Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Upriktigt erkänner motionären, att han helst skulle se det alla Biskops-embetena indrogos; men för att icke, genom ett sådant förslag, komma i konflikt med Grundlagen, väljer han, såsom vi se, hellre utvägen att kringgå och eludera densamma.
Han önskar således, att, med bibehållande af Erkebiskopen samt Biskoparne i Lund och Hernösand, de öfriges embeten skulle indragas i mån af inträffande ledighet.
Emellertid förekomma dock på flera ställen i våra lagar mångfaldiga föreskrifter om
Biskoparnes embetsverksamhet och åligganden såsom ephorer och stifts-styresmän.
Motionären har i sitt förslag icke antvdt, huru dessa funktioner skola förrättas. Behof - 18G
Den 19 November f. m. vas inga chefer för stiften, lika val som höfdingar för länen, öfverstar för regementerne o. s. v.?
Skola de hittills åt Biskoparne författningsenligen anförtrodda embetspligter rent af uphöra, eller skola de utföras af Konsistorierna, eller kanske helt slätt och rätt öfverflyttas på Domprostarne?
Skola dessa icke i sådant fall erhålla någon särskild vedergällning för ett så betydligen ökadt arbete?
Derpå får man i motionen tyvärr icke någon reda.
I slutet af densamma yttras väl, men endast i förbigående, att, genom qvarvarandet af Biskoparne i Upsala, Lund och Hernösand, vore tillräckligt sörjdt för vården af de kyrkliga förhållandena i norra, medlersta och södra delarne af vårt land.
Häraf skulle man kunna draga den slutsats, att den värde motionären ville hafva Sverige fördelade i 3 stift, ehuru han icke uttryckligen uttalat ett sådant förslag.
Jag vågar dock påstå det vara omöjligt för hvilken mensklig förmåga som helst, att i så vidsträckta distrikter på nöjaktigt sätt förrätta de inspektioner, visitationer och öfriga bestyr, som åligga en Biskop.
Med afs:de å de lagrum, der Biskoparnes verksamhet omförmäles, skulle visserligen kunna ifrågasättas, att motionen borde till LagUtsk. remitteras; men vid föreg:de tillfällen har man alltid brukat låta dylika gå till Ekon.Utsk. — Petter Jönsson i Träslända är död, mine Hrr! och, så vidt mig är bekant, saknar det af utmärkta förmågor i öfrigt sammansatta Ekon.Utsk. bland sina ledamöter någon hans like i förmågan, att, med fyndiga och ordqvicka framställningar, på ett lifvande och nöjsamt sätt underhålla det Högloft.
Utsk:s goda lynne, midt under de besvärliga och ofta ganska prosaiska ämnen, som underkastas dess pröfning och öfverläggning.
Måhända kan det alltså häruti finnas ännu ett skäl, att besagde Utsk., till omvexling med sina öfriga maktpåliggande göromål, äfven får något af lättare natur att behandla, till hvilket slag den föreliggande motionen, genom sitt raska och lediga framställningssätt, torde med skäl kunna hänföras; och äfven af denna anledn. hemställer jag, att motionen måtte remitteras till Ekon.Utsk., som vid förflutna Riksdagar handlagt de då afgifne förslag om Biskopars indragning; och torde mina nu framställda anmärkmr dit få medfölja motionen.
I allmänhet lönar det visserligen icke stort mödan att yttra sig vid motioners remitterande till Utsk., emedan deras medlemmar utan tvifvel besitta de kunskaper och insigter, som erfordras för motionernas riktiga och fullständiga behandling, hvadan de ej heller särdeles bekymra sig om de yttranden, som vid sådana tillfällen afgifvas i de särkilda RiksStm.
Lyckligtvis förhåller det sig också med de flesta motioner, som med de flesta menniskor: de gå sin väg tyst och stilla fram; man talar vid deras vagga, och säger äfven några ord till farväl vid deras graf; men sitt öde gå de dock till mötes, som i de flesta fall blir att gömmas och glömmas.
