Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den i5 Augusti f. ra. det i afseende på lappningen går så till, att i capotter erfordras för att lappa den 3:dje, som likväl icke blir duglig.
Jag har äfven erfarenhet af, att bevärcsmanskapet är synnerligen angeläget om att få de bästa persedlarna, och att de, sorn få de sämsta, blifva ledsna och modfällda.
Mig synes skäligt, att de blifva lika val klädda med den indelta soldaten, och jag förenar mig på dessa grunder med dsm, som instämma uti Frih.
Palmstjernas tillstyrkande.
Hr d’Or chim ont, Wilh.
Albert, förenade sig med Hrr Möllerhjelm och af Dalström. H. Ex. Hr Gr. Brahe, Magn.i Jag får börja med att i allt förena mig uti Hr Möllerhjelms yttrande.
Jag anser det icke vara lämpligt alt här framställa det bedröfliga skick , hvaruti beklädnaden för beväringen inom hela Riket sig befinner.
Jag skulle deröfver kunna uppdraga den mörkaste tafla; men utom det att jag icke finner sådant här lämpligt, anser jag det äfven öfverflödigt, emedan jag tror, att det ej finnes någon af R. o. Ad:s ledamöter, som icke tagit kännedom om och behjertat förhållandet.
Jag har således i saken intet att tillägga, utan får blott fästa uppmärksamheten på nödvändigheten att förekomma de olägenheter, som kunna uppstå genom beviljandet af det anslag, sorn af åtskilliga reservanter af PresteSt. och äfven af R. o. Ad. blifvit yrkadt.
För öfrigt skall jag nu i korthet till besvarande upptaga några här vid denna discussion framställda anmärkningar. i\Ian har bland annat yttrat sin fägnad deröfver, att Styrelsen ”nedprutat” sina pretentioner från 90,000 till 54,ooo r:dr.
Mig är det icke bekant, att någon nedprutning från Styrelsens sida ägt rum; men väl har jag hört, att vid discussionen inom StatsUtsk. åtskilliga ledamöter ansett den begärda anslagssumman böra nedsättas till det belopp, som af reservanterna blifvit föreslaget.
Om äfven Styrelsen skulle medgifva denna nedsättning såsom en följd af de bristande tillgångar, som ständigt inom Representationen uppgifvas såsom skäl för alla afsiag, tror jag dock, att Styrelsen aldrig kan medgifva, att det förminskade beloppet är tillräckligt för att uppfylla det med det äskade anslaget afsedda ändamål.
Då StatsUtsk. börjat med att förklara, att inga medel finnas, är det ock klart, att man måste uppskjuta med fyllandet af de behof, för hvilka de beviljade medlen blifva otillräckliga, utan att man genom medgifvande af detta uppskof kan hafva medgifvit, att den till ett mindre belopp beviljade summan är tillräcklig för allt, som afsågs med hela den begärda.
Här har äfven blifvit sagdt, att de vid sistförflutna riksdag för arme'ens materiel beviljade 70,000 r:dr för hvarje år egentligen afsågos för beklädnaden, för afhjelpande af hvars brister de skulle varit Jillräckliga.
Men dessa medel anslogos iske Den i5 Augusti f. m. 9 icke blott för Utredriingsdepartementet, utan för 3:dje hufvudtiteln i allmänhet, att fördelas till bestridande af utgifterna för alla KrigsCollegii departeinenter.
Medlen äro således använda för försvarsverket i allmänhet, men ingalunda ensamt till iståndsättande af beväringens beklädnad.
Äfven har yttrats, att när man anser sig behöfva anslag, bör man icke undanhålla upplysningar, huru redan beviljade äro använda.
Jag kan icke finna, att någon upplysning blifvit undanhållen, då hvar och en, som sådant åstundan, kan uti K.
KrigsColkm göra sig underrättad, huru såväl de 70,000 rtdr som andra militära anslag blifvit disponerade.
