Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag instämmer för öfrigt med Herr Cederschjöld, och som frågan hefirines altför outredd, ser jag ingen annan utväg, än att förnya min Begäran om dess ytterligare bordläggning, så vida den icke redan tvänne gånger blifvit bordlagd, i hvilket fall jag afstyrker återremissen.
Herr vbn Vegesach:
För att förekom O sna den af Herr Cederschjöld anmärkte olägenheten, synes mig den bästa utväg vara, ett helt enkelt öfverlemna de ifrågavarande räntemedlen till Konungens disposition, på sätt Grefve Brahe föreslagit.
Man kommer då ifrån förlägenheten för del tillägg i Reglementet för RiksgäldsContorets Fullmägtige, som Herr Cederschjöld ansett olämpligt.
Men jag skulle likväl tro, att Ridderskapet och Adeln tillika bör uttrycka sin opinion om del sätt hvarpå Ståndet för dess del anser medlen företrädesvis böra användas.
Jag har i sådant afseende föreslagit stipendier åt
Officerare till bivistande af främmande fälttåg, eller utrikes resor, då krig icke äger rum, och jag har hämtat anledning till mitt förslag från obetydligheten af den summa, Den n Mars f. m. 229 sorn är i fråga.
Totalbeloppet af dessa räntevinster intill nästa Riksdag skall säkerligen ej öfverstiga 5o å 60,000 R:dr, det vill säga på sin böjd 12,000 R:dr om året; och jag är så mycket mer öfvertygad, att denna summa ej kan användas på ett ändamålsenligare sätt, än till dylika stipendier, som jag icke hört någon talare här uppträda, och kunnat visa något angelägnare ändamål, än det som mig synes, nemligen bildandet af skicklige härförare.
Detta kan betraktas indifferent under fredens lugn; men då det en gång kommer att gälla fäderneslandets försvar, tror jag att man skall önska, det man tagit ett sådant beslut, sorn det jag nu föreslagit.
Den ifrågavarande 98 § af det föreslagna Reglementet för RiksgäldsContorets Fullmägtige tyder sålunda:
De för extra Statsregleringen föreslagne medel böra, i den mon de för anviste behof blifva att tillgå, af RiksgäldsContoret, till Hans Maj:t Konungens disposition, för Statsverkets räkning emot ränta i Bankett insättas, pä sätt för långifvare af allmänheten varder bestämdt; och den härigenom möjligen inflytande ränta får äfven till extra anslagen användas.
Men Rikets Ständers beslut om närmare bestämmelser för räntemedlens användande saknas, och StatsUtskottet bar, för dess del, trott lämpligast, att använda dem till * Den ii Mars f. tn. fyllnad i dc extra anslag, hvilka vid den* lia Riksdag icke blifvit beviljade till fullt det belopp, som blifvit hegardt.
Då för öfrigt det bär ifrågavarande Capilalanslaget blifvit bestämdt åt Försvarsverket, synes det följa klart, att de deraf uppkommande räntevinster böra tillböra 3:dje Hufvudti-, teln, och det är jemväl på denna grund, som Borgare- och BondeStånden beslutat återremiss af den föreslagne §:n , lik väl med tillägg af det förbehåll, att räntemedlen ej skulle få användas till löner, pensioner eller gratificationer.
Men det är naturligt, att detta förbehåll icke kan inflyta i Reglementet, utan endast stå såsom ett motiv för återremissen.
Slutligen får jag erinra, att sedan det i BankoNämnden numera blifvit beslutadt, att insättning a vista i Bartlén ej får äga rum, blifyer det ej möjligt för RiksgäldsContoret att insätta någon del af de ifrågavarande extra anslagen till förräntning utan Konungens tillstånd, och då synes billigheten fordra, att de räntemedel, som endast kunna beredas genom
Konungens omtanka och förutseende vid dispositionen af sjelfva capitalet, äfven öfverlemnas till en friare disposition åt Konungen.
