Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad:s ledamöter, om icke, då Utsk. äger föreslå förändring i grundlagen och föreslår en förändring, som möjligen på ena sidan fordrar en rättighet för ena statsmagten och på den andra sidan en rättighet folden andra statsmagten, inom ett sådant förslag måste finnas ett samband, som, om det brytes, gör förslaget oantagJigt.
Om det kan hända, så måste äfven Utsk. tillerkännas rättighet att under sådana vilkor göra sitt förslag, och jag föreställer mig äfven, att i8og års grundlagsstiftare så sett saken, då de stadgat, att vid första riksdagen icke beslut, men väl anmärknm vid ett grundlagsförslag få äga rum.
Gr. Frölich, Dav,:
Det var en stund i förmiddags, sedan discussionen länge fortgått, dä det syntes för mig åtminstone, som alla sophismens hjelpmedel voro uttömda och ingenting vidare återstod hvarken att säga eller besvara.
Men då uppstod ånyo en värd ledamot, som gaf saken en annan vändning och framdrog skäl, hvilka åter torde böra skattas och besvaras.
Denne ledamot, Hr v.
Hartmansdorff, har redan i betydlig måtto blifvit vederlagd af Hr Dalman; men det må tillåtas mig att säga, dä lian till exempel tagit en liknelse, att jag icke kan finna, det den gamla satsen om liknelser, att de väl illustrera, men icke bevisa, här i någon mån blifvit rubbad.
Då han framställt, huruvida icke Pen 12 Februari c. ra. förhållandet i denna fråga vore detsamma som i andra, hvarom anmärkn:r inom ltiksSt:n blifvit gjorda, men Utsk., efter anmärkningarnas inhändigande, är i tillfälle att efter egen öfvertygelse fatta sitt beslut, så har han förglömt, att vid pröfriingen af grundlagsfrågor en helt annan procedur än i andra mål blifvit af grundlagen föreskrifven.
I fråga om grundlagsförändring få icke göras så lösa anmärkn:r hit och dit som de, hvilka ske i andra mål och endast tagas tili prot., skrifvas ut samt remitteras till Utsk.; tvärtom är i fråga om grundlagsförändring den method föreskrifven, att RiksSt:n skola, hvart för sig, förena sig om en gemensam tanke, och dessa gemensamma tankar från hvart och ett af Stånden är det, som Gonstit.Utsk. är skyldigt att sammanjemnka lill ett helt.
Det anförda exemplet bevisar således intet, och genom sådana exempels anförande kan man väl missleda några, men icke dem, som följa sakerna med uppmärksamhet.
Jag skulle likväl icke uppstått för att erbjuda denna vederläggning, om icke här en ledamot af Konungens högsta domstol uppträdt och yttrat en tanke, som, enligt min öfvertygelse, är vida vådligare än någon annan under denna discussion framställd mening.
Han har nemi. ansett, att man borde förklara grundlagen otydlig och §§ stridande mot hvarandra, då man ej inser deras sammanhang och ej vill göra sådan tillämpning deraf, som, efter min tanke, ingen kan undgå att godkänna, då han fästat en närmare uppmärksamhet derpå.
Han har först i afseende på 83 § Reg.F., som talar om nödvändigheten att tolka grundlagen efter ordalydelsen, yttrat, hvad jag för min del längesedan insett, att denna § i sig sjelf säger ingenting, ty den bjuder blott, att man skall tolka grundlagen såsom man förslår den, och detta reducerar sig alltid till en tolkning efter hvars och ens olika uppfattning; men han har sedan från en jemnförelse emellan 56 och 8i §§ Iteg.F. ledt sig till det resultat, att de skulle stå i strid med hvarandra.
Då Hr Cederschjöld bestred Hr Stråles anmärkn. i detta fall, vederläde han honom icke i så måtto, som Hr Cederschjöld äfven syntes medgifva, att dessa §§ stå i strid med hvarandra och derföre förklarade sig endast vilja vidhålla den 56 §, emedan den tillkommit senare än 8i §.
