Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och hvad slutligen beträffar Utsk:s förslag i 8:de punkten, om bemyndigande för Fullmägtige i RiksgisKont. att kunna låta enskild Bankinrättning innehafva och i dess lånerörelse begagna de derstädes för Riksgis» Kont:s räkning eller till dess disposition insatta medel, så synes mig detta förslag vara lika litet antagligt, som det i lia punkten framställda om öfverlemnande i enskilda Bankinrättningars vård af Statens medel; och det har till och med ett ändå större lyte än det sednare, enär det åsyftar, att
Statsintraderne skulle tvärtemot både deras natur och ändamål, förvandlas till fonder för enskilta korporationers lånerörelse.
Det ifråga vide förslaget, betraktadt i sin helhet, innebär, efter mitt omdöme, sådana bestämmelser, hvilka, om de trädde i verket, skulle lemna herrsklystna Ständer ett kärkommet tillfälle att utvidga sin makt på Kronans bekostnad.
Vi minnas nogsamt huruledes vid 1840 års Riksdag, under öfverläggningen på detta rum om StatsUtskis Betänk, angide Statsregleringen, det öppet yttrades af 2:ne Utskisledamöter, att man genom de i detta Betänk, framställda förslag hade för afsigt, att, såsom orden föllo, göra Regeringen omöjlig för att tvinga Konungen till vissa eftergifter, som man på annat sätt af honom ej kunde vinna.
— Hvad som en gång skett kan återigen förnyas; och man akte sig för att fatta sådana beslut och vidtaga sådana förfoganden, som kunna i sina följder först tillskapa af Fullmägtige i BiksgisKont. en makt, som skulle kunna djerfvas att ställa sig i jemnbredd med Konungen, och sedan låta oss skåda en ny uplaga af den fordna s. k.
Frihetstidens allena maktägande Ständer.
Jag förkastar hvarje förslag som kan i ringaste mån innebära en svftning af dvlik beskaffenhet, emedan jag älskar att se en X H. ' 2 18 Den 2 December. stark Konungamakt, såsom ett bland de allra vigtigaste medlen att kunna befrämja landets säkerhet och välgång.
Och jag skulle derföre yrka afslag å Betänk, i fall ej den 7:de punkten, såsom med föga förändring intagen i Riksg:sKont:s nu gällande Reglemente, der den framdeles äfven måste qvarstå, för ett sådant afslag lade hinder i vägen, hvadan jag nödgas inskränka mitt yrkande dertill, att Betänk, måtte återremitteras.
Herr von Koch, Nils Sam.:
Förev:de Betänk, har, enligt min tanke, egentligen fått sin stora vigt i följd af den ställning, hvari handelsverlden för närvide sig befinner.
Hade det icke framkommit under denna period, skulle det sannolikt ej tilldragit sig den upmärksamhet, sorn man redan af de 2:ne gjorda anföranderne förnummit egnas detsamma, och hvilken upmärksamhet troligen är att förvänta äfven från de talare, som ytterligare hafva anmält sig.
Jag vill börja med den förklaring att jag anser oss vara StatsUtsk. tacksamhet skyldige (hvilken tacksamhet jag nu uttalar!) derföre att StatsUtsk. under denna period 'sökt utfinna något botemedel mot det onda som hemsöker oss.
Det är, mine Hrr, ganska lätt att sönderrifva, klandra och kriticera, men det är ingalunda lätt att inventera, konstruera och uprättbålla.
Jag förutskickar denna förklaring, då äfven jag har ganska väsentliga anmärkmr att framställa mot ifrågav:de Betänk., hvilket jag dock icke anser så i allo förkastligt som föregående talare funnit det.
Men som sagdt är, man bör vara tacksam derför att StatsUtsk. tagit ett initiativ för att bringa frågan till tals, för att betrakta om någonting i detta ögonblick är att åtgöra från det allmännas sida.
Då, såsom jag nämnde, jag tror att ämnet egentligen fått sin vigt i följd af de förhållanden, i hvilka vi nu äro försatta med anledn. af den s. k. handelskrisen, torde det måhända icke vara alldeles olämpligt att yttra några ord om denna kris.
Om man skall söka utfinna botemedel (och jag tror att det tillhör hvarje god medborgare att i ett ögonblick som detta anstränga sig för sådant ändamål, äfven med fara att de förslag han framlägger klandras och förkastas), anser jag att man här liksom vid andra tillfällen bör söka först utreda orsakerne till det onda.