Frågan synes nu inskränka sig dertill, om återremiss bör beviljas eller icke.
Det måtte ej vara farligt att bifalla den, då derigenom intet definilift beslut nu fattas. Grefve Den ii Mars f. m.
Brahes skäl synes åtminstone förtjena alt tagas i betraktande, och då Grefve Horn samt Herr Cederschjöld medgifvit, att de sväfva i ovisshet om saken, får Utskottet utreda ämnet i fall målet återremitteras, hvilket jag altså tillstyrker.
Till hvad den siste talaren anfört, får jag blott lägga, att om, i följd af Grefve Brahes framställning, en återremiss beslutes, är derföre intet definitivt beslut fattadt, oell det är således så mycket större skäl att låta Utskottet först utlåta sig öfver anmärkningen, innan saken slutligen afgöres.
Jag förnyar på denna grund min begäran om proposition på återremiss.
Med de tvenne siste värde talarne instämmer jag i den erinran, att fråga nu endast är om återremiss, och att, då saken återkommer, det i alla fall är Ståndet öppet lemnadt, att taga livad beslut som helst.
— Hvad åter beträffar det af mig framställda förbehåll, att medlen icke skulle få användas till löner, pensioner eller gralificalioner, så har denna framställning blott bärrört från min önskan att komma till öfverensstämmelse med de tvänne Stånd, sorn redan förut återremitterat den ifrågavarande §:n med detta förbehåll.
Men ingen kan för öfrigt högre än jag önska, att medlen må helt enkelt öfverlem - a32 Den ii Mars f. nr. nas till Konungens disposition, öfvertygad som jag är, att Kongl. Maj:t ej underlåter att använda dem på det mest ändamålsenliga sätt.
Jag vill ej bestrida återremiss af den ifrågavarande §:n i Reglementet, men jag bestrider att de motiver, som man här velat lägga till grund för återremissen, må i Reglementet inflyta; och om ålerremiss af Ridderskapet och Adeln beslutes, önskade jag att det sker på grund af de motiver BondeStåndet framställt.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln instämde i Hedervärda BondeStåndets beslut och ansåg de emot StatsUtskottels Memorial gjorde anmärkningar böra föranleda till detsammas återremitterande.
Föredrogs ånyo ConstitutionsUtskottets den 27 sisth Februarii under N:o 6g afIåtne och den 4 dennes på bordet lagde Memorial med uppgift å voteringspropositioner i tvenne hufvudpunkter af Förslaget till ändringar i Tryckfi ihelsLagen.
Herr JBruncrona_, Gustaf Adolf } uppläste följande:
Med majoriteten inom ConstitutionsUtskoltet har jag deltagit i upprättandet af Den ri Mars f. ra. a33 de voteringspropositioner, som
Utskottet rörande principfrågorne i den föreslagne Tryckfrihets-Förordningen tillstyrkt, och tror, att de af Utskottet anförde skäl tillräckligen ådagalägga, att grundlagens bokstaf blifvit följd, så länge den förmått tjena till ledning, och att der delta upphört, och ordalydelsen ensam skulle lenmat tolkaren i mörker, grundlagens anda blifvit behörigen uppfattad, att förtydliga och bestämma lagstiftarens mening.
Det skulle således varit öfverflödigt att något ytterligare tillägga, om de Utlåtandet bifogade reservationer, i synnerhet den af Herr Professor Cederschjöld, icke påkallade en vederläggning.
Jag vill börja med att förklara, att, efter den erfarenhet jag numera vunnit, jag för enskilt del skulle önska, att, genom ett i ordalydelsen uttryckt närmare bestämmande, 56 § af RegeringsFormen blefve förtydligad , äfvensom, derest afvikelse från grundlagens föreskrift för tillfället kunde medgifvas, jag vore benägen att instämma i den af Herr Cederschjöld yttrade sats, att en af Stånden gemensamt eller af deras pluralitet, eller ock af ett förstärkt ConstitulionsUtskott, utöfvande Ständers rätt, uttryckt ogillande opinion borde vid första Riksdag äga kraft att undertrycka ett ConstitutionsUtskotts förslag, som icke innefattade tillstyrkande af en Kongl, proposition.
