Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Företogs till pröfning Banco- och LagUtskottens den g sistlidne September under N:o 80 afgifne, och den a3 i samma må - Den -ji December f. ra. månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid BancoUtskottets under N:o 3^ förut meddeldle Memorial, angående en bestämd förklaring, alt Lagens föreskrifter, om fordringars bevakande i Concurs och efter Arsstämning, ipke må lämpas till sådane Bankens Lån, för hvilka Gäldenärerne ej aflemna skuldförbindelse, utan deremot sjelfve erhålla bevis eller så kallad pantsedel.
Grefve Gyldenstolpe , Anton Gabriel:
I afseende på detta Utlåtande, är det svårt att fatta något beslut.
Först inkom BanroUtskottet med tillstyrkan, att en Last O förklaring må , i Grundlagsenlig ordning, blifva utverkad, af innehåll: att Lagens föreskrifter om fordringars bevakande i Concurs och efter årsstämning icke må lämpas till sådana, från Banken mot pant utgifne, af särskild beskaffenhet varande
Län, för hvilka Gäldenär icke ajlemnar någon förbindelse j utan deremot sjelf af Banken erhåller ett bevis, eller så kallad Pantsedel.
Detta Betänkande remitterades till Lagutskottet.
Nu hafva Banco- och LagUtskotten samfällt inkommit med ett Utlåtande, sorn innehåller att en Lagförklaring i Grundlagsenlig ordning bör utfärdas, af ofvanstående innehåll.
Men så länge icke någon Lagförklaring af Utskotten blifvit redigerad, kan något beslut i 54 H. 8 Den 21 December f. in. ämnet ej fattas.
Jag tror derföre det vara nödvändigt, alt ytterligare remittera detta Utlåtande till Lagutskottet, som då kan inkomma med förslag till den behöfliga Författningen.
Detta Utlåtande är precist detsamma, som det förra Betänkandet, Herr von Hartmansdorff, Augnst'.
Den ifrågavarande förklaringen skulle icke komma att innehålla annat, än hvad Bancooch LagUtskottens Utlåtande redan innehåller.
Jag inser derföre icke något skäl, hvarföre detta skulle å nyo remitteras till Lagutskottet särskildt.
Om Ridderskapet och Adeln bifaller Utlåtandet, kommer en underdånig skrifvelse att afgå till Kongl.
Maj:t, som utan tvifvel derefter utfärdar en Lagförklaring.
Det vore i sanning en ganska märkvärdig nyhet, om Rikets Ständer i en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t skulle begära en Lagförklaring, utan att uppgifva redactionen deraf.
Sådant skulle bestämdt strida emot 87 §.
Ett Lagförslag hör bestämdt uppgöras, hvarföre jag instämmer med Grefve Gyldenstolpe.
Då LagUtskottet ansett, att en Lagförklaring är nödvändig, bör också ordalydelsen af densamma i Utlåtandet intagas, ty det går icke an, att i ExpedilionsUtskoltet leda sig till redaction af densamma af motiver - Den 21 December f. m. na, heldst ExpeditionsUtskottet skall lielt enkelt afskrifva de förslag till Lagar eller Lagförklaringar, deni Rikets Ständer, efter LagUtskottels hörande, antaga.
Herr Hjerta, Gustaf: Jag är förekommen af Friherre Cederström.
Redactionen af Lagföiklaringen måste ordagrannt uppgöras; hvarföre jag förenar mig med Grefve Gyldenstolpe i anhållan om återremiss af delta Utlåtande till Lagutskottet ensamt.
I Utlåtandet står följande Redaction uppgifven: Att Lagens föreskrifter j om fordringars bevakande i Concurs och efter Ar sstämning, icke må lämpas till sådana från Banken mot pant utgifva af särskild beskaffenhet varande lån, för hvilka gäldenär icke aflemnar någon förbindelse, utan deremot sjelf af Banken erhåller ett bevis, eller så kallad pantsedel.
Någon annan redaction har jag ej ansett behöflig.