Men det inträffar dock med motioner, likasom med menniskor, att ett och annat exemplar får någon större lifaktighet och tilldrager sig någon större upmärksam - Den 19 November f. m. 187 het, oaktadt detsamma i sjelfva verket icke framför mängden har något annat företräde än bördens.
Den motion, som nu utgör föremål för E. o. Ad:s öfverläggning, torde höra till antalet af dessa, och jag anhåller att få beledsaga densamma med några få ord.
Motionären yttrar i början af sin motion, att öfverallt i landet, der han uppehållit sig, har han hört den åsigt uttalas, att våra Biskopar utgöra en onödig statslyx, som man borde blifva qvitt, såsom alltför kostsam för ett fattigt folk.
Jag kan naturl. icke motsäga Gr.
Adlersparre, i fråga om den erfarenhet, han gjort på de ställen, der han uppehållit sig, men min har åtminstone icke alldeles varit densamma.
Vid ett tillfälle torde vi dock, såsom begge samtidigt närvarande, hafva gjort samma erfarenhet, nemi. vid förra Riksdagen, då E. St:r uttryckte och till K.
M. framburo en underd. anhållan, hvilken K.
M. äfven till en del redan bifallit, att K.
M. täcktes låta verkställa undersökning rörande Biskoparnes löneförmoner, samt framställa förslag till reglering deraf, så att hvarje Biskop skulle erhålla en emot hans embete och värdighet svarande inkomst.
Det är att antaga, att R.
St:r, innan de hos K.
M. anmälde en sådan önskan, gjort sig reda för, huruvida Biskoparne äro, såsom embetsman, beliöfiige. och säker!, hade de icke begärt, att deras löner skulle regleras, om de ansett, att der^s embeten icke borde bibehållas.
Den åsigt, som motionären funnit så allmänt omfattad inom alla de kretsar, der han upträdt, att nemi. åtminstone en större eller mindre del af nu befintlige Biskopar kunde och borde indragas, delades således icke af E.
St:r vid sista Riksdagen, och jag kan då icke föreställa mig, att R.
St.-r skulle göra sig skyldige till en sådan inkonseqvens, som att vid den innevar:de antaga motionen.
Det är icke att begära, att motionären skall känna Kyrkolagen eller alla de punkter i andra författningar, som handla om Biskoparnes embelsverksamhet; men det finnes redan i det allmänna lifvet så många fall, då Biskopen omedelbart ingriper på ett sådant sätt, att hans verksamhet ovilkorligen gifver sig tillkänna.
Man kan icke undgå att veta, att han har den högsta upsigten öfver själavården och allmänna upfostran, elementar-läroverken och folkskolan, öfver fattigvården, sjukvården samt det sedliga tillståndet inom stiftet; att han skall, genom årliga visitationer, undersöka tillståndet inom församlingarna, och dervid bringa rättelse, der sådant behöfves; att han skall hålla allmänna prestmöten, för att inhemta noggranna uplysriingar om förhållandena inom stiftet, samt bereda presterne tillfälle att öka sina insigter och öfverenskomma om det sätt, hvarpå de mest ömtåliga och magtpåliggande förhållanden böra behandlas.
Månne icke dessa ouphörligt återkommande och för hvar och en märkbara pligter, som Biskoparne hafva sig ålagda, äro tillräckliga bevis på vigten af deras embeten ?
Det är också icke möjligt, att alla dessa åligganden kunna fullgöras af en central-auktoritet för hela Riket.
De måste skötas af personer, bosatta i olika delar af landet, och som tillika äro utrustade med mer än vanliga egenskaper.
Också har Sverige nästan alltid varit lyckligt nog, att bland sina Biskopar räkna män, som utgjort prydnader icke blott för kyrkan, utan 188 Den 19 November f. m. för hela vårt laud.
