Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hemställer derföre, att utsättandet af 1831 måtte utgå, hvarjemte jag begär, att en bestämd maximicurs måtte utsättas, och slutligen att ordet tiden icke må förändras till dagen, på det ingen måtte supponera, 4o8 Don 16 October e. m. att det icke är Kongl. Maj:t, som bestämmer tiden.
Herr Hegardt: Sedan Utskotten af förekomne anledningar funnit sig föran fåtne att, frångående sitt första beslut, icke utsätta viss dag, då silfverutvexlingen sednast borde ovilkorligen taga sin början, och trott sig böra till Kongl. Maj:t öfverlemna, att uppå BancoStyrelsens underdåniga hemställan derom i nåder förordna; så anser jag den bemälte Styrelse gifne föreskrift, att inom 1831 års slut hafva fullbordat alla till detta ändamål nödiga förberedelser, egentligen åsyfta, att för Kongl. Maj:t uttrycka Rikets Ständers önskan, det denna högst vigtiga angelägenhet, nemligen silfverutvexlingens början, eller den beslutade Realisationens verkställighet, icke måtte utöfver nämnde tidpunkt uppskjutas.
Jag förenar mig således med Grefve von Schwerin, att denna föreskrift ej måtte utgå.
Jag kan ej dela Herr Hjertås farhågor, att sådane sammansättningar, som han omnämnt, äro alt befara.
Jag tror, att hvar och en säljer sina vexlar, då han finner det fördelaktigast; och att Banken icke saknar utvägar att, oberoende af dylika föga möjliga eller sannolika sammansättningar, anskaffa det för utvexlingens företagande ännu erforderliga silfverförråd, vare sig genom egne ombud å utrikes ort, eller medelst vexelköp härstädes genom tredje mau, då Trassenlcn icke Den 16 October e. m. 4°9 nödvändigt behöfde veta, att de skedde för Bankens räkning.
Hvad cursens stegrande i dessa dagar beträffar, kan jag ej positift uppgifva orsakerne dertill, emedan de kunna vara mångfaldiga; men särskilt har jag mig bekant, att ett visst Embetsverk gjort en utomordentlig Vexelupphandling, sorn möjligen kunnat medverka till Vexelcursens böjande med några skillingar för R:dr Hamb.
För öfrigt finnas många andra anledningar dertill, såsom betalandet af skulderna på utrikes ort för denna sommars import m. m.
Dessutom kan en Yexelcurs af 139 å i3o sk. på Hamburg nu mera icke kallas hög, sedan, genom den antagne myntbestämningen, 128 sk. i Bancosedlar måste anses i det närmaste för Pari mot En R:dr Hamb.
B:co. Den bevisar tvertom, att tillgången på vexlar ännu är större än behofvet deraf; emedan i annat fall cursskilliaden utan tvifvel vore betydligare, eller åtminstone svarande mot kostnaden att utsända silfver.
Jag anhåller om bifall å denna punkt oförändrad.
Hvad cursen beträffar, så är den i alla fall endast pari.
Hvad det af Friherre Cederström förnyade project om maximipris angår, så trodde jag, att när Friherren var frånvarande, då 5:te punkten, som handlade derom, afgjordes, Herr Friherren nu icke mera skulle yrka detsamma, ty vi sysselsätta oss nu.
O c t o b e r e. m. med öfverläggning angående 6:te punkten.
Grefve von Schwerin liar fullständigt erinrat, att denna punkt inom Utskotten kostat oss mesta mödorna, och att hvarje bokstaf snart sagt blifvit vägd på guldvigt.
Farhågor för värdigheters förnärmande, och farhågor för hela saken, hafva sluteligen blifvit bilagde på grund af det anförande, som en af Konungens Rådgifvare under en Auctoritet, som något annat yttrande ej kunnat äga, här på Riddarhuset afgaf.
Då tre Stånd redan antagit saken, skulle jag förmoda, aldrahälst efter hvad nyligen passerat, att dessa tre Stånd icke enhälligt frångå deras beslut, för att antaga vårt.
Jag anhåller om bifall å Utskottens förslag.
Frånvarande, då beslutet öfver 5:te punkten fattades, har jag efter den digression, som hela tiden ägt ruin, ej haft anledning tro annat, än att vi ännu voro sysselsatte med 5:te punkten.
Efter den upplysning jag nu fått, har jag ingenting att invända mot bifall å den närvarande 6:te punkten.
