Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lagerheim, i anseende lill eif. tvärt bensår, för närvarande är oförmögen lill all slags Tjenste-befattning, hvarvid det behöfves att stå , gå eller sitta , varder härmedelst, så sann t mig G,ud hjelpe lil! lif och sjal, intygadt.
Stockholm den 25 November 1823.
Johan Fredric Ekström.
Lifmedicus hos H. K. H. Prinsessan.
I anseende hvartill Riddarhus-Secreferarens tjenste befattning i dag förrättades Ridd, o, Ad, Prot. io B, jf, Afd, 5g ,]66 Den 55 November f- m, af underlecknad Förste Riddarhus - Can -* cellist.
Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets den i5 dennes under N:o aqo afgifne, samt den 32 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut mcddeldte betänkande öfver Kongl. Maj:ts ..Kådiga Proposition, angående vidtagande af en ytterligare anstallt till förekommande af fångars flykt; fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit, Utskottets ifrågavarande Utlåtande borde laggas tili Handlingarne.
T)å nu å nyo föredrogs Banco-Ut-' skottets den 21 dennes under N:o 80 afgifne , samt följande dagen på bordet lagde, Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, rörande väckte motioner i afseende på Bauco-Discont-Styrelsens sammansättning och det reglementariska för samma Discont - Verks förvaltning; fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af Ridderskapet och Adela De» November f, n?.
Rifallet, Utskottets ifrågavarande Utlåtande Jaerde läggas till handlingarne.
Företogs till pröfning Stats Utskottets den 18 dennes under N:o 610 afgifne, samt den 20 derpåföljde e. ra, på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut med - deldte Betänkande, i fråga om ersättning af Staten för Svenske medborgares liduf förluster genom uppbringningar, Herr Hjerta, Gustaf:
Hel ifrågavarande målet är, som mig synes, af stor vigt, På dess behöriga afgörande beror tili en stor del, om Svenska Handeln under politiska vändningar skall kunna fortfara ända till oroligheternes verkliga utbrott; eller om hvarje rygte skall vålla 1 den ett afstadnande.
Då skola företagen i otid hindras, och fruktan göra , att vår handel går under, och våra export - varor få ligga oförsålde.
Vår handel i allmänhet har litet skydd emot andra Nationer.
Vi hafva en Flotta, det är sant, men den ar obetydlig, och egenleligen grundad på vårt sjelfförsvar.
Vår handel har ej annat skydd än det represalie systehne, sorn finnes be« stämdt i Riksens Ständers underdåniga skrifvelse af 1810.
Dessutom ber jag alt få fästa uppmärksamheten derpå, att 1812 års Ständer afskiefvo Riksguids-ConloireU skulder
Den 25 November f. m. till åtskillige utländske personer, hörande under Franska område!; och försäkrade då inhemske handlande om ersättningar af dessa medel, för de förluster de ledo i loflig handel med Nationer, med hvilka Riket var i fredligt tillstånd; äfven ber jag få erinra att här ej är fråga om annat, än uppfyllande af hvad dessa Ständer lofvat.
Uti skrifvelse af 18 m hafva nemligen Ständer t ne yttrat, alt en fond borde anslås såsom ersättning för förluster, hvilka genom våld drabbade Svenska medborgare i fredliga förhållanden.
j 815 års
Ständer ändrade ej detta beslut, men förklarade, att de. uppehöllos i bestämdt afgörande af målet derigenom, att Utredning saknades_, som derföre då begärdes; och J 818 yttrade Ständerne, att utredningen ännu felades.
Således hafva 3:ne Riksdagars Ständer icke satt i fråga, att ju ersättning skulle gifvas.
Det mätte då icke blifva fråga om, att icke saken är riktig; ulan blott på hvilka grunder den skall utföras.
Hvad dessa grunder angår, anhåller jag att sedan få yttra mig, emedan de, som af Friherre Hjerta blifvit föreslagne, tiil en del äro riktige, men kunna till en del ändras, så att mera hushållning kan vinnas.