Jag kan icke medgifva, att dessa §§ stå i någon strid med hvarandra.
Jag finner 8i § hafva uttalat den grundsats, att dels frågor om förändring i grundlagen ej få väckas inom RiksStln och dels de derom fattade beslut ej få blifva definitiva förrän vid en kommande riksdag.
Längre sträcker sig icke 8i §.
Den har således, om man så behagar, lemnat en lucka i afseende på den pröfning af ett grundlagsförslag, som skall leda till definitivt beslut vid nästa riksdag; men det är tydligt, att med ordet besluta har 8i § icke menat annat än definitivt besluta.
Sjelfva pröfningen af den i redactionen uttryckta mening har 8i § icke omtalat; och det är denna igo Boil ia Februari t, m. lucka, som 56 § uppfyllt, då den föreskrifvit, huru med pröfningen af grundlagsförslag skall tillgå.
Denna § har, såsom R. o. Ad. torde finna, fastän jag märker, att den siste värde talaren ej insett det, endast talat om pröfningen af ett till nästa riksdag hvilande grundlagsförslag och har tydligen föreskrifvit, att sedan frågor om grundlagsförändring blifvit väckta, äga i RiksStm enskilda ledamöter att dervid göra anmärknm, och då dessa anmärkn.Y ej äro till viss beskaffenhet inskränkta, måste de, såvida man får tyda ordet anmärkn. efter vanligt språkbruk, äfven kunna vara af den beskaffenhet, att de innehålla omdömet, att förslaget icke duger.
När sålunda grundlagen icke inskränkt anmärknisrätten, utan blott sagt, att anmärkntr få göras och att dessa anmärkntr inom hvarje Stånd skola föranleda tilt en af Ståndet gemensamt yttrad tanke, hvilken det är Conslit.
Utskrs skyldighet att med de öfriga Ståndens gemensamma tankar sammanjemnka, så torde roan finna, att det ej är någon stridighet emellan oftanämnda och jag måste derföre varna R. o. Ad. för att låta inbilla sig, att i detta afseende finnes behof af någon grundlagstolkning, d. v. s. förklaring af hvad grundlagen menar.
56 § tillkom alldeles icke såsom en förklaring af den 81, utan blott till uppfyllande af den lucka, som lag i 81 §.
Om icke 56 §:s sista mom. tillkommit, skulle jag dock ansett mig oförhindrad af 8i § att göra på samma sätt som nu, ty jag skulle alltid hafva sagt, att grundlagen i 8i § stadgat, att sedan grundlagsfrågor blifvit väckta, få vi derom icke besluta förrän vid nästa riksdag; men för att då komma till ett beslut, måste vi nu bereda oss till en redaetion, hvarom alla RiksSt:n vid nästa riksdag kunna blifva erise, och då grundlagen icke föreskrifvit, huru dervid skall tillgå, måste den hafva lemnat oss öppet att begagna den tjenligaste utvägen.
Sålunda har 56 § tillkommit för att visa den utväg, som ligger i sakens natur, men hvilken Constit.Utsk. nu vill anse stridande emot 8i §, hvartill Utsk. vill hålla sig.
Härutinnan tror jag status controversiae egentligen ligger.
Då deremot Hr Lagerhjelm förklarat status controversiae ligga deruti, att Utsk. aldrig velat framkomma med detta förslag, utan att dervid fästa det vilkor, att frågorna om indragningsmagtens och juryns upphörande voro oskiljaktiga, så får jag tillkännagifva, att om detta är status controversiae, så ser jag icke, hvarföre ej RiksStm må hafva rättighet att göra den anmärkn. emot Constit.Utskrs betänk., att de ej godkänna detta vilkor, och godkänna de icke vilkoret, så tior jag Constit.Utsk., vid denna såsom vid alla andra anmärknrr, böra rätta sig efter de beslut, majoriteten af RiksStm fattat och uttrvckt i sina gemensamma tankar.
