Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ex. finge följaktligen nu hemställa, om R. o. Ad. för sin del behagade besluta, alt R.
M. ingå med lind. anhållan om riksdagens förlängning d. 4:de månaden.
Efter lillkännagifvande af H. Ex. Ilr Gr. o. Landtm., alt sedan R. o. Ad. i plenum d. 26 sisth Sept. f. m. beslutat, att med slutlig föredragning af Const.Utsk:s meni.
N:ris 5 och 6 skulle anstå, intilldess underrättelse erhållits om det beslut, sorn af Högv.
PresteSt. komme att fattas, i anledn. af Vällofl.
BorgareSbs inbjudning till PresteSt. att förena sig uti det af de öfriga RiksStm beslutade bifall lill K. M:s nåd. propos. om upphäfvande af hvad nu stadgadt är om lagförklaringars utfärdande af Högsta Domstolen, prot.utdr., som visade att PresteSt. icke antagit berörde inbjudning numera till R. o. Ad. inkommit, och således allt hinder för pröfningen af förenämnde mern. blifvit undanröjdt, föredrogs nu Const.Utsk:s mern.
N:o 5, med hvilande grundlagsändringsförslag i fråga om Konungens 2:ne röster i Högsta Domstolen. l:o Alternativet litt. a, enligt hvilket ‘den i Reg.F:s 21 § förekommande mening: ”Konungen äger tvenne röster i de mål, hvilkas föredragning och afgörande
Han för godt finnér alt i Högsta Domstolen öfvervara”, skulle utgå. II.
Landtm, yttrade, att, då detta alternativ hvilat till afgörande vid denna riksdag endast för den händelse, att R.
St. skulle bifalla K.
M:s nåd. propos., angtde upphäfvande af hvad nu stadgadt är om lagförklaringars utfärdande af Högsta Domstolen, men, enligt ankommet prot.utdr., Högv.
PresteSt. afslagit berörde nåd. propos., R. o.
Ad. torde finna att ifrågavar. alternativ litt. a hade förfallit.
Ropades ja. 2:o Den 9 Octo b er. €5 2:o Alternativet Litt. b, hvarenligt 21 § Reg.F. skulle erhålla följande förändrade lydelse: ”Konungen må, der lian så för godt finnér, i Högsta
Domstolen öfvervara frågor om förklaringar öfver lagen, och äger dervid tvenne röster; skolande när Konungen icke i Högsta Domstolens öfverläggningar om sådane frågor deltagit, desamma hos Konungen i Statsrådet anmälas samt Hans röster deruti inhemtas och beräknas.”
Hr von Hartmansdorff, Ali g.:
Jag anhåller alt Ridd.- secret. måtte upplysa, huruledes detta alternativ blifvit afgjordt i de öfriga Stånden.
Undert. t. f. Ridd.Secret. hade äran tillkännagifva, att, enligt ankomne prot.utdr., ifrågavar. alternativ Litt. b. blifvit af Högv.
PresteSt. förkastadt, men af Vallöf!. BorgareSt. gilladt, derest något af RiksSt-.n ej skulle bifalla K. M:s nåd. propos., angående npphäfvande af hvad nu stadgadt är om lagförklaringars utfärdande af Högsta Domstolen, hvaremot samma alternativ af Hederv.
BondeSt. ansetts hafva förfallit genom Ståndets förut lemnade bifall lill förenämnde K. propos.
När förslaget sålunda redan är förfallet, så är det likgiltigt, huru R. o. Ad. beslutar, men ali bifalla ett redan förkastadt förslag, vore utan ändamål.
Jag tror således det vore bäst alt detsamma äfven här förkastades.
Det under Litt a anmälde alternativa förslag blef, uppå härefter framställd propos., af R. o. Ad. anlaget.
Vid föredragning af de uti Coust.Ulskts, sedan d. 26 sisth Sept. f. m. hvilande mern.
