Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men om så är, som jag tror mig redan en gång hafva yttrat, då må man väl medge, att andra och flena orsaker varit medverkande och kunnat bidraga till fortskyndande af denna crisis^ men man bör icke åsidosätta den förnämsta, sorn förtjenar mesta uppmärksamheten.
När man då tillika påminner sig, att vid samma tid sedelstocken öktes, utvidgades ansenligen igenom Disconterna lättheten att få låna; att varuprisernas stigande, redan före 1809, föranledt genom kriget och hämmade handels relationer, hade 1810 äfven fortfarit; att den på samma gång oinskränkt tillåtna Brännvinstillverkningen visade möjligheten, att, oaktadt en ymnig tillgång, draga utaf Spannmålen en betydlig vinst, och att alla dessa orsa - 62 2 ^^23 Juni. ker skulle uppdrifva fastighetsvärden, skulle ge anledning till mångfalldiga speculationer och till möjligheten att rikta sig äfven blott igenom en och annan köpe-afhandling; när, säger jag, man erinrar sig allt detta, så linner man älven, huru som lättheten att få låna och möjligheten af en lycklig speculation skulle blifva förledande och förmå en stor del menniskor att göra sina uträkningar, icke elter verkligheten af sina tillgångar, men efter utsigten af sina förhoppningar.
Man linner då älven, huru menniskan, böjd att njuta, skall lätt frestas till en ökad vällefnad och ofta till misshushållning, i mån som penningen var lätt vunnen , eller som man hoppades att kunna vinna den.
Säkerligen är det intet, som så mycket frestar till luxe, somen, utan särdeles möda förvärfvad, af tillfälliga omständigheter uppkommen förmögenhet.
Om då tillika vissa öfve.rflödsartiklar funnos för särdeles godt köp, uppmuntrade äfven detta till en starkare consumtion, och vanan och hågen att likna andra, gjorde att många länte, äfven blott för att lefva i likhet med dem, som hade egna tillgångar.
I mån som prisen stego, ökades behofven, och Disconterna anlitades på ett sätt, som frestade dem att ännu vidare utsträcka sin rörelse, och att tillåta sig missbruk, som än mer ökte mängden af det utelöpande Sedelmyntet.
Om man då tillika besinnar, hvad om är förhållandet med Discontlån , och med jordbrukets afkastningar i allmänhet; om man betänker, huru s m interesse-afdrag, omsättningar och atbetalningar skulle fordra \
Vai 28 3uni. 62 särskildta tillgångar, innan ännu odlings-företagen hunnit lemna någon, emedan en odling sällan förr än efter 3, 4 å 5 år ersätter den deruppå nerlagda kostnaden, så finner man lätt, att den som gjorde
Discontlån för blott sådana företag, skulle bereda sin undergång, innan han ännu hann skörda vinsten.
Denria, utgång skulle ännu mera påskyndas, i mån som äfven de påräknade inkomsterna uteblefvo och nya behof igenom ökade utgifter tillkommo, dä Spannmåls producenten blef köpare, och då de uppdrifna fastighetsköpen, igenom förhöjda egendomsvärden, ökade Bevilln ngsbeloppet.
När då jordbruket var nästan enda källan till inkomst osh denna uteblef, skulle allt detta vara tryckande, och det är onekligt, att det var olyckligt; men det är icke mindre sannt, att detta låg i sakens natur; att det var till större delen en befallande nödvändighet, sorn vållat denna sakernas ställning, och att misstagen snarare blifvit af omständigheterna föranledde, än egentligen bidragit att tillskapa dem.
Att vilja betaga möjligheten till vissa näringsfång, eller inskränka tillfällen till förtjenst, för att derigenom tvinga capitalerna att på ett uteslutande sätt återgå till jordbruket, är ej allenast att betaga andra medborgare en del af deras fri-' het, men också att motverka det ändamål man åsyftar.
Det är icke derigenom, att jordbruket blefve nästan den enda näringen, men der-' igenom, att jemte detsamma finnes flere andra, sorn gifva tillfällen till afsättning och äro i behof af Landtmannens varor, som dessa vinna 2 värde och som han finner uppmuntran. 624 Den 2 8 Juni, Det är igenom mangfalldigheten af varubytet), som pentiinge rörelsen lifvas, och det är endast igenom circulations liflighet, som rörelsecapitalet vinner på en gång bade i värde och i tillräckligket.