Namn, sådana som Franzén, Tegnér, Agardh, Wallin, må kallas en statslyx; men en sådan, som äfven ett fattigt folk må utan förebråelse bestå sig, om det kan, och jag tror knappt, att någon hos oss skall kunna motionera bort den.
Det har vid flera Riksdagar blifvit ifrågasatt, att en förändring af Biskops-embetena skulle ega rum, och att deras åligganden skulle på andra öfverflyttas.
Man har i sådant afs:de föreslagit Domprostarne.
Namnet gör naturligtvis härvidlag intet till saken; men jag kan för min del icke finna något skäl att förkasta Biskops-titeln.
Kanske föreställer man sig, att en person med en annan benämning skulle åtnöja sig med mindre inkomster, och att man således, genom öfverlåtande af Biskopens göromål på t. ex. Domprosten, kunde något reducera lönerna; men det är klart, att hvem helst än utöfvar detta embete, som i följd af sin natar är förenadt med ganska dryga utgifter, så måste han aflönas, och vinsten blefve då i alla händelser obetydlig.
— Man kan i sjelfva verket icke förebrå motionären, att han sökt rubba en bestående institution, utan att sätta något annat i stället: men hurudant är väl detta andra?
Med icke så obetydligt skäl har man redan anmärkt, att
Biskoparnes verksamhet måste utöfvas inom alltför vidsträckta kretsar, hvarigenom den blir alltför betungande, och svårligen kan af en enda person medhinnas.
Särskildt drabbar denna anmärkn. 3 af Rikets stift, nemi.
Hernösands, i ans:de till sin ofantliga areal, samt Erkestiftet och Lunds stift, i ans:de till deras folkrikhet.
Det förra af de båda sistnämnda omfattar nemi. 320,000 och det sednare 570,000 innév.
Det är emellertid just dessa 3 Biskopar, som motionären vill bibehålla, blott med en ytterligare utvidgning af deras verksamhet.
En sådan organisation, medgifver jag, skulle vara en verklig statslyx, emedan det vore alldeles omöjligt, att en Biskop inom ett stift, som utgjorde */3 af hela Riket, kunde fullgöra de åligganden, som skulle tillhöra honom.
Jag vill icke längre uppehålla R. o. Ad., utan anhåller blott, att dessa mina anmärkmr måtte få åtfölja remissen till Utsk:t.
Blifva de der lästa, så är det så mycket bättre; hvarom icke, så är jag i alla fall öfvertygad, att Utsk:t kommer till samma resultat, som jag.
Det må visserl. så vara, som en värd talare yttrat, att Utskrn äro så väl sammansatta, att de icke behöfva fästa särdeles afs:de vid hvad, som yttras vid remiss af motioner.
Jag föreställer mig dock, att de böra egna någon upmärksamhet åt den mening, som vill göra sig gällande i Stånden.
Om således ingenting vidare vid detta tillfälle sades, kunde sådant gifva auledn. till den förmodan, att ingen delade motionärens åsigt.
Jag tror likväl, att den delas af ganska många.
Indragningen af åtskilliga Biskopsembeten kunde medföra nytta för PresteSt:t sjelft, som kunde komma att deraf draga fördel, på sätt Gr.
Adlersparre i deu sednare motionen föreslår.
Den är också af vigt för landet, emedan själavården bör kunna bättre handhafvas, om den komme att bestridas af yngre krafter, i de mest ålderstigne presternas
Den 19 November f. m. 189 ställe.
Jag kan icke anse ifråg:de förslag outförbart, på grund af den anmärkn., att vår gällande lag på flera ställen talar om Biskoparnes verksamhet, samt att motionären icke upgifvit, huru och af hvem denna skulle komma att utöfvas.
Jag tror icke, att en motionär nödvändigt behölver framlägga förslag till alla de lagförändringar, som kunna blifva en följd af bifall till hans motion.
För möjligheten att göra den ifrågasatta indragningen, talar exemplet af förhållandet i Danmark, der det finnes blott 3 Biskopar.
