Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag är öfvertygad att denne man har i sitt förslag gått så noggraunt tillväga, att man kan antaga det han bestämt beloppet snarare mindre men icke större än det bör utgöra.
Jag måste således, på grund af min rättskänsla, yrka antingen bifall till Hr Sandels motion eller ock återremiss till Utsk.
Det kan icke nekas, att den förste talaren rör sig ganska ledigt med siffror, men haus framställning var så snabb, att jag ieke kunde följa med honom.
Hvad sjelfva frågan beträffar, är det väl icke möjligt att med ett par hundra
Edr föda och underhålla en häst; men jag tror man bör taga i betraktande, att så beskaffad ersättning förut icke funnits.
Detta är således att anse som ett nytt tillskott.
Jag vill medgifva att det icke är tillräckligt, roen då K.
M. ej föreslagit mer, så må det ursäktas Utsk. att ej hafva D en i Juli f. m. gått längre än det gjort.
För öfrigt lemnar jag åt E. o. Ad. att häröfver besluta.
Någon återremiss torde icke behöfvas, och upmanar jag dem, som önska ett högre belopp, att detsamma uppgifva.
Jag erkänner villigt otillräckligheten af det nu föreslagna beloppet för underhållet och skötseln af en häst.
Jag erkänner äfven att hvad Hr Sandels föreslagit icke är för öfverdrifvet.
Men jag hemställer till Eder, mine Hrr! om icke lagstiftarekallet bör ses ur högre synpunkt.
Jag tror att då K. M. i sin egenskap af StatsChef och högste Befälhafvare för Arméen icke fordrat mera än detta anslag så har K.
M. dertill haft sina goda skäl, hvilket äfven Statsråds-prot. ådagalägger.
Jag föreställer mig att särdeles detta Stånd bör, vid sådana frågor som denna, så mycket som möjligt skilja från sig deras beskaffenhet af embetsman.
Man bör taga i betraktande att vi äro Svenska folkets ombud; och då med säkerhet kan antagas, att de öfriga Stånden komma att antaga Utsk:s förslag, så skulle det göra en ganska dålig verkan, om vi hade fattat ett sådant beslut, som nu är ifrågasatt.
Jag har icke som en grundsats i det konstitutionella systemet ansett att man bör pruta på de anslag som begäres af den högsta makten, men jag kan icke heller förlika mig med att Ståndet skulle besluta en tillökning utöfver hvad K. M. begärt.
Helst skulle jag se att i vårt land likasom i andra länder det så stadgades, att officerarne finge rida nummerhästar.
Jag gjorde denna anmärkning ingalunda i förhoppning att derigenom föranleda något beslut för denna statsreglering; men jag gjorde det i den afsigt att StatsUt. sk., uptaga till pröfning den af mig framställda tanke.
Jag väntade mig icke annat än afslag, men denna åsigt framkastad inom representationen, kunde möjligen för framtiden verka något.
Jag återkommer till min förklaring och mitt erkännande, att det föreslagna anslaget är för litet; men, som Frih.
Tersmeden uplyst, är det ett nytt anslag, och jag finner det icke lämpligt samt nästan otillbörligt, om E. o. Ad. skulle finna sig föranlåten att gå längre än denna.
I anledn. af Frih. Tersmedens yttrande får jag, då han icke hört hvad jag sade, säga att jag begärde 3-00 Edr i likhet med Hr Sandels.
I afseende å den siste värde talarens yttrande, att vi här äro Svenska folkets ombud, så får jag förklara att jag just derföre anser mig skyldig att yttra min öfvertygelse.
Hvad K. M:s Propos. beträffar, så synes det mig som det funnits någon tvekan hos KrigsS ty reisen: det hade varit bättre att den sagt sin mening rent ut.
Det må så vara att Utsk:s förslag innebär en tillökning, men då denna är nödvändig, och resultatet i alla fall blir att kavalleri-officerarne få mindre lön än infanteristerne, så synes den böra antagas.