Jag är ledsen, att då 56 och 81 §§ af Utskottet föreslogos till jemkning och sam - a34 Den ii Mars f. m. mangjutning, egentligen med afseende å behandlingen af Kongl, propositioner i grundlagsämnen, berörde §§:s förbättring i det liela icke äfven togs i öfvervägande, på det, i grundlagsenlig ordning, en sådan förbättring, om den ansetts nödig, kunnat til 1- vägabringas; och skulle det förra förslaget ej redan vara afgifvit, och oanmärkt lemnadt, samt Riksdagen ej så nära sin upplösning, droge jag ej i betänkande att deröm väcka fråga.
Deraf visar sig, att det mål, hvaråt Herr Cederschjöld syftat, för sig sjelf betraktadt, icke omedelbart framkallat mitt motstånd.
Men då en i grundlagen nedlagd form lägger för det närvarande, efter min tanka, ett oöfvervinneligt hinder i vägen för ernåendet af detta mål, och en förklaring, afvikande från grundlagens ordalydelse eller den slutföljd deraf tydligen kan dragas, vöre en lex in casu, alraminst tillåtlig i grundlagsväg, så har jag trott Utskottet hafva rätteligen förfarit, då detsamma, vid nu ifrågasatte fall, icke sträckt tolkningen af 56 § RegeringsFormen utöfver den gräns eLt lätt fattad t förstånd af dess ordalydelse, jemförd med 8r § samma IlegeringsForm och 29 § Riksdagsordningen, medgifver.
Troligen finnas flere stadganden i grundlagarue, som, vid tillämpningen, för en eller annan fråga kunna anses mindre lämplige eller bristfällige, och de förändringar, som tid efter annan blifvit gjorda i dessa lagar, visa att sådant icke Den ii Mars f. in. sällan är fallet; men om den ordning öfverskredes, som i sjelfva grundlagen är föjeskrifven lill sådana förändringars lillvägabringande, vore detta så tillsägande ett revolutionärt steg, och den constitutionella säkerhet, grundlagsstiflarne sökt förvara åt samhället genom de i grundlagarne stadgade former, skulle då ej mera äga någon betydelse.
På sätt redan i Utskottet blifvit anmärkt, har ingen bättre och mera fullkomligt instämmande med Utskottets åsigt, än icke längesedan Herr Cederschjöld sjelf, utstakat gången för behandling af grundlagsfrågor.
Uti dess år 1828 utgifne Försök att bringa Sveriges grundlagar i System yttrar han sig nemi. sidan cf> påföljande sätt: ”Emedan frågor om ändring i "grundlag ej må väckas i Ståndens plena, "icke heller förkastas vid samma "Riksdag, då fråga derom blifvit "af Co nstitution sUtskott et väckt, "så synes också Ståndens rätt, i afseende "på ett af ConstitutionsUtskottet af gifvet ’’grundlagsförslag, inskränka sig blott "till att granska och förbättra re"dactionen, men ingalunda kunna ""ut sträckas ända derhän, att i form "af anmärkningar förkasta, stym"pa eller förändra sjelfva idéen, "ännu mindre att deruti infatta någon ting "nytt.
Ty om genom en anmärkning någon "ting borttages från sjelfva saken, så skulle 236 Den ii Mars f. m. "ju Utskottets förslag i den delen förka”stas vid samma Riksdag då 'det blifvit ” fr anstäldt: och om någonting tillädes „ sä JJskulle ju frågan om den tillagda grund"lagsförändringen väckas i Ståndets ple”num.
Men allt sådant är ju uttryckligen ”förbjudet."
Dessa ord innefatta det bästa försvar af Utskottets nu klandrade åtgärd.