Herr Rosenqvist, Fredrik leonhard, hade inlemnat ett anförande, som upplästes, så lydandet
Då jag afgifver mitt yttrande i denna för mitt fädernesland så vigtiga omständighet, befinner jag mig i den mest brydsamma belägenhet under hela detta Riksmöte; Den 16 October e. m. ty jag nödgas skilja mig frän den opinion, som jag uti de flesta fall under denna Riksdag delat med Herr Friherre Anckarswärd och Herr Hjerta; äfven desse tvänne värde Ledamöter hafva förklarat sig vara för myntbestämningen eller realisation efter 128 skillrrs curs.
Jag ser således på förhand, att min mening icke allenast skall tappa, utan till och med blifva af den nära möjligaste minsta minoritet; men, med den agtning jag hyser för dessa båda opinioner, som i denna fråga sammansmälta till en, hoppas jag likväl, att samma kraftiga opinioner likväl med välvilja skola anse, att jag öppet och af en ren varm känsla denna gång måste förklara mig mot dem båda.
Endast framtiden kan gifva resolution åt saken, och utveckla, hvilken af oss har rätt, emedan det är omöjligt, att af ögonblicket begära hvad som med tiden kommer af sig sjelf.
Då jag således nu förklarar mig vara af den mening, att mynlbestämningen eller realisationen bör uppskjutas, och blott förberedande åtgärder hädanefter, likasom det skett sedan 1823 års Riksdag, fortgå, så torde detta mitt yttrande få betraktas såsom min reservation för framtiden, och bifogar jag endast den innerligaste önskan, alt det lyckliga mål, som afses, må vinnas; att de anslag, som beviljades efter 96 skillrrs curs, ej må oss affordras efter 128 skrrs; alt Statsobligationer ej må blifva eft
Den 16 O c t o b e r e. m. absolut följd af detta beslut, äfven med de förnämsta och förträffligast uttänkta precautioner mot vådorna deraf; och att så väl samtid som efterkommande må välsigna den myntbestämning, hvaremot jag af sann öfvertygelse nu mäste reservera mig.
Uppå derefter af Hans Exccllence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, biföll Ridderskapet och Adeln 6:te punkten. y:de Punkten.
Att Banken, efter ofvanupptagna bet stämnings grunder af 128 sk. i Bancosedlar för 1 R:dr i Silfver efter 1664 års mjntt fot, skall silfver mot sedlar invexla.
Efter det tillägg, som gjordes vid första punkten, hemställer jag, alt orden efter 1664 å/;s myntfot må utgå, enär detta redan i första punkten är stadgadt.
Ordalydelsen skulle då blifva följande:
Att Banken, efter ofvanupptagna bestämningsgrunder af 128 sk. i Bancosedlar för 1 Rdr i Silfver, skall Silfver emot Sedlar invexla.
Jag är tvungen att bestrida den af Herr von Hartmansdorff föreslagne förändring, oaktadt jag hatar 1664 års myntfot, emedan jag hade önskat, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t begärt hela denna myntförändring uttryckt i vigt, Den 16 O c tobe r e. m. 4i3 häldre än att begagna den gamla myntfoten, som nu mera alla glömt; men det är nödvändigt alt behålla något.
Då Rikets Ständer i i2:te punkten begärt en ny myntfot, och man här tar bort 1664 års myntfot, skulle efter 128 sk. för 1 R:dr, som efter i2:te punkten blott är 18 sk. i silfver, en myntförsämring uppkomma.
Jag reserverar mig, att närmare få bestämma förhållandet, då i2:le punkten förekommer, och anser, att nied 1 R:dr i silfver bör förstås tolf 4-skillingsstycken, eller sex 8-skillingsstycken efter 1776 års utmyutningsmethod.
Friherre Palmstjerna’.
För att undanrödja all tvist härom, föreslår jag, att 7:de punkten kunde få följande redaction: att Banken efter i usta punkten bestämdt värde skall silfver mot sedlar invexla.
Jag hemställer till Herr von Hartmansdorff, om han ej skulle vilja antaga denna redaction, hvars innehåll är af samma mening, som den han åsyftat.
Stånd redan bifallit denna punkt, och fråga nu ej är om annat än att säga samma sak med andra ord, och sådant är alldeles öfverflödigt, anhåller jag om proposition till bifall af punkten.
Denna punkt vill ej säga annat, än att man, då man i Banken inlemnar 128 sk. i sedlar, utbekommer så mycket 4‘4 Den 16 O c tobe r e. ra. silfver, som i R:dr efter 1G64 års myntfot innehåller, eller 534f|f ass fint silfver.