Onekligen är vår största olycka bristande liflighet i penninge rörelsen och bristande kredit.
Ingendera hjelpes genom förbud eller tvångsmedel, men väl igenom frihet och äterställdt förtroende.
Hvad föröfrigt angår de af Utskottet och af Hr Grefve Schwerin föreslagna botemedel, har jag toga att tillägga, sedan StatsSecreteraren Baron Wirsén så ganska väl utredt dessa ämnen.
Vid det utaf Utskottet föreslagna LänContoir kan jag likväl ej undgå erinra, att jag väl finner deruti ett sätt att åstadkomma en lindring för ögonblicket, men föga båtnad lör framtiden.
En Lånfond af 2 å 3 millioner vOre för det närvarande snart uttömd; den skulle imellertid verka att höja fastighetsvärden och varuprisen; men när den en gång vore utdelt, lemnade intresse och afbetalningarne endast en obetydlig tillgång till nya lån; mert ökade ansenligt behofvet deraf i samma niån som lånetillgangen antingen varit för lätt, eller länet endast blifvit användt att afhjelpa ögonblickets förlägenhet.
Inrättningen vore således endast en palliativ, sorn efteråt gjorde patienten ännu svagare Hvad åter aneår det af Grefve Schwerin på 2: ne år föreslagna moratorium, inom hvilken - IV.
Den 28 Juni, 625 ken tid infecknade fordringar ej skulle kunna uppsägas, tror jag mig icke bättre kunnaådagalägga betänkligheterna dervid, än då jag får den" äran anlöra sjelfva Preussiska StatsMinisterns Hr v. Struensees yttrande om denna af Fredric II vidtagna utväg.
Sedan Struensee omnämnt en gåfva i penningar, ’ som Fredric II lemnade Schlesien, för att hjelpa detta land i dess förlägenhet, kommer han till den andra utvägen, eller det så kallade allmänna moratarium, i följe hvaraf ingen Creditor kunde under trenne års tiel uppsäga ett Capital, när låntagaren ordentligt betalte intressen. ”Men, säger Struensee, derigenom bief det onda, efter min tanka, en”Jast förvärradt.
Alla menniskor blefvo nu ”högtidligen underrättade, att Landet och i* ”synnerhet Fastighets-ägare Voro uti dåliga ”omständigheter.
Man ger icke förr ett sä ”kalladt jernbref, än det är afgjordt, att den, ”till hvars fördel det utgifves, icke för det ”närvarande är i stånd att uppfylla sina förbindelser, och ehuru man dervid förutsätter, ”att skuldenären med tiden kan återkomma ”uti bättre författning, så är dock denna tro ”på framtiden, å långifvarens sida, vanligen sä ”svag, att han af sådan anledning endast blir ”desto mera missrrogen emot låntagaren.
Om ”nu detta är följden när ett jernbref utgifves, ”blott för en enda person, huru mycket mera ”skall icke detsamma hända, då ett morato”rium beviljas alla låntagare uti ett helt land?
Ridd. 0. M, Drot.
N:o y. 626 Den 28 Juni.
”Näringar och industri lida dervid utotnor* ”dentligt; den så nyttiga och allt upplifvandö ”penninge-circulation blir hämmad, den all* ”mänrta crediten, som för landets välstånd ar ”så ourngänglig, upphör nästan helt och hållet.
Sjelfva Fastighets-ägarne , som igenom ”en sådan anstalt skulle gynnäs, hade inga ”verkliga fördelar deraf.
För dem sorn sak* ”nade tillräcklig förmögenhet och som, antin* ”gen genom sin egen skuld eller olycka, hade ”kommit af sig, tjente detta uppskof till intet ”annat än att uppskjuta deras fall} efter de ”3:ne arens förlopp voro deras Omständighe* ”ter ännu sämre, än om de strax i början ha* ”de öfverlemnat sin förmögenhet åt sina cre* ”diforer.