Man har här talat om stora namn, som prydt våra Biskopssäten: men månne icke dessa namn varit åtminstone lika stora, om de, som buro dem, icke innehaft detta höga andliga embete.
— Jag hoppas, att Utsk. måtte egna denna fråga en noggran pröfning, och se till, huruvida icke Gr.
Adlersparres förslag kan, i större eller mindre omfattning, antagas.
Motionären har sagt, att Biskopsembetena äro en onödig statslyx, pcb instämmer jag till alla delar häri.
Denna statslyx är så mycket mera onödig, som Biskopsembetet, synnerligast sora det nu och sedan längre tider uppenbarat sig, alldeles icke står tillsammans med protestantismens innersta idée, utan är en qvarlefva ifrån katholicismen och påfvedömet..
Episcopus betyder egentligen ingenting annat, än rätt och slätt en församlings-föreståndare, och se vi tillbaka på kristendomens första tider, skola ni finna, huru den, som åtog sig en så beskaffad tjenst, gjorde det endast såsom en god gerning, och måste bereda sig på de aldrastörsta försakelser.
Han skulle gå i spetsen för de förtryckta Kristna, beredd att uthärda de största lidanden för sanningen, vore det ock att dö derför.
[ stället för de ringa omständigheterne, se vi motsatsen i våra dagar.
Biskops embetena äro nu, snart sagt, ingenting annat, än sinekurer för orkeslösa prester, då man derifrån gör tillfälliga undantag, som af Gr.
Hamilton nyss blifvit omtalade, och man icke kan förneka hafva förelyst sitt tidehvarf.
De äro vidare en statslyx derföre, att, till stor del genom Biskops-embetet, hela anordningen med den yttre gudstjensten fålen alltför stor anstrykning af katholicism, samt emedan dessa embeten äro för ett fattigt land alltför dyrbara, då man besinnar, till hvilka belopp deras sammanlagda löner upgå.
Biskopslönerue variera från 20 till 55,000 rdr i årlig inkomst, hvilket synes vara väl strängt, då man besinnar, att landet för öfrigt har en hel här med prester att underhålla, hvilka för närv:de besitta ofantliga sträckor af landets jord.
Man har sagt, att en indragning af Biskops-embetena skulle göra en rubbning i både ecklesiastikt och representativt hänseende.
Detta medgifves, och torde äfven blifva en följd af motionärens förslag.
I ecklesiastikt hänseende stå Biskopseinbetena, som jag haft äran nämna, i opposition mot protestantismens idée, och får man äfven se dem vid högtidligare tillfällen i fullkomlig påfvisk skrud.
I representativt hänseende, och hvarom jag tillförene på detta rum haft äran uttala, äro de för närv:de äfven sjelfskrifna representanter 190 Den 19 November f. m. vid Riksdagarne, och iir det lätt att visa huru denna sjelfskrifvenhet härstammar äfven från katholicismen.
Men i en tid, då kristendomen är en lefvande och praktisk tillämpning i alla riktnin gar af lifvet, synes denna egenskap böra uphöra.
Jag ber att få förena mig i Gr.
Jag skulle med honom helst hafva önskat alla Biskops-embetenas indragning, men då nu detta icke är i fråga, får jag inskränka mig att yrka indragning af dem, som motionären föreslagit, och anhåller att dessa mina yttranden måtte lä åtfölja motionen till Utsk:t.
Gr. Adlersparre:
Jag vill icke nptaga R. o. Ad:s tid med att ingå i någon vederläggning af hvad här blifvit yttradt mot min motion.
Jag vill blott med anledning af hvad Gr.