— Att män skulle, derföre att man är tjensteman, finna sig af någon grannlagenhet förhindrad att framlägga fakta, kan jag icke gilla; och får förnya min anhållan om propos. på 300 Edr. 46
Den 4 Juli f. m.
Efter härmed fulländad öfverläggning, framstälde Hr Gr. o. Landtm, att under densamma blifvit yrkadt dels bifall till Utsk:s tillstyrkande, dels ock att ifrågavide ersättning måtte bestämmas till 300 Itdr Ernt ärligen för hvarje utgående hästration; och då, efter till bifall å dessa yrkanden framstälde proposir, som besvarades med blandade Ja och Nej, förnyad propos. till bifall å Utsk:s tillstyrkande framstäldes, ropades starka
Ja jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. och Landtm, förklarade det han ansåg att Ja härvid varit öfvervägande.
Hr Bildt, Knut begärde votering.
Uplästes till justering och godkändes följande voteringspropos.
Den som bifaller den del utaf 5:te punkten uti StatsUtsk:s Utl&t. N:o 71, som angår ersättning till stallhyra m. m. för officerares tjenstehästar, röstar Ja; den det ej vill röstar
Nej; vinner Nej, anser E. o. Ad. ofvannämnde ersättning böra bestämmas till 300 Kdr Ernt årligen för hvarje utgående hästration.
Yid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer.
Ja — 42.
Jag anhåller att få till prot. anfördt, att jag ieke deltagit i denna votering, af den anledn., att jag anser såväl ja- som nej-propos:s innehåll innebära stadganden, som äro helt och hållet principlösa.
Uppå härefter af Hr Gr. o. Landtm framstäld propos. beslöt E. o. Ad. att till eftermiddagens plenum upskjuta fortsättningen af StatsUtsk:s nu förev.-de Utlåt:s pröfning.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne Utlåt:n, Memorial oeh Betänk:n, nemi. från Stals Utskottet: N:o 76, i ani. af väckt motion om anslag till beredande af tillfälle för officerare af Arméen att ingå i utländsk krigstjenst; N:o 77, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos. om indragning till Kronan af den ränteved, som är anslagen för Wisby s. k. kronokalkugn i Gottlands län, oeh om ersättning derför till kalkugnens egare; N:o 78, ang:de ett föreslaget låneunderstöd utaf allmänna medel till byggnads- och utflyttnings-kostnader å Häradshöfdinge-bostället Mälby; BankoUlskoltet:
N:o 38, öfver väckte förslag om vissa förändrade föreskrifter, ang:de Bankens vexlingskassa och depositions-rörelse; N:o 39, i fråga om åtgärder till undvikande af penninge-remisser med posterne emellan Stockholm och de orter, der Banken har lånekontor, m. m.; Ben 4 Juli f. m. 47 N:o 40, i ani. af väckt motion om inköp af jord oell skog för Tumba bruks behof; Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet: N:o 15, i ani. af vackt motion om ändring i nu gällande MäklareOrdn. af den 31 Mars 1853; N:o IG, i ani. af väckt fråga om förändrad lagstiftning i afseende å kronohemman; N:o 17, i ani. af väckt fråga om afskaffande af Fideikommisser; N:o 18, i ani. af väckt motion om rättighet för jordegare att få upsagd och afhyst, men likväl qvarboende landbo förpassad till något Kronans allmänna arbete; N:o 19, i ani. af väckt motion om ändring i gällande FiskeriStadga, i hvad den rörer sillfisket i Bohusländska skärgården; Nio 20, i ani. af väckt motion om förändring af 20, 21 och 26 §g af K.