N:o 6, anmälda, ifrån sista riksdag hvilande förslag, om ändrad numerering af vissa §§ i Reg.F., fann R. o. Ad., uppå derom af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd propos., att sedan de K.
M:s nåd. propos:r, hvilkas antagande varit villkoret för ifrågavar. förändrade numerering, numera blifvit afslagna, de nu föredragna förslagen hafva förfallit.
Upplästes och remitterades till StatsUtsk. K. M:s nyss ankomne nåd. propos. af d. 23 sisth Sept., rör. anslag till inköp af boställe åt en Capellpredikant i Undenäs församling inom Skaraborgs Län.
M:s denna dag ankomna nåd. skrifvelse af d. 10 sisth Sept. i anledn. af väckt fråga om bildande af ett Nationalmuseum.
Boije, Fredr.:
Då jag vid ett så hastigt uppläsande icke kunnat fatta den K. propos. så väl, som jag hade önskat, och då jag på det aldra lifligaste intresserar mig för sjelfva den ifrågavar. saken, som är af en oberäknelig vinst för skön konst, och till och med handtverk samt slöjder, så vågar jag vördsamt 3 II.
9 Den 9 October. anhålla, alt den K. propos. malle fä hvila på bordet till nästa plenum.
Fiili.
Ridderstolpe, Fredr:
I anseende dertill, att jag, då nu den K. propos. kommer alt hvila på bordet, kan vara frånvar. lili emlietsrgsor, då densamma föredrages, anhåller jag att nn få beledsaga den med några ord.
Ridderstolpe uppläste derefter följande: Sveriges R. o. Ad. går att till behörigt Utsk. remittera ett mål, som skall utvisa, huruvida Svenskarne ännu hysa för de fria konsterna och vetenskaperna lika följdrika sinnelag, sorn de hvilka lifvade delta Stånd under dess mest lysande tidehvarf.
Frågan örn anslag till uppförandet af ett museum har ej blifvit uttröttad af föregående riksdagars alslag.
Dess röst — ehuru hittills en ropandes i öknen — later ännu vid detta riksmöte höra sig, och delta ej utan skäl; min aning om dessas natur är denna:
Villkoret för all skön konst är sanning; hvad velenskaperne söka är det rätta.
Sköna konsterne och velenskaperne höra ju således lill lidehvarfvets anda?
När en nation, efter alt hafva länge friat till redbarhetens och allvarets dag, ändteligen af den uppgående solen fått ja; när, ifrån samhällets högsta administrations-punkt, sparsamhetens ande flägtar, — — bör nationen tacka, medelst frikostighet för befordrandet af det nyttiga, utan alt förgäta det ädla.
Menniskan lefver ej af bröd allena; äfven själen fordrar näring.
Det är genom begreppet om det höga och det sköna, som der näres, och som der skiljer menniskan från djuret.
J håfven underlättat de physiska behofven, mine Hrr Ståndsbröder! låten ej de psychiska blifva artlösa!
Frih. Bennet, Carl Stephan:
Jag förenar mig i den begäran Frih.
Boye gjort, alt den upplästa nåd. propos. mätte få hvila pä bordet.
Ex. IIr Gr. o. Landtm, förklarade, all K.
M:s nu föredragna nåd. skrifvelse, till följd af den derom gjorda begäran, kornme att hvila på bordet till nästa plenum.
Justerades tvenne prot.utdr., innehållande R. o. Ad:s denna dag, i fråga om Const.Utsk:s mern.
N:o 5 och 6 fattade beslut.
Ifr Cederschjöld, Rob. Theophron:
Jag anhåller att få lill prot. nedlägga min reservation emot det beslut, hvarigenom R. o. Ad. ansett sig böra fråntaga Konungen dess tvenne röster i Högsta Domstolen.
Jag anser nemi. en sådan förändring hvarken nyttig eller nödig, utan tvertom ganska betänklig.
Ekon.Utsk:s d. 2 och 5 dennes på bordet lagda betänk.