Om Utlåtandet bifalles, finnes deruti redactionen.
Man kan icke uppgöra en Lagförändring, då intet lagbud finnes att upphäfva.
Det är just för bristen derpå, och den olika tydning Lagen derigenom varit underkastad, som Banken ibland blifver kallad att bevaka dylika fordringar; man önskar nu en förklaring, hvilken befriar Banken ifrån sådant onödigt besvär.
Förra Ständer, hos 54II. s* 11G
Den ai December f. m. hvilka frågan äfven förevarit, ansågo Lagen så tiar, alt ingen förklaring behöfdes.
Men då erfarenheten bevisat motsatsen, och man utan olägenhet för någon kun vinna det åsyftade ändamålet, vet jag ej, hvarföre man skulle fortfarande göra saken besvärligare, än som behöfves.
Herr Cedersclijöldj Pehr Gustaf:
Jag är förekommen af den sista talaren, och utber mig få fästa uppmärksamheten på ordalydelsen i Utskottens Utlåtande.
Utskotten tillstyrka:
Att en Lagförklaring, sådan den i BancoUtskottets förrberörde Memorial No 3y blifvit föreslagen, må i Grundlagsenlig ordning blifva utverkad.
Förslaget är således inom Utskotten uppgjordt och godkändt, samt öfverlemnadt åt Rikets Ständer för att till verkställighet befordras, Om Utlåtandet bifalles, går allt det öfriga af sig sjelf.
Då det undantag, som här är i fråga att göras, ifrån ett allmänt stadgande, naturligtvis bör intagas i Lagen, för att ej göra Lagverket mera inveckladt, än det redan är, är det naturligt att om Rikets Ständer besluta LagfÖrändringen, måste den §. förändras, som får tillägget.
Det är ej möjligt, att till Kongl. Majit framställa den önskan, att i Grundlagsenlig form utfärda en Lagförklaring.
Här finnes väl, såsom Grefve Gyldenstolpe upp - Den a-i December f. m. 117 Jäst, livad man önskar, men derföre är icke en redaction föreslagen, hvilken nian kan bifalla.
Om §:s redaction förändras, är liela saken bjelpt.
Ehuru jag ej var Ledamot af Lagutskottet, dä detta Utlåtande utfärdades, tror jag dock, att tvisten egenteligen ligger uti ett uttryck i slutet af detsamma.
Der står, att Rikets Ständer skola utverka en Lagförklaring, Ordet utverka är mindre rigtigl; anhålla vore bättre.
Men jag hemställer, om det är värdt, att för en sådan småsak återremittera Utlåtandet, då det bestämdt innehåller, hurudan redactionen af Lagförklaringen bör vara, enar det hänvisar till ordalydelsen i BancoUtskotlets Memorial N:o 3^.
Det är redan anmärkt, att förra Ständer stadnade i det beslut, att ej begära någon lagförklaring i detta afseende, emedan den ansågs öfverflödig.
Det berm- naturligtvis på Kongl. Maj:t, om lian finner för godt att intaga denna förändring i ConcursLagen, eller utfärda den genom en särskild Författning.
Jag förenar mig med dem, som vilja bifalla Utlåtandet, så mycket heldre, som det kan ske utan våda för saken.
Jag kan ej förena mig om annat behandlingssätt i detta afsee de, än ali 18*18 års ConcursStadga förtydligas, Den 21 December f. m. s5 att pantsedlar ej behöfva bevakas.
Detta är det vigtigaste, ty man bör icke endast tänka på de pantsedlar, hvilka Banken har, utan på alla som finnas.
Jag anhåller om återremiss af Utlåtandet, emedan jag icke finner, huru derom delvis kan beslutas, då det första gången är före.
Om Utlåtandet vore 2:dra gången föredraget, kunde Ridderskapet och Adeln sjelf besluta en redaction, men som det ej nu går an, förenar jag mig om återremiss, så mycket heldre, som vi annars frångå bruket, att bestämdt uppgifva, huru Lagförklaringen bör vara.
