Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse till Landsh:geEmb:na i Biket att sjelfve och genom Hush.Sällskapma granska detta förslag, hvarom nu är fråga, och sedermera derom afgifva yttrande, hvarefter förslaget må vidare af B.
På grund af detta mitt yrkande, anhåller jag om återremiss af denna punkt.
Min mening var visserligen att yttra mig öfver såväl ämnet i sin helhet som särskildt denna punkt, men nu, då den siste värde talaren yrkat återremiss, under önskan att ifrågavarande förslag borde granskas af Landsh.Emb:t och Hush.Sällskapma, afstår jag frän inia anhållan att få ha ordet, och förenar mig i yrkandet om återremiss.
Hvad den förste värde talaren yttrade, anser jag ingalunda borde hindra Ståndets öfriga ledamöter att yttra sig äng. sjelfva saken, Den första frågan i afseende på denna § är, huruvida inkomsterna skola läggas till grund för beskattningen.
Troligen finnes väl ingen, som förnekar att icke någon rättvisare grund för beskattningen finnes; och detta har äfven såväl i nu gällande som i alla föregående förordningar uttalats; men det är äfven lika säkert att tillämpning deraf hittills icke skett.
Hufvudsakliga orsaken dertill har troligen varit den olika procentfördelningen mellan de olika samhällsklasserna; och för att förekomma detta och äfven komma till en mera rättvis beskattning, hafva BevillningsKomitén och äfven Utsk:t nu föreskrifvit alla nödvändiga kontroller, på det icke ofullständiga och oriktiga uppgifter må lemnäs.
I afseende på sjelfva §:n kan jag icke dela Bevilln.TTtsk:s åsigter, då det frångått Komiténs förslag att all fastighet skall beräknas lemna en årlig nettobchållning af 4 ()/0 af uppskattningsvärdet.
Det är visserligen sannt att många undantag finnas i detta afseende.
Det finnes nemi. många egendomar, som under många år gifvit 5°/0 och deröfver; och det torde icke kunna förnekas, att det kan anses såsom ett sällsynt undantag, att en reel köpare betalar en egendom med en summa, för hvilken han icke anser sig kunna hafva minst 5 °/0 behållning.
Och detsamma gäller äfven om fastighet i stad.
Det är derföre det rätta enl. min tanke att, utan afseende på hvad slag af fastighet det är, bestämma en och samma grund för beskattning af all sådan, och raan kan, efter min öfvertygelse, vara förvissad om, att ingen orättvisa sker hvarken dea ena eller andra klassen, om man, i närvarande fall, antager 4 °/o 26 Den 9 MsJ f. m. för båda klasserna, i stället för 3 af den ena och 5 af den andra.
För att visa hvad inflytande Utsk:s förslag skulle hafva på nuvarande förhållanden, ber jag att i korthet få lemna några statistiska uppgifter.
All fastighet på landet är, enligt senaste officiela upgifter, taxerad till 410 millioner rmt, och all annan fastighet till 251 millioner.
Bevillning af begge klasserna fastighet utgjorde för 1857 omkring 770,000 rdr enl. nu gällande Bevilln:sFörordning.
Af samma taxeringsbelopp skulle, enligt Utsk:s förslag, komma att utgå: af fastighet på landet å 3 öre pr 100 rdr - 123,000 rdr, och af all annan fastig het å 5 öre pr 100 rdr
Således skulle 251 mill. taxeringsvärde erlägga 2,500 rdr mera i bevillning, än 410 mill., endast derföre att den förra är belägen i stad och den senare på landet.
Efter en och samma grund taxerad, såsom Komitén föreslagit, efter 4 öre pr 100 rdr för all fastighet, skulle bevillning af fastighet på landet komma att uppgå till 164,000 rdr och af annan fastighet till 100,400 rdr.
Efter Utsk:s förslag skulle sål. landtfastigheterna, då 1857 års taxering tages till grund för beräkningen, få en eftergift af 41,000 rdr, men all annan fastighet påläggas en förhöjd bevillning af 25,100 rdr, vid jemförelse med Komiténs förslag.