N:o ]8, i anledn. af väckt motion, om befrielse för rotehållare från skyldigheten att för reg.officerare förevisa rekryter, innan de antagas, samt om vidtagande af Den 9 0 c t o b e r. 07 åtgärder emot befälets olagliga inblandning vid uppgörande af contract emellan rotehållare oeh knektar.
Det är egentligen emot sednare afdelningen af Utsk:s betänk., som jag funnit mig befogad att göra anmärkn.
Jag har föreställt mig, att hvad som contraheras emellan tvenne personer, som äro så qvalificerade alt de kunna ingå aftal, mäste utan tredje mans inblandning äga en fullt och laglig bindande kraft, och att ett aftal emellan rot- och rusthållare samt rekryt vore en fri afhandling, lika kraftägande som den, som afslutas emellan jordägare och brukare.
Sä har jag föreställt mig dessa förhållanden, och tror, alt de förtjent uppmärksamhet af Utsk.
Det är lätt alt inse det menliga i motsatta förhållanden.
Utsk. anser, att om någon sker orätt, han äger väg öppen alt klaga; men det måste, efter mitt förmenande, vara ett felaktigt statsskick, när institulionerne äro så uppställda, att det endast är genom besvär öfver förnärmanden, som rättvisa kan vinnas.
Sista riksdagens förhandlingar visa, att Ständerne hos K. M. i und. anmält behof af rättelse i detta fall, ehuru det icke medfört någon påföljd, enär K. Krigs-colt. betygat, att inga klagomål öfver missbruk i denna del ingått, hvarken vid generalmönstringar eller eljest.
Likväl förefinnes inom ett reg:te ett fall, som för närvar, hvilar i K.
Krigs-coll. lill afgörande, der contractet med rekryten blifvit ogilladt af vederb. myndighet, hvarföre ock besvär deröfver äro anförde.
Pä dessa af mig anförda skäl, anhåller jag att beUtnk. måtte varda återremitteradt.
Hr af Dahlström, Gust.
Ehuru jag icke vill förspilla många ord på hvad sorn nyss blifvit anfördt, emedan det egentligen icke angår den sak, som nu är föremål för Ståndets öfverläggning, och således icke är maktpåliggande, anser jag mig likväl böra yttra, såsom min enskilda öfvertygelse, att det åligger capitainsbefälet, icke allenast såsom ett tjensteäliggande, utan såsom en allmän pligt, att göra sig underrättadt om de aftal, som emellan rekryter och rotehållare uppgöras.
I Ijenstgöringsreglem. är det dem anbcfaldt, och dessutom är det i K., circ. d. 30 Dec. 1819 bestämdt ålagdt befälet, att noga efterse, det i eontraclerne emellan soldaten och rotehällaren icke något får inflyta, som rörer beklädnaden.
Jag skulle icke tro, att befälet vid något reg:te på annat sätt, än som öfverensstämmer med gifna föreskrifter, blandat sig i sådane aftal emellan rotehållare och soldater, och skulle någon obehörighet äga rum, önskar jag innerligen, att den som deröfver har att beklaga sig, vänder sig till vederb. auctoritet, och icke till R.
St., der man från den ena riksdagen till den andra får höra beskyllningar om öfverskridande af knekte-contracter med mera.
Men man ser det aldrig bevisadt genom något exempel.
Må hvar och en enskild utkräfva sin rätt, men hela vårt indelningsverk må icke beskyllas för sådana brott emot gifna föreskrifter.
Jag röstar för bifall till Utsk:s betänk.
Hr von Schantz:
Vare det långt ifrån mig, att den anma - 68 Ben 9 0 c t o b e r.
Ian jag gjort, skulle innefatta det minsta klander emot befälet inom armeen.
Jag har sjelf Ijenat för länge inom armeen, för att jag skulle kunna tillåta mig något sådant.
Jag klandrar en åtgärd, som icke har afseende på någonting annat, än rättsgrunderna emellan rotehållaren och soldaten.