Jag vill med några få ord visa, huru jag upfattat förhållandet.
Jag anser den kris hvaruti handelsverlden råkat, kunna ti i Isk rifvas dels vissa allmänna orsaker, som verkat på hela den handlande verlden, dels äfven några speciela, som verkat ensamt på vårt fädernesland.
Bland de allmänna orsakerna räknar jag i första rummet en ofantlig förbrukning af kapitaler genom dels de krigförande makterna, dels rustningar äfven af de neutrala.
Den andra orsaken är den, att man samtidigt med detta kapitalernas förbrukande utkastat stora förskoller lill industriella företag, hvilka ännu icke hunnit gifva någon afkomst, såsom t. ex. jernvägsbyggnader, väg- och fabriksanläggningar, åtskilliga byggnader och odlingar, som icke ännu blifvit fullbordade, m. fl. visserligen produktiva företag, men deraf man ännu icke åtnjutit produkten.
Den 3:dje orsaken anser jag ligga uti konstlade kreditbruk, som Pen 2 December, 19 på flera ställen förefunnits, och genom hvilka man sökt att upprätthålla och utvidga en rörelse längre än som bordt ske under en tid då kapitalerna till den grad förbrukats som nu skett.
Härigenom har man uppehållit krisens annalkande och gjort den värre när den slutligen kom.
Till dessa konstlade kreditbruk hänför jag sådano anstalter, som i andra länder bildat sig, t ex. »credit mobilier» i Frankrike och de amerikanska bankerna, hvilka verka utan all personlig ansvarighet och som derföre under den goda tiden förtjena mycket, men under den onda förlora allt förtroende då ingen man står bakom ordet, ingen ansvarig person finnes.
Bland de oriktiga kreditbruk hvarmed man uppehållit och förvärrat krisen är äfven blanlco-kredilen, hvarom man i dessa dagar hört så mycket talas.
Måhända kan det icke skada att säga några ord derom för den som icke är i tillfälle att på närmare håll betrakta huru dermed tillgår.
Jag tror att blanko-krediten icke i allmänhet bör så fördömas som man ofta hör ske.
Alla personer, som ligga i vidsträckt rörelse, måste hafva kredit på utländsk ort för tillfälliga behof, men också endast för tillfälliga behof.
När man börjar att använda denna inrättning, som endast är till för tillfälligt behof, såsom stående lån, då urartar den till missbruk och just detta missbruk har inrotat sig, Huru det inrotat sig, och kanske mer i Sverige än andra länder, kan man lätteligen förklara.
Blanko-krediten har i allmänhet kostat 2 å 3 proc. öfver vanlig diskonto på handelsplatser; när nu diskonton på de stora handels-marknaderne i London och Hamburg, med hvilka vi hafva att göra, upgår till 2 ä 3 proc., så blir diskont-räntan sammanlagd med öfrige kostnader endast 4, 5 ä 6 proc.
Derigenom förklaras huruledes, vid en sådan penningetillgång på de stora penningemarknaderne, affärsmän, som här hemma ofta betalt hos mäklare 6 ä 8 proc., hellre vändt sig till de hus i utlandet, der de fått penningar för 5 och 6 proc.; men de hafva härvid förbisett att räntan alltid tid efter annan dylika kriser som denna inträffat, att då diskontot stigit hastigt och häftigt på sådana ställen der den fått stiga, hvadan stor förlägenhet måste upkomma för den som begagnat blanko-krediten såsom ett stående lån.
På det viset förklaras äfven att personer som kunna vara ganska ordentliga, men blifvit förledda att under en tid då penningen endast kostade 5 ä 6 proc. begagna blanko-krediten, sedermera när diskontot stigit till 8 å 10 proc. och följaktligen sammanlagda räntan upgått till 11 ä 12 proc. blifvit alldeles ruinerade, emedan i vårt land sannolikt ingen rörelse kan afkasta tillräckligt för att uprätthålla en näringsidkare, som betalar så hög ränta.
Men jag tror rättvisan kräfva att i afs:de på dem, som begagnat dessa kreditbruk, göra en distinktion.
Jag har trott mig erfara att här finnes 2 klasser af personer, af hvilka den ena utgöres af sådana som endast sysselsätta sig med det slag af affärer, som kallas vexelrytteri och ibland varit agenter eller delägare uti de utländska hus på hvilka vexlar dragits.
Dessa lära vara objelpliga och det är enl. min tanke ett godt, som det onda hvilket inträffat kommer att föra med sig, att vår börs blir rensad från dessa parasitvexter.