En sådan omkastning af det relativa beloppet af bevillningen å de olika klasserna fastighet, kan väl ej vara rättvis, och kan ur ingen synpunkt motiveras.
Om de kontroller mot oriktiga uppgifter af Taxer:sKomitéernas godtycklighet, som detta Betänk, föreslår, blifva af B.
St:r antagna, så bör det blifva lika lätt att bestämma värdet af den ena klassen fastighet som af den andra, och deraf borde ovilkorligen följa, att de äfven böra beskattas med en lika procent af värdet.
Att taxer:svärdet i stad för närv:de närmar sig mera det verkliga värdet än taxer:svärdet på landet, är en känd sak, och att sål. det senare kan antagas komma att förhöjas i relativt högre proportion än fastighetsvärdet i stad; men derigenom sker ingenting annat än den rättvisa fördelning af bevillnm, som hittills saknats.
Och då bevillnm hädanefter skulle utgå med endast 1 proc. af värdet i stället för 2 !/2 proc., så lärer man icke böra befara, att egare af fastighet på landet kommer att erlägga effektivt högre bevilln. än för närvarande, emedan, för att detta skulle inträffa, hans fastighet skulle blifva taxerad till nära tre gånger högre värde, än hvartill den nu är taxerad.
År 1857 uppgick bevillnm af alla slags fastighet, som jag nyss nämnde, till omkring 770,000 rdr.
Efter närv:de taxensvärde skulle den, med tillämpning af Komiténs förslag, eller 4 öre pr 100 rdr af värdet, komma att utgå med endast 264,000 rdr, hvaraf synes, att ingen effectiv förhöjning i bevillningen är att befara, förr än taxeringsvärdet å all fastighet blifvit uppskattadt till nära 3 gånger dess nuvarande belopp, och om Den 9 M»j f. m. 27 detta än kan i något enstaka fall antagas blifva en möjlighet, måste ett sådant fall otvifvelaktigt komma att höra till mycket sällsynta undantag, och rättvisan af en sådan taxering säkert icke komma att af någon bestridas.
Den hittills gällande BevillningsFörordningen grundar sig på förutsättningen af oärliga uppgifter och på godtycke hos TaxeringsKomitéerne, och den ojemnhet i beskattningen, som derigenom uppkommit, är allmänt erkänd.
Komitén har, efter min tanke, på ett särdeles förtjenstfullt sätt sökt i sitt förslag undanrödja de öfverklagade felaktigheterna i förordningen, och det är min öfvertygelse, att, om Beredn:s- och Taxe rings-Komitéerna med allvar och nit fullgöra deras grannlaga uppdrag, med sträng tillämpning af den föreslagna förordna föreskrifter, så bör hädanefter ingen rättvis klagan uppstå öfver olikhet i beskattning emellan olika samhällsklasser.
Men dertill fordras ock att intet frö till godtycke qvarblifver i förordnrn, och såsom ett sådant anser jag den åtskilnad, TJtsk:t föreslagit emellan taxeringsgrunden för fastighet på landet och den för annan fastighet.
På grund af hvad jag nu haft äran yttra, anser jag mig böra understödja Komiténs förslag att beskatta all fastighet lika, med 4 öre för hvarje fulla 100 rdr af uppskattningsvärdet, och föreslår derföre att, i fall B. o. A. icke nu genast skulle vara beredde att bifalla Komiténs förslag, denna § må blifva till ITtsk:t återremitterad.
Jag har egentligen begärt ordet med ani. af en talares framställning, att R. o. A. borde återremittera denna punkt, i den syftning, att man skulle ingå till K.
M. med en und. anhållan, att K. M:s Bef:de måtte afgifva ett förslag i ifrågavarande ämne, och att detsamma sedermera måtte framställas till granskning vid en kommande riksdag.