Så liar jag till exempel ansett det icke vara skäl, att gå ifrån de vanliga bruken om assurance, och trott, att ingen ersättning borde lemnäs för skeppsfolkets hemskaffande.
Deremot har jag ansett, att ersättning borde gifvas för alla sådane varor, som utskeppats, då här icke varit tillkännagifva
Den 25 November f. m. 469 att förbud fanns mot deras införande på den utländska ort, dit fartyget var destineradt.
Detta är det hufvudsakeliga, hvaruti jag skiijt mig från Friherre Hjerta, dag får anhålla öm Herr G re feens och Landt-Marskaikens Proposition, att Ridderskapet och Adeln, med erkännande af 1812 års Ständers beslut, må anse, att ersättningen bor beviljas, samt att således Betänkandet punctevis företages-.
Jag kan icke instämma i Herr Hjertås tanka, utan tror, att Ridderskapet och Adelil bär full frihet att afgöra detta mål, såsom Ståndet anser det mest vara med Rikets väl förenligt. 1810 och- 1812 årens Ständers beslut voro rena önskningsmål.
De innehöllo väl, att, om Kongl. Maj:t skulle finna tjenligt, att i fiendteliga förhållanden lägga embargo på fiendtelig egendom, borde inkomsten deraf hållas tillhanda såsom ersättning för sådane förluster, hvilka yid utbrott af ett krig drabbade Svenska undersåtare; men jag får likväl fästa uppmärksamheten deruppå, att anspråken sedan så vuxit, att man till ersättning sökt göra gällande förluster från 1778 till och med 1812.
Det var likväl blott förluster som vid utbrottet af ett krig drabbat Svenska Undersåtare, som bordt komma i fråga; detta krigs utbrotts tillstånd är utsträckt till hela 4 åren, och synnerligast i8ir och 1812, då likväl Sverige redan var i fullt krig med England.
Under 4enna tid var handeln verkligen så ytterst 47?
Den s 5 November f. m* osäker, att den ej kunde gå fri ulan alla upptänkliga fqrsigtighetsmedel.
Man nödgades då atl nyttja alla slags papper; man kunde ej tro en Qrlogsmans flagg, utan måste oroligt efterforska, om det var Fransoser eller Engelsmän, med hvilka man hade att göra, för att derefter framtaga lämpehge papper, hvilka yoro falska, fahricerade efter behafvet, och sorn man kunde i England få köpa på alla språk.
Således var ej handeln gå säker, som man velat anse, för att ge helgd åt den sats, att raan seglat linder tractaters helgd.
Dessutom har ingen Stat kunnat göra det, hvarom nu här är fråga, Efter freden i Amiens utsände de franske handlande en mängd fartyg pä Eevanten, och innan kriget å nyq förklarades och utbröt togo Engelsmännen största delen af dessa fartyg.
Assuradeurerne i Marseille blefyo bankrutt, men icke finga hvarken assuradeurer eller de handlande, hvilka onekligen seglade under tractatens helgd, af Staten någon ersättning, oagtadt äfven Frankrike lade embargo på Engelsk i Frankrike befintelig egendom.
Hade de sökt någon sådan, så hade Napoleon säkert svarat:
Mine Herrar, jyg har inga medel till ersättning af edra enskildta förluster.
Lika litet har England någonsin lemnat sådan ersättning, och likväl hvem kunde väl hafva större anspråk på ersättning af Staten, än de private personer, sorn under tractatens helgd voro i Frankrike, och för sin enskilda rörelse, blefvo der länge cpvarhållua sorn fångar, och elt betydligt antal Ben *5 November f, in 471 Ruinerade, elier underkastade stora förluster, — och allt detta innan något krig ens befruktades.