Men 20 Den 2 December. det finnes äfven andra personer om hvilka man vet, som sagdt är, att de blifvit inledde att nyttja blanbo-krediten just under den tid då pengar på sådant sätt kunde fås billigare än här hemma och som under den goda konjunkturen förtjent vida mer på sin handel än de erlagt uti ränta, som hafva varit flitiga affärsmän och f. n. aga ganska betydliga öfverskott i varor och säkra papper öfver hvad deras förbindelser upgå till.
För dem gäller det nu endast att kunna honorera de tillbakakommande vexlarne, då annars deras varulager måste realiseras till ett jemförelsevis obetydligt värde mot hvad de kostat å marknaden.
Men det finnes äfven bland dessa lager betydligt förråd af spanmål och andra landtmanna-piodukter äfvensom af fabrikstillverkningar.
Naturligtvis kan ingen producent konkurrera med de försäljningar, som ske för konkursmassors räkning, då blir stoppning äfven uti den inhemska produktionen och detta kommer i sin ordning att verka på arbetare och arbetslöner.
Med ett ord, man kan icke förutse, hvart detta skall leda, såvida icke någon hjelp kan påfinnas för sådana personer som ännu äga betydliga öfverskott och således borde understödjas.
När jag sagt detta, tror jag mig också hafva påpekat att det finnes anledning för dem hvilka stå utom dessa förhållanden, -— så vida man kan stå utom dem, då väl ingen finnes, som icke har vänner eller bekanta hvilka drabbas af dem, — att det finnes en anledn. för hvarje fosterlandsvän att försöka sig i samma riktning som StatsUtsk., huruvida icke någonting kan och bör åtgöras för att bereda hjelp.
Sedan jag nu vidrört de allmänna orsakerna till handelskrisen, vill jag fästa upmärksamheten på dem som jag anser vara speciela för vårt land.
Jag tror att den penningekris som här f. n. egor rum, synes ganska naturlig, då jag uplyser att jag här i min hand håller ett utdrag af R.
Stms Banks Hufvudbok för de förflutne åren, som visar att sedelstocken under sista tiden blifvit till ett ganska betydligt belopp minskad.
Man inhemtar af Bankens bokslut den siste
December förledet år att de utelöpande Bankosedlarne vid 1856 års början utgjorde 39,450,000 Rdr Bko (jag kastar bort småsummorna) den 20 November detta år deremot endast 30,529,000 Rdr Bko.
Således cirka 9,000,000 Bko som R.
Stms Bank indragit af sina sedlar.
Dessutom hafva Bankens Depositioner nedgått från 14 till 51 mill.
Bko. Silfverfonden har undersamma tid blifvit förminskad från 34 mill. till 14 mill.
Då jag nämner att den metalliska fonden f. n. endast motsvarar 14 mill.
Bko, så anser jag mig böra äfven yttra, att jag för min del icke finner någon fara derigenom upstå för R.
Stms Bank, emedan den flere gånger förut varit mycket lägre.
Vid 1844 års början utgjorde dan endast 8 mill.
Rdr Bko.
Man finner således att en kolossal indragning af sedlar egt rum; icke mindre än 9 mill, på ett år och 11 månader.
Hvart hafva dessa tagit vägen?
För att förklara det, tror jag att man i första rummet måste söka orsaken i 1856 års missvext.
Efter flere års förlopp, under hvilka vi exporterat varor och inrättat allt derefter, inträffade 1856 en särdeles dålig skörd i mellersta Sverige.
Den var icke så liten Den 2 December. 21 till qvantiteten, men den vsr af beskaffenhet att icke kunna exporteras.
Dessutom blef skörden så sent färdig att ganska få, synnerligen jordbrukare som ville bereda sin jord för följande år, liunno aftröska innan den 15 Okt„, då bränvinsbränningen började.
De olyckliga bestämmelser som förra Riksdagen, oaktadt flere varnande röster då höjdes, blef antagen, dels att inskränka bränvinsbrSnningstiden till 2 månader, dels att börja den så tidigt eller den 15 O k t., visade under ett sådant år som 1856 sina högst förde r fl i g a följder, ty oaktadt alla lador voro fulla med skördar just af den beskaffenhet att de framför alla andra voro lämpliga att kastas i bränvinspannan, införskrefs här en ofantlig massa af utländskt, synnerligen Ryskt mjöl, hvilket förvandlades i bränvin.