Jag har flera gånger under de sednare dngarne erfarit, att man, af flera särskilda skäl, önskar uppskof med denna frågas behandling, och jag tager mig derföre friheten yttra mig öfver de skäl, som derför blifvit framställda.
Bland dessa torde först böra nämnas det, att man anser förslaget böra granskas, innan R.
St:r bestämma sig för att antaga detsamma.
Vidare har jag funnit, att man är missnöjd med hela förslaget och vill hafva flere detaljer rättade.
Andre deremot hafva ansett att man bör blifva vid det gamla förslaget.
Hvad nu forst angår uppskof med denna forfattnings antagande, i den syftning, att förslaget först skulle ytterligare granskas af offentliga myndigheter, så hafva R.
St:r hittills varit särdeles ömtåliga och Regeringen mycket grannlaga vid dylika frågors behandling och icke velat att något embetsverk skulle ingripa i R.
St:rs rättigheter.
Vid sista riksdag, då BcvillmsStadgan antogs, ntbådo sig R.
St:r hvarken något förslag af K. 28 Ben 9 Maj f. m - M. eller något, yttrande af vederbörande.
De önskade att K.
M. skulle uise komiterade och att dessas förslag skulle framläggas för K. $t:r. K. M. ansåg sig icke eller böra meddela B,.
St:r hvarken sina Egna eller StatsBådets tänkesätt ang. denna fråga KammarBättens yttrande infordrades i afseende å det formella, men icke öfver bevilln:s-grunderna.
Jag vill visst icke förneka att man skulle kunna begära sådane utredningar i denna fråga, och att de kunde vara nyttiga, men af hvilka önskar man dem?
Jo! det är af K. M:s Bef:de ide särskilda länen.
Då man känner, huru mycket dessa äro sysselsatte nied en mängd andra ämnen, fruktar jag, att man ej kan af dem fordra några upplysningar af den tillförlitlighet, att. man kan mpd fult säkerhet bygga derpå.
Här har äfven yrkats att Hush:ningsSällsk:na skulle höras i ämnet.
Det är visserligen mycket möjligt, att de äro lämpliga dertill; men jag känner ej, huruvida dessa äro så sammansatta, att man kan vänta att ledamöterne deraf kunna känna alla särskilda omständigheter vid behandling af bevillningsfrågor.
Dessutom, då jag vet att ledamöter, som sutit i den komité, der jag hade äran vara Ordf., funno det ganska svårt att efter 9 månaders temligen träget arbete komma till något resultat i denna fråga, tror jag att ännu mindre man kan af Hushålln:sSällsk:nas ledamöter, hvilka visserligen utgöras af skicklige jordbrukare, men sorn väl sällan hafva erfarenhet i sådane ämnen, som det ifrågavarande, vänta en på fullständig sakkännedom grundad granskning af förslaget.
Man har vidare ansett att genom pressen en fortsatt granskning borde ske.
Det är väl möjligt att så kunde ega rum, men ovisst är dock, huruvida den skall till nästa riksdag hafva yttrat sig fullständigare än den hittills gjort.
Nu var ämnet i viss grad nytt, dä har det förlorat nyhetens behag för våra tidningsläsare, och då torde man ej åtminstone af tidningsredaktionerne kunna äska mer än hvad vi fått i anmärkningsväg i ett dylikt ämne, nästan för kärft för de flesta.
Det enda, som återstår, är att man kunde vänta att enskilde Biksdagsmän skulle sysselsätta sig med förslaget.
En eller annan Biksdagsman kunde visserligen hafva både lid och lust att, när de komma hem, studera sig in i Komité- o. Utsk:.,Betänk:det; men troligen är deras antal ganska ringa.
Den enskilde
Biksdagsmannen behöfver i allmänhet att hemma egna sin tid åt helt andra saker, och jag väntar mig således deraf icke något stort resultat.
Detta förslag liar nu blifvit granskadt af 48 ledam:r i 1 Bevilln:s-Utsk:t, hvilka vid denna riksdag haft bättre tillfälle att ingå i undersökningar än vid en kommande sannolikt kan ske.