Jag har icke beskyllt befälet; det tinnes andra än befälet, som äfven här hafva verkat, nemi. de myndigheter, som ansett detta contract olagligt.
Om det är mig tillåtet att ingå i närmare specialiteter om grunden för dessa besvär, så var det den, att ett contract casserades, derföre att man enligt indelningsverket af soldalen begärde arbetsskyldigliet, ehuru i conträdet var upplaget, att sä väl befälets befallningar som enskilda omständigheter t. ex. sjukdom m. m. skulle berättiga honom alt icke inställa sig, och ehuru soldalen bibehölls vid alla förmåner, som kunde tillerkännas honom, samt dessutom , sallcs i tillfälle att när han arbetar, förtjena 28 sk. om dagen.
Jag frågar, om någon som gör sig en tanka om hvad belåtenhet och obelåtenhet vill säga, kan tveka till hvilkendera cathegorien sådant hörer.
Hvad tjena contracter till, om de icke fä gälla, och obilligt måtte icke ett contract kunna anses, som sätter en person i tillfälle att efter nu varande pris förtjena 3 å 4 kpr säd i dagspenning.
Icke destomindre har man ogillat ett sådant.
Den siste värde talaren jemförde, i sitt förra yttrande, förhållandet emellan en enskild mans contract med sina tjenare och rotehällarens contract med soldalen, samt kom på det sättet lill de slutsatser, som R. o Ad. hört.
Men jemförelsen är oriktig.
Den enskilde tjenaren har icke med någon annan att göra, än med den blifvande husbonden, dä deremot-Kronans karl, som man uttrycker sig, är det allmännas tjenare, och det allmänna bör derföre naturligtvis genom befälet bevaka hans rätt.
Jag anser derföre författningen vara riklig till sin grund, och finnér icke något skäl till dess upphäfvande.
Den värde talaren har icke eller, så vidt jag hört, uppgifvit något exempel på, alt densamma af vederb. misslydes eller missbrukas, och det är till och med icke hans rätt att anföra sådane emot 90 § Reg.F., som förbjuder, att enskilde personers företag få komma under It.
Sl:s öfverläggningar.
Har någon att klaga öfver befälet, så är vägen dertill öppen på det sätt som förfaltningarne föreskrifva, ocb då kommer rätt att ske honom.
1 alla händelser är det icke hos Sländerne genom nya författningar, som rättelse i sådant fall skall sökas; ty om nya författningar stiftas för hvarje riksdag, men de aldrig efterlefvas, sä är ingenting vunnet, utan man skall först försöka att få gällande författningar efterlefda.
Detta är hvad Utsk. jemväl yrkat, och jag föreslår således, att 11. o.
Ad. bifaller detta betänk.
Ridderstolpe Fredr.:
Instämmande i andan af den siste talarens yttrande, får jag dock äran tillägga några ord, i anseende dertill, alt möjligen den utkastade handsken gäller Westmanland.
Vid de regrten, som i detta län äro förlagda, existerar icke någon domsrätt hos chefs-cancellierne, hvarken öfver rekry - Den 9 Octo b er.
69 terne, eller öfver anledmr att förkasta eller antaga contracter.
Rolehållaren anmäler sig hos compagnichefen och uppvisar karlen endast för att undvika en längre resa lill läneresidenset.
Detta är en förmän för rotchållaren i nu gällande författningar, hvilken vidmakthålles inom Westmanland.
Men om rotehållaren önskar göra soldaten till dräng, och utsätter vitén utöfver lag, då kan hvarken Landshöfding eller befäl dertill lemna bifall, utan de låta målet gå till laglig behandling.
I fall jag gissat rätt, så får jag anmäla, att det här påpekade målet är under en sådan laglig behandling.
Jag anhåller om bifall å Utsk:s förslag.
Då jag, såsom ledamot i Allm. Besv.-o. Ekon.Utsk., deltagit i detta betänk., anser jag det vara ruin pligt att redogöra för de motiver, som Utsk. dervid följt.
Hvad således först angår frågan, huruvida aftalet emellan rotebonden och soldaten borde, såsom hvarje contract emellan enskilde, gälla utan inblandning af tredje man; så har Utsk. ansett, att vid ifrågavar. aftal äfven Statens rätt måste bevakas, och att således reg:tsbefälet dervid borde äga sin röst.
Hvad här blifvit yttradt, ang:de olägenheterne af den omväg, att endast genom anförda besvär kunna få sådana aftal gällande, torde gälla för alla de fall, då något fel af vederb. auetoritet begås, eller författningar misstydas, i hvilka fall man måste begagna den omväg, att genom besvär vinna rättelse.
På dessa skäl, och då derjemte vid sista riksdag en skrifvelse i detta ämne från Ständerne afgått till K. M., ansåg Utsk. för sin del alldeles öfverflödigt alt nu förnya en sådan.
Uppå härefter framställd propos., blef Allm. Besv.- o. Ekon.- Utsk:s betänk.
N:o 18 af B. o. Ad. bifallet.
Föredrogs oell remitterades till LagUtsk.
Gr. Lagerbjelkes, Gustaf, d. 5 dennes på bordet lagda motion om förstärkning af LagUtsk., för granskning af det nya criminal-lagförslaget, i händelse nådig propos. lill detsammas antagande af K. M. till R.
St. vid innevar. riksdag öfverlemnas.
På begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug., och Gr. Gyldenstolpe, Anton, lades, vid förnyad föredragning, ånyo på bordet BancoUtsk:s d. 5 dennes pä hordet lagda betänk.
N:o 15, med förslag till ett förändradt myntsystem, och utlåt.
N:o 16, i anledn. af väckt fråga, dels om upphörande med innevar. riksdag af all tillverkning och utgifning från Banken af sedlar å 16, 12 och 8 sk., och dels att
Bankens berörde sedlar fortfarande måtte förfärdigas och utgifvas.
Vid förnyad föredragning af LagUlsk:s d. 5 dennes på bordet lagda betänk.
Ärfda-b:n, dels ock förklaring öfver 4 § i samma capitel, blef detta betänk, af R. o. Ad. bifallet. 70 Den 9 Octo b er.
Föredrogs Lagl!lsk:s d. 5 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 11, i anledn. af K.
M:s nåd. propos., om vissa förändrade föreskrifter i afseende på lagfart och nyttjauderälts inteckning.
Ehuru jag visserligen icke har något emot Utsk:s förslag, eller emot den af K.
M. afgifna nåd. propos., så är det dock ett fel i sjelfva redaclionen af 1 §, hvilket jag vill anmärka.
Der står nemi.: ”Ofverlåler någon äganderätt till fast egendom, den han förut till annan öfverlätit; galle den öfverlåtelse derå, med företeende af laga åtkomsthandlingar, lagfart först sökes.”
Jag tror, att antingen ordställningen deruti är oriktig, eller åtminstone commateringen.
Antingen skulle det stå eomina straxt efter ordet ”öfverlåtelse” eller också borde ordet ”derå” utbytas mot ordet ”hvarå”, dä meningen hlefve tydligare.
I öfrigt vill jag anmärka en oegentlighet i uttrycket uti 2 §, der det står: ”Upplåter någon åt tvenne nyttjanderätt till fast egendom ä landet, njute den, som inteckning först söker, sin rätt till godo.”
Orden ”sin rätt till godo” äro här i så måtto olämpliga, som ingen rättighet uppstår förr, än inteckning sökes.
Derföre skulle jag vilja föreslå, alt man i stället begagnade ordet företrädesrätt, så att meningen hlefve: ”njuteden, som inteckning först söker, företrädesrätt”.
För att kunna fä dessa redactions-förändringar verkställda, skulle jag anhålla om återremiss af betänk.
II. Ex. Hr Frih. Gyllenhaal, Lars Herman:
Jag anhåller, att blott med ett par ord få besvara de anmärkmr, som Frih.
Cederström gjort, icke emot sjelfva förslaget, ulan emot redactionen.
Om jag rätt fattade Friherrens yttrande, var första anmärkn. riktad emot andra raden i 1 §, der det står: ”gälle den öfverlåtelse derå, med företeende af laga åtkomsthandlingar, lagfart först sökes.”
Jag skulle tro det vara uppenbart, att ordet ”derå” svarar alldeles emot hvad Frih.
Cederström vill utmärka med ordet ”hvarå”, nemi., att detsamma syftar på det nästförestående ordet ”öfverlåtelse”.
Jag finner icke den ordställning, Frih.
Cederström föreslagit, vara mera riktig; men om R. o. Ad. så anser den, skall jag ingalunda motsätta mig återremiss.
Visserligen borde ett conima stå emellan ordet ”öfverlåtelse” och ”derå”; men jag kan likväl icke finna, att meningen genom dess utelemnande blifvit fördunklad.
I afseende på 2 §, tror jag icke eller att den redactions-förändring Frih.
Cederström föreslagit är lämplig. §:n innehåller: ”Upplåter någon ät tvenne nyttjanderätt till fast egendom å landet, njute den, som inteckning först söker, sin rätt till godo.”
Uttrycket ”företrädesrätt” kan här icke begagnas.
Det är den redan förvärfvade nyttjande-rÄltea, som den första inteckningssökanden skall njuta till godo; och det var för att icke inom 2 rader behöfva upprepa ordet ”nyttjanderätt”, som man i stället har begagnat uttrycket ”sin rätt”.
Jag hemställer, om icke R. o. Ad. finner jemväl denna mening ganska tydlig och alt någon återremiss således icke erfordras.
Den 9 Octo b er. 71 Frill.
Det är just emot ordet ”derå” med den nuvar. commateringen, som jag gjort anmärkning.
Efter den nuvar. ordslällningen skulle man lätt kunna tro, att ordet ”derå” liar afseende på ordet ”ägande rätt” och icke på ordet ”öfverlåtelse.
Om conima sättes framför ”derå”, eller om detta ord förändras lill ”hvarå”, så blir meningen klarare, och en lag-§ bör vara så tydlig som möjligt. H. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å LagUtsIcs förevar, betänk.
Med betänk, i liand, kan jag icke neka, att bristen af detta comma, som blifvit anmärkt af Frih.
Cederström är så stor, att meningen derigenom kunde blifva otydlig, och då vi beklagligen icko äga rättighet alt bär göra denna ändring, så kan jag icke annat än yrka äterremiss, för att få den verkställd, så obetydlig den än må vara.
Jag anhåller att få instämma med Friherrarne Cederström och Raab. Jag tror, att det vore allt skäl att göra den redactionsjemkning, som här blifvit yrkad, och då detta ärende icke är af beskaffenhet att påkalla någon särdeles skyndsamhet, anhåller jag att R. o. Ad. måtte återremittera betänkandet.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg de vid LagUtsk:s betänk, gjorde anmärkn:r föranleda till detsammas återremitterande.
Ropades starka ja, blandade med nej; hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva uppfattat detta svar såsom bifall till den föreslagna återremissen.
Företogs till pröfning LagUtsk:s d. 5 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 12, i anledn. af K.
M:s nåd. propos., ang:de intecknande af ej mindre lifstidsstädja och undantagsaftal, än äfven all annan afhandling om nyttjanderätt till fast egendom å landet.
Den vid detta betänk, fogade reservation af Gr.
Mörner upplästes, på begäran af Hr von Hartmansdorff, Au g.: som derefter yttrade:
Det är bekant, att i vissa landsskaper mängden af fördelstagare är ganska stor, och att oupphörliga tvister om gränserna för dessa fördelstagares rättigheter hos vederb. förekomma.
Jag anser således den ifrågavar.
K. propos. vara högst nyttig och nödig, men jag tror, att de anmärkmr som Gr.
Mörner i detta fall gjort, äro grundade, och jag önskar således, dels att ett tillägg måtte göras, såsom han har föreslagit, dels ock, då han säger att han befarar, ”att det nu föreslagna nya stadgandet om inteckning af undantagscontract skall i många fall komma att förorsaka enskilda lidanden och förluster, särdeles för sådane ål - 72 Den 9 October. derstigne, vid rättegångs-angelägenheter ovane samt till förstånd och minne förslöade fördelstagare, hvilka icke äga någon som bevakar deras rätt och tillser, att icke tiden till intecknings sökande och densammas förnyande försummas”, så hade jag trott, att Ulsk., i st. f. att, såsom Gr.
Mörner säger, låta dessa blifva lidande för de fördelar lagen i öfrigt kan medföra, hade bort tillse att förslagets fördelar blifvit vunna, utan att någon derpå blifvit lidande.
Jag kan icke här improvisera ett förslag, som i detta fall kunde vara lämpligt, men jag anser det vara en pligt för Utsk. att inkomma dermed.
Jag har alltför ofta under den tid jag utöfvat
Landshöfdinge-embetet hört klagan af fördelstagare öfver att jordägarne göra dem orätt, derföre att afhandlingarne oftast ske på god tro, och att dessa fördelstagare, sedan de lemnat sin egendom ifrån sig och icke iakttagit vederb. formaliteter, befinna sig blottställda för den döda jordägarens sons eller mågs godtycke.
Jag tror det vara en samvetssak för lagstiftaren att icke vidtaga sådana stadganden, hvarigenom den som icke har kunskap eller förmåga att försvara sin rätt, varder lidande.
Det är också derföre jag hoppas att R. o. Ad. återremitterar detta betänk., och icke antager ett stadgande, hvilket Utsk:s egen ordför. har förutsatt komma att medföra så menliga följder. H. Ex. Hr Frih. Gyllenhaal, Lars Herman:
Äfven i afseende på detta betänk, skall jag icke motsätta mig återremiss, om R. o. Ad. finner sådan vara af nöden.
Det är blott i afseende på den siste värde talarens yttrande, som jag begärt ordet.
De olägenheter, som denne talare, likasom Hr Gr.
Mörner i sin reservation, omnämnt, skola, enligt min öfvertygelse, ingalunda uppkomma genom det lagstadgande, sorn är af K. M. föreslaget.
Jag betraktar innehafvare af undantagscontracter uti samma cathegori, som inteckningshafvare.
Det beror på honom sjelf alt genom inteckningsrätt för sitt contract söka full säkerhet, och jag inser icke något skäl, hvarföre innehafvare af undantag skola, mera än alla andra fordringsägare, vara befriade från skyldigheten alt sjelfva besörja om den erforderliga inteckningsåtgärden.
Min öfvertygelse om nyttan och lämpligheten af detta stadgande bygger jag icke endast på erfarenhet inom den ort, der jag tillbragt en stor del af min lefnad, och der jag äger en landtegendom, nemi. i Skaraborgs län, hvarest i sednare tider många så beskaffade contracter blifvit upprättade; jag bygger den ännu mera på den erfarenhet, som jag vunnit under de 8 år jag hade Konungens förtroende att vara Lagman uti Westernorrlands lagsaga, der undantagscontracter i ännu större myckenhet äga rum, kanhända mera än i de flesta andra orter inom Riket.
Och då jag icke kan instämma i den reservation Gr.
Mörner inom Utsk. afgifvit, rör:de befrielse för innehafvare af undantag, att sjelfva besörja contracternes intecknande, tillstyrker jag vördsammast att R. o. Ad. måtte bifalla betänk.
Den enda olägenhet, som genom - Den 9 0 c t o b e r. 73 nom detta stadgande skulle uppkomma för fördelstagare, vore den, att de, genom försummande alt inteckna sina contract i häradsrätten, skulle komma att förlora deras förmånsrätt, men det är en sak, som omöjligen kan hjelpas, såvida man vill att sjelfva författningen skall äga rum.