Hamilton sade om de utmärkte män, som prydt våra Biskopssäten, påminna Hr Gr:n hvad Tegnér yttrade till Agardh, då han invaldes i den vittra Akademi, hvaraf Hr Gr:n sjelf är en medlem, nemi. följande ord: »Huru lyckliga voro vi icke, då vi fingo vara qvar i Lund på de platser, der Försynen bestämt oss att verka, emot nu, dä vi måste gå och halta på Zions höjder!» Ofverläggningen förklarades fulländad och motionen jemte yttranderne remitterades till Allm. Besv.- o. Ekou.Utsk:t.
Gr. Adlersparres på bordet hvilande motion, om bildande af en pensionsfond för prestman utaf de genom föreslagen indragning af Biskops-embeten upkommande tillgångar, företogs nu till behandling och yttrade sig derom Frih.
Jag förnekar ingalunda det goda syftet af denna motion, som är att med pensioner försörja ålderstigne prestman; men då den blifvit satt i närmaste samband med den föregående, ser jag icke huru detta väl viljande ändamål skall, äfven om den förra obetingad! bifölles, dymedelst kunna vinnas.
Biskopsembetena indragas, så måste väl i de lediga prebendena nya kyrkoherdar tillsättas.
Utom det att härigenom antalet af pensionstagarne ökas, så torde de tillgångar, som genom Biskoparnes indragning skulle i öfrige tillgängliga lönebelopp upstå, säkert. ej öfverstiga 70 å 80 tusen
Rdr; jag anser mig icke nu taga lågt till, då prebendena frånräknas.
Att denna tillgång ingalunda förslår till så rundliga pensioner, som motionären föreslagit, lärer lätteligen inses.
Icke heller torde de kunna ernås vid 65 å 70 år.
Tacka Gud om man hinner dit vid 100 år eller derutöfver.
Jag har nyss kallat dem rundliga, med afs. på ringheten af den fond, hvarur de skulle bestridas; men visst icke eljest, i hänsigt till pensionärernes lefnadsbehof eller i jemförelse med de inkomster, de genom afskedstagandet gemenligen skulle försaka.
Emellertid anser jag det vara orätt att förespegla en utsigt, som ingalunda kan på det föreslagna sättet vinnas; hvilket motionären i sin menniskoälskande ifver måtte hafva förbisett.
Nu, sedan upmärksamheten derpå Den 19 November f. m.
191 blifvit fastad, torde betänkligheterne blifva både flerfaldige och allvarlige; och jag tror derföre, att Ekon.Utsk., dit denna motion bör remitteras, icke kan, oaktadt dess ädla bevekelsegruuder, på densamma, i dess mindre genomtänkta, alltför outvecklade skick, fästa önskadt afseende.
Det Kr nästan vågadt att här begära ordet för att motsäga motionären, då han sjelf förklarat sig icke kunna motsägas.
Jag instämmer emellertid med honom deruti, att det vore af största vigt och högst öuskligt, om ålderstigna prestman kunde pensioneras och derigenom friskare krafter komma att verka i församlingarna; men motionären har förbisett att, innan man framlägger en så vigtig sak, måste först en hel mängd förhållanden ordnas.
Hans motion kan icke medföra några följder, förrän hela befordringsväsendet mom kyrkan och dertill hörande lagar undergått förändringar.
Han har emellertid föreslagit indragning af alla Biskopsembetena utom tre, i ändamål att anskaffa medel till pensioner.
En föregående talare har påpekat, huru liten summa derigenom kunde inbringas.
Må det, M Hrr! tillåtas mig att uplysa, huru många pastorater och komministraturer finnas i de särskilda stiften, och J skolén då finna hvilken enorm summa mäste utöfver afsedda tillgångar anskaffas, för att bereda presterskapet möjlighet till så rundliga pensioner, som här förslagits.
Uti Erkestiftet finnas 164 pastorater och 153 komministraturer, » Linköpings Stift 147 » 121 » » Skara » 115 » 117 » » Strengnäs » 102 » 82 » » Westerås » 94 » p » » Wexiö )) 90 » 106 » » Lunds » 228 » 13 » » Götheborgs » 101 » 69 » » Calmar )) 42 » 32 » » Carlstads » 42 » 61 )> » Hernösands » 83 » 64 » » Wisby » 44 n 39 » 1.252 » 857. » Således 1,252 pastorer och 857 komministrar, utom komininistrarne i Westerås stift, hvilka icke finnas i matrikeln angifne, men troligen äro lika många med pastorerne.