De discussioner, hvilka nu likasom vid irsta punkten uppstått, härleda sig från sammanblandandet af värdet utaf vår nu varande Riksdaler med beståndsdelarne af den blifvande, irsta och y:de punkterne handla endast derom, att nuvarande Rrdr invexlas inot 138 sk. i sedlar.
I i2rle punkten bestämmes, hurudan» de nya Riksdalerna äro, som svara mot 18 sk. i silfver.
Man kan gerna bifalla denna yrde punkt, ty då den i2:te förekommer, kan man resonnera så mycket man behagar om ass &c. Jag tillstyrker således oförändradt bibehållande af hela denna punkt.
Herr von HartmansdorffJag har hufvudsakligen intet att invända mot Friherre Palmstjernas redaction; icke heller mot Utskottens, med det förbehåll, som vid första punkten gjordes.
Mitt ändamål med den förändring jag föreslagit, var att åtminstone tvänne
Stånd skulle blifva ense om beslutet, emedan BorgareStåndet ordagrant antagit den redaction jag framställde.
Utskottens mening i y:de punkten har varit den, att Banken hädanefter skulle uppköpa silfver mot sedlar till det värde, hvarefter gamla Riksdalern, enligt realisationsgrunden, skall växlas.
Det rätta sättet alt uttrycka sig, vore Den 16 October e. m. 4i5 således att citera den punkt, hvari Realisalionsgrunden bestämmes, eller den första punkten.
Jag föreslår derföre följande redaclion:
Att Banken enligt i första punkten bestämda grunder_, skall silfver mot sedlar invexla.
Sora Herr von Hartmansdorff antagit denna redaclion, anhåller jag om proposition derå.
Jag anser det nödvändigt att instämma med Herr von Hartmansdorff, under samma förbehåll vid denna 7:de punkt, som vid irsta punkten.
Man har begärt en redactionsförändring i likhet med BorgareStåndet, för att få två Stånds sammanstämmande beslut; men jag hemställer, om det icke är bättre, att få tre Stånds sammanstämmande beslut, emedan vi då undgå Förstärkt Utskott.
Af denna anledning anhåller jag om proposition lill bifall å ^rde punkten.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställdeproposition till bifall å 7:0!e punkten.
Jag hemställer, om det tillägg, som gjordes vid 1 punkten, icke äfven borde göras här; då besluten blefvo mera öfverensstämmande.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken yttrade, att då åskillige Ledamöter yrkat bifall å f.åe punkten oför - 416
Den 16 October e. m. ändrad, hade Hans Excellence ansett sig först höra frnmställa proposition derå; och som Hans Excellence af det svar Ridderskapet och Adeln lemnat, tyckt sig finna, att Ja öfverröstat Nej, samt Ridderskapet och Adeln således redan bifallit den gjorda framställningen, kunde någon annan proposition i samma ämne numera icke af Hans Excellence meddelas.
Då möjligtvis en stor del af pluraliteten inom detta Stånd ej gifvit akt på den Öfverensstämmelse, som finnes emellan den i:sta punkten och den sjunde, och det är min skyldighet, såsom Ledamot af det Utskott, hvilket skall bereda målet, att upplysa förhållandet, får jag, för att, så vidt jag begriper, undvika osammanhang, gifva tillkänna, att irsta och ^rde punkterne innehålla så alldeles enahanda sak, att samma förbehåll måste göras nu, som det, hvilket ansågs nödvändigt vid irsta punkten; ty annars binder man händerna på sig här i afseende å afgörandet af i2:te punkten.
Det är min pligt att förklara detta, på det jag icke må anses äga någon del i det osammanhängande beslut, som kan blifva fattadt.
Då Herr Rosenblads yttrande blott är en reservation, vill jag icke fälla något omdöme om Ridderskapets och Adelns Den 16 October e. m. 4'7 Adelns beslut, utan endast nämna, att jag tror, det lian har begått ett misstag, ty det är en stor skillnad emellan usta och 7:de punkterna.
Herr Cederschjöld, begärde få antecknadt i Protocollet, att han till alla delar instämde uti hvad Herr Hjerta anfört. 8:de Punkten.
Att silfvermynt efter denna bestcimningsgrund må tillåtas till emottagande i all Kronouppbörd.
Jag anhåller om ett förtydligande af denna punkt, hvilket måhända synes nog omtänksamt, men som är af vigt, då en gammal och en ny myntfot skola jemföras.
