Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Är åter meningen, såsom Förslaget föranleder, att den missnöjde blott skulle hos Ordföranden anmäla, att hans missnöje ej frånträddes, utan pröfning deraf yrkades; så hemställes, om det är troligt att han, endast i följd deraf, att en sådan anmälan skall af honom göras, låter afskräcka sig; den medför för honom ingen serdeles kostnad.
Af en förändring i hvad nu stadgadt är, uppkommer ock den följd, att Skiftesmannen måste hafva Den 6 April e. m. ett Bevis af Ordföranden om missnöjet är anmäldt eller klagan fullföljd, ty förr kan ej Skiftesmannen veta, om han skall med skiftet fortfara.
Genom den klandrade föreskriften i Stadgan, att missnöje i pradiminärfrågorne skulle af Skiftesmannen på en gång samlas och anmälas hos EgodelningsRätten, hade man den högst vigtiga omständighet för afsigt, att påskynda desse frågors afgörande, så fort möjligen ske kunde.
Det rätta correctivet mot ett obefogadt missnöje måste vara skyldigheten för den missnöjde, att betala kostnaden för Rättens sammanträde till sakens pröfning.
I öfrigt får jag härvid anmärka, att Utskotten icke hafva rätt deri, att 17 §. i 1812 års Enskiftesförordning bestämde det sätt för klagan i denna del, som Utskotten föreslagit; denna §. tillät begge de ifrågavarande ulvägarne för missnöjets fullföljande, hvilket måste anses olämpligt.
1807 års allmänna EnskiftesFörordning föreskref åter i 10 §. den marche derföre, som SkiftesStadgan antagit, eller att Skiftesmännen borde stridigheterne hos SkiftesDomstolen anmäla. 10 Cap. 1 $.
Det föreslagna tillägget, att vid Inrösningsjordens urskiljande bör utrönas och upptagas hvad som deraf finnes t/enligt att odlas till åker, och hvad som endast till höhöstnad kan begagnasj är, i min tanka, 20* 3o8 Den 6 April e. ro. i öfverflödigt, då detta dels lärer ovillkorligt förstås af sig sjelft, dels 4 Gap. 3 §. 2 punkten stadgar, att vid egornes afmätning j alla inom Skifteslaget befintliga Lägenheter j sorn är o duglige att med förmån och nytta till åker eller äng uppodlas > med största uppmärksamhet blifva urskilde j afmätt e och be skrifne. 10 Cap. 3 och 12 Cap. 3 sista Mom.
Utskotten vilja borttaga föreskriften, att odlingsjord å skogsmark j hvarå redan ågånget Storskifte j enl. 12 Cap. 1 förblifver orubbadtj skall intagas i delningen.
Detta Stadgande är meddeladt för de händelser, då större stycken odlad eller odlingsbar jord ligga å skogsskiftet, egenteligen intill de förra inegorne.
Skall man underlåta att intaga denna jord till inrösningsjorden; och är det icke angeläget, då man å ena sidan anser sig icke kunna ovillkorligt stadga, att skogsmarken alltid skall i skiftet ingå, att å den andra likväl på detta sätt låta den derå befintliga Inrösningsjorden komma i beräkning.
Det beror af en klok tillämpning, att bestämma när det bör ske.
I de Provinser, der Skogsbruk, Bergsbruk och Boskapsskötsel utgöra Invånarnes hufvudsakliga Näringsfång, hafva Inegorne från början varit inskränkte, hvilket förhållande, efter verkställde Storskiften, under de sednare 4o åren mycket för - Den 6 April e. m. 309 ändrat sig.
Stora odlingar hafva derunder skett, i synnerhet i sammanhang med inegorne; på många ställen utgöra de betydlig vidd.
När Laga Skifte sker i dylike Skifteslag, böra väl desse odlingar ovillkorligt intagas och fördelas bland inrösningsjorden; i annat fall vore ändamålet af Skiftet till betydlig del förfeladt.