Stockholms stad är icke inberäknad, ej heller kapell- oell brukspredikanter.
Lägger jag härtill prestmännen i Stockholm, samt klockarne i Skåne, som, till följd af sin presterliga egenskap, äfven borde åtnjuta pensionsrätt, så kan summan icke uptagas till mindre än 3000.
Behållningen af de indragna Biskopsdömena skulle deremot icke på långt när upgå till det belopp, som här blifvit nämndt, utan aldrahögst till 55,000 Rdr.
Af denna min enkla framställning synes mer än väl, att, i det skick frågan nu blifvit framställd, kan ingen framgång för motionen vinnas.
Jag anhåller att detta mitt yttrande måtte få medfölja till Utsk:t. 132 Deri 19 November f. m. Gr. Hamilton, Henning:
Jag liar icke egentligen ernat begära ordet för att motsätta mig den ifrågavide motionen, hvars goda syfte jag villigt erkänner; men då de talare, som redan upträdt, endast med sannolikhet kunnat upgifva vissa siffror, anhåller jag att få till deras yttranden äfven lägga mitt, då jag är i tillfälle att till det Utsk;s tjenst, som kommer att behandla frågan, angifva dessa siffror med så fullkomlig noggrannhet, som det till följe af ofiiciela uppgifter för närvarande är möjligt.
Jag måste dock, för att sätta Utskd i tillfälle att fullständigt bedöma motionärens förslag, taga lästa på hans yttrande, att genom den af honom yrkade indragning af 9 Biskopsdömen, eller af alla, utom Upsala, Lunds och Hernösands, skulle fullt tillräckliga medel erhållas till det ålderstigua presterskapets i riket pensionering, utan att Statens tillgångar behöfde för ändamålet anlitas.
Motionären synes i det afseendet vara fullt säker på sin sak och ej frukta någon motsägelse.
Huruvida emedlertid genom den föreslagna åtgärden en tillräcklig stor summa skulle kunna för det afsedda ändamålet åstadkommas, torde förtjena en närmare undersökning.
Motionären har naturl. icke haft tillgång tili alla de sifferuppgifter, som för en sådan undersökning erfordras, och hvilka jag litet längre fram skall förelägga E. o.
Ad.; men det finnes vissa allmänt kända förhållanden, som han möjligen kunnat taga i betraktande.
Ett sådant, hvilket, då jag först läste motionen i tidningarna, föll mig i tankarne såsom en tjenlig jemförelsepunkt, är förhållandet med arffiéens pensionskassas pensionering. E. o. Ad. torde känna att, innan de s. k. fyllnadspensionerna upkommo, var arméen icke särdeles väl pensionerad.
Antalet af officerare på stat vid arméen utgör 1,593: årliga pensions-beloppet, som från arméens pensions-kassa utbetalas, med afdrag först af fyllnadspensionerna och vidare af hvad som utgått till delegare af arméens f. d. flotta, äfvensom till arméens civile tjenstemän, utgjorde år 1858: 332,950 Edr, således på hvar och en af arméens effektive officerare omkr. 209 Edr.
Det ordinarie presterskapet i riket, inom de grader, som af motionären äro afsedde att pensioneras, upgår, oberäknade fång-, bruks-, hospitals predikanter, adjunkter m. fl., till ett antal af 2,207.
Skulle man nu räkna ut, huru stort belopp, som fordrades till pensioner åt detta antal efter samma grunder och samma proportion, som äro gällande för arméens pensionskassas pensionering, så får man genom multiplicering med 209 en summa af 461,263 Edr, och således skulle de 9 Biskopslönerne, för att vid indragning lemna samma fördelar åt presterskapet, som arméen eger af sin pensionskassa, för närv:de i medeltal utgöra mera än 51,000 Edr hvardera, hvilket väl ingen kan tro vara förhållandet.