Jag åberopar dem icke i ändamål alt förebrå reservanten en olika och rakt motsatt tanka, mot den han förut haft.
Tvärtom erkänner jag, att, efter ökad erfarenhet och ett närmare begrundande, man understundom kan göra rättast att frångå en förut fattad idee i ämnen af tvetydig beskaffenhet.
Men då reservanten inom den korta tiderymden af arne år funnit sig befogad, att helt och hållet förändra sin förra öfvertygelse, har han orätt att anse saken så klar och bestämd, enligt dess sista uppfattning, att Utskottet utan tvekan med honom bordt sig förena, har han orätt, att tillvita i83o års ConstitutionsUtskott, om det i åsigter skulle skiljt sig från dem i8a3 års ConstitutionsUtskott yttrat, hälst reservanten, som bekant olika principer, likväl är samma person, då deremot, med undantag af några få Ledamöter, hvaribland reservanten sjelf, personalen i nuvarande ConstitutionsUtskott är ombytt, lärande ingen af Utskottets Ledamöter underkasta sig såsom lag eller prsejudicater vissa raisonnementer i ConstitutionsUtskottens vid förra Den ii Mars f. m.
Riksdagar afgifne betänkanden, hvilka blott vid förekommande fall på sin böjd kunna tjena till ledning och upplysning efter omständigheterna, men ingalunda böra tilläggas en allmän och beständig tillämpning.
Ett motsatt förhållande skulle, utom orimligheten i sjelfva saken, gifva blifvande Utskott en icke ringa möda, den nemligen att studera sig in i en Codex af framdeles hundradetals ConstitutionsUtskotts
Betänkanden med deras moliver.
Grundlagens bud efter dess ordalydelse, enligt hvars och ens individuella öfvertygelse tolkad , måste blifva för grundlagsfrågors behandling det enda rättesnöret, utan att föregående ConstilulionsUtskolls framställningar må lägga band på en fri pröfningsrält.
Nu är emedlertid händelsen den, att de af Herr Cederschjöld citerade exemplen af 1823 års ConstitutionsUtskotts eftergifvenhet för Ståndens meningar, äfven i principfrågor, med uppoffring af egen öfvertygelse, icke quådrera på närvarande fråga, men bevisa rakt motsatsen af b vad de skulle bevisa.
Herr Cederschjöld åberopar berörde Utskotts Memorial N:o 8t öfver 3 Stånds återremisser på dess förslag angående vissa vid Styrelseverkens ifrågasatte reglering förekom mande grund Iagsfrågor.
Grundlagen innehöll alldeles intet 0111 Justitiaeärendernes föredragning i StatsRådet.
ConstitutionsUtskoltet föreslog, att de skulle föredragas derstädes af JustitueCansleren.
Rid - 238 Den ii Mars f. m. derskapet och Adeln gillade detta med mflj dification, och BondeStåndet helt och hållet; PresteStåudet lemnade föredragningen åt StatsMinistern, och BorgareStåndet fann en föreskrift onödig.
Utskottet förblef vid sitt förslag, ehuru modifieradt, och gjorde således för ingen del det afseende å sistnämnde Stånds ogillande mening* att Utskottet frångick sjelfva grunden för sitt primitiva förslag.
Så äfven med frågan om StatsBådsBeredningen.
Grundlagen omnämnde en Allmänna ÄrenderneS Beredning* Utskottet föreslog dess afskaffande och införandet af en så kallad StatsRådsBeredning.
Stånd ansågo betänkligt, att antaga sednare delen af förslaget.
Ett Stånd godkände det hela.
Utskottet ändrade derefter förslaget, men ingalunda återställde Utskottet den gamla grundlags-§:n eller stadgandet om Allmänna Beredningen, hvars afskaffande utgjorde grunden för förslaget.