Detta skulle betalas och har förmodligen blifvit det under innevide år.
Dessutom hade importen på sednare tiden kommit i stark fart.
Den fortgick, så att vi nu hafva alla magasiner fulla med varor till den grad, att man i närv:de stund knappast kan få hyra ett magasin i Stockholm för att göra ett uplag af landtmannaprodukter (hvarom jag sjelf nyligen har haft erfarenhet).
Dessutom hade värdet af vår export under samma år sjunkit, i synnerhet på trävaror.
Häraf upslod nu en brist som skullo betäckas och denna brist har till en del blifvit ersatt genotn utförande af silfver, till ett belopp af 20 mill.
Rdr Eko.
Ulen vi finna att detta belopp ändock på långt när icke räckt till; vi hafva nu uptäckt att ytterligare betäckningar för dessa differencer utgått genom begagnande af den utländska krediten.
Då nu på ömse sidor flere hus, som erhållit eller lemnat denna kredit blifvit ruinerade, har derigenom den ögonblickliga katastrofen inträffat.
Sådant ungefär har jag föreställt mig förhållandet vara och att dessa äro orsakerne till det onda torde man kanske kunna komma öfverens om.
Men hvad som är svårare att öfverensstämma uti är att finna botemedel.
Då jag nu i denna uplysta samling vågar framlägga några idéer i detta afs:de, anhåller jag på förhand om ursäkt, meri jag tager mig derjemte friheten förklara att ingen hellre än jag i detta fall emottager tillrättavisning, och ber att man icke måtte afskräckas från att söka utleta nödiga botemedel för alt använda ju förr desto hellre, ty detta är egentligen af vigt.
Jag ber om förlåtelse att då jag talade om finanskrisen, förbigick jag ett förhållande.
Jag hade påpekat att oriktiga kreditbruk isynnerhet med afs:de på de amerikanska bankerna varit en anledning till krisen, men jag borde då hafva nämnt att vi roed hänseende till det legisiativa icke hafva att förebrå oss något sådant fel.
Jag tror att våra kredit-inrättningar äro relativt väl inrättade; våra privatbanker stå i detta fall närmast de Skottska och jag vågar tili och med säga att de i visst afs:de till sin legala inrättning, framför dem hafva företräde.
Jag påstår derföre icke att de verka bättre, ty det beror på folkets vanor och förstånd att begagna krediten, och i det fallet äro vi oändligt underlägsna de försigtiga Skottarne, i sådant afs:de äro vi ett »trögt folk fullt af hetsigheter», men våra privatbankers organisation är så tillvida bättre att de icke blott lemna samma garantier som de Skottska bankerne af solidarisk ansvarig 22 Den 2 December. het och offentlig kontroll, utan de hafva dessutom deposition af medel i allmänt förvar.
Man har sett hvilken välgörande verkan den solidariska ansvarigheten, hvilken varit så mycket bestridd, haft i Skottland.
Det är bekant att af de Skottska bankerna, sorn alla med undantag af de äldsta äro solidariska, ett par i Glasgow nödgades inställa sina betalningar, hvilket skedde till följd af missbruk i förvaltningen, hvarigenom stora förluster drabbade isynnerhet den ena banken.
Hade nu dessa varit aktie-banker, är det sannolikt att ingen tagit dem under armarne, men nu vore de solidariskt ansvariga för sina förbindelser och följden blef att de 1- ägarne sammanträdde, tillsköt nya belopp, så att bankerne göra rätt för sig.
Ett vackert bruk som jag önskade bär vunne efterföljd är att under ett tillfälle sådant som detta då enskilde och allmänna inrättningar verkligen till en stor grad kunna vara beroende af allmänhetens förtroende, allmänheten ville gifva bevis derpå.
Exempel härutinnan har i dessa dagar gifvits oss från Skottland; der har under Hertigens af Hamilton ordförandeskap ett offentligt möte egt rum mellan de förnämsta personer i Skottland, hvilka alla förklarat att de hyste ett fullkomligt förtroende till alla privatbanker i Skottland; och af Glasgows köpmän, olika många andra i detta fall, hafva, icke mindre än 330 firmor, offentligen förklarat att de mottaga alla dessa bankers sedlar.
Det är sådana åtgärder, hvilka ligga inom den enskilda omtänksamhetens område, det är denna »public spirit», som jag tager mig friheten hänvisa till såsom varande helsosam äfven i vårt land.