Då således 1810 års beslut ej var annat än önskningsmål , kan jag för min del ej tillstyrka annat än bifall till Betänkandet, öfverlygad alt om de handlande kunde göra de minsta anspråk på Stals-Cassan , skulle den aldrig kunna reda sig, och just nu kunde det hända, att man, sedan de större Maglerne möjligen kunnat vara invecklade i politiska stridigheter, fin * ge se någon af dem gora eli svepning i sine hamnar eliel’ i sjön, och laga de smärre nationernes fartyg, för att tvinga dem på sin sida; skrflle Staten ersätta detta ?
Jag får således Jinnu en gång tillstyrka bifall å Betänkandet, och kan ej annat an beklaga , att jag f j är nog stor talare för att vid ett så vigtigt tillfälle, som det" ta, rätt kunna uttrycka mina tankar.
Då jag, förut yttrat mig i detta mål, och upprigtig! bekänner, att jag ej funnit något uti Utskottets nu upplästa Betänkande, som kunnat vederlägga mina åsigter , nödgas jag, med åberopande af hvad jag förut anfort, och af hvad Herr Hjerta så väl yttrat, ännu tillägga någia ord.
Jag känner föga, hvilka det är, som lidit förlusterne, och det gör mig lika mycket; det är mig nog, då jag vet, att de äro Svenska undersåtare.
Jag vet ock vidare, att rättvisa, den allmänna national rättvi - 47?
Den 25 jJovemBer f. irii salt, Sr elen fasta grund, på hvilken en Stals cnnstitutionella lif skall hyggås.
Vi veta ganska val, att orättvisan alltid drabhar arne personer, först den , som förlorar, Och sedan den, sorn eöc orättvisan, och det
Sr s^årt alt säga, hvilkendera deraf mest lider.
Hvar och när den handt, är lika mycket.
Jag finnér redan mycket skäl , att förblifva vid min mening, då Utskottet erkäpner att Öfversättning ej är riklig.
Vi höra komma ihåg, att förlusterne uppstått dels genom hvad Frankrike heröfvat Sverige, och dels igenom hvad Danmark och andre nationel' hafva herölvat Svenske undersåtare.
Sverige var i den lyckliga ställning, att kunna betala våldsverkare!! med dess eget mynt, och Sverige begagnade detta tillfälle på ett klokt sätt.
Dåde Frankrike, Danmark och andre magier hafva fått betala kina våldsamheter.
Jag frågar då, om ej den, som lidit derigenom, äger någon rätt alt af vinsten få någon del, så alt förlusten ej drabbar hohom ensam.
Man talar om praejudieat; ja jag erkänner, alt om i en framtid så olyckligt skulle hända att dylika frågor skulle uppkomma, och det åter vore 8 millioner R:dr, och ett Konungarike att vinna, så önskar jag, alt samma grund då äfven mätte blifva antagen, och tror alt ingen i förväg skall hafva något deremot.
Der åter ingenting finnes, har Kejsaren förlorat sin lätt Den 5; November f, nt , ratt.
Här är icke fråga om att ersätta förJuslerne med Svenska penningar, utan art ersätta dem med Förbryfrarnes egendom, sora vi haft i taka händer , men sorn vi anvandt till andra ändamål.
Jag kan ej frångå dea sats, att om aili bör undergå en noga ock laglig undersökning, byggd på lagliga grunder, så är det ej hos Riksens Ständer eller dess andra inslance, sorn forum dertill finnes.
Jag tror ej någon undersöknings eiler 'dömande-rätt tillkomma.
Ständer elier deras Utskott, utan de lagliga Domstolar ne.
Jag skall ej vara noggran , om den ena eller andra commisiouen eiler lagliga Domstolen är den rätta ; men jag vet, att om en Gornmission nedsättes, sorn af partierne erkännes, så förvandlar den sig till compromiss, och då har den samma rätt som lagliga Domstolar.
Vidare har det blifvit sagt, att förluster genom Kaperier ej voro det samma, som de förluster, hvilka uppkomma genom seqvester eller embargo af fiendtlig magt, och att man i afseende på de förra, borde hålla sig till den enskilde.