Jag anhåller få veta, huru de andra Stånden afgjort delta mål.
Högvördige PresteStåndet och Hedervärda BondeStåndet hafva bifallit Utskottens Utlåtande; BorgareStåndet har låtit vid BancoUtskottets Memorial bero.
Efter den nu lemnade upplysningen är det utan ändamål att tvista om saken, utan öfverlemnar jag åt mina motståndare att afgöra den, huru de sjelfva för godt finna.
Efter den sista upplysningen är visserligen ingen ting i målet att tillgöra; jag vill dock fästa Herr Hjertås Den 21 December f. m• uppmärksamhet derpå, att slutet af Rikets Ständers Förslag till ändrad ConcursLag innehåller Rikets Ständers underdåniga önskan, att Kongl. Maj;t måtte låta upptaga alla ändringarne i en ny redaclion, så att de finnas på ett ställe, och att en fullständig
Lag måtte blifva utfärdad.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid Banco- och LagUtskottens ifrågavarande
Utlåtande gjorde anmärkningar böra föranleda till återremiss deraf.
Uppå derefter framställd proposition, blef berörde Utlåtande af Ridderskapet och Adelil bifallit.
Föredrogs å nyo och bifölls Bancooch LagUtskottens den 23 sisllidne October under N:o 83 afgifne, och den 2 sist— lidne November e. m. på bordet lagde, Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid BancoUtskoltets under N:o iq förut meddeldte Memorial, i följd af 1827 års RevisionsBerättelse, rörande ändring uti 3 Art, 2 §. 2 mom. af det Reglemente för OdlingsLån, som, genom Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse den 20 Januarii 1824, blifvit till allmän efterrättelse utfärdadt.
x2o
Den 2i December f. m.
Företogs till pröfning LagUtskottets den 7 sistlidne November under N:o 135 afgifue, och den 20 i samma månad e. m. på bordet lagile, Betänkande, öfver väckt fråga, att efterlefvande Makas andel i Bo skall vara befriad från Boupplecknings-afgifter till Slaten.
Herr Tham_, Wollrath: Genom detta Betänkandes antagande skulle en förändring uppslå i den af Rikets Ständer gillade Förordning om Stämplade pappers-afgiften.
Der står utsatt, att ChartaeSigillatae-afgiften skall erläggas för bela boet, då det uppgår till en viss summa; om det blifvit sagdt, att den skulle erläggas, sedan den efterlefvandes andel ej blifvit upptagen i Bouppteckningen, så bade det varit rät!; men na tror jag ej, att Utskottet kan ändra, livad Rikets Ständer redan beslutat.
Jag instämmer med Herr Tham deruti, att ett bifall lill detta Betänkande skulle förorsaka ändring i Rikets Ständers beslut om CbartreSigillatas-afgiften.
Ett bifall härtill skulle äfven förminska den af StatsUlskollet beräknade inkomstsumma, så vidt denna grundar sig på Sterbbus-afgiften, hvilken af StatsUtskottet ansetts komma att utgå, såsom hittills skett.
Af desse anledningar anhåller jag om återremiss eller afslag å Betänkandet.
Den 21 December f. in. 121 Herr Ribbing > Arvid:
Jag tror äfven, att detta Betänkande bör afslås, såsom ingripande i StatsRegleringen och Bevillningsgrnnderna, samt emedan den förändring Herr Tham omnämnt, att den efterlefvandes andel ej bör upptagas i Bouppteckningen, ej går an att bestämma, då den eflerlefvande ej vet sin andel före arfskiftet.
Jag får upplysa, att Borgare- och BondeStånden bifallit Betänkandet, samt att PresteStåndet afslagit detsamma.
Jag tillstyrker derföre afslag derå, på det saken må förfalla.
Hans Excellencc Herr Grefven och LandtMarskdlken gjorde proposition till bifall å LagUtskottets ifrågavarande Betänkande.
Hvarefter Hans Excellence framställde proposition till afslag å samma Betänkande; hvilken proposition med Ja besvarades.