GrufveStadgan den 12 Januari 1855; N:o 21, i ani. af väckt motion om utfärdande af en författn. ronde torplägenheters afträdande; N:o 22, i ani. af väckt motion om tillägg till 17 Kap. 3 §, ByggningaBalken; N:o 23, i ani. af väckt motion om kapellförsamlings befrielse från byggnads- och underhållsskyldighet vid moderkyrka; N:o 24, i ani. af väckt motion derom, att allmogens målkärl och vigter skola endast hvart femte år krönas; N:o 25, i ani. af väckt motion om bestämmande af hvilka afgifter eller besvär må såsom kommunala anses; Allm.
Besvärs- och Eicon.Utskottet : N:o 96, i ani. af väckte motioner om ändringar uti K.
Instruktm för FörmyndareKammaren i Stockholm den 9 April 1856.
Uplästes ett af Gr Wrangel, Anton Reinh., inlemnadt så lydande Memorial:
Med anledn. af min afresa ifrån Riksdagsorten, får jag, under anhållan om bibehållande af min riksdagsmannarätt, ödmjukast afsäga mig befattningen som ledamot af Höglofl.
Riddarh.Utsk. R. o.
Ad. lemnade härtill sitt bifall; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Elektorer att vid deras nästa sammanträde utse en ledamot i Riddarh.Utsk. efter Gr. Wrangel. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. | 3 e. m.
In fidem protocolli, Albert Munck. 48 Den 4 Juli e. iu. Lördagen den 4 Juli 1857.
Justerades pleniprotokollet för den 9 sistl.
N:o 71, ang:de reglering af utgifterue under RiksStatens Fjerde HufvudTitel; och förekom nu: 6:te punkten, ang:de anslag för ÖfverBfommendanls-expedtn i Slockholm.
Mom. litt. a, ang:de aflöning för ÖfverKonmendanten i Slockholm.
Jag tager mig friheten hos Hr Gr. o.
Landtm, förfråga mig, huruvida det må vara mig tillåtet att nu, vid discussionen om denna punkt, taga i skärskådande den af StatsUtsk. framställda principen för löneregleringen inom KommendantsStaten, i hvilket fall jag skulle dervid vilja göra några anmärkningar.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att det torde vara bäst att Hr Klint, derest yttrande i det upgifne afseendet erfordrades, afgaf det nu, emedan, efter det R. o. Ad. fattat beslut öfver hvarje särskildt morn., sjelfva principerne icke kunde komma att särskildt framställas såsom föremål för Ståndets beslut.
Jag hade trott att om R. o.
Ad., såsom jag tänkte taga mig friheten föreslå, behagade, med gillande af de grunder jag har för afsigt att andraga, återremittera hela denna punkt, så sluppe man att discutera alla de öfriga mom. af densamma.
Jag tror att det ändadamål Hr af Klint afser, vinnes om punkten ang:de KommendantsStaten nu discuteras.
Jag får instämma med Hr af Klint, och tror att principfrågan, huruvida lönen bör utgå som arfvode eller som traktamente, bör i främsta rummet afgöras.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att Pir af Klints första framställning afsett, att sedan hvarje mom. var genomgången och Ståndet derom beslutat, man kunde återgå till discussion om premisserne.
Dermed skulle, såvidt Hr Gr. o. Landtm, kunde inse, ingenting vinnas emedan, redan R o. Ad. beslutat om momme, en discussion om 1) en \
Juli e. m. om premisserne ej kunde medföra något resultat.
Deremot trodde Hr Gr. o.
Landtm, ändamålet kunna vinnas, om Hr af Klint nu yttrade sig om grundsatserne, ty om It. o. Ad:s mening blefve öfverensstämmande med Hr af Klints yttrande, så följde deraf att samma grundsatser kunde följas vid hvarje momts afgörande och således vunnes ändamålet om vid pröfningen af det nu föredragna mom. litt. a, grundsatserne discuterades.
Jag instämmer fullkomligt med Hr Gr. o. Landtm.
Jag tror att, om principen skall discuteras, detta bör ske nu, emedan, i händelse den ej vinner bifall utan återremitteras, så kommer det icke i fråga att behandla de öfriga momme.