Icke bör ett fastställdt och i öfrigt vid egodelningen orubbadt fastståndande Storskifte å Skogsmarken derföre lägga hinder i vägen.
Storskiftet å Skogen kan alltid så jemnkas, att delegarne bibehålla sine hufvudlägen, hvarigenom förlusten af Ståndskog blifver obetydlig, och lätt ersättes genom värdering.
Grunden för undantaget i afseende på Sko- ' gens förblifvande vid äldre skifte, är egenteligen det omvexlande värde Skogsskiften vid nytt Skiftestillfälle kunna ega genom delegarnes olika hushållning med skogen sedan förra skiftet, hvilket vid många tillfällen kan göra utbyte mindre billigt; men denna grund har ingen tillämplighet för de afbrukade delarne af Skogsskiften, hvilka undergått odling och således icke längre utgöra skogsmark.
Dessa delars indragande i Inrösningsjorden, kan mången gång göra delningen lättare och beqvämare för hela Skifteslaget, och Skiftesförfattningen bör icke innefatta ett hinder för Skiftesmännens omtanka i denna del. 11 Cap. och 18 Cap.j g och i3 Härvid tillstyrkes den förändring, att 3io Den 6 April e. m.
Egograderingen bör vara orubbligt fastställd förr än Skiftesläggningen må företagas , och att Besvär öfver Ego-taxeringen inom 60 dagar derefter böra, såsom prceliminärfrågaupptagas och af göras, i stället att, efter Skiftesstadgan, denna fråga skall åtfölja hufvudsaken.
Jag hänvisar i denna punkt till mitt redan förut derom afgifne yttrande, i anledning af den anmärkning, som inom detta Hus blifvit gjord rörande denna fråga.
Utskottens anförde motskäl får jag svara, att den generella och egenteliga Egograderingen icke sker å hvarje delegares enskilde jordlott, utan å hela Skifteslagets samfällte jord, på sätt 11 Cap. 1 §. utvisar.
Det är först vid uppstådd fråga om rättelse i en förment origtig taxering å ett eller annat jordstycke, af delegarne upptäckt, när de nya egolotterne blifvit utlagde, och de fått tillfälle jemföra desse med dem de förut haft, som Taxeringen å desse egostycken är medgifven att kunna revideras.
Det är icke delegarne, som göra denna revision, så mycket mindre som det icke är delegarne, hvilka bestämma graderingen i det hela; det är Skiftesmännen och vidare
Domaren, som verkställa den, och delegarnes väld eller ensidighet bör således icke dervid kunna få något inflytande på sakens afgörande.
Icke heller är det rigtigt hvad Utskotten anföra, att alla äldre Skiftesför - Den 6 April e. m. 3ii fattningar haft det af Utskotten föreslagne Stadgande i denna fråga.
Allmänna Lagen i i Cap. 4 §•
ByggningaBalken säger, att om någon klagade , att han fått mindre eller sämre Lott3 än han hafva borde s egde han begära Laga syn derdj hvarvid
Domaren skulle jemka vederbörande emellan; och de sedan utkomne
Skiftesförfattningarne inskränkte icke pröfningsrätten i denna del vid Skiftets slutliga granskning.
Det var först i StorskiftesStadgan för Finland och 1783 års StorskiftesStadga, som den princip infördes, att egograderingen skulle före
Skiftesläggningen vara orubbligt afgjord och fastställd. 12 Cap. 1
Den ändring är här af Utskotten ansedd nödig, att fastställclt Storskifte ä skog icke må rubbas_, utan att alla delegarne sig derom förena.
I SkiftesStadgan åter är föreskrifvit, att då alla delegarne vilja rubba, eller ock icke vilja rubba Storskifte å Skogen, dermed förhålles efter deras enhälliga beslut; men att> dä skiljagtiga tankar delegarne emellan häri uppstå.
Skiftesmannen och Gode Männen böra undersöka j om skogsskiftets rubbning till gemensam nytta för delegarne, utan någons lidande, ske kan j i hvilken händelse skogen jemväl lär i skiftet ingå.