Föredrogs å nyo och bifölls LagUtskottets den 7 sistlidne November under N:o i36 afgifne, och den 10 i samma månad e. m. på bordet lagde, Betänkande, öfver väckt motion om inrättande af stamgods för de å Svenska Riddarhuset introducerade Grefliga, Friherrliga och Adeliga Äller. 122 Den 21 December f. m.
Till pröfning företogs Stats- Bancooch LagUtskottens den 29 sistlidne September under N:o 17 afgifne, och den 25 sistlidne November e. m. på bordet lagde, Utlåtande öfver väckt fråga angående fri Ränteberäkning.
Herr Munck af Rosenschöld, Eberhardt Tiden för räntans frögifvande är ännu icke inne i Sverige.
Så länge vi icke äga något rörelsecapital i den öfriga verldens eller klingande mynt, hvarigenom utländska capitaler ej kunna concurrera med våra inländska, och vårt rörelsecapital är inskränkt nära inom ett visst belopp, är äfven en viss gräns nödig för räntans.
Utomdess är största delen af vårt land så glest bebodt, och en del så aflägsen, att äfven om utländska capitaler kunde med fördel användas i Riket, åtskilliga landskaper likväl måste förblifva i beroende af några få Capita listers inom orten godtyckliga räuteberäkning.
Herr Rosenblad_, Bernhardt
Det fägnar mig, att den siste Ledamoten bifaller Utskottens satts; Utskotten hafva varit af just samma tanka som Herr Munck af Rosenschöld; och jag hoppas således, att vi kunna påräkna hans röst, Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf:
Det är visserligen icke min mening, att yrka återremiss af Utlåtandet, men jag vill blott Den 21 December f. m. förklara mig vara af motsatt öfvertygelse med de båda siste Talarne.
Jag anser, att ju sämre myntet är, ju angelägnare bör man vara, att kunna få capitaler för godt pris.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å Utskottens förevarande Utlåtande.
Ropades Ja. Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhard:
Jag får desto heldre reservera mig emot Ridderskapets och Adelns nu fattade beslut, som jag väckt en motion, angående fri ränta, hvilken blifvit till Lagutskottet remitterad. k nyo föredrogs Stats- Banco- och LagUtskottens den 9 sistlidne October under N:o 18 afgifne, och den a5 derpåföljde November e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition, angående förändring och tillägg i Ansvarighets-Lagarne för Rikets Ständers Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoiret, samt Directeurerne vid LåneContoiren i Götheborg och Malmö, Friherre Cederström, Jacob: Detta Utlåtande är redan af de öfrige trenne RiksStånden bifallit.
Efter att hafva genomläst förenade Stats - Den 2i December f. m.
Banco- och LagUtskottens Utlåtande N:o 18 i anledning af Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition angående förändring och tillägg i AnsvarighetsLagarne för Rikets Ständers Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoiret, samt Directeurerne vid LåneContoiren i Götheborg och Malmö, är jag inom mig mera benägen att tro, det beredvillighet och tjenstaktighet, än något annat motiverat Utskottens handlingssätt.
Jag ber derföre Utskottens värde Ledamöter vara försäkrade, att det ingalunda är för alt försöka verka på deras öfvertygelse, som jag å nyo yttrar mig i detta ämne, utan det är för att inför Svenska Folket ådagalägga, huru lätt sinnet ger vika för Magtens vilja, då fråga är att bortskänka Nationens heliga rättigheter.
66 och 67 §§:ne i Riksdagsordningen lyda som följer: 66:te §. ”Riksens
Ständer välje vid ”hvarje Riksdag, genom slutna sedlar, hvart ”Stånd för sig, samfäldt och ej medelst ”Eiectorer, sina BancoFullmäglige, Tre af ”hvarje Stånd; börande valet förrättas så ”tidigt, att desse Fullmägtige må kunna, ”medan Riksens Ständer ännu äro försam”iade, sin befattning tillträda.