Hr af Klint:.
I det prot., sorn åtföljde K. M:s Propos., har Chefen för LandtförsvarsDepart., såsom mig synes, ganska tydligt uttalat sin åsigt, att kommendants-beställningarne icke böra vara tjenster på stat, utan betraktas som kommenderingar.
Denna åsigt har Utsk. icke ansett sig kunna dela.
Yigten af ifrågav:de beställningar, som af ingen är bestridd, synes ej heller hafva undgått Utsk:s upmärksamhet, då det säger att täta ombyten af personer på dessa platser skulle mera skada än gagna.
Jag vågar dock försäkra att StatsUtsk. missförstått den K.
Propos A, äfvensom det yttrande Depart:sChefen afgifvit, om det tror att ifrågav:de förslag framställts af sådan orsak.
Det har aldrig kunnat vara någons mening att framkomma med ett förslag sådant som det ifrågav:de endast för att få tillfälle att byta om personer; ändamålet med förslaget har helt enkelt varit att se till, att för Regeringen beredes möjlighet att pä dessa platser anställa de lämpligaste och mest passande personer
Detta kan icke verkställas, om beställningarne såsom hittills upföras med arfvoden på stat.
Genom att gifva de till Kommendanter utsedde personer traktamenten, enl. resereghtet, sättes Styrelsen i tillfälle att lättare få passande personer, hvilket under nuv:de förhållanden visat sig omöjligt på annat sätt, än att K.
M. måst kringgå författmn, och detta kan efter min tanka icke vara öfvensstämmande med god ordning.
Det enda sättet att förekomma detta är, att det till K.
M. öfverlåtes att dertill kommendera dem han anser tjenliga, med åtnjutande af de i resereghtet föreskrifna traktamenten, ty ingen lärer kunna mot sin vilja utnämnas till sådan plats, och det vore dessutom väl hårdt att tvinga någon flytta till en aflägsen, möjligen dyr ort med den aflöning som nu bestås.
Med anledn. häraf tror jag det rättaste vore att frågan blefve till StatsUtsk. återremitterad, för att komma under ny behandling.
StatsUtsk. säger sig. befara, att genom bifall till K. M:s Propos. kunde inträffa, att man icke finge veta hvad kommendants-aflöningarna ginge till.
Till en viss grad är detta sannt, men jag skulle tro, att efter det af K.
M. framställda förslag kommer man närmast rätta förhållandet, ty K.
M. har uptagit det högsta belopp och den högsta grad, som på något ställe kan förekomma.
Det är således möjligt, ja till och med troligt, att KommendantsStaten komme att kosta mindre än hvad som VII H. 4 50 Den i Juli e. m. blifvit till B.
St:r upgifvet, såvida K.
M:s förslag antages; bifalles deremot StatsUtsk:s nu förevarande Betänk., så skall Kommendanternes aflöning ovilkorligen blifva högre än Utsk. antagit.
Besparingar på den s. k.
KommendantsStaten komma nog att ega rum, men utgifterne på rese- oell traktamentsfo-nden att så mycket mera ökas.
På grund af allt detta anhåller jag om återremiss af hela denna punkt.
Den punkt, som nu är föredragen, rörer icke — efter hvad jag tror — KommendantsStaten i sin helhet, utan ÖfverKommendantens i Stockholm aflöning.
För honom var af K.
M. icke ifrågasatt någon traktaments-ersättning, utan bestämdt arfvode: med Kommendanten är deremot förhållandet motsatt.
Jag hemställer då, om icke det mål, Hr af Klint åsyftat, vinnes bättre genom att nu först afgöra litt. a) af denna punkt, och sedermera vid litt. b), som handlar om aflöning för Kommendanten, ytterligare afhandla sjelfva tvistefrågan.
Ty icke är det skäl att, emedan man vill hafva Kommendanten aflönad med traktamente, återremittera frågan om arfvode för OfverKommendanten.