Jag yrkar, att jemte bifall till 8:de punkten, Ridderskapet och Adeln, i likhet med hvad BondeStåndet beslutat, mätte hos Kongl.
Majrt i underdånighet begära, att den Kungörelse, som utgår om silfvermynts mottagande i Kronouppbörd, måtte bestämdt upptaga ej blott 128 skillingar, utan äfven 2f R:dr B:co eller 4 R:dr Riksg., emedan ett sådant förtydligande är en rättelse för de lägre klasserne, hvarigenom
Uppbördsmännen måhända hindras att kunna vexla med allmogen efter pari.
Då det silfvermynt, som här nämnes, ej kan vara det 45 H. 27 4i8 Den 16 Octobcr e. m. nya, emedan författningen ej rörer den uppbörd, som efter silfverutvexlingens början kommer alt äga rum, och hela anstalten således är provisorisk, ser jag ej något, som hindrar att bifalla denna punkt, samt finner det ifrågastäldle tillägget öfverflödigt.
Som jag i min reservation bestämdt yrkat bibehållande af Riksgälds räkningen, instämmer jag, i afseende på 8:de punkten, med Herr Hjerta.
Det fägnar mig, att man nu erkänner, att allmänheten helst räknar i Riksgäldsmynt. i Herr Tham:
Då förmodeligen meningen är, att silfver får mottagas i Kronouppbörden äfven efter realisationens början, emedan troligen gammalt silfvermynt då ännu finnes qvar i landet, anser jag ett tillägg vara nödvändigt, som uttrycker, att uti förordningen menas det nu gällande silfvermyntet.
Jag har ingenting emot Herr Hjertås tillägg, men yrkar att orden nu gängse måtte tilläggas framför ordet silfver mynt i denna punkt.
Det är alldeles nödvändigt, då utvexlingen börjar, att en författning utgifves, som bestämmer förhållandet emellan det gamla och det nya silfvermyntet; men denna författning hör ej till den, som blir en följd af 8:de punktens antagande.
Dessa författningar böra icke förblandas.
Den 16 October e. m. 4'9 Herr Hjerta’.
Jag instämmer med Friherre Cederström deruti, att blott det gamla myntet menas i 8:de punkten, men jag yrkar ej, såsom Herr Tham, att orden nu gängse behöfva införas.
Om 8:de punkten bifalles endast med det tillägg, att Rikets Ständer böra hos Kongl.
Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl.
Maj:t täcktes i en allmän Kungörelse låta tillkännagifva, att En R:dr Specie efter 1664 års myntfot skall gälla för 2 R:dr 32 sk.
Bancosedlar eller 4 R;dr Riksgäldssedlar, så begriper hvar och en, hvad som menas.
Mången, sorn sett de kopparpolleller, hvilka på 1790- talet utkommo, och voro 7 å 8 gånger mindre än det mynt de suppleerade, kunde annars tro, att någon dylik casus här vore för handen.
Till reda för den klass, som mindre begriper, anser jag det af mig gjorda förslag, såsom redan af EondeStåndet bifallit, äfven böra af Ridderskapet och Adeln antagas.
Då det af Herr Hjerta föreslagne tillägg både är oskyldigt, och tilläfventyrs nyttigt, instämmer jag visserligen deruti, men hemställer, då det endast är för de okunnigare folkklassernes skull, om det icke vore båttre att nyttja uttrycket gamla silfvermyntet, i stället för 1664 års myntfot, hvilket senare uttryck jag har anledning tro, inom en mycket mera upplyst församling, icke rätt begripes. 45 H. 2J * Den 16 October e. ro. Herr von Hartmansdorff:
Bland alla onyttiga farhågor är väl ingen mera öfverflödig, än den, att allmänheten icke skulle kunna skilja emellan Banco och Riksgäld, eller emellan en stor och en liten SilfverRiksdaler.
Jag anhåller om enkelt bifall å 8:de punkten, öfvertygad att Kongl. Maj:ts författningar ej blifva i det hänseendet obegripliga.
Jag trodde, att då BondeStåndet ansett ett sådant tillägg nödvändigt, Ridderskapet och Adeln skulle, med hänsigt till BondeStåndets förmåga att bedömma denna sak, ingå derpå.
Den, som sett alla de oordningar och förvillelser, hvilka uppkomma genom nya sedlars eller mynts lifgifvande i allmänna rörelsen, och de dervid begångna bedrägerier, skulle visserligen yrka ifrågavarande af mig föreslagne tillägg.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å 8:de punkten.
Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla berörde punkt med det tillägg Herr Hjerta föreslagit, hvarigenom samma punkt bomme att erhålla följande lydelse:
Att silfvermynt _, efter denna bestcimningsgrund må tillåtas till. emottagande i Den i6 O c tobe r e. raF ali Kronouppbörd; och att kos Kongl. Majit borde i underdånighet anhållas, det Kongl, Maj:t täcktes i en allmän Kungörelse låta tillkännagifva, att de nuvarande Riksdalerstycken skola gälla för 2 R:dr 3a sk.
Bancosedlar eller 4 K:dr Riksgäldssedel'.
Bifölls, g:de Punkten.
Att silfverutförseln hädanefter må lemnäs lika fri, som silfver inför sein för det närvarande är.
Denna punkt blef af Ridderskapel och Adeln godkänd, io:de Punkten.
Att i Banken må öppnas en depositionsräkning till insättande af myntadt eller omyåtadt guld eller silfver, emot utbekommande af Bancosedlar, efter ofvannämnda bestämningsgrund för silfver, och för guld efter bestämdt förhållande till silfver, med iakttagande derjemte att för sådan insättning en depositions-attest lemnäs, berättigande innehäfvaren att det insatta beloppet af guld eller silfver (fielt eller uti mindre summor'), för motsvarande belopp sedlar åter uttaga, dock under vilkor: a) Att deposition och uttag alltid ställas på jemna tiotal; b) Att minimum deraf blifver 2.5
Dac, i guld eller 5o R.dr i silfver; 422 Den t6 October e. m. c) Att vid återuttagandet, i förhållande till tiden, under hvilken de insatta metallerna blifva under deposition, en afgift till Banken erlägges af procent af det uttag, sorn sker inom loppet af första äret, och £ procent för hvarje efter årets slut löpande halft är, som depositionerne å räkningen qvarstå; d) Att ofvannämnde attest vid uttagande af på denna deposit-räkning insatt silfver, upphör att vara gällande å dagen för silfverutvexlingens början i allmänhet; och e) Att BankSty reisen, om den finnér berörde depositions-räknings begagnande i ett eller annat hänseende /underligt för Bankens egne operationer,■ må äga rättighet inställa alla vidare depositioner, efter derom 4 månader förut utfärdad Kungörelse.
Af de skäl Utskotten anfört för en depositions-räknings införande, är jag ej öfvertygad; tvertorn tror jag, att den bestämdt skall leda till realisationens motverkande.
Utskotten hafva tillstyrkt, att så snart utvexlingen af silfver börjar, skall depositions-räkningen upphöra.
Enär den slutar, så snart realisationen börjar, tyckes det vara besynnerligt, att meningen med densamma varit att verka till realisationens bestånd.
Det måste vara en bestämd sanning, att detta sätt att bereda säkerhet för Den 16 O e t ö h e r e. m. 4^3 dem, som insätta sitt silfver i Banken, skall motverka bemödandet att få inköpa silfver i Bankens hvalf.
För min del bestred jag år i8a3 inrättandet af en depositions-räkning och bestrider den äfven nu, emedan en sådan inrättning motverkar ändamålet, och afleder endast kraften att få silfver till en särskild kassa, der icke någon proportion är gifven.
Den ökar således svårigheten, att efter förhållandet af 5 till 8 realisera inom 1831 års slut.
Jag anser det omöjligt att med någon fördel tillvägabringa en sådan inrättning.
De större Handelshusen insätta det silfver de annars skulle hafva försålt till Banken, och utlaga penningar i dess ställe, samt låta silfret stå der så länge, intilldess
Banken blir tvungen att köpa det till ett ganska högt pris.
De handlande hafva alla möjliga fördelar af inrättningen, utan att kunna något förlora, hvaremot Banken har allt emot sig i detta afseende.
Det vore således blott att bereda ett motstånd mot realisationen, hvarföre jag tillstyrker afslag derå, under förutsättning, alt då BancoReglementet förekommer, en depositions-räkning skall blifva tillåten af hel annan natur och inverkan, än den nu föreslagne.
Så vidt jag fattat den sista Talaren, måste ett misstag ligga till grund för hans yttrande.
Om nemligen meningen med den föreslagna deposit-räkningen vöre 44 Den 16 O cl o b er e. m. att bilda en afskild Cassa, som icke skulle ingå uti Bankens öfriga rörelse, så medgifver jag, att denna anstalt endast skulle blifva en förmån för några vissa personer, och Talaren hade då rätt.