Huru man således, med förblandning af ordet besluta, när fråga endast är om att bereda ett kommande beslut, skall kunna komma till det resultat, att manj ej under pröfnin - Den 13 Februari e. m. >9» gen får yttra något, sorn kan anses såsom ett beslut, ehuru det endast är preliminärt, kan jag icke begripa.
Jag tror således, att 0111 denna strid skall fortsättas längre, och man ej vill förstå grundlagen, så är det fåfängt, att man här åberopar den ena eller andra §.
Man har väl sagt, att ordalydelsen skall afgöra saken; inen det är fråga, huruvida man vill förstå den , och vill man ej medgifva riktigheten af de framställda argumentationerna, så vet jag ej annat sätt att afgöra frågan än genom votering, och jag anhåller alt Hr Gr. o. Landtm., så fort tillfället medgifver, måtte lemna oss den propos., som Hr v.
Troil föreslagit.
Jag skall ej länge pröfva Ståndets tålamod, utan blott besvara några anmärkulr, som i förmiddags gjordes emot milt yttrande.
Hr Cederschjöld ansåg mig hafva dragit en oriktig slutföljd af hans anförande eller påbördat honom en mening, som han icke haft.
Men till den sannings- och rättsälskande ledamoten sjelf hemställer jag, om icke förhållandet var sådant, att då han ville vederlägga Frih.
Boyes yttrande, det man gjorde en revolution genom behandlingssättet afförevar. grundlagsfråga, han såsom skäl att antaga detta behandlingssätt anförde, att indragningsmaglen tillkommit genom revolution.
Hvilken annan slutsats, än den jag gjort, skulle man väl draga af ett sådant skäl?
Vill någon blott säga, att förändring af ett grundlagsstadgande bör ske, så är det ju nog att anföra felen deri; men den olofliga härkomsten behöfver man icke åberopa, derest man icke vill gå vidare, hvilket just måtte röra behandlingssättet, som nu mera än hufvudsaken var i fråga.
Samma skäl har blifvit åberopadt af en annan talare^ men jag kan ej finna annat, än att det äfven är vederlagdt med anmärkningen om tillkomsten af hela grundlagen 180g.
Samme värde talare äfvensom, en annan ledamot hafva omförmält, huruledes jag skulle hafva yrkat, att man hellre borde lyda det äldre grundlagsbudet än det yngre.
Sådant var ej förhållandet, utan jag sade, att man kunde likaväl åberopa det äldre sorn det yngre stadgandet, men att jag hvarken ansåge R. o. Ad. eller någon ståndsledamot berättigad att välja emellan grundlagsbuden och förklara sig vilja lyda blott det ena med åsidosättande af det andra.
Om jag fattade Hr Cederschjölds mening rätt, så sade han deremot, att man kan lyda hvilketdera man för godt linner.
Om så är, behöfver man blott votera för att få veta hvad som är lagligt eller icke.
Men det kunde då äfven hända, alt det lagliga komme att omvexla efter de flesta rösterna i hvarje votering, hvaraf någon osäkerhet i lagkunskapen kunde härflyta.
Då jag bestridde denna rättighet att undertrycka någotdera grundlagsbudet, förklarade jag med detsamma, att frågan borde förfalla. »ga Den 12 Februari c. m.
Hr Dalman liar erinrat mig om ett yttrande, som jag hade förliden höst, nemi. att Constit.Utsk. ej kunde påtvinga R.
St. ett beslut, som de ej gillade.
Detta är ganska riktigt, och äfven med den liknelse, jag dervid begagnade, förhåller det sig såsom Hr Dalman sagt.
Jag behöfde icke derom erinras med den skärpa, Hr Dalman lagt i sin framställning; men jag förlåter honom den, emedan hon hörer till den bitterhet, hvarmed öfverläggningarna här tyvärr pläga föras.
I afseende på sjelfva saken torde R. o. Ad. likväl påminna sig, att jag då för detta yttrande icke allenast blef af Hr
Dalman genast berömd, utan att t. o. m. mitt namn omfÖrmäldes i Dagligt Allehanda utan klander.