Mig förekommer det som man icke kunde nu afgöra frågan om ÖfverKommendantens aflöning utan att sedan komma i kollision med principen för dessa aflöningar i allmänhet.
Det skulle visserligen kunna gå för sig, såsom Hr af Klint föreslagit, och jag ansluter mig gerna till denna åsigt, att för Kommendanten i hufvudstaden bestämma traktamente i st. f. arfvode, men jag ser icke hvad som hindrar att till en början taga hela denna princip i öfvervägande, och jag tror äfven att Hr Gr. o. Landtm, redan medgifvit, att man må som premiss till sin slutsats orda om Utsk:s förslag i denna del.
Jag är då af den tanka, att det hos oss, som icke egentligen hafva några fästningar och der kommendants bestyret inskränker sig till gränsposteringar, är mera rationelt och enligt med det rätta, att K.
M. eger till sådana platser kommendera de personer han behagar.
Jag kan icke förstå den logik i Utsk-.s Betänk., att det skulle vara maktpåliggande ■ att Kommendanten, särdeles på sådana platser der fångar äro förvarade, aflönas med arfvoden; eller hvarför de måste hafva en så långvarig bekantskap med dessa olyckliga.
K. M:s Propos. synes mig då hafva företräde framför Utsk:s förslag.
Men härvid upstår äfven den frågan, huruvida och för hvad ändamål ÖfverKommendantsbefattningen i Stockholm är behöflig.
Jag vet ganska väl, att sedan 60 år tillbaka en dylik befattning funnits, som då innehades af GeneralAdjutanten, men hvartill den tjenar, vet jag sannerligen icke.
— I likhet med Hr af Klint anhåller jag om återremiss af hela punkten.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att han, då frågan rörde föredragningssättet, trodde sig böra fästa upmärksamheten derpå, att 6:te punkten innehöll, utom sådane anslag, hvarpå den af Hr af Klint framstälda princip hade afseende, äfven andra anslag, som icke der - Den 4 Juli e. m. 51 med hade gemenskap.
Det vore således möjligt att E. o. Ad. kunde - dela Hr af Klints åsigt om grunderne för Kommendanternes aflöning, utan att derföre finna skäl att återremittera alla de mom:r, som icke hade sammanhang med dessa aflöningsgrunder, och derföre hade Hr Gr. o. Landtm, ansett att K. o.
Ad. kunde afgöra de särskildta momme hvart för sig, samt att vid första mom. litt. a vore rätta tillfället att discutera den grundsats, efter hvilken aflöningen för Kommendanterne må utgå.
I anledn. af hvad Erih.
Tersmeden anfört får jag förklara, att jag så upfattat Hr Gr. o.
Landtmrs yttrande, att jag -nu borde uttala hvad jag i afseende å grundsatsen för aflöningens utgående till Kommendanterne i allmänhet hade att andraga.
Jag vill då framställa en anhållan om återremiss.
— Jag erkänner för öfrigt i likhet med Utsk., att det i allmänhet icke finnes något behof af 2 Kommendanter på ett och samma ställe, och detta har äfven föranledt dertill, att tid efter annan öfverKommendants-befattningarna i Götheborg och Carlsten blifvit indragna.
Deremot har man icke ansett lämpligt, att denna befattning i hufvudstaden skulle uphöra.
Utsk. har ansett att »den i hufvudstaden förlagda garnison, dels i egenskap af lif- och hustrupper, dels såsom tillhörande en fördelning af arméen, ej saknar det samband, som är afsedt genom tillvaron af ett högre generalbefäl.
Detta torde väl icke vara så alldeles riktigt; ty om vi granska förhållandena, så utgöres hufvudstadens garnison af GardesKegemma under sina Chefer, af Artilleriet och Ingeniör-corpsen under särskilda Chefer; men någon, som i sista hand leder det hela och ordnar garnisonens tjenstgöring, finnes icke annat än OfverKommendanten, och det är just derföre som en sådan behöfves.