Men jag bar icke kunnat fatta, att Utskottens mening varit sådan; jag har tvertom af åtskillige i första Betänkandet förekommande yttranden trott mig kunna sluta, att Utskotten afsett motsatsen, eller att det på clepositionsräkningen ställda silfret skulle sammanslås med Bankens öfriga reela fond, och då kan jag icke finna någon skilnad emellan det uppköpta och det insalta silfret.
Följden vore endast, att silfret ingick till Banken utan någon annan åtgärd å BancoFullmägtiges sida, än att utgifva Bancosedlar för detsamma efter det fastställda värdet af 128 skillingar.
Man skulle således på detta sätt komma fortare till det mål, man bestämt, i afseende på den proportion, som skall äga rum emellan silfverfond och sedelstock, innan realisationen får taga sin början; men sedan den tagit sin början, erhåller ju hvar och en rättighet alt fritt in- och utvexla silfver, och deposit-räkningen kan således endast komma i fråga intill den tiden, såsom el t medel alL erhålla under tiden åtminstone någre af de med realisationen åsyftade fördelar.
Jag medgilver visserligen, att en sådan anstalt till förmån för några vissa personer vore ovigtig, om den icke Den 16 October e. m.
425 vöre förenad med någon fördel för det allmänna; men enär, såsom jag visat, den skulle bidraga att påskynda realisationeus verkställighet, vet jag icke, hvarföre man ej skulle tillåta denna vinst åt någre, på hvilken inga andra förlora.
Man bör äfven komma ihog en annan nytta af denna anstalt, nemligen att den utgör det enda verksamma correetivet emot en alltför vacklande curs; ty om det silfver, som insattes på deposit-räkningen, å ena sidan verkar till cursens stigande, då den är allt för låg, skall det naturligtvis vid denna högre curs åter uttagas, för alt med fördel användas, hvaraf följden blifver, att cursen åter måste falla.
Jag kan således icke finna någon grundad farhåga för denna inrättning, som i min tanka ganska klart endast kan bidraga dertill, att realisationen så mycket fortare kommer till verkställighet, samt utgöra en besparing i BancoFullmägtiges omsorg att förskaffa det nödiga silfret genom de enskiltes intresse alt dertill bidraga.
Jag vet mången, som i sednare tider lagt sig till ett ökadt silfverförråd uti husgerådssaker, och gerna skulle önska att kunna göra detta capital frukthart, utan att för alltid göra sig af med sitt silfver; och jag är öfvertygad, att flere tusende Riksdaler silfvervärde på detta sätt skulle ingå i Bankens hvalf.
Jag tillstyrker derföre bifall till den första och hufvud - 4"26
Den 16 October e. m. sakligaste delen af io:de punkten rörande deposit-räkningen.
Jag upprepar nu, hvad jag anförde, då första Betänkandet förevar, nemligen att säkerheten för att realisationen kommer till verkställighet, beror af nog tillgång på silfver till inköp och invexling, men icke på sådant silfver, som sättes in, och när som heldsfc tages ut.
Jag tror det derföre vara för tidigt, att tillåta ifrågavarande depositionsräkning, innan realisationen tagit sin början, det vill säga innan den proportion emellan silfverfond och sedelstock blifvit uppnådd, som Rikets Ständer stadgat såsom vilkor för realisationens början.
Men helt annat är förhållandet, sedan realisation skett och Banken ej mer beböfver, att genom köp eller invexling varaktigt förstärka sin fond; då först blir den föreslagna depositionsräkningen nyttig, och i utländska Banker, sorn vi nu vilja, men ej rätt förstå, efterhärma, bar den icke eller förr varit använd.
Jag förenar mig derföre med Herr Hjerta uti att anse Utskottens förslag i denna del rakt stridande emot det ändamål man söker; ty denna rätt, att på behaglig tid insätta silfver, skall förmå de fleste Speculunter, att i stället för att sälja eller vexla sitt silfver till Banken, blott deponera det der, för att åter kunna uttaga det vid förhöjd curs.
Men en sådan momenlel tillökning af silfver i Den 16 October e. m. 4 7J
Banden genom deposition bidrager snarare till cursens stigande, och således att förhindra silfverfondens permanenta eller varaktiga tillökning.
Tv för att deponera i Banken, köper man eller drager in silfver utifrån, när cursen är lägre; häraf blir mindre tillgång i framtiden på vexlar; häraf åter stiger cursen, och då täger man ut sitt deponerade silfver, för att sälja efter högre pris eller curs, än efter den man sjelf förskaffat sig det.