Uti samma Memorial N:o 81 finnes äfven pag. 329 den tanke yttrad, att ”endast hvad ”ConstitutionsUtskottet tillstyrker må blifva. ”Riksens Ständers till nästa Riksdag hvi"lande Utlåtandehvilket synes förklara, att Utskottet, då det, såsom reservanten anmärkt, medgifvit, der sådant vore möjligt sig böra, äfven mot egen öfvertygelse, sammanjemka Ständers beslut, sådant icke bade afseende på hufvudsakliga ämnen, der icke någon möjlighet för sammanjemkning sig företedde, utan blott på detailfrågor och l
Den ii Mars f. m. redaclionsförändringar.
Den princip i8a3 års ConslitutionsUtskott följt, kan således ganska viii förlikas med det förslag till v ejie rings p ro position er, närvarande ConstilutionsUtskott nu afgifvit.
Om Utskottet, af de tankar 3:ne
Stånd i olika delar förklarat vara hvarje Stånds gemensamma, funnit motiver anförde, nog gällande, att förmå detsamma frångå dess förut fattade öfvertygelse, så hade Utskottet, efter min tanka, i dessa delar kunnat låta förslaget förfalla, men då Utskottets öfvertygelse icke undergått förändring, har det med det begrepp det fattat om grundlagens mening i följd af dess ordalydelse, och med känsla af sin plikt, att så vidt på dess åtgärd ankommer vårda grundlagarne, i fullkomlig öfverensstämmelse med hvad Herr Cederschjölds anförde afhandling innehåller, som verkligen öfver ämnet sprider ett lyckligt ljus, funnit sig föranlåtet att förblifva i principfrågorne vid dess en gång yttrade tanke, hvilken således, i form af grundlagsförslag, till pröfning vid nästa Riksdag ovägerligen lärer böra förekomma.
Och då ärendet till förstärkt
ConslitutionsUtskotts afgörande måste öfverlemnas, har ConstitutionsUtskoltet således icke kunnat framställa propositioner, hvilkas afslag innehölie, att förslaget i någon af dess af hvarandra beroende hufvuddelar skulle förfalla, utan har, för att ernå det af lagstiftaren tydligen utmärkte syftemål, eller att ett bestämdt i^o Den ii Mars f. m. förslag, i förening med föregående Ständers opinionsyttring, skulle till nästa Ständers definitiva åtgärd öfverlemnas, trott sig, i det skick saken kommit, böra inrätta propositionerna sålunda, att ja-propositionen skulle innefatta att förslaget, som i anledning af anmärkningar väl i detailler och redaction kan modifieras och rättas, men alltid till sin grund bör bibehållas, må ensamt hvila lill nästa Ständers afgörande såsom närvarande Ständers utlåtande, och alt nej-propositionen skulle innehålla, att samma förslag väl likaledes må hvila till nästa Riksdag, men åtföljas af sistberörde Ständers ogillande utlåtande, kommande, i händelse sistnämnde alternatif vid omröstningen skulle segra, förslaget och det ogillande utlåtandet att betraktas såsom ett helt, hvilket till sluleligt antagande eller förkastande må liänskjutas till nästa Riksdag, emedan, om förslaget antages, det bifogade utlåtandet i och med detsamma förkastas, och om förslaget ogillas samma utlåtande åter godkännes.
Jag inställer ett vågadt och nu mera icke lämpligt omdöme, huruvida i de 3:ne Stånden, propositioner vid första Riksdag bordt äga rum, som kunna föranleda till inteteörande af ett från Constitu O tionsUtskottet emaneradt förslag i dess bufvudgrunder, men om följden deraf, enligt detta Utskotts tanka, skulle innefatta kränkning af grundlagarne, så lärer det åligga ett Ut - Den ii Mars f. m.
Utskott, hvilket det företrädesvis tillhör att vaka öfver dessa lagars helgd, att, så vidt på detsamma heror, söka försvara sin mening intill dess det nödgas gifva vika för ett Riksens Ständers, icke något enskilt Stånds beslut, hvilket sednare icke i närvarande fråga kan äga mera kraft, än det Stånds, som delat Utskottets öfvertygelse.