Jo, emedan min tanke den gången passade in med hans.
Men några dagar efteråt hände det, att samma min mening icke passade för en motsatt, som han förfäktade, och då anmärkte han, huru orätt jag hade.
Jag brydde mig då icke om att svara derpå, emedan R. o. Ad:s ledamöter då kunde komma ihåg båda händelserna; men nu, då de måhända äro af mången förgätna, anser jag skäligt att derom påminna, på det R. o. Ad. må kunna bedöma den oväld, hvarmed mina motståndare behandla mina yttranden.
En värd talare har nu sagt, att det ej vore någon stridighet emellan 81 och 56 §§, utan att de stå i fullkomlig öfverensstämmelse med hvarandra.
Till bevis på motsatsen får jag erinra R. o. Ad. om hvad som här händt, nemi. att då en ledamot af detta Stånd hade gjort en motion i Constit.
Ulsk. om representationsförändring och ännu icke hade fått frågan bedömd af Constit.Utsk. samt således innan Utsk. handlagt saken efter 8i §, så uppträdde samme ledamot häl* och sökte drifva denna sin motion igenom under form af anmärkn.
Att han sålunda efter 56 § kunde komma fram med en sak, som han icke fått fram enligt 8i §, måste bevisa en stridighet emellan dessa §§.
Förhållandet är detsamma som att under en mask, hvilken här beter anmärkn., skaffa inträde åt någon, der han med sin egen uppsyn ej fått slippa in; och så lära våra grundlagar ej böra behandlas.
Jag tror, såsom jag förut yttrat, att hvarken 8i eller 56 § får godtyckligt tillintetgöras; ty hvarken får Constit.- Utsk. påtvinga RiksStCn ett beslut, som de ogilla, eller få RiksStm, oberoende af Constit.Utskts mening, genomdrifva någon grundlags förändring.
Ad. måtte lägga denna fråga till handlma.
De förslag, som under denna discussion inom R. o. Ad. blifvit framställda, nemi. dels att inom
Ståndet uppgöra en sammanjemnkning till det hvilande grundlagsförslag, hvaröfver nästa Ständer skola besluta, dels att på grund af 36 § Riksd.Ordn. tillsätta ett nytt Utsk. för att uppgöra sammanjemnkn., dels att votera öfver de vo - Den ia Fel) *u nr i c. m. ig* voter:spropos:r, sorn enskilda ledamöter framställt, och dels att åtskilja det af Constit.Utsk. afgifria enkla förslag samt göra det till a;ne, hvaraf det ena skulle förkastas och det andra blifva hvilande, äro samt och synnerligen grundlagsvidriga förslag.
Det har blifvit erkändi af alla, att frågor om förändring i grundlagen icke kunna väckas annorstädes än i Constit.Utsk., och att hvarje sådan fråga, väckt inöin ett RiksSt., är en olaglighet, den det åligger talmannen ätt icke tillåta.
Om nu deremot enligt 56 § Riksd.Ordn., tolkad på sätt åtskilliga ledamöter velat hafva den tolkad, män kan under form af aninärkn. drifva fram ett förslag, hvarigenom det af Constit.Utsk. framlagda förslag tilliutetgöres, så har man, långt ifrån att tillämpa grundlagen, illuderat den, våldfört dess grundidé' och på en revolutionär bana beredt grundlagsförslag, dem man önskar vid en kommande riksdag bifallna af R.
St) och sanctionérade af IL M. Jag förmodar, att ett sådant i olaglig väg tillkommet förslag skulle af nästa Ständer lemnäs utan afseende; men om det också af dem blefve upptaget och bifallet, så är det klartj att Konungens samtliga rådgifvare skulle åligga att afstyrka sanction å detta förslag, såsom icke grundlagsenlig! tillkommet och således ej heller grundlagsenlig! antagligt.