Utsk:t har ock varit lyckligt nog att nu bland sina ledamöter räkna många särdeles sakkunnige och specielt i detta ämne erfarne män.
Huruvida man vid en kommande riksdag kan på - Den 9 Maj f. m. 29 räkna detsamma, är tvifvel nnderkastadt, och dessutom är möjligen, då intresset för saken mycket mindre än nu.
Varu det långt ifrån att jag vill antaga att den talare, som här yrkat uppskof, dervid skulle hafva någon arriére-pensée, eller att jag vill hänföra honom till någon af de kathegorier, sorn antingen önska förändra allt eller också blifva qvarstående vid det gamla.
Men da sädane torde finnas, må det tillåtas mig att nu yttra några ord med afseende härpå.
Är man missnöjd med allt och vill hafva nya grunder, så tror jag att det är bäst att man uttalar, hvilka dessa gruuder äro, sä att mun må lu tillfälle att diskutera dem och pröfva, om de äro bättre än Utskits eller Komiterades förslag.
Dessa grunder äro hufvudsakligen öfverensstämmande med dem, som redan linnas.
Dessutom tror jag att förslaget innefattar hvad som vid sednare riksdagar blifvit mest allmänt uttaladt ang. bevillnm, och att dess syftning är i enlighet med opinionen.
Är det åter icke nya grunder, man vili hafva, utan blott förkasta un del deraf, sä lat oss pröfva hvar sak för sig, och borttaga hvad som är felaktigt och antaga något annat eiler förblifva vid det gamla.
Det torde möjligen äfven finnas någon, som helt enkelt önskar att qvarblifva vid det gamla; men högst fa mäste dessa personer vara, dä knappast en enda röst höjt sig lör dess bibehållande.
Förslaget tror jag vara i allmänhet så uppstäldt, att ingen större klass af medborgare derigenom lår högre bevilln:s-utgift, än förut.
Komiterades förslag hade jordbrukaren kanske kommit att betala något högre skatt än förut; men enl. det förslag, Utsk:t framställt, nemi. af 3 öre för hvarje 100, anser jag att totalinkomsten för beskattning af fast egendom minskas med omkring 120,000 rdr.
Näringsidkare, såsom klass butraklade, fä snarare lindring än ökning af skatten.
Jag medgifver dock att, ehuru de större klasserna, såsom sådane betraktade, ej komma att få ökad skatt, det likväl finnes individer, och en mindre klass, som får en ökad tunga.
Till dessas fosterlandskärlek vädjar jag.
Dessa personer äro sädane jordegare, hvilka innehafva ärfda possessioner, hvilka lång tid varit inom samma slägt och hvilka ej behöft belånas eller hvilkas uppskattningsvärde af andra skäl icke blifvit förhöjdt; och för dem blir skatteförhöjningen icke så obetydlig.
Jag har vidare hört framställas, att genom en skatt af 3 öre pä 100 rdr, fastighetsskatten skulle kunna uppgå till 3 ä 4 gånger det nuvarande beloppet; ett påstående, som icke kan härleda sig från annat än högst ensidig erfarenhet.
Likväl och om nu en egendom, som varit länge i samma slägt och är värd 100,000 rdr, är taxerad tili endast 10,000 rdr, så är det sannt, att, dä för denna egendom nu betalas endast 10 rdr, skulle afgiften derföre blifva enligt Komiterades förslag 40 rdr och efter TJtsk:ts 30; och egaren kommc således att derigenom betala 3 å 4 gånger det belopp, lian iörut er - 30 Den 9 Maj f. m. lagt.
Men då jag anser att alla de, som höra till denna klass, äro de lyckligast lottade, vill jag älven vara öfvertygad att dé skola gerna göra denna uppoffring för att bidraga till en rättvisare fördelning af skatterna, samt att de ej skola Önska att längre låta de fattigare betala hvad de bort betala.