Ilar har äfven blifvit framställd en alldeles ny sats, den nemi., att krigets utgång icke berodde på beklädnaden.
Denna sats är åtminstone för mig så främmande och så oförklarlig, att jag icke anser mig böra eller kunna till svaromål 11 Dptaga den.
Vidare har det sagts, att beväringens beklädnad kunde vara mindre kostsam.
Jag tror, ätt ändamålet, beväringens införlifvande med indelta armeen, skulle förfelas, om beväringen icke vore beklädd lika med denna arme.
Dessutom hafva vi redan af Hr Möllerhjelm erhållit upplysningar derom, att beklädnaden icke blott är bristfällig, utan äfven otillräcklig.
En beväringsclass utgör omkring i5,ooo man, och antalet munderingar, som finnas att tillgå, är circa 7000; således felas munderingar för mer än hälften af den styrka, som enligt beväringslagen bör öfvas.
Då beklädnaden varit i bruk alltsedan år i8i4, kan hvar och en lätteligen inse beskaffenheten af densamma.
I brist af uniformer måste således beväringen antingen blifva oexercerad, eller ock gå med egna kläder, i hvilket sednare fall dock anslag erfordras för att ersätta slitningen af dessa kläder.
Äfvenledes har man sagt, att ännu oanvända medel af de vid förra riksdagen beviljade anslag kunde användas för beväringens beklädande, och att man ej borde begära nya anslag, förrän de ännu i behåll varande beloppen blifvit använda.
Talaren lärer icke påminna sig, att berörde anslag, enligt R.
St:s dervid fästade förbehåll, icke få användas för fyllandet af de årliga behofven, utan till uppköp af materialier för reservförrådets complettering; de hafva följaktligen icke, utan att gå emot Ständernas beslut, kunnat användas till beväringens exercisbeklädnad, hvilket visserligen i annat fall kunnat ske.
Jag har icke vidare att tillägga till hvad Hr Möllerhjelm yttrat, och med hvilken jag förenar mig, utan anhåller om propos. på afslag å Utskrs tillstyrkande, samt att ett anslag af 54,000 r:dr må beviljas.
Frih. Adlercreutz, Gust.
Magn.:
Jag har en alltför obehaglig hågkomst af den verkan, som en iförmultnad 12 H. a 10 Den 15 Augusti f. ra. materiel liar på en arme.
Jag förenar mig derföre uti Riksd.- fullm.
Wiklunds reservation och tillstyrker afslag å Utsk:s förslag, men bifall till K. M:s propos. i sin helhet.
Mitt förslag till besparing genom begagnAdet lill armedens beklädnad af oöfverskuret i stället för öfverskuret kläde och genom gevärens brungöring säger Utsk. sig icke hafva kunnat vidröra af brist på tillförlitlig kännedom i dylika detailförhållanden.
Jag måste verkligen beundra denna StalsUtsk:s blygsamhet att icke tilltro sig kunna bedöma sådana detailförhållanden, som måste falla en hvar i ögonen.
I afseende på klädet behöfver man blott veta, huru öfverskärningen deraf tillgår, för alt inse hushållningen af att begagna det oöfverskuret; ty då till öfverskärningen fordras, att luggen först uppkardas ända till tråden och derefter med sax afskafves, måste det falla hvar och en klart, att en större del af klädets varaktighet derigenom går förlorad.
Flera klädesfabrikörer hafva försäkrat mig, att klädet genom öfverskärningen förlorar 2.5 proc. i varaktighet.
Dessutom ökas klädets kostnad icke blott genom sjelfva öfverskärningen, utan äfven derigenom, att det för öfverskärningens skull måste gå en gång mer genom kypen.
Utsk. har sagt, att min uppgift blifvit besvarad och vederlagd.
Men det kan icke vederläggas, att detta kläde skall blifva för armeen lika nyttigt oell nyttigare, än det öfverskurna; ty det mäste blifva icke blott starkare, utan äfven varmare, hvilket jag förmodar vara en väsendtlig del af hvad som åsyftas med beklädnaden.