Jag går in derpå, så länge sake» är enskildt, och ej allmän; men då en allmän autoritet deröfver afgör, då Landets Styrelse åtager sig saken, måtte det bliiva en allmän åtgärd; ännu mera om vid den gemensamma öfverenskommelsen i fredsslutets compensation verkligen omtalas.
Jag vill blott, påminna, att då man talatr om, att cora - Ridd. e, Afl, Prof. 11 S, *.
Afd. 60 474 Dea *5 Noveni b er f. m. missioner, nedsatte af Konungen, ej åro Jagligé Rätter, enär allmänna Domstolar finnas, si finnas likväl i alla Länder, för sådane mål som dessa, lagliga Domstolar, nemligen PrisDomstolar.
Jag vet då ej, hvarföre ej den ena, lika så väl som den andra, är en laglig Rätt.
Derföre vill jag ej säga, att a!!t hvad sorn är gjordt, har laglig forin.
Tvärtom, i fall man anser något eftersatt i de grundsatser, som här blifvit framställde, och hvilHta jag lill en stor del gillar, elier och i de former som allmänna lagen stadgar, så lan visserligen en laglig procedure äga rum.
Men 'jag ingår ej uti det speciella ellar individuella, utan fäster mig blott vid den,'allmänna proceduren , och för min del är det den allmänna grundsatsen jag såsom constitutonel Svensk försvarar, ty hvad sorn är Tätt, blir rätt.
Detta kan man ej undandraga sig, ty der ej allmän rätt gäller, furies ej eiler allmän tillgifvenhet för siv-» relse-forftien, utan allt öfverlämnäs åt väl" behaget och styrkan.
Det har blifvit sagdt, att man borde afgöra denna sak efter Fäderneslandets väl; deruti instämmer afven jag, men jag tror att Fäderneslandets högsta väl är att göra rätt emot hvar man, och tinder denna känsla hoppas jag få lefva och dö uti elt constitutionelt land.
Napoleons sätt att liquidera har blifvit nämnt.
Det är bekant, att af alla hans gern ingar är hans Sjö- och Handelslag den, som, ehuru den lät val, blifvit minst efterföljd.
Ett våULsystetn har uppkommit, som spridt
Den 25 November f. afl 475 sig öfver hela jorden, efter raan rarit nödsakad att mota livar och en med samma vapen.
Derföre blifva nu sådane grunder omstridde, som fordom ej blifvit satte i fråga.
Jag tror visserligen, att den, som med ersällnings-anspråk hade kommit lill Napoleon , hade fått vägran, så mycket mer, sora vi haft tillfälle erfara hans ibland till och med förlöjligande svar på de billigaste anspråk , men jag hemställer, om detta lian ligga lill grund för oss, då ett
Rike, som gör anspråk på lagar, måste dela mellan sig och undersålarne.
Deremot, om
Engelska undersåtare hade fått lida något sådant, hade England antingen med härs magt skalfat sig rätt, eller om det hade gjort ett steg sådant som Sverige ej ett ögnablick satt i fråga, att ej lemna någon ersättning.
Under sådane förhållande kan jag ej annat än yrka ersättning för de uppbringnings-mål, som stödja sig på lag och rätt.
Men då jag är bestämd i anseende til! rätten, så finner jag mig nu, såsom medlem af Sjö-Staten, lycklig att kunna fiber opa den , då Sverige genom Gud ecb Naturen är en Sjöniagt, dä en sådan ej kan existera utan en Flotta: och denna ej utan handel: hvilken åter, om den skall bestå, hör skyddas! jag yrkar således, att ersättning måtte lemnäs, oeh anhåller om Herr Grefvens och Landt - Marskalkens Proposition derå.
47® Den 25 Nsvtmher f m.
Friherre a f N 0 r d i n , Car 1 Johani Foga återstår för 111ig att anföra, sedan Herr Hjerta och Grefve von Platen yttrat sig.