Vigten och nyttan deraf, att alla Skif» i Den 6 April e. m. teslagets egor på en och samma gång skiftas, så att det i alla delar lämpligaste skifte må kunna för Skifteslaget verkställas, och skogsmarken läggas i sammanhang eller nära intill delegarnes andra egolotter, mäste väl få anses ostridig, och detta har vid Stadgans sammanfattande ansetts som en hufvudprincip.
Att en eller flere ensidige delegare skulle genom deras vägrande till skogsmarkens intagande i delningen, oskäligt kunna hindra ernåendet af detta ändamål, har man icke ansett rigtigt. 1812 års E11- skiftesförfattning stadgade i detta ämne att Skifteslaget enhälligt skulle medgifva skogsskiftets rubbning innan det fick ske; och 1807 års Allmänna Enskiftesförordning deremot, att de flestes begifvande dertill erfordrades; men hvilkendera af desse föreskrifter man häri antoge, komme frågan att bero egenteligen af slumpen, och icke derpå, hvilken af delegarnes stridiga tankar, som verkligen egde skäl för sig.
Det är derföre man ansett skiftesmännen och vidare, då klagan föres, Domaren höra häruti lägga delegarne emellan, och efter den grund, att vilkoret för Storskiftets rubbning borde vara gemensam nytta för del~ egarne_, utan någons lidande.
Blir icke härigenom allas rätt vårdad och det goda ändamålet bevaradt?
Det af Utskotten anförde skäl mot rättighet till rubbning i Skogsskiften i allmänhet, eller att skogsöda skulle deraf blifva en följd, är icke i min Den 6 April e. m. 3i3 tanka fullt giltigt; raan bör dessutom betanka, att på 5o å 70 år har man ny skog åter, hvaremot egoskiftet, serdeles om det blir väl verkställdt, kommer att ännu längre ega bestånd, kanske för alltid.
Likaså bör anmärkas, att ordet skog är ganska obestämdt; derunder menas i skogsorterne en stor del af marken utom inegorne; alldeles icke endast ståndskog. 12 Cap. 2 Härvid hemställa Utskotten det tillägg, att vid Skifte iagttagas bör, det hvarje hemmanslott erhåller dess tillständiga andel, så väl af åker och äng, eller dertill tjenlig och odlingsbar jord, som af skog och betesmark.
Skälet: att följden af nuvarande Stadgande skulle kunna blifva att en delegare i inrösningsjord endast erhölle sådan mark, som till äng vore tjenlig, men icke med fördel kunde till åker uppodlas, och en annan åter tilldelades endast odalåker.
En sådan tillämpning af denna §. att en jordegare skulle tilldelas hvad som blott dugde till åker eller blott till äng, är knappt tänkbar.
Då hvar och en skall hafva, hvad mot hans egolott i godhet svarar, och denna bestått af både åker och äng, hvarförutan intet jordbruk kan existera; så lär det väl få anses vara klart, att han skall få, hvad som duger till begge egoslagen.
Att i öf - 3i4 Den 6 April e. m. rigt en delegare ensamt kan få bara odalåker, vore väl icke otänkbart, t. ex. i Skåne, och deraf må väl duglig äng kunna tillskapas. 12 Cap. 8 $.
Här föreslås den ändring, att, när Laga skifte på en eller flere delegares begäran verkställes , der Stor skiftsdelning 3 sorn vunnit laga kraft j, föregått, sådant skifte icke skall öfvergå flere delegare, än dem, som det begärt^ eller dem, som sig derom förena.
Hvad jag härom i mitt förra yttrande anfort, får jag åberopa.
Jag har dervid bland annat uppgifvit, att, om de delegare, hvilka icke sökt och icke önska skiftet, möjligen skulle vilja någon tid fördröja mottagandet af de utdeldte Skifteslotterna och vid förra skiftet förblifva, de dertill, vid de fleste fall och när de utgöra största delen, hafva öppen utyäg, helst de icke möjligen kunna tvingas till lotternes tillträdande, då det icke verkar på dem, som vilja sina lotter emottaga.