För välmående låntagare åter, var ”detta moratorium, i anseende till den allmänna misscrediten, tili uppenbar skada j hvarföre också ganska månge Egendoms - ägare , ”sorn voro Sorgfällige örn sin credits bibehållande, afstodo frivilligt ifrån den erhållna ”rättigheten, och låto det liksom förut bero ”på deras creditoters välbehag att uppsäga de ”deni förskjutna Capitaler.”
Så tecknar
Struencee följderna af denna mesufe uti Sehlesien.
De synas icke uppmuntra, att dermed göra ett försök härstädes.
Till hvad Herr StatsSecreteraren Baron Wirsén anfort, angående olämpligheten af de Utaf Utskotter och af Grefve Schwerin föreslagna grunder lör Tull-styrelsen, utber jag mig att få tillägga den anmärkning, att den utaf Utskottet och af Grefve Schwerin antagna grund - Den gg Juni. feattSj att Tullniedlens egenskap Utaf Bevilh hing medför rättigheten för Rikets Ständer att ingå uti detaljen af Tullstyrelsens organisation, ingalunda är enlig med RegeririgäFörmert, så Vida den yrkas söm ert rättighets
Det är i afseende på de allmänna grundtrna för afgifterna, och bestämmandet af deras belopp* samt i afseende på deras användande till sina bestämda behof och redovisningen derföre, sOrrt Rikets Ständer äga, att i det förra fallet gifva nödiga föreskrifter, i det sednare hafva nödig tillsyn, igenom delinder Riksdagarna oell emellan åt inträffande Revisioner.
Hvad sjelfva förvaltningen angår, visar tydligen det titi 6o. §. gjorda föibehåll, att Konungen ej nid Statens inkomster förpakta, äfven söitl det uti 6a.
§. förekommande uttryckliga stadgande, att sä acil Rikets ordinarie Statsmedel och inkomster, sö/u hvadpä sålt ojparijonhäldt cir, Under nämn af éxtra ordinarie Utlagd? eller bevillningar till Statsverket af Rikets Ständer ans läs, våke linder Konungens disposition* att Rikets Ständer ansett förvaltnings sättet af de beviljade medlen vara Konungens ettsak och derföre endast gjort det förbehåll, att inkomsterna ej måtte förpaktas.
En annan tolkning af Grundlagen skulle lätteligen föra derhän, att Rikets Ständer äfven Ville reglera organisationer! äf Statsverket och af andra Embetsverk, somt med Statsintraderna hafva att skaffa, och på detta sätt blefve den Lagstiftande Klagten snarf äfven den verkställande.
I mårt sådana ingrepp fortgingo, nalkades man anarchien eller despotismen.
628 Den 28 Juni.
Må slutligen, vid de klagoljud som nu höjas, det tillätas mig fråga, om efter en tidepunkt, sådan som den sist förslutna, efter en strid sådan som dea, uti hvilken vi nyss deltagit, det är skäligt eller möjligt att vänta, det inga olägenheter skola gifvas, elier ingen känning utaf det framfarna återstå?
Sverige, råddadt ifrån en hotande hungersnöd, nästan på samma gång som striden öppnades, hvilken skulle afgöra dess framtida trygghet eller dess undergång j Sverige, som under detsamma sett hären återkomma med nästan oförmindskad styr* ka, och kriget föras till större delen med främmande penningar; Sverige säger jag, som icke sett någon fiende beträda dess jord, eller egenmägtiga utskrifningar beröfva medborgare en del af deras förmögenhet, har det väl fog att klaga, att icke allt är i det blomstrande skick, som efter en länge åtnjuten fred och en vanlig sakernas ordning?
Då Konungen nu, efter en den mest fruktansvärda crisis som Europa igenomgått, kallar Kikets Ständer, icke för att af dem begära nya Bevillningar, men för att lemna dem tillfälle att nedsätta den gamla, icke för att begära understöd till nya försvarsanstalter, men för att bjuda dem föreningen med ett annat Rike, som igenom sitt läge betryggar Sveriges sjelfständighet, har han icke då rätt att vänta det Rikets Ständer, i stället att föreslå nya gränsor för dess magt, eller inskränka dess verknings-lönnåga, skola veta urskilja hvad som varit följderna af Omständigheternas inflytande, eller af Regeringens åtgäider, och med låia; Den 28 Juni. 62g mod, i afseende på möjliga olägenheter, med tacksamhet för Regeringens bemödanden och afsigter, gå Konungens önskningar till mötes , och genom förtroende och tillförsigt lätta bör, dan af Dess ännu återstående bekymmer?