Föreskriften i 73 § Riksdagsordningen må icke åberopas mot den af ConstilutionsUtskottet vidtagne åtgärd.
Ehuru denna föreskrift i vissa delar befinnes likartad med den, angående behandling af grundlagsfrågor, är densamma likväl i hufvudsakliga omständigheter derifrån skiljaktig, och således på grundlagsfrågor alldeles icke lämpelig, ty, utom att i berörde 73 § åtgärden icke inskränkes till blott öfverläggning eller tankars meddelande och hänskjutning af ärendet till nästa Riksdag, utan definitift beslut af Ständer, och afgörande rätt hos förstärkte Utskott bestämdt omnämnas, så är Ledamöternes antal icke detsamma i förstärkt ConstilutionsUtskott, som i andra förstärkte Utskott.
Om behandling af grundlagsfrågor och andra Riksdagsärenden i de särskilte för hvardera af desse förhandlingar bestämde förstärkte Utskott, är ock, för olikhetens skull, i särskilta §§ afRegeringsformen och Riksdagsordningen stadgadt.
Icke heller kan den tydning lemnäs åt den i 5G § RegeringsFormen omnämnde G5 H. 16
Den ii Mars f. ra. behandling af samtelige RiksStånden, till hvilka ConstitutionsUtskottet äger ett sammanjemkadt utlåtande eller oförenliga skiljaktigheter anmäla, som skulle denna behandling utmärka beslutanderätt, emedan med denna behandling icke annat rimligen kan menas, än att Riksens Ständer med frågan må förfara i enlighet med hvad grundlagen derom stadgar.
I följd af hvad jag således haft äran anföra, och då 56 och 81 §§ RegeringsFormen samt 29 § Riksdagsordningen uttryckligen bjuda och deri sammanstämma, att vid första Riksdag endast må öfverläggas, icke beslutas; då förenämnde 81 §:s enkla och klara föreskrift icke allenast utgör första grunden till 56 §:ns sednare tillkomne mera detaillerade, men dock icke nog fullständiga stadgande, utan ock denna 81 §, såsom i ordningen efter den 56:te, förklarar huru denne sistnämnde bör förstås, och ändteligen då ett Riksens Ständers utlåtande, som blott skulle innehålla tillstyrkan, att grundlagarne i ett eller annat fall borde förblifva orubbade, icke gerna låter tänka sig, emedan detsamma, för att hafva egenskap af förslag, och icke utgöra, att jag så må säga, ett nonsens, ett oting, måste stödja sig på något, och åsyfta något förut ej existerande, vare sig förändring, uteslutande eller tillägg, finner jag, lika med ConstitutionsUtskottet, och på de flere ef detsamma anförde giltige grunder, dels att det haft fullkomligt fog Don i r Mars f. m. 243 att vidhålla den Bestämda i 3:ne särskilde §§ upprepade och ingenstädes motsagde grundsats, att ett grundlagsförslag icke kan af Ständer förkastas vid första Riksdag, hvilket skulle innefatta ett Beslut, som likväl icke då får fattas, dels att innan i grundlagsenlig ordning åberopade grundlagsstadganden Blifvit förändrade, eller redactionen åtminstone kommit i ett klarare och fullständigare skick, någon annan utväg ej förefinnes att i ett fall, sorn det närvarande, uppfylla lagens kraf, än att, såsom Utskottet föreslagit, då ett grundlagsförslag och Ständers utlåtande vid första Riksdag ej stå att förena, desse på en gång och såsom ett helt till nästa Ständers afgörande kunna öfverlemnas.
Det ovanliga i vidtagandet afen sådan utväg synes ej derifrån böra afskräcka enär det icke står i minsta strid mot hvad grundlagen åsyftat, och det Blifvit påkalladt af hittills lika ovanliga tilldragelser inom Stånden.
Herr Cederschjöld frågar: livar finnes deri ordalydelse i grundlagen, på hvilken Utskottet stödjer sitt förfarande?