Enahanda är förhållandet med gevärens brungöring.
Man ser nu, att gevärens varaktighet icke calculeras på mer än i5 å 20 år.
Jag har efterfrågat, huru ofta de sönderskrufvas, och man bär sagt mig, att det sker hvarannan eller hvar tredje dag.
Ifuru länge skola de då kunna hålla?
Man ser jagtgevär kunna hålla i 100 år blott derföre, att de icke så ofta behöfva sönderskrufvas och rengöras.
Om gevären blott blefvo dubbelt sa varaktiga, som de nu äro, skulle derigenom vinnas en besparing af 100,000 r:dr årligen.—
För att återkomma till klädet, är jag visserligen icke bland dem, som anse arme'ens beklädnad likgiltig för krigstillfälien: tvärtom tror jag, att beklädnaden har stort inflytande på aromens brukbarhet; men denna brukbarhet anser jag icke bero på klädets mer eller mindre glans.
Men att i allt fall det oöfverskurna klädet ingalunda till utseendet är motbjudande, derom öfvertygas man genom att betrakta öfverskuret kläde på motsidan.
Af dessa skäl, och då jag icke kan föreställa mig, att vår arme' skulle lida något genom efterföljandet af den Engelska arme'ens exempel att beklädas med oöfverskuret kläde, kan jag, innan dessa besparingar blifvit iakttagna, icke medgifva någon förhöjning af anslagen, utan tillstyrker bifall å utlåt, i denna punkt.
Den i5 Augusti f. m. 11 Gr. Horn, Claes Fredr..’
Jag har redan åtskilliga gånger under denna riksdag gifvit min öfvertygelse tillkänna arn att nationens skyldighet att göra allt för beväringssystemets ändamålsenliga ordnande.
Jag tror det vara håde militäriskt och politiskt orätt att vanvårda denna trupp i näsrot fall.
Man gör det mycket, då man tvingar dessa ynglingar att pådraga munderingar, genom hvilka de, i jemnförelse med gamla truppen icke kunna annat, än anse sig demoraliserade.
Jag har sett munderingar, sorn verkligen förvånat mig.
Då man för den anvärfda truppen, som icke förtjenar att sättas framför beväringen, gör så mycket, att för densamma finnas 3-dub.bla munderingar, förefaller det mig besynnerligt, att icke krigsadministrationen fordrar såsom ett oeftergifligt behof, att man skall lemna allt, hvad man kan, för beväringen.
Jag har inom mig hyst den öfvertygelse, att det vore ändamålsenligt att öfvergå till det system, sam StatsUtsk. omfattat, att befordra en nalionaldrägt, hvaruti beväringen skulle vara klädd både utom och inom tjensten.
Men det låter sig icke göra, så tänge man har en anvärfd arme utom beväringen; ty om man, med bibehållande af en drägt för den sednare och en annan för beväringen, ville sammanslå dem i tjenstgöringen, hemställer jag, om icke det skulle medföra en delad esprit inom truppen.
Jag kan således icke tillstyrka att öfvergå till detta system utan i sin helhet; men jag kan icke hoppas, att denna åsigt skall göra sig gällande i anseende till den splittring, som jag finner för närvarande äga rum inom vår militära administration.
Jag har tagit kännedom om våra förråd; jag har dervid öfvertygat mig om det förträffliga skick, hvaruti de befinnas, och jag iakttager tillfället för att frambära min gärd af högaktning och tacksamhet för den chef, sora kunnat uppbringa dem till den höjd, hvaruti jag funnit dem och som vida öfvergick min förmodan.
De underhållas med en soin, som är tillfredsställande.
Förråden af kläde anser jag icke behöfva ökas, utan tvärtom till en del kunna användas för beväringens behof.