Vid Särskildta Utskottets Betänkande synes mig en anmärkning äga rum, sorn för mindre bemedlade personer likväl är af vigt.
Då förra öfverflödsFörordningen påböds, och äfven kläder af visst slag och vissa färger förbödos, lemnades likväl någon tid åt utslitandet af dem man re Ian hade, hvarvid en icke omöjlig controll var fästad.
Denna billighet är nu icke iakttagen , och j;.g tror så mycket heldre att den borde medgifvas, som jag., icke anser öfver-; ensstämmande med Betänkandets hufvudsakliga ändamål, allmänna förlägenhetens afhjelpande, att i denna tidpunkt öka den ringa bemedlade husfadrens bekymmer med nödvändigheten att förse sin hustru och sina döttrar med ny uppsättning af garderobe; och jag jemväl skulle tycka, att det redan ligger ett öfverflöd uti att köpa kläder då man har deraf ett tillräckligt förråd, jag tror att rättelsen i denna del kunde gifvas utan återremiss, och jag yrkar således icke den.
I öfrigt och i anledning af hvad Herr Friherre Wirsén anfört, torde mig tillåtas göra en hufvudsaklig anmärkning.
Jag delar hela Riddarhusets känsla för behagen af Friherre Wirséns tal, men jag kan omöjligen an* Den 28 Juni. se för riktig den ceconorniska grundsats som deri antages, nemligen att prohibitiv» Lagar skola vara skadliga, och skola synnerligen vata det då frågan är om varor, hvilka tillhöra Kfsförnödenheterna.
Denna grundsats synes hatva utgjort den axel, omkring hvilken, i motsatt förhållande förstådd, det Särskildta Utskottets Betänkande har hvälft; och han skall alltid, giijad eller ogillad, medföra en afgörande verkan i Statshushållningen
För olika länder måste den blifva af olika pöföljd.
Antagen tor Norrige blir den nyttig 3 men an» tagen för Sverige , måste den blifva skadlig.
Och jag tror mig, till bevis för den sednare mc» ningen, blott behöfva framlägga ett exempel.
Det är, nämligen, utan aU tvifvel att Pålens pch Rysslands producenter vidkännas så låg produetions-kostnad, att de kunna, medfördel för dem , sända på oss Spannmål och Brännvin till ett försäljnings pris , som understiger Svenska jordbrukarens produetionskostnad ; och fölp den blir då, att våra köpmäns industri, kommissions arvodet , båtar dem, men ruinerar vår modernäring , Jordbruket.
Detta exempel kan äfven gällk i afseende på flera andra varor , räknade till lifsförnödenheter.
För min dej Öfyertygad om det rigtiga och sanna af det motskäl jag nu framställt, skall jag aldrig tvif* la, det ju en lika varm fosterlandskänsla ligger till grund för den motsätta meningen; och jag skall icke tillåta mig gå längre , än blott öfverlemna denna vigtiga fråga till Höglofl.
Ridderskapets och Adelns egen högre,! vishet. 1 llen 2S Jvni. 631 Friherre Stael von Hollstein:
Att inlåta mig j vederläggning af hvad i ämnet är anfördt, är icke min tanke; det är öfver min portée, dertill fordras en skicklig penna.
Jag vill blott fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på ett ganska vigtigt ämne.
Det synes, som skulle en strid uppstå emellan en del af Regeringens Ledamöter och Folkets Representanter; Regeringens Ledamöter, hittills vane att Ständerna, med betygande af sin erkänsla, alltid godkänt deras, genom ConstitutionsUtskottet granskade, åtgärder, hafva funnit det frihets-språk , som råder så väl i Särskildta Utskottets Betänkande, sorn i Grefve Schwerins enskildta yttrande, lika så oväntadt, sorn ock nödvändigheten att genast i tödseln qväfva denna esprit.
Några sådana yttranden hafva undfallit en del- Talare, som sätta Ständers rätt i fråga i vissa omständigheter.