Man bör komma ihåg, att i fråga om grundlagsstadganden är formen för deras tillkomst vigtigaré än sjelfva innehållet, emedan det fordras Konungens och RiksStms sammanstämmande 5 röster för att få det antaget, Och endast en af dessa röster för att förkasta detsamma.
Om ett odugligt förslag blir hvilande, är det således ingen våda; men oni man på olaga väg får genomdrifva grundlagsförändringar, så finnes ingen gräns, som hindrar kullstörtandet af hela samhällsbyggnaden.
Frölich, har yttrat, att det ej finnes någon skiljaktighet emellan 56 och 8i §§ Reg.F. Hail har trott, att sophismen hade Uttömt sig helt och hållet för att bevisa motsatsen deraf, och bär funnit, att stadgandet i 56 § 2 mom. endast bestämde sättet för beredningen af grundlagsförslaget.
Han började ganska riktigt med ätt förklara, att dessa förslag borde beredas genom jemnkning i redactionen; men några ögonblick derefter korn samme talare till det resultat, att då 56 § icke innehåller bestämmelse af några gränsoi-, hvarinom anmärkningarna borde vara inskränkta, kunna anmärkningarna sträckås ända till afslag, emedan ogillande äfven vore en anmärka., oell ätt således R.
St. kunna besluta afslag å ett förslag till grundlagsförändring vid samma riksdag, som det från Utsk. inkommit, jag öfverlemna!- till R. o. Ad:s ledamöter att efter detta omdöme pröfva, hvar sophismen ligger, om den ligger hos de talare, som påstått, att anmärkningarna skola göras inoiii förslagets gränsor, eller hos dea talare, sorn vill låta dent 19 H, ä5 ig4 Den u Februari e. ra. gå utom dessa gränsor, sedan han erkänt, att inga nya grundlagsfrågor få emot 81 § i Ståndens plena väckas.
Så snart man erkänt delta, faller af sig sjelf, att. allt hvad som går utom förslagets redaction och således utgör en ny fråga, grundlagsvidrigt framställes och följaktligen ej kan upptagas samt ännu mindre leda till beslut.
Bland phenomenerna i grundlagsfrågor vid denna riksdag förekommer den i BorgareSt. inträffade händelse, att talmannen vägrat propos. till afslag å ett Constit.UtsT:s betänk, om grundlagsförändring, men icke funnit sig hindrad att meddela propostn till återremiss af samina betänk., dervid Ståndet såsom sin gemensamma tanka förklarade, det betänk, ogillades och lill all kraft och verkan undanröddes, emedan [denna anmärka., efter talmannens tanke, icke innefattade något beslut, och han dä icke gifvit propos. till afslag, utan till återremiss, samt öfverlemnade till Constit.Utsk:* pröfning, huruvida TJtsk. ansåg sig grundlagsenlig! authoriseradt att vid Ståndets sålunda såsom gemensam tanke yttrade ogillande göra afseende, och i följd deraf tillåta, att förslaget ej finge den grundlagsenliga påföljden, att blifva hvilande till nästa riksdag.
TJtsk. fann sig dock icke kunna gå in derpå, utan vidblef sin tanke, att då en sålunda uttryckt gemensam tanke ej var annat än ett direct afslag å förslaget, som icke kunde sammanjemnkas med de andra RiksStlns bifall till förslagets hvilande intill nästa riksdag, emedan dessa Stånds tanke eljest genom votering i förstärkt Constit.Utsk. kunnat blifva undertryckt, så kunde TJtsk. icke uppgöra någon votertspropos. för det af BorgareSt. äskade alternativ.
I samma förhållande står den fråga, som i nu förevar, betänk, förekommer.
Constit.Utsk. har nemi. förut beslutat att icke föreslå indragningsmagtens anskaffande isoleradt, och i följd af votering föreslagit, att dess afskaffande skulle ske i oskiljaktigt sammanhang med juryns upphörande.
I detta beslut har jag ej deltagit, och jag har aldrig gillat detsamma.