Skulle likväl krigsadministrationens chefer anse dem böra underhållas, sådana de äro, för arraeens behof, måste nödvändigt ett anslag beviljas för beväringens beklädnad, för hvilket ändamål jag derföre, lika med reservanterna, tillstyrker ett anslag af 54,ooo r:dr, emedan jag anser detta behof så oeftergifligen vigtigt, att jag icke kan undandraga mig att med min röst understödja dess fyllande.
Hr Lefren, Joh. Pehr: Gr.
Horn har hufvudsakligen yttrat, hvad jag ämnade säga.
Jag har således icke annat att tillägga, än ett svar på ett yttrande här, hvilket II.
Brahe visserligen upptagit, men icke närmare förklarat, nemi. att krigets utgång icke skulle bero af truppens beklädnad.
Jag har haft den olyckan att öfver - 12 Den i5 Augusti f. m. lefva 1808 års exempel i detta hänseende.
Jag har haft tillfälle att på nära håll se den rysligaste verkan af efterlåtenhet i fråga om truppens beklädnad.
Jag vågar bestämdt säga, att af de 28,000 man landtvärnsynglingar, som då utskrefvos och hvaraf omkring i5,ooo återkommo till fäderneslandet, åtminstone |:delar af de föregångna hafva förgåtts af brist på beklädnad.
Jag har sett dem återkomma från fälttåget sent på hösten i Decemb. månad, då kölden likväl icke var mer än 5 å 6 grader; jag såg då lik och lefvande sammanfrusna af brist på kläder.
Den, som sett sådana ohyggligheter, kan icke undgå att ifra för ett annat system.
Vi hafva icke rättighet att neka beväringsynglingarna, hvad de lagligen kunna fordra såsom vilkor för beväringens inrättande.
Vi må tacka Gud, att den lugna anda råder i vårt land, som alltid hedrat Svensken, men vi skola icke sätta ynglingarnas tålamod på prof; man får icke vanvårda deras lagliga rättigheter.
Det gränsar nästan till hat alt icke afse deras rättmätiga fordringar i detta fall.
De måste beklädas lika med indelta soldaten; det är deras rätt.
Det är skam för Riket, att landets blomma, på hvilken vårt lands försvar kommer att bero, skall så handteras, att de icke kunna annat än hafva missaktning för den vård, som de äldre gifva åt de yngre.
Då fienden kommer och fråga blir att föra bajonetterna, är det för sent att tänka på att upphjelpa, hvad som blifvit försummadt.
Jag tillstyrker derföre bifall till K.
M:s propos. utan afprutning.
Jag har haft nåden att sitta i committe'en för beredande af sådana ärender som det, hvarför ifrågavar. anslag erfordras.
Jag har dervid alltid yrkat, att man borde gå fram med hela behofvet ^ch icke afpruta en skilling.
Horn har påstått, och jag påstår detsamma, att Styrelsen bör såsom ett oeftergiflig! behof yrka, hvad sora erfordras för beväringen.
Jag tillstyrker bifall till hvad som begäres, under förklaring, grundad på min erfarenhet i dessa ärender, att detta belopp likväl är otillräckligt för det afsedda ändamålet.
Ehuru jag visserligen finner, då så många uppstigit mot mig, att jag skall blifva öfverröstad i den votering, som möjligen kan komma att äga rum i denna fråga, får jag dock förklara, att jag af de skäl, jag hört från motsidan, icke kunnat öfvertygas, ätt jag i någon väsendtlig del af mitt anförande misstagit mig.
Det är blott för att till prot. reservera min vederläggning af dessa skäl, som jag nu begärt ordet.
Här har blifvit sagdt, att Styrelsen icke gjort någon nedprutning af sitt begärda anslag.
Jag misstager mig säkert icke deruti, att det är Hr GeneralAdjutanten för armeen, som uppgjort förslag öfver hvad sora i närvarande fall fordras, och att den K. proposm grundar sig på Hr General Adjutantens förslag.