Men nu har motionären dock följt helt andra grunder och man torde böra hålla sig uteslutande till dem.
Låtom oss då antaga, att i hela riket funnes i pensionsåldern blott en Biskop, samt inom hvarje Stift .2 pastorer af hvarje klass och 2 komministrar, så få vi följande summor, som till pensionering efter motjonärens förslag skulle erfordras, nemi.: 1 Biskop Den 19 November f. m. 1 Biskop 5,000 R:dr 24 Pastorer af 1 :sta klassen 96,000 » 24 » » 2:flra » 72,000 » 24 » » 3: fl j e » 48 000 » 24 Komministrar 24,000 » hvarjemte erfordras för Stockholms Stad minst .
. 5,000 » eller tillsammans 250,000 R:dr.
För att lemna medel till betäckande af denna summa, skulle således de till indragning afsedda 9 Biskopslönerna i medeltal utgöra hvardera 27,777 R:dr 77 öre.
'Vill man nu gå tillbaka till de verkliga siffrorna, sådana de förefinnas, så visa sig följande förhållanden.
Biskoparnes löner utgöras af kronotionde, indelta räntor, särskilda anslag i penningar, boställen och på lön anslagna hem man och lägenheter, samt prebenden, hvilka sistnämnda dock icke torde vara afsedda att användas till pensionering, emedan derigenom hela ändamålet skulle förfelas.
Värdet af samtlige Biskoparnes inkomster, med afdrag af prebendena, utgjorde efter 1858 års markegång R:dr R:mt 91,943: 32.; derifrån afgår för Upsala Stift 12 055: 80, Lunds d:o 23,108: 52.
Hernösands d:o .... 2.869: 7. 38,093: 45.. återstår således för de 9 ifrågav:de Stiften en summa af 53,849: 87.
Af dessa siffror måste somliga under alla förhållanden förblifva oförändrade: beloppen af kronotionden, indelta räntorna och kontanta anslagen kunna endast genom förändrad markegång blifva olika mot de nu upgifna.
Deremot kunna inkomsterna af boställena förhöjas, ty, som vi veta, är dessas afkastning ingalunda updrifven till det högsta möjliga belopp.
I allmänhet äro de utarrenderade, och vanligtvis på temligen billiga vilkor.
Jag vill derföre antaga, att genom en bättre förvaltning af boställena deras afkomst kunde fördubblas, och således till den förra summan lägga ytterligare 11,391: 14, som utgör afkastningen af Biskopsbostäl lena i de 9 Stiften, hvarigenom den disponibla tillgången växer till ett belopp af 65,241: 1, utgörande, utom prebendena, summan af de 9 Biskoparnes alla löneinkomster, kronotionden, indelta räntorna och de kontanta anslagen samt boställena, beräknade till dubbel afkastning mot hvad de nu gifva.
Jag vill då tillse, huruvida denna summa kan vara i någon mån tillräcklig för presterskapets pensionering, och för detta ändamål välja Lunds Stift, emedan Biskopen, hvilken enligt motionärens förslag skulle erhålla högsta pensionen, i detta Stift ännu icke är pensionsmessig, och emedan bland det öfriga presterskapet finnes inom hela Stiftet icke mera än 2 komministrar, hvilka icke heller hunnit pensionsåldern.
Det blir således fråga endast om pensionering af kyrkoherdarne.
— Jag kan för öfrigt med Gr.
Adlersparre räkna så frikostigt, att jag icke ens vill antaga den lägre pensionsåldern af 65 år; utan jag begär blott att inom ett enda Stift få pensionera de kyrkoherdar, som äro öfver IL I. 13 m
Den 19 November f. m. 7 0 år.