Dock förenar jag mig uti principen med Herr Nordenskjöld, ty jag tror att den utsträckning, som visse Ledamöter skulle vilja gifva åt detta bidrag, ej står tillsammans med Statens fördel.
Det är dock ej på desse grunder jag hufvudsakligen begär afslag å Betänkandet, utan på grund af 1810 och 1812 årens beslut.
Det har väl blifvit sagdt, alt 18 io års beslut dott vore ett önskningsmål, på grund deraf, att saken blifvit behandlad af Oeconomie-Utskottet.
Men jag hemställer vördsammeligen, om icke, i stöd af 84. §.
Piiksdags-Ordningen, det är målets beskaffenhet, och ej_ Utskottet som bestämmer, om det ar önskningsmål, eller icke.
Målet handlar nu ©m allmänna medel, och då måste Riksens Ständer deruti hafva beslutande rätt. 1812, då den utländska gälden qviltades, var det underförsäkran, att Svenske medborgare skulle erhålla ersättning för sine förluster.
Jag hemställer, om icke, sedan målet nu blifvit utredt på sätt 18 x 5 och 1818 årens Ständer begärt, stunden är inne att lemna ersättningen i enlighet med r8i2 års beslut.
I följd häraf anhåller jag om afslag å Belänkandet, och tillstyrker antagande af Friherre Hjertås förslag.
Herr PereswetoffMorath, AndersWilhelm:
De talare, som före mig yttrat sig, hafva till «u d«l så tydligen ådagalaggt billigheten och Den *5 Narember f. in« 477 rättvisan af den ersättning, som är i frå3 ga, att jag skall vara kort i min framställning, och egenteligen fästa mig vid en omständighet, hvilken ej så mycket blifvit discuterad, som till äfventyrs kan erfordras.
Min tro ör , att en constitutionel Regering icke eger rätt alt för sine undersåtare afsäga deras anspråk på egendom hos utländska magter, utan att tillika öpp^ na tillfälle för dem att njuta ersättning.
Så har åtminstone meningen varit vid fredstractaten i Kiel. Hans Exellencé Herr Grefve af Wetterstedt har, förra gången detta ämne förevar, förklarat, att ingen annan mening kunde vara af Konungen i Sverige åsyftad, då indemnisation ej blef Danska Regeringen affordrad.
Herr Grefven, som sjelf deltagit i underhandlingarne, har således lemnat det aldrasäkraste vitsord.
Men sjelfva tractaten visar ock, alt man afsagt.
Svenske Medborgares rätt, det man ock lunde göra, då man sjelf var i stånd att liquidera fordringarue.
Nu erkänner jag, att det förefaller mig högst besynnerligt , att man vill neka ersättning ; och jag tror, att våra förfäder ej skulle hafva behöft lång öfverläggning, om man till dem framställt den frägan: Skall Svenska Stats-Cassan vid förhållande , som detta, lemna ersättning åt dö lidande, eller icke?
Jag är så gammalmodig i mina satser, att jag ej kan frångå den tanka, att, om man, sedan man genom afskrifning vunnit så myeket, icl$ vill lempa ersättning åt Pen 25 November £ ra. dera, sora Jidit förluster, men i och med detsamma decreterade, att Svenska Nationen ej mera vill likna sina förfäder.
Jag anhåller således om afslag å Betänkandet, samt bifall, å Friherre Hjertås rsserva - lion.
Friherre Cederström, Jacob; Lika med hvad Herr Hjerta och Grefve vou Platen redan anfört, anser jag Betänkandet böra afsiås.
Lika med den förstnämnde finner jag äfven till en början den första propositionen böra blifva endast tili bifall af ersättning, och att sedan de grunder må bestämmas, hvarefter ersättningen skall utgå.
I händelse raan dräger sig till minnes motiver ne för de beslut Ständerne fattade ora afskrifning af den utländska s kulden, nemligen de oförrätter , som Svenska medborgare jidit, skulle jag förmoda, att man ej vili påbörda närvarande Ständer den tankan, sorn hade 1812 års
Ständer blott afsell röfvande af utländska medborgares egendom, utan att lemna någon ersättning åt egne medborgare.
