit omnämndt af en annan ledamot, hvilken visade huru stor skilnaden är emellan ett utsk.betänk, samt en lind. skrifvelse till K. M., ang:de det i samma betänk, afhandlade ämnet; och att man ingalunda utaf bifall till ett utsk.betänk, kan såsom gifven följd antaga, att man derigenom velat bifalla att skrifvelsen affattas i samma ordalag, emedan sådant skulle förutsätta att ändamålet med de underd. skrifvelsernas justering uti Stånden egentligen icke vore annat, än att collationera dem med de betänktn , hvarpå de grunda sig.
Jag förnyar derföre mitt yrkande, alt Exped.- Utskzs förslag till skrifvelse måtte i afseende på ordalagen undergå lämplig förändring.
Jag anhåller att R. o Ad. täcktes hafva tålamod att nu höra några uttryck uti förevar, förslag till skrifvelse.
Den mening, vid hvilken jag fäster mig, är mycket lång; men jag skall blott framställa den egentliga väfnaden, hvarvid jag fästat mig, och som förljenar R. o. Ad:s uppmärksamhet. "R. ,St. hysa den öfvertygelse,’’ heter det, J’att om E. K.
M:s öfriga regeringsomsorger medgifvit att tiden efter år i83(i blifvit begagnad till alt, så vidt ske kunnat, afhjelpa nyssnämnda olägenheter, samt för detta ända - Den a3 No v em lier.
a65 damål neli med föranledande af, eller jemförelse emellan dessa oell de flera betänkanden och förslag, som R.
St:s comiteer och corporationer afgifvit, fatta oell förkunna etl definitivt beslut i förevar, särdeles vigtiga samhällsangelägenhet; så skulle tvifvelsutan näringsfrihetsfrågan redan upphört att vara etl ämne för missförstånd eller »belåtenhet inom RiksSt:n och följderna af en genom ändamålsenliga ordningsbestämmelser medgifven sjeltförsörjningsfi ihet hade lika säkert redan burit en god skörd al lyckliggöraude frukter, samt såmedelst öppnat utvägar att afleda åtminstone någon del af det armod, den sysslolöshet och det sedeförderf, som fortfarande mångenstädes sprida sin förstörande inflytelse ibland nationens ringare classer."
Jag kan icke fatta denna framställning annorlunda än såsom en förebråelse; ty då fattigdom och sedeförderf skulle vaia en följd deraf, att de utaf R.
St. önskade åtgärder icke blifvit vidtagna, så skulle Regeringen sålunda hafva varit vållande till fattigdomen och sedeförderfvet, ehuru det mätte vara Regeringens förnämsta omsorg att förekomma desamma.
Jag kan derföre icke undgå att önska, det betänk, måtte lill Exped.Utsk. återremitteras, och hemtar jag ytterligare stöd för denna anhållan från den omständigheten, att detsamma är öfverflödigt långt och icke behöft innefatta RiksStais olika tankar i ämnet, synnerligast som det just genom uteslutande af de olika åsigterna i saken vinner mera kraft och styrka.
Jag anhåller derföre 0111 ålerremiss af denna skrifvelse, som icke är affatlad i ordalag , som passa sig då R.
St. skrifva till sin Konung.
Jag är så fullständigt förekommen af flera talare, som yttrat sig, sedan jag anmälte mig, alt jag blott vill tillägga en omständighet.
Hamilton har uppläst slutmeningen af Utskrs betänk, och af Exped.Utskrs förslag till und. skrifvelse, samt fästat Ståndets uppmärksamhet derpå.
Jag önskar ingenting hellre , än att Exped.Utsk. ville inskränka sin skrifvelse till den slutmeningen, innefattande det beslut, hvaruti R. o. Ad. samt arne af de öfriga Stånden stannat.