Men när nu Hr GeneralAdjutanten åtnöjt sig med att yrka ett nedsatt anslag, Den i5 Augusti f. m. i3 och Hi' Gen.Adjutanten i detta fall måste anses representera Styrelsen, följer ju deraf, att Styrelsen nedsatt sina anspråk.
Det är äfven sagd t, att om representanten önskade upplysning, huru medlen användas, kunde han derom vända sig till K.
Krigscollrm.
Detta tror jag likväl icke vara representantens pligt, när vi hafva ett StatsUtsk., hvilket för
Representationen bör framlägga förhållandet i öfverensstämmelse med de handlingar, Utsk. har att tillgå.
Jag kan således icke frångå, alt det är en brist i Utskts utlåt., att deruti icke blifvit redogjordt för sättet, huru medlen blifvit använda.
StatsUtsk. har såsom grund för sitt afstyrkande anfört, att R.
St. vid förra riksdagen till fullo anvisade, hvad som för ifrågavar. behof då äskades.
Det synes mig icke hafva behöfts stort förutseende, för att äfven vid förra riksdagen bafva förutsett de stora behof, som 1111 yppat sig.
Jag är öfvertygad, att om Styrelsen vid sista riksdagen mera ärligt uppgifvit behofven, Representationen fästat uppmärksamhet dervid.
Men att vid ena riksdagen säga: nu hafva vi nog, och vid en kommande säga: vi behöfva två, tre gånger så mycket, det synes mig bevisa, att krigsadministrätionen handlar utan plan.
Det vitsord, en värd ledamot, för hvars opinion jag hyser mycken aktning, lemnat om våra förråds tillstånd, hindrar mig icke att yrka, att, då Regeringen har 600,000 r:dr oanvända af sista riksdagens anslag för utrednings-departementets behof, beväringens beklädnad dermed kan och bör fyllas, och i det fallet är jag ense med Gr.
Horn, att beväringens behof bör stå framför andra.
Men då jag påstått, att krigets utgång icke berodde på armeeos beklädnad, förundrar det mig högligen, att jag i detta påstående af tvenne talare blifvit mött med en vederläggning, sorn förutsätter, att jag skulle yttra mig, snart sagdt, utan sundt förstånd; ty att armeen skall hafva kläder lärer väl jag, likasom hvar och en annan menniska begripa.
Derom var icke fråga, utan fråga var om uniformer och graun utstyrsel; och det var sådant, som jag ansåg obehöflig t och mindre vigtigt för krigets resultat, visst icke, att menniskorna skola hafva kläder på sig.
Det har blifvit sagdt, att de ännu oanvända 600,000 r:dr af det vid förra riksdagen beviljade extra anslag icke kunnat, utan att R.
St:s föreskrift öfverskrides, disponeras för ifrågavar. behof, emedan det sednare är ett årligt behof, då deremot extra medlen äro beräknade för reservförråden.
Jag frågar likväl, om ett behof af i5 ä 20,000 munderingar för beväringen, hvilka munderingar, om de göras på en gång och begagnas blott några veckor om året, kunna vara 20 å 3o år, kan kallas årligt?
Styrelsen hade således utan scrupler kunnat anvisa en del af förenämnde medel för ifrågavar. behof.
Men då jag ser, att medel icke fattas för uniformsförändringar; ,då jag ser, alt man har medel alt spöka ut en hop rangregemeuter med allt möjligt prål, kan jag >4 Den i5 Augusti f. m. icke annat än instämma med Gr.
Horn uti förundran öfver den öfverklagade bristen på medel.
54,ooo r:dr kunde tagas från Lifgardet till häst, utan att Sveriges ära eller försvar derigenom skulle lida.
Behofvet kan vara gifvet, anslaget kan finnas nödvändigt; men hvad jag påstår, är det, att så länge man icke hushållar med hvad man har, man icke bör erhålla mera.