Dem ålig”ger, att, jemlikt vid hvarje Riksdag af ”BancoUtskottet utfärdadt Reglemente, förvalta Bankens medel och tillhörigheter, "samt inför Riksens Ständer, eller af dem
Den 2i December f. m. ”förordnade Revisorer, redovisa.
Yppas vid ”deras öfverläggningar skiljaktighet i me”ningarne, böra de till Protocollet afgifva ”sina röster, hvilka per Capita beräknas; ”i de fall då rösterne äro lika, äge Ordföranden afgörande-röst.” Ö7:de §.
”Efter förenämnde grunder, ”så i afseende på valsätt, som tid, må vid ”alla Riksdagar Fullmägtige i RiksgäldsCon”toiret af Riksens Ständer utses.
Desse Full”mäglige skola likaledes vara
Tre af hvarje RiksStånd, med åliggande, att uti allt ”ovilkorligen sig rätta efter de Instructio”ner Riksens Ständer för dem utfärda; och ”galle för dem, i händelse af skiljaktighet, "hvad i nästföregående §. för BancoFull"mägtige stadgadt är.”
Efter desse besvurne GrundlagsParagrapher äro Rikets Ständer berättigade, att för sine Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoiret utfärda Instructioner, som till ovilkorlig åtlydnad skola lända.
Under den i Maj 1810 äro AnsvarighetsLagar för Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoiret af Rikets Ständer fastställde, och innehåller 10 §. i AnsvarighelsLagen för Fullmägtige i Banken: ”Öfver Kongl. Svea HofRätts
Utslag i ”dessa mål kunna väl hos Kongl. Majrt underdåniga besvär anföras; dock må den ”Fullmägtig, som, genom HofRältens Dom, Den 21 December f. m. ”blifvit skiljd från befattning med Banco”Förvaltningen, ehvad denna Dom ändras ”eller ej, eller den klagande benådas, icke ”i sin befattning åter kunna insättas utan ”af RiksStånden sjelfve.” Samt ii §.
i AnsvarighetsLagen för Fullmägtige i RiksgäldsContoiret: ”Öfver Kongl. Svea HofRätts
Utslag i ”dessa mål kunna väl bos Kongl. Maj:t underdåniga besvär anföras; dock må den ”Fullmägtig, som genom HofRättens
Dom ”blifvit skiljd från befattning med Riks”gäldsFörvaltningen, ehvad denne Dom ändras eller ej, eller den klagande benådas, ”icke åter kunna insättas i sin befattning ”utan af det RiksStånd, hvars Fullmägtig ”han varit.” Kongl.
Maj:ts till Rikets Ständer nu aflåtne Nådiga Proposistion åter innehåller framställning om den förändring i nyssnämnde §§., samt ett sådant tillägg i AnsvarighetsLagen för
Directeurerne i DiscontContoiren i Götheborg och Malmö, som innefattas i följande nya Redaction: ”Är den tilltalade eller åklagaren miss”nöjd med HofRättens dom i desse mål, ”äge han att dem äfven, i den ordning i ”allmänhet för brottmål är stadgadt, anfö”ra besvär, hvilka hos Konungen i Dess ”Högste
Domstol upptagas och pröfvas.
"Är Fullmägtig (Directeur) genom Tiof - Den 21 December f. m. 127 ”Rättens
Dom förklarad förlustig den ho”nom anförtrodda befattning, vare lian från ”utöfningen deraf skild, intill dess Högste ”Domstolen sig slutligen utlåtit.
”Blifver sådan dom af Högste
Domstolen upphäfven och den tilltalade befri”ad, återtage han genast sin tjensteulöfning.
”Varder slik dom af Högste Domstolen fast”släld, må den sålunda dömde Fullmägti”gen (Directeuren) icke kunna uti befatt*'ningen återinsättas, ulan genom nytt val ”af vederbörande RiksStånd.”