J veten val, mine herrar! att då ett betänk, föredrages, man vanligtvis icke uppläser hvarken de motiver, hvarpå det är grundadt, eller de betraktelser, som grundlägga slutmeningen, ulan endast den sistnämnda.
Endast denna är det, som godkännes , förkastas eller med förändringar antages.
Om den ifrågavar. slutmeningen har jag yttrat, att hon innebär hala ord, emedan hon icke bestämdt uttalar livad som menas.
Detta vidhåller jag och tillägger derjemte, att betraktelserna innehålla ohöfviska utlåtelse!', så att det hela är både obestämdt och opassande.
Detta är väl icke egentligen Exped.Utskrs fel; men detta Utsk. tillräkna!' jag såsom fel den samvetsgrannhet, hvarmed Utsk. 17 H. 34 >6G Den a3 November. framburit Ekon.Utsk:s stilistiska misstag.
Mitt yrkande iir derföre, att skrifvelsen malte återremitteras till Exped.- Utsk., med anmodan att utesluta betraktelserna och endast anföra ämnets historik i passande ordalag , samt sluta med den mening, som RiksSt:n godkänt.
Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.':
Under förklarande alt jag af uppriktigt hjerta önskar framgång åt hufvudsaken , får jag tillkännagifva, att F,xped.Utsk:s förevar, förslag till skrifvelse icke är öfverensstämmande med grundlagens ordalydelse.
Denna skrifvelse slår nemi. under den cathegori, som omniimnes uti 89 §:n Reg.F:n, der det heter: ”R.
St. åge dock icke makt att i dessa mål annat eller mera besluta än föreställningar och önskningar att hos Konungen anmälas.” Exped.Utskts förslag deremot innehåller, att R.
St. skulle tillkännagifva den förmodan, att K.
M. täcktes utfärda de författningar, som skrifvelsen åsyftar.
Här förmoda R.
St. således och anhålla icke, att K.
M. täcktes utfärda författningarna, och skrifvelsen är således i detta fall icke öfverensstämmande med nämnda § i Reg.F:n; men dessutom står der i skrifvelsen: alma författningar i stället för allmänna författningar, och äfven den omständigheten innefattar skäl för återremiss.
Hr afUhr,Gust.:
Många ord hafva, såsom jag tror, blifvit förspillda, derföre att man icke lemnat tillräcklig uppmärksamhet åt den vigtiga omständigheten, att då vår Svenske Konung, för att nyttja llr Lefre'ns ord, beklagligen icke förstår Svenska språket, följer deraf, att flan måste vara mera beroende af sina rådgifvare än Han annars skulle vara.
Det kan icke undfalla hvarken den höga personligheten sjelf eller någon Svensk man, att Han just derföre måste mera bero af sina rådgifvare, och att följaktligen resultatet af styrelseåtgärderna måste drabba rådgifvarne och icke Honom; hvaraf ytterligare följer, att det är örn Hans rådgifvare och icke Honom man talar, då man nämner Regeringen, hvilket likväl icke är så alt förstå, att man icke i alla fall talade om dem, och endast om dem; men då Konungen icke kan språket, så är det så mycket påtagligare, altman talar om rådgifvarne, hvilka förstå det.
Om R. o. Ad. behagat lemna uppmärksamhet åt denna omständighet, tror jag, att både denna och många andra discussioner kunnat blifva kortare.
Det måtte vara mycket tillfredsställande för den höga personligheten att få höra, huru Representationen bedömmer följderna af de råd
Han under 3o år fått mottaga; och jag tror, att en hvar, som vill gå redligt tillväga, bör gifva Honom denna historik af ärendet, som Hr von Hartmansdorff behagat kalla en recention af styrelsesättet.
Det är detsamma hvad det kallas, blott det är sanning; och om det är sanning, bör det stå qvar.
Det torde vara något sällsynt att få upp - Den aå November. 267
Lara förebråelse för det man är samvetsgrann i fråga om alt expediera II.