Jag säger detta så mycket hellre som jag tror att dessa inrättningar kunna och böra hjelpa sig sjelfva, och när jag öfvergår till Betänk., kommer jag att förklara mig emot all inblandning af Slaten med Privatbankerna.
För att nu återkomma till frågan i sin helhet, så tror jag att botemedlet måslo sökas på samma väg hvarifrån det onda kommit.
Kapitaler hafva blifvit förstörda, kapitaler måste återsamlas, men detta sednare kan endast ske genom arbete och sparsamhet; genom att införa litet och sälja mycket under några år, samt äfvenledes förfara varsamt med alla både allmänna och enskilda företag, hvilka icke på längre tid lemna någon afkastning.
De ihåliga kredit-anstalterne få lof att ramla, sådana hafva vi såsom jag nyss sagt icke här; men hvad som här är ihåligt måste också ramla och dertill hänför jag den missbrukade blancokrediten, missbrukad af sådana personer som sakna fonder och derföre förgäfves bemöda sig att uprätthålla densamma.
Om nu någon hjelp skulle kunna beredas åt personer, som verkligen böra hjelpas, tror jag att några allmänna grundsatser böra följas med afs:de på försträckningarne.
Bland dessa är att rekommendera varubelåning, på det varuvärdet icke må allt för hastigt falla, hvilket skulle medföra stora olyckor icke allenast för den nuvarande innehafvaren af dessa varor utan äfven alla andra, som äro förbrukare.
Yarubelåningen är någonting hvarpå hvarje penningeverk bör söka använda sina medel.
En annan omständighet torde man äfven böra upmärksamma, nemi. att man, under sådana tider som denna med den Den 2 D ecember.
23 benägenhet som si ] fre t har att utgå, bör akta sig att lemna försträckningar åt sådana personer som sysselsätta sig med silfverexport såsom handelsaffär.
Detta kan naturligtvis icke blifva föremål för något legislativt stadgande, men det är en grundsats som banken förmår ensam iakttaga, isynnerhet som det blifvit sagdt att de som sysselsätta sig med denna trafik vetat så begå, att R.
St:rs Bank, som måste gå alla lagliga vägar med afs:de på angifvandet af de varor som skickas på fartyg, assurans m, m., ligger betydligt under de enskilde.
Det är mig sagdt att de kunna transportera en silfverspecie för sk. mellan Hamburg och Stockholm, då det kostar R.
Stms Bank nära 2 sk.
En omständighet, som äfven torde böra tagas i betraktande, är, huruvida icke räntan för Riksbanken och andra banker möjligen under innevarande Riksdag skulle kunna för vissa fall frigifvas.
Detta är dock en ganska ömtålig fråga, då vi redan under denna Riksdag förkastat frågan om räntans frigifvande, hvilket kanske mången nu ångrar; i detta nu förbjuda oss således våra former att återkomma till densamma i sin helhet, men det torde vara möjligt alt exceptionella förhållanden skulle under denna Riksdag kunna leda till frågans partiska uptagande ånyo.
Jag framlägger denna tanke till sakkunniga mäns ompröfvande, ty det torde vara af vigt att så skedde, emedan eljest silfret blefve ytterst svårt att bibehålla, allraheldst då andra banker höjt sin diskont till 8 proc.
Efter denna digression och de vidlyftiga anmärkmr som dels blifvit dels förmodligen framdeles blifva afgifne, skall jag i afs:de på de mera speciela anmärkmne' mot förevtde Betänk, fatta mig helt kort.
Dessa anmärknir äro isynnerhet formela.
Jag tror att StatsUtsk., hvars välmening jag erkänner, skulle hafva handlat bättre om Utsk. icke sammanblandat sådana frågor som gerna kunnat behandlas särskildt. 1 detta Betänk, äro nemi. hopblandade frågan om sättet för utlåningar från Riksg:sKont. hvilken innehålles i den 7:de punkten, och hvarom utan tvifvel R.
St:r ega att ensamt besluta samt några andra frågor om hvilka icke, enligt mitt förmenande, på sätt StatsUtsk. antagit, det tillhör R.
St:r ensamt att besluta.
Föregående talare har redan gjort anmärkn. mot slutet af detta Betänk., hvilket lyder så: »På det att de beslut och sladganden som i anledn. af StalsUtslcs nu gjorda framställning varda utaf R.