Man hade, tyckes mig, af Utskotten haft rätt att vänta en fullständig vederläggning af de skäl, som blifvit anförde för bibehållandet af Stadgans föreskrift i denna vigtiga principfråga, i stället att man nu fått se åtskillige värde Ledamöter i deras Reservationer mot Utskottens pluralitets beslut ytterligare utveckla motiverne för rigtigheteu af Stadgans be - Den 6 April e. m. 315 stämmelse härutinnan, och bland hvilka motiver förekommer det ostridigt rigtiga och hufvudsakliga, att numera, sedan blott ett Skiftessätt finnes, och då i många Skifteslag flere spridde egolotter måste för delegarne utläggas, utbrytning för en eller annan delegare, såsom vid Enskifte skett, utan alt motverka och aflägsna det nyttigaste och lämpligaste
Skifte i det hela för skifteslaget, möter nästan oöfvervinneliga svårigheter, och att de öfrige delegarnes lotter icke nu, som förr, i ett lagligt Storskifte kunna utläggas, och en jemnkning i deras lotter, i följd af den enskilda utbrytningen, icke bör kunna få vinna fastställelse.
Dessutom, hvarföre afse Utskottens Förslag blott den händelse, der fråga är om rubbning i Storskiften?
Samma grunder, som Utskotten för sitt Förslag anfört, eller att en delegares skyldighet att undergå Skifte mot sin vilja , mot sin öfvertygelse om hvad för honom bäst och nyttigast synes s samt mot de beräkningar han gjort j under enskild kännedom af sine tillgångar och andre förhållanden j icke står att förena med strängt begrepp om egande- och nyttjande-rätt; samma grunder gälla ju äfven emot rubbning af Tegskiften, hvilka likväl, enligt förra Författningen, kullkastats af Storskiften, deruti också alla delegarne ovillkorligt måst vara med; dessa grunder måtte ännu mer gälla mot skyldigheten att åt en Skiftessökande lemna sine egor i ut - 3i6 Den 6 Ap ril e. m. byte, meddela honom odlingsersättning och utflyttningshjelp samt betala Landtmäterikostnaderne, på sätt för Enskiften länge varit stadgadt. i3 Cap. 2 $.
Utskotten tillstyrka häri den ändring att skiftes sökanden och dej som sig med honom förena j men ingen annan j äro till utflyttning, der så fordras j ovillkorligen förbundne.
Föreskriften i SkiftesStadgan om utflyttningsskyldigheten måste, med föreskriften om allmänt Skifte i skifteslaget, stå eller falla.
När Skifte skedde blott för dem, som sådant begärde, då kunde det vara skäl uti att desse voro underkastade utflyttning.
Detta sätt att skifta, har likväl, såsom redan blifvit anfördt, så stora och för ändamålet skadliga olägenheter, att det icke lärer böra antagas.
När åter frågan är om allmänt Skifte, då bör, på sätt i §. i i3 Cap. innehåller, utflyttningsskyldigheten bestämmas med afseende å det sökte hufvudändamålet, att för alla bereda så formligt Skifte, localen medgifver.
Härvid kan ofta hända, att den eller de, sorn Skifte sökt, kunna få bo qvar i Byn, då deras qvarboende bereder det formligaste Skifte; och hafva de derjemte de bästa husen, huru olämpligt vore det icke, att för dem ovillkorligt stadga utflyttningsskyldigheten ?
Efter Enskiftsförfattningarne var Den 6 April e. m.
Enskiftssökanden skyldig utflytta, ändå att fördelagtigare
Skifte kunnat beredas på annat sätt, eller genom annan delegares utflyttning, och oansedt denne sednare hade nedrötte hus, men Skiftessökandens åbyggnad i godt stånd.
Kan detta anses vara rätt, och är icke en delegare med goda hus äfven derigenom nästan utestängd att söka och erhålla skifte?