St:s beslut; men jag förbigår denna anmärkt], för att fästa Ståndets uppmärksamhet derpå , att om den discussion , som i afton förelupit, skulle utgöra norm för Utskts behandling af Irågan, så fruktar jag, alt sista villan blefve värre än den första.
, att det klefve nödvändigt att de värde ledamöter, hvilka framställt anmärkt]:!' mot expeditionen af den obestämda natur, att de påstått otjenliga ord och termer hafva blifvit nyttjade, utan att på annat sätt utmärka dem, än att uppläsa långa perioder, deri dessa termer förekomma, behagade bifoga ett lexicon eller ordbok, sorn innefattade de ord Utsk. finge använda, med uteslutande af dem, som kunna anses ohöflig» och således oanvändbara.
Erhålla vi en sådan af Ståndet fastställd ordbok till rättesnöre, så blefve saken ganska lätt, och då kunde Exped.Utskts samtlige ledamöter taga afsked och skrifvelsernas sammansättning öfverlemnas åt renskrifvare, under iakttagande af gifna föreskrifter; men utan alt vidare skämta med en så allvarsam sak, må jag dock på fullt allvar hemställa, om ej de herrar, som vilja att Exped.Utsk. skall uppsätta en annan skrifvelse, skulle finna det nödigt att sätta upp ett formligt concept i form af R. o. Ad:s gemensamma tanke, såsom uttryckande den rättelse
Ståndet anser nödig; ty annars blir det omöjligt alt efter den enes eller andres nu yttrade hugskott, hvilka naturligtvis huller om buller tagas till prot., men sedermera vid justeringen kunna blifva något helt annat, sammansätta en skrifvelse i concept, sådan att herrarne dermed kunna vara belåtne, ty derhän sträcker sig icke Utsk:s stilistiska förmåga, åtminstone finnes den icke hos undertecknad.
Jag anser att ett försök til! en genomgripande vederläggning af de värde ledamöters åsigter, hvilka yttrat sig mot Exped.Utsk:s förevar, förslag till rind. skrifvelse till K.
M. skulle, i stället för att utgöra cn discussion öfver sak, öfvergå till en disputationsact öfver rethoriken ; hvarföre jag inställer mitt bemödande att k unna åstadkomma någon slags ändring uti öfvertygelsen bos dem, hvilka med mig hysa stridiga åsigter; men då man satt i fråga, att individuella bildningsgraden inom detta
Hus skulle ådagaläggas genom visad större eller mindre beredvillighet att gå mina motståndares önskan till mötes i afseende på de förändringar man önskat uti ordställningen i delta förslag till und. skrifvelse, och då det alltid varit öfverensstämmande med mitt sinnelag att dömma på klara och bestämda fada: så fortfar jag att yrka, det förslaget till skrifvelsen må bifallas, på den grund, att jag, med den bildningsgrad och det begrepp om sjelfständighet och Representationens värdighet jag äger, icke kan finna att något uttryck eller något enda ord uti samma förslag är stridande mot hvad som vederbörligt är. aCS Den a3 Hoiember.
Cederström, Jacob: Likaså vigtigt det i min öfvertygelse är att en skrifvelse från R.
St. emanerar i delta ämne, hvilket alltsedan 180g utgjort ett tvistefrö emellan RiksSttn, lika angeläget är det att skrifvelsen blir enkel och tydlig, utan att föt lora i fullständighet, såvida ändamålet skall vinnas och sakens ytterligare fördröjande Undvikas.
Jag kan visserligen icke förmoda, alt R. o. Ad., eller något af de öfriga Stånden, skall vara missbelåtet dermed att skrifvelsen innefattar en fullständig historik af hvad sig i ämnet tilldragit anda sedan ur idog.
Det är naturligt, att en sådan historik bor finnas, men den bör vara klar, enkel och tydlig och icke invafd i långa fraser och berättelser om de olika beslut RiksSttn fallat vid olika riksdagar.