Komiterade hafva antydt och Utsk:t fästat uppmärksamheten på ett förhållande, som väsendtligen bör afses, nemligen möjligheten af ett fredsbrott, då det icke är tänkbart att icke bevilln.-summan skulle ökas.
För sådant fall tror jag det vara nödvändigt att en jemnare beskattningsgrund finnes.
Jag vill såsom stöd för mitt påstående nämna, att inom de rikaste samhällen betalats en bevillning af ungefär 4 proc. och att det ej är ur mannaminne, dä i England betalades 10 proc.
Jag vili nu icke upptaga tiden med att upprepa hvad som redan blifvit antydt både af Komiterade och i Utsk:s Betänk.
En talare har ansett att det skulle vara särdeles svårt att med den omängd olika grunder», som förefinnas, göra bestämmelser i afseende pä beskattningen af fastigheter.
Jag vill då fästa uppmärksamheten derpå, att hvarken Komiterades förslag eller det af Utsk:t afgifna innehåller att man nödvändigt skall följa någon af dessa grunder; man har endast sagt, att dessa uppgifter borde infordras, för att tjena till ledning, emedan det egentliga värdet ej på annat sätt torde kunna bestämmas.
Man har vidare anmärkt, att det skulle vara särdeles besvärligt att erhålla alla dessa af Utsk:t föreslagna upgilter.
För min del vill jag visst icke bestrida, att en del af de uppgifter, som blifvit föreslagne, skulle kunna umbäras, äfvensom att, om man sådant önskar, åtskillige förändringar skola kunna ske.
Jag måste således, på grund af hvad jag nu anfört, motsätta mig hvad Hr v. Ehrenheim framställt, och hoppas att K. och Ad. fortgår i pröfningen af 2:dra punkten, om hvars antagande jag anhåller om proposition.
Frih. von Kraemer, Hobert Fredr.:
Visserligen har det af Bevilln:sUtsk:t nu afgifna Betänk, åtskilliga brister, mot hvilka anmärkningar rätteligen kunna göras, men grundtanken, som genomgår den nya BevillmsStadgan, är, efter min åsigt, riktigare och rättvisare, än i den hittills gällande.
Fråga har här väckts om upskof till nästa riksdag med dess antagande, för att under tiden inhemta Landshöfdingarnes och HushållningsSällskapernas yttranden, huruvida svårigheter möta för Stadgans tillämpning, och för att insamla anmärkningar mot densamma.
— Min öfvertygelse är, att dessa sålunda infordrade yttranden, hvilka icke kunna stödja sig på någon erfarenhet, komma att blifva mot hvarandra ganska stridande, och till och med vilseledande, samt sålunda utan all nytta för ett blifvande BevillmsUtskott.
V Don 9 Maj f. m. 31 Men att, då denna riksdag troligen icke kinner slutas förr än i höst, tillämpa den nya Beyillms,Stadgan redan från år 1861, anser jag vara ganska betänkligt, och tår derföre föreslå, att, sedan nödiga rättelser vunnits genom återremiss, och BevillmsStadgan slutligen af Ständerne antagits, tillämpningen af densamma i sin helhet icke må vidtaga förr än från den 1 Januari 1862; men att BeredningsKomitéer, genom vederbörandes försorg, bildas år 1861, för att insamla alla erforderliga upgifter och uplysningar i och för taxeringen, samt för att upgöra förslag dertill socknevis, hvilka förslag sedermera böra underställas 1862 års Berednings-, Taxerings- och PrÖlhingsKomitéers granskning och stadfästelse.
När BevillmsStadgan derefter under 1 å 2 år blifvit tilllämpad före nästa Ständers sammanträde, blifva de då på erfarenhet deremot möjligen riktade anmärkningar till en nyttig ledning för rättelserss vinnande.
Ehuru jag icke har något att anmärka mot den nu föredragne punkten 2, anhåller jag likväl om återremiss af densamma, på det Bevilln:sTJtsk:t måtte sättas i tillfälle, om så ändamålsenligt synes, att föreslå uppskof med BevillmsStadgans tillämpning i sin helhet till den 1 Januari 1862, på sätt jag nu antydt.