Om äfven Skiftessökanden ålades ovillkorlig utflytlningsskyldighet, skulle, vid de händelser, då blott lian genast det nya Skiftet tillträdde, men de öfrige enligt öfverenskommelse vid sine egor förblefvo, samma olägenheter uppstå, som man genom Stadgandet derom ville förekomma, eller att någon af de andre delegarne med goda hus, vid yrkadt tillträde af dess Lott, tvunge de andre till utflyttning enligt den fastställde allmänna skiftesplanen.
— Man bör ju dessutom besinna, att de utflyttande erhålla af de qvarboende ersättning för deras kostnader, och att desse sednare böra i en sådan kostnad i alla händelser deltaga; så att skilnaden emellan deras utgifter i denna del icke är så betydlig; och om, såsom man med skäl Iean påräkna, Staten, på sätt i många år för visse Provinser skett, och Kongl. Maj:t vid denna Riksdag för de öfrige proponerat, genom understöd af allmänna medel underlättar desse ulflyttningskostnader, böra de icke blifva så kännbare, att hemmansegares obestånd deraf är att befara. 318 Den 6 April e. ra.
Den enda jemnkning, som, efter min tanka, skäligen kunde i förevarande fråga göras, vore den, attnär, enligt i §. iCaprt, Lottning om Utflyttningsskyldigheten kornme i fråga, borde skiftessökanden, utan att få deltaga i sådan lottning, ovillkorligen utflytta. if Cap. 2 §.
Den häri tillstyrkte ändringen eller, att om skogen är af inskränkt område och delegarnes Lotter deri många, bleckning och utstening må tillåtas, för att utmärka delegarnes skillnadslinier, så vida ändamålsenliga skillnadslinier kunna derigenom uppgöras, lärer icke passa som stadgande; det'är detsamma som att säga att det skall ske så, om det duger. 18 Cap. 18 Skulle, efter Utskottens Förslag, för att undanrödja missförstånd, få följande redaction: ställde underdåniga Besvär; biJoge ock dervid, i 2:ne Exemplar, de till saken hörande Bevis, klaganden kan anse nödigt förete.
Denna redactions-jemnkning må gerna antagas, ehuru, på sätt jag redan i mitt förra yttrande visat, vid jemnförelse äfven med påföljande ig §., det synes vara tämmeligen klart alt "de till saken hörande Handlingar,” hvarpå klaganden vill stödja sin talan, äfven böra in duplo bifogas.
Den 6 April e. m, 319 Utskottens slutliga Förslag, det underdånig hemställan hos Kongl. Majrt skulle göras om infordrande af säkra och fullständiga upplysningar rörande de hinder, som kunde ligga i vägen för SkiftesStadgans tillämplighet i Rikets alla Provinser, samt att Kongl. Maj:t derefter ville vidtaga de^ändringar deri, som kunde finnas nödige, har jag visserligen icke annat att anmärka vid, än att jag tror frågan böra inskränkas till de 6 Norra Länen och Gothland; ty det måste väl få anses för gifvet, att för de andre Rikets Provinser, der Enskiftesförfattningen varit gällande, Stadgan är tillämplig.
Jag hör emellertid gifva tillkänna, att 1807 års Allmänna EnskiftsFörfattning, med Förklaringen deröfver af den 30 Februari 1821, ända sedan sistnämnde år med förmån varit tillämpade i Jämtland, och för Gothland hafva dessa Författningar likaledes oanmärkt gällt till efterlefnad.
Att man vid Stadgans utfärdande icke underlåtit afse de serskilde förhållanden, som i någon ort mot dess tillämpning kunde förekomma, visar det af Utskotten citerade Kongl. Brefvet till Landshöfdingen i Gefleborgs Län, äfvensom ett annat till Landshöfdingen i Dalarne af samma dag; och hvad serskildt angår Gothland, så har i följd af ofvanberörde förhållande, att 1807 och 1821 årens EnskiftsFörordningar der gällt, ingen anledning varit, och jag ser ännu icke något giltigt skäl, att Skiftes - V 320 Den 6 April e. na.