Då var, såsom rättsgrund, antagit, att förhållandet skulle vara reciproct.
När härtill kommer, att genom fredstraotater Svenske modborgares rätt blifvit efterskänkt, så måtte Svenska folket vara förbundet att ersätta dem, eller är det väl tänkbart, att Svenska folket skulle begära en fred, på bekostnad af några individuel
Det har af en Ledamot blifvit sagt, »tt man icke sku.l|e kunna beräkna fcljder - l)3n 25 November f, rr> 479 lie deraf, om de hanlande finge insteg i StatsCassan.
Siar svåri alt förs!#, hvatt man menar, all föijderne deraf skola blifva.
Jag , tro, ali de lidande aro lagligen berättigade till ersättning gencfn de beslut, sorn Riksens Ständer redan fattat.
Pröfniugen om användandet af Statens medel är Riksens Ständer nu sorn hittills förbehållen, ej Handels-soeieteterne, eiler någre enskilde handlande.
Således lat er ej bifallandet af en vigtig ersättningsfråga lemna anledning dertill, att andra bifallas, om de ej ä.ro af den be^- skaffenhet, att de verkeljgen böra ersättas., —‘-Jag yrkar proposition, på samma sätt sorn Herr Hjerta.
Det är förmodeligeri genom ett missförstånd, sora man laegdt så mycken vigt på mit^ yttrande om 1-870 års Skrifvelse.
Den var ej annat, lin ett bevis deruppå, att nian i8to ville vidtga en anstalt lill handelns skyddande, och då ansåg ersättning genom Repressalier emot andra vara det enda sättet.
Den bar ej di reel. sammanhang med detta ämne; tv det är blott i stöd af 181a års beslut, som jag begär, att mail'ej må gora ett sä våldsamt steg, att, sedan man 3:ne gånger, och i i 1 år, erkännl saken, man nu på en gång skulle afslå ersättningen.
Likväl då 18ro års Skrifvelse blivit satt i fråga, anhåller jag att ett Ögonblick dermed få upptaga tiden, ehuru den blott indirect hörer till delta ämne.
Den 17 Mars aflato Ständernef 48o Den *5 November f. m. en underdånig skrifvelse, hvilken jag nu ej har till hands, men den innehåller Ständernes Begäran , att, så fort Krig inträffar, all fiel i d tel ig egendom skall se(] vesterås , oell försäljas till formerande af en fond till ersättning af de förluster, som drabbat Svenska Medborgare under kriget.
Denna Skrifvelse är utfärdad såsom en grund för skyddande af handeln; den är utfärdad af de Ständer, sorn gjorde vår Grundlag, som grundade våra medborgerliga förhållanden, sorn utmärkte sig genom sann upplysning, medborgerlighet och kraft.
Deli synes då fordra ett närmare betraktande.
Att detta ej kan vara ett sådant önskningsmål, hvarpå Kongl. Maj:t ej gjort afseende, synes af Kongl. Maj:ls Skrifvelse i8m, der det säges”att
Han fästat afseende vid hvad Riksens Ständer begärt, men att, hvad anginge Pris-penningarne, Kongl. Maj:t ej funné skäl att förändra det nyss utfärdade P r i s - Reg I era e n tet.” Således är principen ärkänd af både Konung och Ständer.
Alt denna princip är vigtig för vårt land, anhåller jag att åtminstone få söka att bevisa.
Då vi icke genom våra Flottor eller vår polis iska vigt, kunna trygga vår handel, måste det ske på något annat sätt.
Alla an - dra I) en 85 November f, rot; tira näringar i Landet, än under krigstid, så vidt möjligt är, försäkrade orri skydd, Provicerne, sorn genom ett Ivrig lida, erhålla ersättningar* Skattenedsättriirigär rn. m. Städerne skyddas af harar, rnurar, ja ofta genom sjelfva Capitrilatiöherrie.