När det ligger för en hvar öppet, att indragningar kunna äga rum på andra håll, tillstår jag, att det är för min känsla såsom representant motbjudande att höra, att man klagar öfver, att kläder saknas för vår beväring, att blomman af vår ungdom skall hlifva missnöjd öfver att se sig vanvårdad.
Från denna synpunkt har jag bestridt dessa anslag och kommer att bestrida alla, som kunna fyllas genom hushållning på andra; och om vi icke utgå från den synpunkten att genom vägran af anslag, äfven någon gång för nödvändiga behof, tvinga Regeringen att använda hushållp:->g, finna vi aldrig någon gräns för ökade skatter.
Vi hatva pest och farsot i landet; och jag hemställer, om tidpunkten då är inne att göra tillökningar på ett håll, utan att indraga på ett annat.
Man har äfven en tillgång i gamla passevolancefonden af nära 3oo,ooo r:dr; jag hemställer, om det är Ioyalt att icke deraf använda, hvad som för ett så angeläget och med denna fond så näragemenskap ägande behof erfordras.
Man har talat om Representationens niskhet.
Jag tror, att Representationen hitintills varit alltför frikostig, och att det just är denna frikostighet, som nödgar Representationen att numera göra inskränkningar.
Jag tror det vara en grundsats, som kau tillämpas på alla Styrelser, att man icke skall gifva Regeringen mer, än den oundgängligen behöfver, och att man strängt skall tillämpa denna grundsats.
Man må hafva förtroende till sin Styrelse eller icke, hvad dess hushållning med statens medel angår, så är det en säker sats, att ju mer hon får, ju mer vill hon hafva.
Jag bestrider visserligen ej, att sjelfva behofvet existerar; men jag vill söka dess fyllande från andra källor, än ökade skattebördor.
Jag kan icke neka, att det är med smärta jag finner, att Gr.
Horn tillstyrker anslaget.
Då jag icke kan annat än gilla premisserna uti Hr Gr:s yttrande, kan jag likväl icke förlika mig med conclusionen, som stadnar i ett tillstyrkande.
Jag står ensam om min mening; men jag har icke kunnat hindra mig att öppet uttala densamma såsom min enskilda öfvertygelse, deruti jag icke funnit mig vederlagd, ehuru jag ser, att jag kommer att stadna i en sådan minoritet, att jag nödgas åtnöja mig med min reservation.
Jag har under de föregående öfverläggningarna om utgiftsstaterna icke yttrat mig, eller med min röst bi träd t de personella anslag, som blifvit beviljade, icke af det skäl, att jag betviflar nödvändigheten Den 15 Augusti f. m. i5 deraf, ty derom har jag varit fullkomligen öfvertygad, äfvensom jag sett med hvad noggrannhet förslagen blifvit uppgjorda; icke heller derföre, att jag betviflade, att de kunde utgå utan känbert ökad börda för nationen, ty jag har sett, huru klokt man beräknat statens inkomstkällor; utan orsaken har varit den, att, då jag ansåg sannolikt, att icke alla behof kunde uppfyllas, jag trodde, att man borde spara sina krafter för de oundgängligare behofven, nemi. försvarsverkets iståndsättande.
I afseende på ingressen till den siste värde talarens första yttrande an£r jag mig böra göra rättvisa åt den loyaute', som militära ledamöter inom detta hus iakttagit; ty huru starkt behofvet må vara i afseende på de personella anslagen, har dock ingen yrkat något i den vägen.
För öfrigt kan jag icke annat än högligen ogilla den satsen, att StatsUtsk. för Representationen bort framlägga fullständigt förslag äfven öfver reservförråden.
Jag öfvergå!’ nu till ett annat amne, deruti jag väl är förekommen af Hr Lefren, men som jag dock ber att få upptaga.
Hr Dalman yttrade, att krigets utgång icke beror på antalet af capotter eller på beklädnaden i allmänhet, och att beklädnaden står sist bland de militära behofven, emedan den lättast kan anskaffas.
I detta afseende får jag, lika med Ilr Lefre'n, erinra om 1808.