Rehbinder, Eredr. Wi 1 h.:
Då en värd tal. här klandrat att Bevilln.-Utsk:t i sitt förslag stadgat att i bevillning för jordbruksfastighet skola utgå 3 öre på hvarje hundra af uppskattningsvärdet, i stället för 4 öre, som blifvit af Bevilln.-komitén föreslaget, och då samme tal. yrkat återremiss, på det att dessa 3 ören måtte förvandlas till 4, anser jag mig, då jag i Utsk:t föreslog denna förändring, böra upplysa, hvarföre Utsk:t antagit denna beräkning.
Eörsta skälet var att, ifall Utsk:s förslag antages, taxeringsvärdena komma att ofantligt höjas, i vissa orter 2 å 3 gånger öfver hvad de förut varit, och i andra vida mer.
Det andra skälet, hvilket jag ej hört någon omnämna, var att, då de, som idka rörelse, bafra rättighet att afdraga allt, som afgår att betala räntorna på deras skulder, det var betänkligt att gifva fastighetsegare samma fördel, och att således för dem borde göras något, hvarigenom en rättvisare och billigare beskattning skulle dem åläggas.
Om nemi. sådane afdrag, som tillåtas rörelseidkare, äfven stöde öppna fär fastighetsegare, skulle desse kunna befria sig frän erläggandet af ganska stor skatt genom att inteckna sin egendom, men sedermera icke lemna ut dessa inteckningar, utan behålla dem, blott för att ej behöfva betala skatt.
Således just på det att ej något sådant skulle ske och på det att likväl en rättvisare beskattning skulle åstadkommas, föreslog jag nedsättning af procm från 4 till 3, och anhåller derföre om bifall till Utsk:s Betänk, i denna del. 32 Den !)
Iir Tornerhjelm, Endolf:
För min del tror jag det vore lämpligast att återremittera denna fråga, oell a i t, pä satt Hr v. Ehrenheim föreslagit, Landsh.-Emb:na i Riket äfvensom Hnsh.- Sällskma afgifva sitt utlåt, i ämnet; med stöd af hvilka yttranden R.
St:r vid nästa Riksdag mä företaga frågan till slutligt afgörande.
Ett sådant uppskof har redan förut varit tillämpadt, nemi. då stängsel-förordmn skulle antagas, och torde nu, likasom då, medföra stor nytta vid frägans afgörande.
För öfrigt förenar jag mig i hvad Hr v. Ehrenheim anfört.
Ingen lärer väl kunna förneka att stora brister förefinnas i vårnu gällande Bevilln.-förordn., men det är derföre oj sagdt, att allt, hvad den innehåller, är oriktigt.
Man kan icke helier bestrida att Bevilln.-komitéu meden berömvärd omsorg sökt att sä mycket som möjligt nedsätta och jemna skatternas fördelning.
Då det nu är Svenska folkets urgamla och t.U stridliga rätt att beskatta sig sjelft, torde man väl böra granska denna författning, innan den autages.
För min del förenar jag mig med Hr v. Ehrenheim i hvad hatt yttrat ang. denna fråga, och anhåller, i följd deraf, om återremiss.
(Jr.
Otn vi betrakta nuvar.
Bevilln.-förordn. och dess tillämpning, skola vi finna att oupphörliga orättvisor der förekomma.
Man har utsatt en ganska hög bevilln:s-proe. både för rörelse och på fastighet, så hög att, om verkliga inkomsten af rörelsen och rätta värdet ä fastigheten upptoges, beloppet skulle komma att uppgå till vida högre belopp än det nu gör, således till betydligt mera än 2 millioner.
Derföre, då man vill uttaga endast 2 millioner, har man genom tysta förbehåll kommit derhän, att man, i anledning af den högre procm, sätter värdet lägre.