Alla bi behållas någorlunda i utöfriingeh af sina fredliga yrken, rinder sjelfva kriget.
Endast den på utrikes ort handlande äger intet ' deltagande, intet skydd.
Obekant med den Krigsförklaring, som orsakar dess olycka, liar han intet medel att rädda si‘11 förmögenhet, använd till eget och allmänt bästa, i denna farliga liäringsväg.
Icke en gång mi göra förr, tryggar eftetdafnaden af Sjölagens Amiralitets Balk honom för Kapare och strödde fartyg; denna gamla ordning är titan kraft, sedan Staten, slolt men kraftlöst, åtagit sig, att genom ett Convoy-System skydda mot sådane förluster, oagtadt det aldrig förmårhes mer än genom afgifterne till Commiss»* idatet.
När nu vår handel bedrifvös sä, att alltid ett stort antal Utländska fartyg fin-* tias i våra hamnar, böra de begagnas tili skyd - dande af våra riteseglande.
Det är det bästa, och det erida skydd Vi kumla lemna vår Sjöfart»
Ur dessa åsigl-er här jag trott mig höra nämna, att jag anser 1810 års skrifvelse såsom den grurid-princip, hvarifrån Ridd. o, Ad, Prol, lo B, 5.
Afd, 61 482 D eu 2 5 No vern b er f. m* man borde utgå, men något direct sammanhang liar den ej med denna sak , emedan uppbringningarne skett af magter, med hvilka vi varit i fredligt förhållande.
Konungens proposition 1812 innehåller blott alsättande af en fond för sådane ersättningar.
Derpå har nian svarat ja.
Det lär då väl ej gå aldeles an att neka ; emedan Konungen genom ett sådant afslag skulle komma uti en brydsam belägenhet.
Det har blifvit sagdt, att Frankrike och Englund ej lemna sådane ersättningar.
Man torde likväl finna att det är en himmelsvid skilnad emellan dem och oss.
Hos dem finnas andra krafter, men hos oss är det ej annat än r»presalie-systemet, som. kan lemna skydd.
Man har sagt att StatsCassan skulle blifva lidande.
Detta är ej s;£tt i fråga genom något af Sländernes beslut, hvarken af 1810 eller 1812, Det är blott fråga om någon ersättning af den fond, som uppkommit genom afskrifning af Riksgälds-ContoiretS skuld, och genom inkomster till Krigs-Cassan af fartyg, som i Carlshamn blifvit seqvestrerade i följd af en not från Baron Taube, att i Preussen Svenska fartyg blifvit belagde med seqvester.
Man säger, alt man nu ej äger något af dessa medel.
Det är sannt, ty de äro inblandade i Krigs-Fonden, men det betyder ingenting, ty de medel, som deraf blifvit tagne, skulle ju annars hafva ansksffats från annat håll.
Alt åter detta ej kan blifva något farligt praejudieat, synes De» 85 N ov o m b' e c f. m. 483 af de underdåniga skrifvelserre af 1810 och i8ia, ty 1810 års skrifvelse omtalar blott ersättning af de medel, «om blifvit seqvesterade, och j8t2 års-skrifvelse omtalar blott de förluster, som då lidits.
Jag anhåller således om afslag å Betänkandet , och att grunderlie för ersättningen sedermera måtte afgöras; men att ingen fråga må uppstå, om att ju
Ständers en gång gifne löften skola hållas. i "* ■’ Herr von Hartmansdorff, August:
Efter den målning, som Herr Hjerta gjort af Handelns nödstälda belägen* liet, i fall den ej af Rikenas Stals-Cassor upprätthölles, skulle man tro, alt ingen handel kunde äga rum i de länder, hvarest
Slaten ej således understödde den.
Jag tror dock att det går an, och jag anhåller, att få framställa ämnet från en annan synpunct, än de flesta andra talare gjort.