Jag anser förslaget otjenligt, men har förklarat, att sedan Utsk. uppgjort det, äga icke R.
St. laglig rättighet att deri ändring göra.
Ad. nu på olaglig väg vill söka att göra en sådan ändring deri, så blir det för de ledamöters räkning, som uti ett sådant beslut deltaga; för min del kommer jag ej att deri deltaga.
Frågan är, enligt min öfvertygelse, afgjord.
RiksStm hafva sagt sin mening och Utsk. sin.
Utsk. har gifvit tillkänna, hvilka beslut inom d' rama blifvit fattade, dem Utsk. ej kunnat frångå.
Nu öiv... imnäs naturligtvis af Utsk. och äfven af mig individuelt åt R. o. Ad. att besluta i frågan, under öfvertygelse att, vid en lugn pröfning af grundlagens innehåll, R. o. Ad. lärer finna, att i hvad Utsk. föreslagit icke någon ändring får äga rum i annat än redactionen, genom anmärkn:r vid återremissen, icke efteråt.
Under förmiddagsdiscussio - Den 12 Februari e. m. nen har det synts mig, som 3.‘ne meningar sökt göra sig gällande.
Den ena afser antagande af Hr v. Troils förslag, den andra det af Hr Stråle gjorda och af Hr v. Hartmansdorff understödda förslag att lägga betänk, till liandhua, och den tredje, att ett särskildt Utsk. måtte tillsättas, hvilket sistnämnda yrkande den värde talare, som framställt detsamma, dock icke velat fortsätta.
Jag tror, att man måste med fördomsfri granskning undersöka alla dessa utvägar och icke genom förkärlek för någotdera förslaget låta inleda sig till förbiseende af hvad som minst syndar mot formen.
Jag inser ingen möjlighet att komma från detta af Constit.Utsk. sjelf invecklade ämne, utan att i mer eller mindre mån bryta emot formen; men för mig åtminstone synes det, som man borde söka att så litet som möjligt bryta emot den form, grundlagen föreskrifvit.
Jag har begärt ordet för alt framställa mina tänkesätt, och mig skall det sedermera förefalla likgiltigt, om de delas af få eller ett större antal ledamöter.
Jag skall då åtminstone i prot. få mina tankar i detta afseende förvarade.
Hvad det första eller af Hr v. Troil gjorda förslaget vidkommer, synes det mig ingalunda vara det, som mest uppfyller, hvad man kunde fordra i afseende på formernas bevarande.
För min del tror jag ej, att i afseende på beslut om grundlagsförändring, när besluten komma till slutligt afgörande och skola hvila till en blifvande riksdag, flera än alne kategorier kunna finnas: den ena, att Constit.Utsk., till följd af RiksStms anmärkn:r, sammanjemnkat förslaget, och det andra, att förstärkt Constit.Utsk. afgjort frågan, i följd hvaraf någon annan propos. af Hrr talmän ej kan framställas, än den, att den af Constit.Utsk. framställda grundlagsförändring må hvila till grundlagsenlig behandling enligt 56 § Reg.F. Jag har icke öfvervarit mer än tvenne riksdagar; men denna proposition erinrar jag mig ganska ofta hafva hört, och jag inser icke, att något annat behandlingssätt kan antagas, utan att man i mer eller mindre mån peccerar emot formen.
Om man sålunda antager, att dessa 2:ne sätt att åstadkomma ett hvilande grundlagsförslag äro de enda med grundlagen öfverensstämmande, så måste det 3:dje sättet, alt Iliks— St:n på eget bevåg, i följd af Constit.Utsk:s uppmaning, skulle fatta ett beslut, hvilken händelse grundlagen hvarken i 56 eller 8i § afsett, vara formstridigt.
Ingenstädes finnes något grundlagsstadgande, som medgifver RiksStm rätt att, i följd af ett Constit.Utsk:s betänk., uppgöra hvilket förslag som helst.