Härigenom uppkomma de största orättvisor, emedan den ene bättre än den andre kati dölja sina inkomster:
Men icke nog dermed att man i praktiskt afs:de kommit till orimligheter; det värsta är att man nästan på laglig väg sanktionerar eluderingar.
Dä man nu vill, för att undvika detta, komma in på ett bättre system, så kan det icke ske på annat sätt än att öfvergå från det gamla och nedsätta proctn, så att man må betala en låg proc. på högre taxeringsvärde, och icke, som förr, hög proc. på lågt taxeringsvärde.
Nu återstår att se efter, huru det skall låta sig göra att i detta afs:de komma sanningen nära.
Iitsk:tliar, hvad fastigheter vidkommer, dervid föreslagit att man skall begagna de källor, der egendomsvärdet med full säkerhet kan utrönas, sådane, som jag går till, då jag vill köpa en egendom.
TJtsk:t har äfven pä samma gång uttryckt, att, om köpen gått till för höga summor, man skall sätta det verkliga värdet under köpvärdet.
Vidare har Utsk:t föreslagit att, vid bestämmandet af egendomens verkliga värde, bör tu.m ej upptaga andra byggnader itu sädaue, I> e ii 9 Maj f. m, 33 sädaue, som hafVa inflytande på egendomens afkastning.
Hvad som är ännu vigtigare och på hvilket det hela hvilar, är att taxeringen ej skall uppgöras inom Taxens-komitén, utan ett färre antal personer böra uppgöra förslag, på grund af hvilka Taxer: skomitén bestämmer taxeringen.
Dessa personer, som uppgöra förslag, utgöra en s. k.
Berednings-komité.
Då jag, såsom jag tror, har bevisat att man, med tillämpning af Utsk:s ifrågavar. förslag, står på vida bät!re basis än den nuvarande, ber jag att få öfvergå till don procent, som TJtsk-.t anser lämplig.
Hade man kunnat bestämma all bevilln. efter inkomst, så hade det onekligen varit det enklaste.
I afs. pä näringsidkare har icke något annat kunnat komma i fråga; men, hvad deremot vidkommer att beskatta jorden efter den årliga inkomsten, så har detta mott stora svårigheter och är till och med alldeles omöjligt, emedan jordbrukarne ej kunna säga huru stora dess inkomster under året varit.
Om jag t. ex. frågar en jordbrukare hvad inkomsten är af en egendom i grannskapet, svarar han vanligen att egendomen är så och så mycket värd, då deremot fabriks-idkaren på samma fråga svarar, att han haft i inkomst så och så mycket.
Det ligger en betydlig skillnad emellan rörelse och fastighet; ty vid rörelsen talar man om årets inkomst, vid fastigheten deremot om kapitalvärdet.
Det är också derföre ingen inkonseqvens i de inom landet rådande . åsigterna, då man beskattar jorden efter kapitalvärdet.
Den andra frågan, som uppstår, är huruvida man bör tillåta jordbrukaren att göra afdrag för sina skulder.
Detta kan vara naturligt, då det är fråga om den årliga inkomsten; och det vore skäl att äfven medgifva jordbrukaren dylika afdrag, såvida icke den svårigheten mötte, att densamma kunde alldeles stjäla sig från all bevillning till Staten.
Ty om en näringsidkare uppgifver, att han har så eller så stor skuld, hvars ränta bör afdragas, så kan Taxer.s-komitén, ifall den har skäl att tro att uppgifterna icke äro riktiga, låta bli att sätta tro till dem, då deremot, om en jordegare vill bedraga Staten, han företer ett gravationsbevis för att bestyrka att hans egendom är intecknad, och tvingar sålunda Taxeris-komitén att afdraga detta belopp, hvarpå gravationsbeviset lyder.
Man säger måhända att jordegaren bör uppgifva hvem som eger dessa skuldsedlar; derpå svaras då blott, att det var s. k. löpande skuldsedlar, och man vet ej hvem som har dem.