Stadgan der skulle vara otillämplig, då föreskriften i 12 Cap. 12 §. iagttages.
Den fråga, sorn gifvit anledning till det af Utskotten anförde Kongl. Brefvet den i3 Juni 1789 rörde, i sin grund, en ny refning, och skattläggning å Ön i sammanhang med Skifte, på sätt ock Herr Kyrkoherden Lyth i sitt Memorial upptagit; och var det egenteligen sådant, som genom det Kongl. Brefvet förbjöds, då delegarne icke frivilligt deri ingingo.
I bifogad Reservation föreslår Herr Berg von Linde och åtskilige andre Utskottens Ledamöter, att Stadgandet i 12 Cap. 12 §., rörande medgifven serskildt pröfning, om, i Storskiftadt Skifteslag, nytt Skifte, såsom förmånligare än det redan varande Storskiftet, må medgifvas, skulle till 1 Cap. 3 §. öfver flyttas och få utsträckning till alla Storskiften , äfven då egorne kunna läggas i 1, 2 eller 3 skiften.
Jag får dervid anmärka: 1:0 att då 1 Cap. egenteligen handlar om rätt att söka och vinna Remiss till Skifte, men frågan, om i Storskiftadt Byalag Laga Skifte ej bör få ske, såsom icke förmånligare än det redan varande Storskiftet, icke kan förekomma eller framställas förr än vid Skiftesförrättniugen; så har Stadgandet sin rälta plats, der det nu finnes. 2:0
Att, genom utsträckningen af detta Stadgande till k Den 6 April e. m. 321 till alla Storsluften, äfven då egorne kunna läggas i i, a eller 3 Skiften, uppliäfves och återtages hvad förra Enskiftsförfattningar och 1821 års Förklaring deröfver innehållit, nemligen att Storskiften_, utan pröfning af Skiftes Domstolen j fått rubbas „ då egorne kunnat läggas i 1, a eller 3 Skiftenj och hvilket Stadgande ej visat någon olägenhet. 3:o
Om den föreslagne föreskriften meddelades, kan man vara säker, att, vid hvarje Skifte i Storskiftadt Skifteslag, påstående om det förra Storskiftets orubbade förblifvande skall af någon delegare framställas, deraf Rättegångar uppkomma och uppehåll i Skiften förorsakas.
Finna Landtmätaren och Gode Männen, att egorne kunna i högst 3 Skiften utläggas, så är det ock gifvet, att det nja Skiftet blir förmånligare, än det förra Storskiftet, och någon serskild underställning till EgodelningsRätten derom, tyckes icke för delegarnes säkerhet vara nödig.
Jag utber mig i öfrigt att få till Utskotten framföra den anhållan, att de med yttersta noggranhet ville öfverväga detta ämne, och i synnerhet frågan om de tren» ne hufvudprinciperne i SkiftesStadgan, att
Skiftet bör för bela Skifteslaget på en och samma gång uppgöras och fastställas, Utflyttningsskyldigheten regleras i första rummet, efter hvad för det lämpligaste Skifte 19 II. 31 322 Den 6 April e. m. erfordras, och att Egotaxeringen må, vid pröfningen af sjelfva Skiftet, kunna revideras.
— Att uppgöra en Skiftesförfattning för Sverige så, att ingen olägenhet, intet missnöje, ingen rubbning i Jordegares förhållanden skulle uppkomma, är omöjligt, så vidt man nemligen vill det stora ändamålet för Landets förkofran, som deraf bör påräknas.
Men att uppgöra denna Författning på det sätt, att densamma om 20 å 3o år, såsom hittills skett, åter måste omgöras och ny rubbning af fastställde Egoskiften medgifvas, det anser jag högst skadligt och ledande till rättmätiga missnöjen hos Folket.
Det har varit detta, man, genom den nya SkiftesStadgan, velat söka undvika, under den öfvertygelse, att det är vida bättre att ett Egoskifte svider för Jordegare en gång, än att de jemnt se sig blottställde för nya ÄgodelningsFörfattningar, och derigenom icke ega något varagtigt hopp om säkerheten i sin besittning, den enda och rätta driffjäder» till jordens uppodling och förbättrande.