Svaret ligger i de ofta nämnde §§, rätt förstådde.
Jag finnér den föreslagne utvägen att reda saken i dess Brydsamma skick, och dymedelst komma till målet, långt ifrån att i grundlagen vara förbjuden, fullkomligen ingå i d.ess anda och afsigt.
Men Herr Cederschjölds åsyftning att vid första Riksdag Ständer skulle afgöra och Besluta 65 II. 16 * 244 Den 11 Mars f. m. öfver ett grundlagsförslag möter ett bestämdt förbud, och kan icke förenas hvarken med grundlagens bokstaf eller mening.
Jag bestrider den egenmägtiga tolkning af grundlagen, sorn dervid blifvit använd, hvars godkännande skulle leda till de eftertänkligaste följder.
Jag har vid ett annat tillfälle anmärkt emot det grundlagsvidriga sätt, på hvilket indragningsmakten tillkommit.
Nödvändigheten uppgafs likväl, då denna exceptionslag infördes, såsom motif förden eljest så vådliga afvikelsen från hvad grundlagen icke medgifver.
Här kan ej föregifvas något ovilkorligt behof.
Mina Herrar! lekom ej med våra grundlagar efter ögonblickets hugskott.
I den händelsen vore bättre att ej hafva några sådane.
Grefve Frölich_, David, anförde skriftligen:
Förevarande Memorial af ConstitutionsUtskottet är uppsatt på ett sätt, som, ehuru visserligen icke för någon att imitera, jag likväl villigt skulle admirera, derest icke försöket, af den såkallade stora Majoriteten inom Utskottet, att locka Stånden antaga voteringspropositioner så ställde, att
Utskottet skulle få fram sin egen mening antingen det röstades ja eller nej, vore så groft, att jag knappast förslår, huru man kunnat föreställa sig att någon skulle fastna på kroken.
Borgare- och PresteStånden hafva ej låtit sig deraf förvilla.
De hafva återremitterat Memorialet med antagande af Den ii Mars f. m. *45 Herr Cederschjölds förslag till voteringspropositioner.
Inom BondeStåndet lärer Memorialet träffat sine offer, men jag hoppas att Ridderskapet och Adeln ej vill öka deras antal, utan genast återremitterar detsamma.
Medgåfve liden det, så vore visst tillfälle och anledningar till många anmärkningar; men för vinnande af det hufvudsakliga ändamålet, nemligen rigtiga voteringspropositioner till det förstärkta Utskottet, torde det vara tillräckligt att instämma med Borgare- och PresteStånden i antagande af Herr Cederschjölds reservation, hvilket jag för min del gör.
Likväl, och som jag anser det icke oväsendtligt att nu tillse, det ConstitutionsUtskottet, (som är drif— vit ur alla sina förskansningar,) icke må hafva något vidare hål att krypa i, så får jag förskottsvis äran förklara, att jag skulle anse den förmätenheten oerhörd, om ConstitutionsUtskottet, till råga på alla sine öfriga opera under denna Riksdag, skulle våga att nu vidhålla de af dem först uppgjorde voteringspropositionerne, oansedt 3 Stånd i denna formfråga genom sina återremisser ogillat desamma.
Jag förmodar, att Stånden då skulle vidtaga lika ovanliga medel för att göra sin vilja gällande, och att det förstärkta Utskottet icke skulle vilja rösta öfver andra propositioner, än dem Stånden godkänt.
Äfvenså, och om ConstitutionsUtskottet afsigtsmässigt dröjer så länge med företagande och afgörande af remisserne, 2.46
Den if Mars f. m. att något förstärkt Constitutions.Utskott ej skulle hinna före Riksdagens slut sammanträda, så får jag likaledes äran förklara, att jag anser Utskottet genom dylika evasiva åtgärder hafva, såsom "sin yttersta lill— flygt för att få behålla sista ordet, ställt sig sjelf under framtiden.
Hvarefter Grefve Frölich muntligen tilläde: