Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle nu, på sätt Hr von Hartmansdorff föreslagit, R. o. Ad., i st. f. nu anförda, fatta det beslutr som Hr von Hartmansdorff framställt, så skulle detta förfalla, hvilket jag förmodar icke kan vara Hr von Hartmansdorffs mening.
Det blir väl således nödvändigt, att Hr von Hartmansdorffs yrkande endast sträcker sig till den första delen af punkten.
Då denna fråga först inom StatsUtsk. förevar, delade jag med majoriteten af StatsUtsk:s ledamöter den öfvertygelsen, att det icke tillkommer R.
St:r att, på grund af enskild motionärs framställning, upgöra organisationsplaner för vissa Embetsverk.
Jag tillstyrkte således afslag på de väckta motionerna.
Då frågan här på Riddarhuset förevar, uplystes likväl ovedersägligen behofvet att för dessa Embetsverk göra något, och då Frih.
Palmstjerna här tillkännagaf, att den äskade summan ingalunda var för stor, utan snarare för liten för verkställande af en ändamålsenlig organisation, så förklarade jag då att jag ansåg det rättast all bevilja en sådan summa.
Detsamma har äfven nu blifvit af samme värde talare yrkadt och hemställer jag då om icke, på sätt Hr von Hartmansdorff föreslagit, ytterligare 4,090
R:dr b:ko, utom hvad som i Betänk.
N:o 72 blifvit tillstyrkt, måtte under den tid, som nästa Statsregleringsperiod omfattar, ställas till K. M:s Nåd. disposition, alldeles på det sätt, som Utsk. tillstyrkt och Ståndet nyss godkänt i afseende på Hof-Rätterna.
Der säger Utsk.: att ”ställa till K. M:s Nåd. disposition, jemte de vid sednaste Riksdag för innevar:de Statsreglerings-period anvisade 12,000 R:dr, dels den af K.
M. äskade summa, rättligen utgörande 9,317 R:dr 40 sk., dels ock ett reservations-anslag af 7,000 R:dr, att utgå under den tid nästa Den 2G Juli. 425 Statsreglering omfattar.”
Jag tror, att beslutet här skulle blifva ungefärligen enahanda, så att R.
St:r skulle bestämma, att, utom de fyllnadsanslag 7,532 R:dr 31 sk. 11 rst. till K.
KammarKolkm och 13,075 R:dr 28 sk. 9 rst. till K. Kammar-R:n, som i Utsk:s Retänk.
N:o 72 omförmäles, R.
St:r besluta att för hvartdera af dessa Embetsverk 4,000 R:dr ställas till K.
M:s disposition under den tid närvar:de Statsreglerings-period omfattar på sätt och under vilkor, som Hr von Hartmansdorff föreslagit.
Jag vill i anledn. af Frih.
Akerhjelms yttrande blott hafva äran meddela, att de särskilda anslag af 7,532 R:dr 31 sk. 11 rst. för Kammar-Kolhm och 13,075 R:dr 28 sk. 9 rst. för Kammar-R:n, hvilka omtalas i andra afdeln:n af första Retänk.
N:o 72 ronde dessa Embetsverks lönereglering, här ingå i särskilda tjenstemäns aflöning under form af arfvoden, och att om afslag eller för ändring i dessa summors belopp har mig veterligen icke i något RiksStånd varit fråga.
Således måste antagas för gifvet, att samtlige RiksSt:n redan bifallit hvad i denna punkt af Retänk.
N:o 72 är föreslaget och alt således icke fråga kan vara att, med förkastande af dessa summor, minska de aflöningsvilkor, som redan inneliafvas af vederbönde embets- och tjenstemän inom dessa Verk.
Det är nu endast fråga om huruvida den tillökning, som Hr von Hartmansdorff föreslagit, må kunna beviljas och hvarom diskussionen har hvälft sig så väl hos R. o. Ad. som hos BorgareSt.
, hvilka hafva återremitterat denna första del af Betänk.
Då den andra delen af punkten således måste anses vara bifallen, så hemställer jag, lika med Hr von Hartmansdorff, att i afseende på första punkten R. o. Ad. måtte fatta det beslut, hvartill han afgifvit förslag.
Min mening var sådan, som Frih.
Åkerhjelm har sagt.
Men jag yttrade mig icke så fullständigt, som han.
Jag anhåller derföre att få med honom instämma, men tillika hemställa, om icke saken kunde tagas på det sättet, att först framställdes propos. till bifall på bibehållande af hvad båda Kolbna hittills hafva innehaft och att derefter vidfogas såsom tillägg det anslag, jag tagit mig friheten begära.
I fall detta sker och denna framställning af R. o. Ad. bifalles, så förfäder med detsamma den första punkten i Utsk:s Betänk., hvarigenom anslagen lill de båda Verken afstyrkes.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm, att, enl.
Hr von Hartmansdorffs förslag, sednare delen af förevande punkt borde erhålla ett sålydande tillägg: ”samt jemväl, att R.
St:r måtte, till Konungens förfogande, under nästa Statsreglerings-period, anslå: a) 4,000 R:dr, för alt tills vidare användas till den löneförbättring åt Kammar-Kolbii embets- och tjenstemän, hvilken K. M. finnér nödig, intilldess Nåd. förslag till ny slat för detta 426
Den 26 Juli. embetsverk kan vid nästa Riksdag varda till 11.
St:rs pröfning öfverlemnadt. b) 4,000 R:dr, för att under samma tid likaledes begagnas, dels till lönereglering inom Kammar-R:n, dels till godtgörande af det ökade arbete, som faltigvårdsmålens förläggande till detta embetsverk kan medföra.”
För min del afstår jag ifrän den propos. jag begärt och förenar mig med Hr von Hartmansdorff.
Propos. till bifall å förevande 2:dra punkt enl.
Utsk:s förslag utan förändring blef härefter framst,äld, men besvarades med Nej; hvarpå R. o. Ad. biföll sednare delen af denna punkt med det af Hr von Hartmansdorff deri föreslagna tillägg, samt i anseende till det sålunda beslutade tillägget fann något särskildt beslut icke erfordras i afseende på förra delen af samma punkt. 3:dje, S:te, 8:de, 10: de och alla öfriga punkter.
Ulsk:s yttranden lades till handlingarne.
Föredrogs ånyo StatsUtsk:s'd. 21 och 22 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:o 185, i anledn. af erhållne återremisser å Betänk.
N:o 73, ang:de regleringen af utgifterne under RiksStatens Åttonde Hufvudtitel.
Afven detta Utlåt, företogs punktvis till afgörande och förekommo dervid nedannämnde punkter af Betänk.
6:le och 7:de punkterna.
Utsk:s yttrande lades till handlingarne. 8:de punkten.
Ståndet torde benäget påminna sig, att Prosten Melander väckt motion derom, alt då en profession finnes vid Lunds universitet i lefvande språk, så borde en dylik inrättas äfven vid Upsala universitet, för att åt Elementar-läroverken dana lärare i berörde språk.
Detta behof anser jag vara så tydligen ådagalagdt vid den öfverläggning, som förra gången föreföll på detta rum, att jag tror mig icke behöfva uprepa hvad som då sades, utan endast vördsamt tillstyrka att R. o. Ad. måtte bevilja 2,000 R:dr för ändamålet.
En återremiss är icke detsamma som ett definitivt beslut.
Väl har R. o. Ad., förra gången frågan förevar, önskat, alt StalsUtsk. måtte taga ärendet i förnyadt öfvervägande; se der allt hvad med säkerhet kan sägas.
Men om jag också skulle gå ett steg längre och öppet erkänna, att syftningen af denna återremiss svårligen kunnat förutsättas vara annan, än att StatsUtsk. måtte, enl. den af åtskilliga ledamöter inom R. o. Ad. då hysta och vid ålerremissen uttalade önskan, hos R.
St:r tillstyrka anslagets beviljande, så hafva likväl förhållanden sedermera utvecklat sig, som kunna verka någon modi - Den 26 Juli. i 27 fikation i åsigterna om huru långt R.
St:r böra i detta särskilda fall gå i beviljandet af anslagsbelopp.
Det är nemi. efter detta ärendes preliminära handläggning, StatsUtsk. pröfvat hela den extra Statsregleringen och funnit angelägenheten att tillstyrka, (hvilket R.
St:r i de flesta fall funnit skäl med sitt bifall bekräfta), anslåendet af ganska betydliga summor, lemnade hufvudsakligen dels till Rikets försvarsanstalter, dels till landets industriella förkofran.
Vid sådant förhållande föreställer jag mig, att den återremiss, R. o. Ad. beviljat å StatsUtsk:s Utlåt.
N:o 73, 8;de punkten, icke tillräckligen föranleder R. o. Ad. till alt nu fatta det beslut, Hr von Hartmansdorff föreslagit.
Det synes dessutom tydligen, alt man eljest vore på yäg att med anslag befrämja ett mål, som troligtvis icke vinnes dymedelst; under det att det mål, som vinnes, torde, ehuru i sig sjelf äfven af värde, befinnas ett helt annat och derföre blifva ansedt såsom otillfredsställande.
Det är bättre nu på förhand göra sig klart redo härföre.
Jag erkänner nemi., såsom äfven Utsk. i dess Utlåt.
N:o 73 har gjort, att det vöre i många hänseenden önskvärdt, om en profession för lefvande språk vid Upsala universitet inrättades; deremot tror jag för min del icke det af Hr von Hartmansdorff åsyftade ändamålet, som var danandet af skickliga lärare för Elementar-Iäroverken, derigenom skola med säkerhet eller ens med någon sannolikhet vinnas.
Ty om man tillser den verksamhet, som utöfvas af Akademiska lärare i moderna språk vid andra universiteter, så hafva de ingalunda ansett hufvudsakliga föremålet för sitt tillgörande vara att dana underordnade läroverks lärare; utan de hafva ingått i litterär-historiska och derigenom visserligen för den allmänna bildningen och särskildt för den akademiska undervisningen ganska intressanta, men för det förutnämnda praktiska ändamålet temligen fremmande undersökningar.
Oaktadt dessa forskningar således kunna för den egentligen larda verlden vara af högst förtjenstfull och lärorik beskaffenhet, torde lärareämnen likväl, utan hjelp af en sådan profession, blifva ganska skickliga för Elementar-läroverkens behof af undervisare, isynnerhet derest de beflita sig om upnåendet af sådan förmåga genom den utväg, som i min tanka säkrast bör dertill leda, nemi. genom alt besöka de främmande länder, der de språk talas, i hvilka man åsyftar att vid Elementar-läroverket meddela undervisning.
Följaktligen måste jag anse detta anslag mindre nödvändigt, än jemförelsevis många andra, för hvilka Statens medel tagas i anspråk; jag hemställer alltså, att R. o. Ad. måtte, utan att vidare förklara sig öfver gagnet af en lärostol i moderna språken, hvilken fråga under andra förhållanden visserligen förtjenat mycket behjertande, dock f. n. icke låta motionen föranleda lill någon åtgärd.
Om SlatsUtsk:s Betänk, förra gången hade bifallits, så hade meningen naturligtvis varit att R. o. Ad. icke ansett behöfligt att anordna lön för en sådan 428 i Den 26 Juli profession.
Då nu frågan blifvit återremitterad, så måtte väl meningen dermed hafva varit någon och förmodligen ingen annan än att motionärens önskan att få en lön för en sådan profession måtte beviljas.
Jag får på det högsta understödja honom och tillika nämna, att sista gången, då en fråga i samma syfte förevar, då sades det af Frih.
Cederström, att man lär sig främ mande språk bättre derigenom, att man reser utrikes.
För min del tror jag, att, om erfarenheten rådfrågas, man skall finna att en sådan profession, hvarom här är fråga, verkligen saknas i Upsala, så att
Professoren i aestetik har såsom en bisak måst sköta den.
På grund häraf och hvad som förut i ämnet blifvit yttradt, samt utan att vilja ingå i en så vidlyftig och djupgående diskussion öfver frågan, som den siste värde talaren, får jag tillstyrka bifall till hvad Hr von Hartmansdorff föreslagit.
Jag instämmer i de åsigter Frih.
Jag anser att föreläsning i lefvande språk icke äro lämpliga och denna befattning tillkommer likväl
Professorerne vid universiteterne.
Jag tror äfvenledes, lika med Frih. Cederström, att denna kunskap i lefvande språken, som otvifvelaktigt är nyttig och behöflig, lämpligare studeras vid elementar-läroverken än vid Akademierna.
Om denna språkkunskap göres till föremål för studium i skolorna, inpreglas den mera i de unga sinnena, och Professorernes vid Akademierna tid uptages då icke af föreläsningar, som egentligen tillhöra skolorna och gymnasierne.
Då jag befarar, att detta förslag, som nu är i fråga, icke synnerligen bidrager till utvidgande af kunskaperna i de lefvande språken, tillstyrker jag bifall till Utsk:s Betänk.
Skillnad är naturligtvis mellan den undervisning man inhemtar af en s. k. parleur och af en Professor.
Hitintills har man, i brist på Svenskar, som tillräckligt kunnat främmande lefvande språk, måst begagna utländningar.
Men följden har varit, att som desse icke varit nog hemmastadde i Svenskan, hafva de misstagit sig i fråga om vårt modersmåls rätta begagnande och derigenom blifvit föremål för lärjungarnes gyckel.
Derpå bör man söka göra slut genom anställandet af Svenskar, som äro skicklige nog för att meddela den ifrågavande undervisningen.
Man bör sålunda ersätta parleurerna för dem, som icke hafva tillfälle att resa utrikes, hvilket naturligtvis är det bästa medlet att vinna färdighet i främmande språk.
Om än parleurerna lära studenterna språkens rätta uttal, så sakna de dock vanligen icke blott den omnämnda kännedomen af svenskan, utan äfven den grundliga allmänna språkkunskap, som en lärare behöfver och i hvilken Professorn skulle examinera.
Nu anställes lärare i de lefvande språken vid Elementar-läroverken utan alt mig veterligen någon förhört eller godkänt dem.
Man tager dem, sådana de kunna fås, antingen de duga eller icke.
En dylik Professor bör, enl. min tanke, förfara på samma sätt som Juris-Professorerna i Upsala gjorde med dem af oss, hvilka der i min ungdom studerade lagfaren - heten.
I de s. fe. enskildta Kollegierna lät man oss anställa rättegångar mot hvarandra, för att sé om vi hade reda på saken.
Om en Professor i lefvande språk gjorde likaledes med sina Kolleganlér, så skulle han äfven kunna väl öfva och pröfva dem.
Nog finner man utväg att få skickliga lärare, endast man har medel att underhålla dem.
Hr von Knorring har trott sig finna någon sjelfmotsägelse emellan mitt förra yttrande och det jag afgaf för några dagar sedan, i fråga om antagande af utländningar till universitets-lärare, hvilka icke bekände den Evangeliskt Lutherska läran.
Hos dessa båda mina yttranden förefinnes dock ej i sjelfva verket det deni tillvitade lyte.
Min önskan är, att infödde Svenskar måtte undervisa vid Elemenlar-läroverken, hvarest alumnernes späda eller unga är göra intrycken vida varaktigare och säkrare å sinnena, än hvad som under de sedermera kommande akademiska åren bör antagas blifva händelsen.
Om moderna språkens bibringande utgör föremålet för en lärares verksamhet, tror jag emellertid högst tjenligt, för att icke säga oundvikligt, det han före anträdandet af nämnde lärarekall, företager, till språkens grundliga inlärande och studerande, en eller flera resor i främmande länder; men häraf följer väl icke, alt han under dessa resor skall öfvergå till den Katholska eller någon annan främmande lära?
Jag förutsätter fastheldre, att han återkommer lika god Lutheran som förut.
Således förfaller den förmenta sjelfmotsägelsen.
Hvad angår behofvet af anslaget 2,000 R:dr till lärare i moderna språken vid Upsala universitet, sä har jag deremot en annan anmärkn., nemi. att der för en dylik lärare redan finnes anslagen lön i boställsrum, spanmål och penningar; denna lön är ej obetydlig, om än icke upgående till det nu ifrågaställda anslagets belopp; men om nu detta anslag beviljas, så upkommer för de moderna språkens lärande vid detta universitet en vida större frikostighet, än för andra ämnens inhemtande, hvilka, enl. min åsigt, äro minst sagdt lika vigtiga och angelägna som de moderna språken.
Dessa språk, om man från början af sin skolbildning inhemtat någon underbyggnad i de klassiska språken, har man hittills utan alltför stor svårighet sjelf kunnat rätt väl lära sig.
Komma så resor i främmande länder dertill, hvilka numera kosta mindre än förut, och som i sanning synas mig hardt nära oundgängliga för dem, hvilka skola bekläda lärarebeställningar vid Elementar-läroverken, så vågar jag påstå, att det upgifna ändamålet bör genom reseunderslöd, om man så vill, säkrast vinnas, men att det nu ifrågasatta anslaget är för besagde ändamål temligen öfverflödigt.
En annan sak är, om R. o. Ad. vill med ett anslag af 2,000 R:dr b:ko om året upmuntra vetenskapligt larda och omfattande analyser af främmande moderna språk.
Villigt medgifver jag att sådana utförliga och i de finaste detaljer gående språkforskningar ega ett rikt intresse och 430 Den 36 Juli. ett stort värde för en högre bildning; men jag föreställer mig att då, på sätt redan är nämndt, Upsala universitet redan eger aflönad lärare i moderna språken, och härtill på sednare tiden utvalts en man af erkänd förmåga såsom vetenskaplig språkkännare, lärer han ej underlåta att använda sin tid till dessa båtande öfningar.
Och jag skulle tro, att då R.
St:r vid denna Riksdag för så många andra behofs fyllande redan visat utmärkt frikostighet, och enär det nu ifrågavande anslaget synes vara af ett jemförelsevis mindre trängande ändamål, synes någon sparsamhet härvid lämpligen böra iakttagas, der sådant kan ske. R. o. Ad. täcktes derföre afslä denna punkt och, på sätt StatsUtsk. i sitt förra Betänk, hemställt, lemna motionen, med all aktning, f. n. utan afseende.
Det är mycket sann t som Frih. Cederström säger, att vid Upsala universitet finnes en docens eller en adjukt i lefvande språken, men det är just derföre, att lönen är för liten och att denne lärare icke är professor i lefvande språken utan i estetiken.
Då således en ordinarie professor icke finnes uti dessa språk, anser jag nödigt, att det ifrågavande anslaget beviljas.
Dessutom bör man komma ihåg, att, äfven vid universitetet, man önskar inrättandet af en dylik profession.
Jag ber att få instämma med Gr.
Jag tror, att det icke är nödigt alt hafva Professorer vid universileterne i lefvande språken.
Hvad angår Hr von Knorrings yttrande, att lärarne i främmande språken, äro tillika lärare i estetiken, så är förhållandet icke sådant, emedan det finnes en serskild estetices Professor och en serskild språkmästare.
Den diskussion, som egt rum, så väl när frågan förra gången förevar som äfven i dag, ådagalägger, huru olämpligt det är, att R.
Sl:r på grund af enskildte motioner besluta, att anslag skola meddelas ömsom för ett och ömsom för ett annat ändamål, serdeles då afsigten med anslaget är att få inrältadt en profession vid Akademierna.
Jag skulle tro, att, derest behofvet af ifrågavande profession förefinnes, bör anmälan derom göras hos Regeringen, som, i händelse den finner professionen behöflig, aflåter propos. i ämnet till R.
Då är frågan utredd och då anser jag R.
St:r kunna med sakkännedom besluta i ämnet.
Förr än så sker, bör nu ifrågasatte anslaget icke bifallas, och det är endast på grund häraf, men alldeles icke derföre, att jag ingår i något bedömande af nyttan utaf en dylik profession, jag anhåller om bifall till Utsk:s Betänk.
Till de skäl, den siste värde talaren anfört för bifall till Utsk:s förslag, anhåller jag att få ytterligare lägga några.
Frågan om inrättande af professioner af ifrågavande beskaffenhet vid universiteterne måste betraktas ur mer än en synpunkt.
Språken utgöra nemi. icke allenast en D en 26 Juli. 431 nyttig kunskap, hvarigenom man tillegnar sig hvad andra länder ega i litteratur och konst m. ra. och hvarigenom vi kunna sätta oss i beröring med utländningen, utan språkstudier äro jemväl en nyttig gymnastik för själeD, i det de på ett följdriktigt och logiskt sätt utveckla dess krafter.
Denna sednare del af nämnda studiers nytta är säkerligen också egentliga orsaken, hvarför de gamla språken hafva vid universiteterne blifvit med egna lärdomsstolar försedde och i så högt anseende hållna.
Om man nu ej lager i betraktande dessa olika hufvuddelar af språkstudierne, utan ensamt fäster sig vid bristen på universitetsstudier uti de moderna språken, och derföre beviljar anslag till en profession i dessa sistnämnda ämnen, förlitande sig pä att, endast penningar erhållas, så jemkar sig nog det öfriga, — då inträffar sannolikt och fruktansvärdt nog, att man i sjelfva universitetets organisation inkastar en dylik brandfackla, som man redan inkastat i vära elementar-läroverk, då man beslutade, att de skulle reorganiseras, innan man lätt tänkt sig beskaffenheten af denna reorganisation.
Om man 1111 inrättar sådana lärdomsstolar för de moderna språken, och dessa lärdomsstolar, i st. f. alt besättas med språkmästare, hvilka behandla språket såsom det fordras af praktiska män, tvertom beklädes med personer, hvilka tilläfventyrs se språkstudiet ur en hell annan synpunkt, upkommer derigenom, enl. min åsigt, ganska lätt en förbistring i det hela, så till vida som lärarne sinsemellan ej torde följa samma lagar för språkstudiets utveckling; dessutom få de gamla språken ganska svårt att bibehålla sig, då de moderna språken hafva en mäktig bundsförvandt i den allmänna och mer handgripliga nytta man har af dem.
Om man således än med skäl antager, att en hvar känner behofvet af kunskap i de utländska språken, så tror jag, att detta behof kan och bör pä genare och säkrare sätt tillfredsställas, än medelst att inrätta en serskild profession uti dessa språk, hvilket, på sätt nyss blifvit anfördt, synes mig innebära ett ganska oförsigtigt handlingssätt.
Detta har varit en anledn. för mig, att afstyrka motionen.
Jag ber att härvid fä nämna, att jag för min del tillhör den nya skolans vänner och att det alltså icke är i egenskap af förfäktare utaf de gamla språkens exclusiva nytta, jag i detta ärende upträdt, utan det är för att undvika en betänklig splittring i universitets-studierne, som jag motsätter mig beviljandet af ett anslag, hvilket väl icke är betydligt till sitt belopp, men dock kan, jemte något godt, lätteligen åstadkomma en sådan skadlig förbistring, som jag nämnt.
Det finnes dessutom ett annat och närbeslägtadt skäl för afslag å motionen.
Den är nemi. föranledd af förhållandet vid Lunds universitet, der genom enskild frikostighet en sådan profession blifvit inrättad.
Man har, såsom nyss är uplyst, vid Upsala universitet en adjunkt i de moderna språken, men det har man icke i Lund.
Om man nu inrättar en profession i Upsala, så kommer Lunds universitet och begär af Staten anslag för inrättandet af en dylik adjunktur och så går det in infinitum, till dess de moderna språkens representanter blifva nog mägtiga för att 432 Den 26 Juli. bestå striden med de gamla språkens förfäktare och under denna strid händer det, att universiteterne blifva desorganiserade.
Jag vill icke säga att så oundvikligen skall hända, men jag påstår, att det kan komma att inträffa derigenom, att man lagstiftar mera efter tycke och smak, än efter moget bepröfvande af saken.
Jag anhåller således om bifall till Utsk:s Betänk.
Det är beklagligt, att striden inom Elementar-läroverken om företrädet mellan nya och gamla språk skall inblandas jemväl i denna fråga.
Hr Bildt har förklarat sig vilja gynna undervisningen i de lefvande språken; och jag undrar icke derpå, ty han har varit utrikes och känner nyttan deraf, att i andra länder kunna röra tungan så, alt man blir förstådd.
Men då hade jag icke väntat mig, att han skulle hylla undervisningen i lefvande språk såsom ett medel att hindra de gamla stupa öfver ända.
Om man vore på andra rum, t. ex. här, så konservativ som Hr Bildt vill vara i skolan, huru skulle det här gå med ungdomens öfvertag på gubbarne?
Jag har hört, att i ett land, som man här icke gerna nämner, kallas en utländning för stum, d. v. s. en som icke kan tala.
Denna benämning är uttrycksfull för att visa, huru hjelplös den är, som vistas bland främlingar, ulan att kunna tala deras språk.
Vi stå i det hänseendet ty värr mycket efter andra, hvadan vi böra söka, att komma från denna underlägsenhet så fort som möjligt.
Att någon brandfackla skall inkastas i Upsala universitet genom den ifrågavar:de professionens inrättande, befarar jag så mycket mindre, som man sett, att ett annat universitet, nemi. det i Lund, som torde vara mindre konservativ än det i Upsala, har, oaktadt lefvande språken äga en Professor, kunnat lefva i samma lugn, som man i Upsala åtnjuter.
Bevisningen är alltså öfverdrifven och kan intet gälla.
Hr Bildt har omförmält, hvilka svåra följder skola för Statskassan upkomma, om man beviljar anslag först till en adjunktur och sedan till en profession.
Dessa följder kunna omöjligen blifva så svåra för Staten, som för de af Frih.
Cederström omförmälta ynglingar, hvilka eljest komme att sakna undervisning.
Skall Staten åt dem anslå medel för att vistas i främmande länder, så blifva åtminstone 2,000 R:dr för det ändamålet otillräckliga.
Om dessa medel än beviljas, hvilken säkerhet har man väl, att de personer, åt hvilka tillfälle sålunda beredts att resa utrikes, åtaga sig efter återkomsten alt vara lärare i främmande språk.
Dessa förslag äro så litet tillfredsställande, alt jag måste vidhålla hvad jag från början yrkat, och hvarå jag anhåller om bifall.