Jag var då ung, men jag hade tillfälle att se förhållandet med manskapets beklädnad, då en af mina nära anhöriga fick befäl öfver en landtvärnsbrigad.
Ilan gjorde hemställan om beklädnad, som likväl icke erhölls.
Redan i Augusti månad såg jag landtvärnsmanskapet gå i egna trasiga kläder, och ehuru |delar af hela landtvärnsstyrkan utdog, hade icke -jgdel deraf varit i beröring med fienden.
Kläder beställdes visserligen från England, men hunno icke blifva färdiga, förrän större delen af manskapet utdöd t, hvilket äfven var förhållandet med de beklädnader, som beställdes inom provinserna.
Det torde således icke vara så lätt att i hast anskaffa kläder i behofvets stund, hvarföre man torde böra vara omtänkt derpå, förrän behofvet inträffar, synnerligast som kläderna skola blifva dyrare i samma mån, som behofvet är större och fordrar mera skyndsamhet.
Af sådana anledningar, och då den utredning, som vid sista riksdag verkställdes i afseende på arme'ens behof, visade, att de brister, som icke kunna ersättas af de vanliga anslagen, hade tillkommit genom den brist, som måste uppstå genom den afprutning, som vid hvarje riksdag ifrån 1809 ägt rum i Regeringens fordringar, kan jag icke annat än tillstyrka bifall till de i den K. propos. begärda 90,000 r:dr. Frih. Boye, Ludv.:
Horn, utber jag mig blott att få tillägga några ord.
Vid föregående riksdagar och äfven vid denna har den grundsats blifvit antagen, till hvilken äfven jag bekänner mig, att
Sveriges yttre försvar egentligen livilar på bevär:ssystemet. i6
Den i5 Augusti f. m.
Jag hav då äfven vant mig vid den tanken, att det, i stället för alt vanvårdas, bör på allt salt vidmagthållas.
Men huru missvårdar man det icke, då man synes liknöjd för möjligheten att blottställa beväringen för det fordna landtvärnets rysliga öde, att frysa ihjäl, och då man likasom tvingar det till modlöshet.
Frih. baab har, med sin militära ljenstrpanna-erfarenhet, erinrat oss om vigten af det intryck, ynglingen erfar vid sitt första inträde på den militära banan, huru modlös ynglingen blir, om han, vid första inträdet på soldatbanan, skall kläda sig i trasor.
Jag anser, med flera ledamöter som här yttrat sig derom, för ett oeftergiflig! vilkor för försvarets bestånd, att nationalbeväringen ordentligen beklädes och behörigen öfvas.
Den hushållning, som under namn af besparing synes i denna fråga vilja göra sig gällande, anser jag ganska farlig och nästan brottslig.
Jag anhåller om propos. till bifall till det af reservanterna föreslagna anslag 54,ooo r:dr.
Hr Rothlieb, Axel Fredr., förenade sig med Frih. Boye. 1 Hr Tham, Wolrath:
Att brist vid denna riksdag skall finnas i de förut beviljade anslagen till ammen och dess materiel, förvånar mig icke; motsatsen skulle väcka min förundran.
Jag påminner mig lifligt den saknade representant, som vid förra riksdagen förde ordet i StatsUtsk., och jag påminner mig hans yttrande på denna bänk.
Då fråga var om anslag till materielen, tillräknade han Regeringen såsom ett stort fel, att den icke begärt fulla behofvet.
Felet är, sade han, att Regeringen icke framlägger fulla behofvel, och erfarenheten skall visa, att
Regeringen skall blifva tvungen vid nästa riksdag att åter framkomma med begäran om förökadt anslag.
Hans förutseende är bekräftadt.
Jag vill icke inlåta mig i någon undersökning, huru materielen blifvit vårdad och skött.
Jag behöfver det icke, ty jag litar på de män, som sköta det, och på de ledamöter, som yttra sig i denna sak.