Kiktigheten af att dertill kommendera någon för öfrigt i hufvudstaden stationerad högre militärperson har ingen bestridt.
På sådant sätt har ock nästan alltid förfarits; men icke kan man begära att denna person skall mottaga ett sådant ansvar utan att derför erhålla någon aflöning.
— Utsk. säger att hittills ingen särskild aflöning varit för OfverKommendanten upförd på stat.
Häruti ligger likväl ett misstag.
Intill 1840 finnes verkligen ett arfvode af 600 Kdr upfördt, som vid den Eiksdagen indrogs, ehuru befattningen qvarstod, och de 600 R:drne utgingo på besparingarne.
Den som för närv:de innehar denna plats, upbär visserligen icke något arfvode, men detta oegennyttiga förhållande bör väl icke utgöra något skäl för E. o. Ad. att, om rättmätigheten af ett dylikt anspråk måste godkännas, afslå medel dertill.
Jag anhåller således om bifall till hvad K. M. i detta afseende föreslagit.
Äfven jag instämmer fullkomligt i Hr af Klints åsigt.
St:r under fredens lugn äro benägne att glömma hvad som i händelse af krig kan behöfvas, och jag kan icke annat än på det högsta förorda bifall till den siste talarens yrkande.
Men jag tror icke någon återremiss är af nöden, utan torde det vara nog om E. o. Ad. besluter att de af Utsk. föreslagna arfvoden skola komma att utgå som traktamenten. 52 Den 4 Julie. m. Frih.
Jag får till en början hemställa, om det icke är mom. litt. a), som nu är under öfverläggning.
Detta mom. rörer OfverKommendanten, och jag skall söka besvara hvad Hr af Klint derom sagt.
Denna tjenst var för längre tid tillbaka förenad med ÖfverStåthållare-befattningen, men sedermera tillsattes den särskildt.
Såsom Hr af Klint anmärkt, fanns till 1840 ett arfvode, men som då indrogs på den grund att R.
St:r ieke ansågo något särskildt arfvode derför vara af nöden.
En OfverKommendant har likväl äfven sedan funnits.
Jag vill icke ingå i någon tvist om behofvet deraf, ehuru min öfvertygelse är att, då det finnes en särskild gardesbrigad äfvensom åtskilliga generalspersoner stationerade i hufvudstaden, samt dessutom en Kommendant, som upfyller sin befattning, något särskildt arfvode icke borde behöfvas för öfverKommendantstjensten.
Jag får derjemte i afseende å denna punkt och äfven den 7:de uplysa, att de redan äro af PresteSt. bifallna sådana Utsk. föreslagit dem.
Att någon förändring skulle komma att, i den riktning Hr af Klint önskat, med dem vidtagas inom BorgareSt., är väl icke troligt, och då tjenar en tvist i detta ämne endast till att draga ut på tiden, ty någon förändring är icke att hoppas.
Jag får således anhålla om bifall till litt. a).
Jag nödgas föra mig till last, att jag vid mitt första upträdande lät undfalla mig, att det nu föredragna mom. handlar om OfverKommendanten i Stockholm.
I detta afseende sluter jag mig helt och hållet till S(atsUtsk:s åsigt, och yrkar i likhet med Frih. Tersmeden bifall till Betänk.
Jag vill endast fästa mig vid en plats, der jag ganska noga känner förhållandena, nemi.
Den kan ännu icke kallas en fästning, utan blott en fästningsbyggnad, och jag är öfvertygad att det icke vore lämpligt der tillsätta en tjenstgörande Kommendant med högt dagtraktamente, då platsen likaviil kan bestridas af äldste tjenstgörande Officeren på platsen.
Jag anser således allt skäl vara att bifalla Utsk:s förslag.