Då denna Nådiga Proposition till Utskotten remitterades, åtföljdes densamma af ett mitt anförande, som Utskotten ansett hufvudsakligen innehålla: ”Alt då Riksens Ständer för deras uti ”AnsvarighetsLagarne uttryckte rättsbegrepp ”tagit ledning af sjelfva Grundlagen, bvar”med AnsvarighetsLagarne i anseende till ”deras ändamål och syftning voro fullkomligt analoge, skulle Riksens Ständers bi”fall till den Kongl.
Propositionen kunna ”föranleda till det omdöme, att någon ofullkomlighet äfven vidlådar 35 §. i Grundlaken; att om Riksens Ständer afsade sig och ”på Högsta Domstolen öfverflyttade rättig”heten att pröfva och bedöma den morali”ska delen af frågan, hvarpå den Kongl. ”Propositionen hade afseende, eller förtro”endet och den derifrån oskiljaktiga rätlig”heten för Fullmägtige eller Directeurer, 128 Den 21 December f. m. ”att genast återtaga tjensteutöfningen, skul”le Rik els Ständer i och med detsamma ”förneka sin egen förmåga och vilja, att ut"öfva de praerogativer, hvilka af ingen an”nan magt kunde innehafvas; och att, då ”det vöre Riksens Ständer, som antogo Full”mäglige i Banken och RiksgäldsContoiret ”samt
Directeurerne i DiscontContoiren, ”hvilka alla, enligt 66 och 67 §§. i Riksdagsordningen, borde ovilkorligt rätta sig ”efter de Instructioner Riksens Ständer ”för dem utfärdade, så kunde ock ingen ”annan, än Riksens Ständer, tillkomma, att ”återgifva sine Fullmägtige det förtroende ”de ägt, men förlorat; uppå hvilka skäl ”Herr Rosenqvist ansett den Kongl.
Propositionen ej kunna bifallas."
Deröfver hafva Utskotten yttrat sig sålunda: ”Vid granskning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition i detta ämne, hafva Ut”skotten ej funnit densamma innefatta nå”gon anledning till de farhågor, hvilka ”Herr Rosenqvist sökt väcka emot den”sammas antagande, eller till den af Herr ”Rosenqvist yttrade mening, att ett bifall ”till samma Nådiga Proposition skulle innebära någon slags öfverlåtelse på Högsta ”Domstolen af en Riksens Ständers hittills ”tillkommande rätt, att åt en deras Full”mägtig eller Directeur återgifva dess tjenste - Den i r December f. rti.
Iä9 "stebefattning; utan tro Utskotten framställ* ”ningen i Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition ”tydeligen ådagalägga, att genom den föreslagna förändringen allenast åt Högsta ”Domaremagten förvaras rättigheten, alt, ”med gällande kraft, ändra en af Underdomstol fäld Dom, i händelse Högsta Do» ”maremagten finner Lagen och rättvisan det ”fordra; i hvilken händelse den tilltalade ”Fullmägtige eller
Directeuren måste anses ”bibehållen vid det af Riksens Ständer ho» ”norn lemnade förtroende, på den grund, ”att han samma förtroende ej någonsin förverkat.
” Om Utskotten, i stället för denna paralipse, helt enkelt sagt, att som inga skäl gro mägtiga att emotstå den absoluta viljan, samt servilite och undergifvenhet alltid böra gå magten krypande till mötes, anse Utskotten, med uppoffrande af den rätt 66 och 67 §§.
Riksdagsordningen Rikets Ständer tillägga, sig böra tillstyrka deri Redactions-förändring, som Kongl. Maj:t's Nådiga Proposition innehåller; så hade jag icke skolat klandra en sådan redbarhet i handlingssätt, som, åtminstone för sin öp* penhet skull, haft någon förtjenst.
Men att
Utskotten dictatoriskt för k la» rat de af mig anförde skäl innebära farhåga, alt någon Rikets Ständers tillkommande magt skulle öfverflyttas på Högsta Dom 54 H. .9 Den 21 December f. m. stolen, det anser jag vara af Utskotten gjordt, blott för att kunna lika dictatoriskt bedöma denna farhåga vara ogrundad; och lärer ett så beskalfadt vederläggningssätt icke kunna af den upplystare medborgareklassen gillas.