Herr af Malmborg s Abraham:
Uti den hänvisning 5 Cap. 2 §. af 1827 års SkiftesStadga lemnar till rågångslvisters utförande vid behörig
Domstol, kan jag väl icke finna någon tvetydighet, då den jemnföres med hvad Allmänna Lagen om sådane tvisters upptagande och pröfning förordnar, men enär flere Landtmätare, sedan Den 6 April e. m. 3a3 berörde Stadga utkom, hos mig, såsom Ordförande i ÄgodelningsRätten, yttrat mycken villrådighet härutinnan, torde det vara nödvändigt och nyttigt, att den alldeles undanrödjes med det af Utskotten föreslagne utbytet af ordet HäraclsRätt i stället för orden behörig
Domstol, som äro mindre bestämmande och således efter mine åsigter böra af Lagstiftaren undvikas.
I anledning af Herr Carl Liljenstolpes Motion angående yrkad ändring uti det förordnande 16 Cap. 2 §.
SkiftesStadgan innehåller om
Boställslnnehafvares deltagande i kostnaden vid LandtmäteriFörrättningar å Boställen, hafva val Utskotten, utan afseende på hvad Motionairen anfört emot berörde förordnande, som han funnit olämpeligt och obilligt, tillstyrkt att det likväl måtte blifva oforändradt; men jag får vördsammast förklara, det jag, lika med Motionairen, finner det icke kunna förenas med rättvisa och billighet, att den, som icke eger jorden, utan endast för någon, ofta ganska korrt, tid får begagna nyttjanderätten, skall betungas med en så känbar utgift, som ganska ofta öfverstiger Boställets hela afkastning; hvadan ock Innehafvare af sådane dem icke tillhörande Hemman ej mindre genom iy83 års LandtmäteriFörordning, än flere Författningar, alltid tillförene varit frie från all annan 2.1* 3 24 Den 6 April e. m. kostnad vid Boställens afmätning än nödige dagsverken dervid och kosthållning för Landtmätaren.
Domare har jag vid Husesyner å Boställen funnit flere så svage, att Innell a 1’varne af dem icke haft den ringaste inkomst, utan fast mera, jemte en sådan förlust, äfven måst vidkännas den, att betala till och med 5o R:dr till en Arrendator för det denne skulle ansvara för byggnad och häfd.
Jag har sjelf, under det jag a3 år var Domare i Skåne, der innehaft ett Boställe, för hvilket jag feck endast 5o R:dr R:gs i årligt arrende.
Om detta Boställes alla egor skolat afmätas, hade kostnaden dervid, efter taxan, sannolikt uppgått till 5 a 6oo R:dr Banco.
Jag skulle således på 18 år icke baft det minsta af detta till lönen anslagne Hemman.
Jag har ock hört, att inom ett Regemente finnas i5 till ao Boställen, hvilka äro så svaga, att de måst utarrenderas endast emot skyldighet för Arrendatoren, att ansvara för byggnad och häfd.
Boställsinnehafvarne hafva således icke fått draga någon den ringaste nytta deraf, och det vore ju då den mäst skriande orättvisa om han likväl skulle af egna medel betala för det, icke hans, utan Kronans Hemman blefve afmätt.
Lika med Utskotten medgifver jag väl det vara billigt, att Landt - Den 6 April e. m. 3?.5 mätaren icke saknar allt arfvode för förrättningar å Boställen; men jag kan aldrig medgifva det vara rättvist och billigt, att ett sådant arfvode, tvärtemot hvad tillförene varit stadgadt, skall tagas af den oftast fattige Boställslnnehafvaren, som derigenom skulle alldeles ruineras, då han icke kunde betala utan att skuldsättas.
Skulle lian ock vara så förmögen, att hail kunde tåla det, bör sådant likväl icke rättvisligen komma i beräkning, hälst