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, framstälde Hr Gr. o. Landtm, att i afseende på förev:de mom. blifvit yrkadt dels bifall till Utsk:s Utlåt., dels bifall till den af K. M. för ÖfverKommendanten i Stockholm föreslagna aflöning af 1,500 11dr Ernt; hvarjemte Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om E. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s Utlåt, i detta morn., samt efter denna propos:s besvarande med starka
Mom. litt. b, ang-.de aflöningen för Kommendanten i Stockholm.
Som denna punkt är den första, der tillämpning af grundsatsen kommer i fråga, anhåller jag om återremiss, på det
Utsk. må blifva i tillfälle att taga densamma i närmare betraktande.
Den 4 Juli e. m. 53 Hr Lefrén, Joli.
Utsk. har i litt. h), hvad ziffran vidkommer, antagit K. M:s Propos., då 2,555 Kdr motsvara Öfverste-traktamente; men om nu en annan person, som vore blott OfversteLöjtnant, kommenderades till ifrågavarande plats, så vore det ju en besparing för Statsverket, om han finge blott ÖfversteLöjtnants-traktamente.
Jag är af samma tanke som Hr af Klint, att aflöningen borde för alla stabsbefattningar utgå i traktamente efter innehafvande grad.
Utsk. har visserligen sagt, att det icke vore bra att ofta byta om Kommendanter, men det är ändå mycket sämre att borttaga all möjlighet af ombyte, och detta sker genom att fixera lönen på platsen.
Man säger, att arfvoden äro icke lön, och man har ej fullmakt på arfvode, hvarföre en Kommendant ej skulle vara berättigad att blifva upförd på indragningsstat; men det torde också vara obilligt att fråntaga en person, då han blir gammal och utsliten eller sjuklig, en aflöning derföre att han förut åtnjutit den under form af arfvode.
Deremot om en kommendering eger rum, så kan K.
M. taga en person, som passar för platsen, och då är ingenting riktigare lin att han får traktamente efter resereglementet för den tid han gör tjensten.
Vi hafva nyligen haft erfarenhet i afseende på dessa beställningar, under den tid då oroligheterna voro i Östersjön.
Det skulle hafva varit intressant att erfara huru det gått och huru man skulle betett sig, om vi då t. ex. i Waxholm hade haft en gammal orkeslös Kommendant, som ej varit lämplig att under krigstid föra befälet på en sådan punkt.
Nu gick det så till, att den befälhafvare, som ditkommenderades, blef Kommendant, och sedan kommenderades dit en Major från Arméen, med traktamente.
Det kan icke vara meningen att under längre tid taga bort en person från det regemente, till hvilket han hör.
— Den sats Hr af Klint yrkat, är så riktig, att jag icke förstår huru man kan vilja antaga någon annan; jag anhåller således om återremiss.
Jag vill på intet sätt bestrida riktigheten af den grundsats Hr af Klint framställt, och jag har äfven inom StatsUtsk. sökt att göra den gällande, ehuru sådant icke lyckades.
I afseende å detta särskilda fäll kan man icke neka, att det för den som upbär arfvodet är likgiltigt huru det heter, när det upgår till samma belopp.
Dessutom kan man äfven säga, att Kommendants-befattningen i Stockholm är lika maktpåliggande och lefnadskostnaden' lika hög, antingen Kommendanten är Ofverste eller ÖfverstLöjtnant; och ur denna synpunkt kan man väl komma till det resultat, att platsen bör aflönas med fixt arfvode.
Som jag nyss nämnde, har dessutom PresteSt. redan bifallit denna punkt, och det är således intet hopp att vinna något genom återremiss.
Den skulle endast åstadkomma ett ökadt skrifveri inom kansliet, då StatsUtsk. efter all probabilitet icke kan uptaga densamma till pröfning.
Jag skulle derföre tro Ståndet gjorde rättast i att bifalla punkten sådan den är.
Jag har intet att tillägga emot hvad 54 Den 4 Juli e. m.