St:r meddelade och bos K. M. i underd:het anmälda, måtte så snart som möjligt kunna tillämpas, torde Utsk., som naturligtvis kommer att införa desamma i förslaget till Riksg:sKont:s nya reglemente, tillika få sig updraget att, för dessa besluts och stadgandens behöriga iakttagande under tiden intill dess sagde reglemente kan utfärdas derom särskildt underrätta Fullmäktige i Riksg:sKont.»; men Betänk, innehåller, som förut vidlyftigt blifvit påpekadt, åtskilliga föreskrifter för StatsKont. och andra förvaltande myndigheter, som stå under Konungens lydnad, och öfver hvilka R.
St:r icke ega att ensamt besluta.
Det som härmed åsyftas och som i sig sjelf är godt att nemi. man skulle åt rörelsen öfverlemna de penningar, hvilka genom upbörden influtit, kan vinnas på annat sätt, ifall någonting i detta afs:de är att önska, nemi. genom en 24 De» 2 December. underd. skrifvelse till K.
M. med anhållan att K.
M. täcktes vidtaga åtgärder i denna riktning; och jag hyser icke något tvifvel att ju icke Regeringen i detta hänseende skall göra hvad på densamma kunde ankomma och som är med det allmännas rätt och säkerhet öfverensstämmande.
Jag tror således att allt som innehålles i dessa punkter, med undantag af den 7:de, kunnat på så beskaffadt summariskt sätt affärdas i önskningsväg, men att 7:de punkten ang:de sättet för utlåningarne, om hvilket R.
St:r ega ensamt besluta, bör härifrån afskiljas.
Beträffande denna punkt så anser jag att man icke häri bör inblanda »upbördsmedlen».
Deremot hafva redan gjorts och komma troligen vidare anmärkn:r att göras; och jag tror det vore lämpligare om punkten i st. f. att lyda så »de till RiksgrsKont. influtna upbördsmedel eller aflemnade behållningar samt detta verks öfriga kontanta tillgångar skola, såvidt och så länge de icke behöfva användas etc.» ändrades till »Riksg:sKont:s kontanta tillgångar skola, såvidt och så länge de icke behöfva användas etc.»
Derpå följa föreskrifter, som afse alt lätta något på de tunga reglementariska förskrifter, som nu hvila på RiksgisKont., och jag anser äfven att punkten bör vara redigerad i denna riktning, ålen jag vill icke uppehålla mig vid några specialiteter.
På det man icke måtte inbilla sig att meningen vore att taga Privatbankerne eller andre enskilde inrättningar särskildt under armarne, tror jag man endast bör meddela sådana generela föreskrifter, att såväl dessa inrättningar som andra och alla enskilda personer, hvilka bjuda sådan säkerhet, som pröfvas vara fullt tillräcklig, kunde erhålla medel såsom låntagare.
Huruvida man hos Fullmäktige bör söka inskärpa de grundsatser i afs:de på utlåningen som jag tagit mig friheten upstälia, derom vili jag icke yttra mig, heldst R.
St:r böra hysa förtroende till sina Fullmäktige; och med afs:de på Statens väl tror jag det vara ohelsosamt att allt för mycket reglementera.
Bättre vore att endast antyda, hvilket dessa Hrr äfven böra inse, alt då lån sökas vare sig af Filial- och Privatbanker eller af sådane personer eller korporationer, som önska meddela varubelåning eller kreditiver till idkare af jordbruk, bergsbruk eller fabriker, sådana lån helst böra lemnäs, under den brydsamma tid, som nu förestår för näringarne, förutsättandes likväl att fullkomlig säkerhet ställes.
Efter det långa anförande jag nu haft, och då flere andra talare anmält sig, vill jag icke uppehålla R o. Ad. utan anhåller endast att Betänk, måtte till StatsUtsk. återremitteras.
Förev:de förslag ifrån StatsUtsk. anger såsom sitt syftemål den allmänna rörelsens underhjelpande, och jag är fullt öfvertygad om att det icke finnes någon, som ej till sitt fulla värde upskattar så väl vigten af detta syftemål som den goda afsigten med förslagets framställande.
Åtminstone får jag förklara att jag för min del i detta afs;de gör full rättvisa åt Utsk., men på samma gång jag det gör kan jag likväl icke såsom en föregående talare, hembära Utsk. min tacksamhet, eller yttra min glädje öfver denna åtgärd, dels derföre att jag I>eii 2 December. mäste i dess helhet ogilla förslaget såsom varande enligt min åsigt i vissa fall onödigt och i andra bestämdt skadligt, dels emedan härigenom lätt kan väckas oro i sinnena och föreställningar om faror vida större än de i sjelfva verket äro.