Detta mäste vederläggas; man får tänka på saken; och får jag, i anledning deraf, begära Betänkandet ytterligare på bardet.
Friherre Cederström , Ulric , och Ur Spål. 1imer entz, Anid, hegärde likaledes att Betänkandet måtte fä hvila.
Herr Friherre of Wetterstedt, Gustaf:
Jag går först att besvara hvad som undföll den vätda Ledamoten, som sist yttrade sig.
Jag trodde ej att någon strid hade uppstått, eller ens kunde uppstå, emellan Nationens Representanter och Konungens Embetsmän, ej heller att dessa sednare kunde tillskrifvas någon 632 Den 28 Juni. afsigt att, i deras födsel, förqväfva de förras anmärkningar.
Hvarje anmärkning, som i laglig ordning göres emot Embetsmännens åtgärder, skola de säkert med frimodighet möta och besvara j och sorn jag icke tror, ej heller kan tro, att någon Embetsmanna-befattning betager utöfningen af Riksdagsmanna rätten , vet jag icke hvarföre en Embetsman ej må fritt lunna yttra sig om hvarje här förekommande ämne, utan att hans yttranden, mer än någon annans, med skäl kunna förtjena benämningen af en börjad strid med Nationens Representanter.
I)et är således under åberopande af min obestrideliga rätt att tala på detta rum, som jag nu för några ögonblick vågar utbedja mig Höglofl.
Efter de flera värda Ledamöter, som redan afgifvit sina tankar öfver de vigtiga ämnen, som innefattas så väl i det Särskildta Utskottets Betänkande, som i Herr Prosten Grefve Schwerine yttrande , ämnar jag icke med något ytterligare anförande derutinnan upptaga Höglofl.
Ridderskapets och Adelns dyrbara tid. jag äger dessutom, till en granskning af dessa ämnen, icke de insigter och den oförmåga som erfordrades.
Min afsigt är endast att uppehålla mig vid den tafla, som äfven af Utskottet, men förnämligast af Prosten Hr Grefve Schwerin framställes, af Rikets yttre förhållanden under dessa sednare åren, och vår deraf beroende handelsställfing.
Den 2S Juni. 633 Delande fullkomligen med Herr Grefve Schwerin den öfvertygelsen, att vid afhandlingar med främmande magter , omtankan bör riktas derhän, att exporten af egna producter må lättås, men deremot icke importen af främmande, hade det visserligen både för Riket varit nyttigast, och säkert mest angenämt för de Konungens Embetsman, som hittills haft sig uppdraget att med Utländska magter underhandla , om tractater kunnat afslutas , der fördelen endast varit på Sveriges sida ; men så länge jag åtmindstone haft befattning med diplomatiska angelägenheter, har jag ännu icke funnit benägenhet hos någon Magt att gifva, utan att få något tillbaka, och jag är derföre öfvertygad, att denna grundsats är gällande äfven i Amerikanska, Franska, Spanska, Portugisiska och Italienska hamnar.
Historien vitnar ock att, åtminstone emellan sjelfständiga Stater, alla afhandlingar varit byggda på grundsatsen af ömsesidiga begifvanden till inbördes fördel.
Samma grundsats hafva äfven vi varit nödsakade att följa, och hemligheten att lyckas dessförutan vore, för en framtid, nyttig att känna.
Alltsedan kriget mellan England och Frankrike upphörde att vara en strid mellan väpnade Nationer och förvandlades till en milian väpnade grundsatser, blef dess omfattning så stor och dess tillämpning och inflytande på de öfriga Staterna så öfvervägande på dessas beslut , att neutraliteten upphörde att äga någon betydelse.
Detta tillstånd, som, under 634 Den 28 Juni, de stora Magternas tvister, fordom var så förmonligt för de svagare,- blef nu utplånadt ur diplomatiker häfder Handeln, som förut, under neutralitetens skygd, bade en obehindrad fortgång, blef nu fjettrad af förbud och författningar, som skulle motväga hvarannan; och det är ifrån denna tidepunkt, som de Ku. ropeiska Staternas politiska förhållanden stått i ett närmare samband med de commerciela; ja , man kan säga, att om de förra i allmänhet be* stämt de sednare , hafva likväl dessa ofra verkat tillbaka på de politiska förbindelserna’
Om vi, med tillämpning häraf, kasta en blick på de sednare sex arens händelser, så tror jag att vi deruti skole (inna orsaker ai' högsta vigt och inflytande pä närvarande tid.