Enär minoriteten, till hvilken jag alltid skall räkna som en utmärkt heder, att under denna Riksdag hafva hört, alltid anfört skäl, som aldrig kunnat vederlagts, med annat än antingen de öfverlägsna massorna af hoprullade voteringssedlar, eller lika öfverlägsna Ja och Nej-rop, så vill jag nu försöka ådagalägga, att Utskotten misstagit sig.
”Då ”det ostridigt är af vigt,” säga Utskotten, ”att AnsvarighetsLagarne för Rikets Stän”ders Fullmägtige och
Directeurer äro i öfverensstämmelse med ej mindre allmänna ”rättsgrunder, ån den i Riket gällande Rättegångsordning, tro Utskotten, i likhet ”med den af Kongl.
Maj:t yttrade åsigt, ”en förändring erfordras uti hvad hittills i ”förenämnde afseende varit stadgadt och ”föreslagit.” Om desse Utskottens argumentef skulle antagas, och Utskottens åberopade rättsgrunder, samt den i Riket gällande Rättegångsordning, böra tillämpas på personer, som innehafva den ena Statsmagtens förtroende-tjenster, så måtte väl samma rättsgrunder, och Rättegångssätt böra gälla vid den andra Statsmagtens genom dess förtroende tillsatte Embetsman; så framt icke Den 21 December f. m. i3i meningen är aLt göra den grundsatts gällande, att en formalitet eller Rättegångsordning betyder mycket mera, än hela Bankens säkerhet, och att således nämnde säkerhet bör prompt gifva vika för en formalitet; och således måste logice deraf följa, alt om den ena Slatsmagtens Embetsman, hvilka innehafva förtroende-poster, äro underkastade det vanliga Rättegångssältet; så måste äfven den andra Statsmagtens Embetsman, som hafva förtroende-poster, komma under samma predicament, och följakteligen 35 §.
RegeringsFormen nödvändigt, conformt med de af Utskotten nu föreslagne rättsgrunder, undergå en total förändring, eller rent af strykas ut.
Banco- och RiksgäldsFullmägtige, samt Directeurerne vid DiscontContoiren i Götheborg och Malmö väljas af Rikets Ständer; och om desse Fullmägtige samt
Directeurer i och för deras Embels-utöfning skulle dömmas sine förtroende-poster förlustige, så kan väl, enligt både Lag och Moral, ingen annan lemna dem det förverkade förtroendet åter, än samma Statsmagt, från hvilken det utgått.
— Om således detta förhållande betragtas från en rätt synpunkt, finner man, alt de förseelser, som af bemälde Fullmägtige och Directeurer, möjligen skulle kunna begås, alltid mäste vara af den egenskap, att den andra Stats - Den 21 December f. m. magten deraf baft något intresse; och det blifver då påtagligt, alt den Statsmagt, som af förseelsen haft fördel, skall göra påföljden för den felagtige så lindrig som möjligt är, och dessutom, genom hans återinsättande i tjensteutöfning, bereda sig hans benägenhet att åter igen vara tjenstaktig på sina Committenters bekostnad.
Detta hafva Stiftarne af AnsvarighetsLagarne för Banco- och RiksgäldsFullmägtige samt
Directeurerne noga insett, då de förordnat, alt den Fulimägtig, som genom HofRättens dom blifvit skiljd från befattning med förvaltningen, ehvad domen ändras eller ej, eller den klagande benådas, icke må i sin befattning åter kunna insättas, utan af Rikets Ständer sjelfve. — HofRätten är den ÖfverDomstol, som det tillkommer att pröfva och bedöma, om en Fulimägtig förverkat det förtroende han af Rikets Ständer erhållit. — HofRätten är den ÖfverDomstol, som det ensamt tillkommer att tolka Lagens rätta mening, och hvilken det icke är tillåtit att hafva några considerationer, hvarken för den ena eller andra Statsmagten;— med ett ord Medborglighetens och den Lagbundna Frihetens — eller Folkets Domstol.