Jag vet visserligen, att ett annat Stånd i dag på f. m. afgjort denna fråga och dervid fattat ett beslut, som måhända är längre än hela Constit.Utsk:s betänk.; men jag tvekar ej att förklara, det jag ej anser detta beslut vara grundlagsenlig! fattadt.
Den här uppgifna utvägen, att bilda ett särskildt Utsk. för behandlingen af detta mål, vågar jag bestrida.
Den deduclion, soia Frih. Sprengtporten i 196
Den 11 Februari e. m. (letta afseende uppställt, lernnar all möjlig rättvisa, såsom med den största skarpsinnighet sammanfattad; men jag tinner dock en omständighet att dervid anmärka, nemi. i afseende på sista punkten eller det, som skall trycka inseglet på hela förslaget.
Hr Frih. yttrade nemi., att sedan det särskilda Utsk. utarbetat frågan, skulle det ikläda sig naturen af ett Constit.Ulsk., och dess förslag sålunda hos Riks, St:n komma alt hvila lill grundlagsenlig behandling enligt Reg.Fts 56 §.
Detta slut af Hr Frihrs argumentation kau jag ej godkänna.
Enligt 36 § Riksd.Ordn. hafva R.
St. visserligen rättighet att vid förekommande frågor tillsätta ett särskildt Utsk.; men att ikläda detsamma naturen af det i grundlagen nämnda Constit.Ulsk, dertill tror jag ej Ständerna hafva magt.
Då Constit.Ulsk. är i Reg.F. uppräknadt bland de Utsk., sorn R.
St. vid hvarje riksdag skola tillsätta, mäste de förslag, hvilka skola blifva hyllande till afgörande vid en kommande riksdag, utgå från det i grundlagen stadgade Constit.Utsk., och icke från det särskilda Utsk., som ej kunde få annat namn, än särskildt Constit.- Utsk.
Om sålunda ett särskildt Utsk. skulle tillsättas, skulle 2:ne Constit.Ulsk. komma att linnas, nemi, det ordinarie och det särskilda, hvilket sednare, enligt min tanka, ej kunde annat än blifva underordnadt det ordinarie Utsk.
Jag kan således icke instämma deri, att denna fråga skulle kunna afgöras af ett särskildt Utsk.; men att till densaminas utredande hade fordrats ett särskildt Utsk. medger jag, och nog vet jag, hvad jag såsom enskild ledamot af Utsk. hade gjort, om min mening ej blifvit delad af RuksStms majoritet, utan utfallit i strid med plmnlitetens tanke.
Hvad beträffar den 3:dje här ifrågasatta utvägen att bigga betänk, lill handbna, så tvekar jag icke att öppet yttra, att för mig synes denna utväg vara den, som minst bryter emot formen.
Constit Utskts förevar, betänk, tror jag hvar och en finna vara af den art, att det ej kan bifall las.
Det slutar med en uppmaujng till RiksSttn att göra, hvad dem godt synes.
För min del kan jag ej finna annat, än att det är ett åsidosättande af den pligt, Constit,Utsk, har sig uppdragen, och att RiksSttn i detta afseende ej kunna göra annat än lägga betänk, till handbna.
En värd ledamot har visserligen på f. m. yttrat, att örn man vidtoge denna utväg, skulle deraf följa, att sjelfva saken tillbakasattes åtminstone för 5 år; men jag yttrar den öfvertygelse, att saken derigenom ingalunda skulle tillbakasättas, utan att sådant måhända snarare skulle ske genom den åtgärd, samme värde talare yrkat, emedan den är stridande emot formen.
Jag tycker, att om yi lägga detta betänk, tiljl handbna, så äger Constit.Utsk. öppen rätt att på grund af redan inkomna eller framdeles inkommande motioner afgifva nya betänk, i dessa ämnen, och Constit.Ulsk. blefve då skyldigt att ställa sig ti}} efterrättelse RiksStpis beslut, att båda Den 12 Februari e. ra. >97 gorna ej skola sammanfattas, utan åtskiljas.