För detta Konung n hade fört Riket på branten af sitt fall- En Statshvälfning, oundviklig, nödvändig, högst påkallad af den allmänna rösten, al den allmänna nöden, såsom det enda medlet till räddning, 6kilde Rcgenten från Thronen , och Rikets befuUmägtigade Ombud inträdde i utöfningen af deras rätt att gifva sig en annan styrelse och en annan Statsförfattning.
Kunde man väl då, genast efter den 13 Mars 1809, hoppas att undgå ett krig med Stora Britannien?
Riket var nödsakadt att söka fred med sina fiender, äfven ined stora uppoffringar i men innan ännu någon säkerhet var vunnen om möjligheten att erhålla denna fred, då ännu Englands flotta i Östersjön bidrog att skydda våra kuster, då hvarje förhastadt steg hade kunnat äga oberäkneliga följder, och då Sve. rige, under till hälften brutna förhållanden
Den 28 finni. 635 tued England och utan att ännu hafva inträdt j ett bestämdt fredligt tillstånd med sina flender, endast borde önska att ej påkalla Englands uppmärksamhet, borde väl, frågar jag, denna tidepunkt väljas, att emot Englands hand 1 vidtaga några stränga mått och steg, eller att förändrade afgifter för nederlagsfriheten, som under den förra Regeringen voro bestämda?
På detta sätt förflöt sommaren 1809.
Freden med Frankrike afslöts i Paris, i Januari månad påföljande året, och Sverige förbant sig j denna fred att antaga Continental - systemet _ detta system, sorn, grpndadt på de märkvärdiga decreterna i Berlin och Milan, dels hade påkallat, dels var en följd af Engelska Conseil-orderna, och som i sjeliva verket in. nebar en offentlig afsägelse af ali neutralitet i striden emellan England och Frankrike.
Efter detta fiendtliga steg emot Stora Brittannien, var det af en änpu högre vigt att söka öfvertyga denna Magt, att Sverig» cj ämnade utföra det nya system, det hade nödgats antaga på ett sätt, sorn nödvändigt borde påkalla Englands förtrytsamhet och betaga oss möjligheten, att, ens emellan egna hamnar, kunna fortsätta Handels-communicationerna.
Oaktadt freden i Paris, lyckades det oss likväl att bibehålla Engelska Chargé d’Affhiren i Stockholm till Juni månad samma år, då vi uppfordrades af Napoleon att inom en viss förelagd tid bortsända honom.
Han insåg vår belägenhet, reste frivilligt och besparade oss derigenom, det obehagliga tillstånd, 635 Den 28 jfuni. hvari vi hade råkat, om, endast rådförande sitt Hofs magt, han hade förklarat sig ej vilja resa, innan han hunnit inhämta dess befallning.
England utöfvade dock icke någon fiendtlighet emot Riket, men under denna osäkra ställning, då å ena sidan allt gjordes för att väcka Englands ovilja, borde väl da grundsatserna för nederlagen och Handels författningarne förändras?
Det var ej nog. härmed.
I November månad 18to, tie dagar efter Hans Kongl. Höghet Kronprinsens ankomst till Stockholm, samma dag Rikets Ständer åtskildes, och ehuru H. K. H. af Napoleon hade erhållit de högtidligaste löften att Sverige ej behöfde, förr än den påföljande våren, öppet förklara sig för eller emot någon af de krigförande Magterna, fordrade Franske Ministern Alquier i dess Herres namn, att Sverige inom fem dagar skulle förklara England krig.
Det hade varit ett brott emot de heligaste pligter och emot Fäderneslandet, om icke hvar och en, som vid detta tillfälle tillstyrkte Krigsförklaringen, såsom af nödvändighetens lag påkallad, ej derjemte hade tillstyrkt Konungen att, genom sättet att utföra detta krig, göra dess följder så litet menliga för Riket som möj. ligt.
Jag hemställer således, efter allt detta, om, då Särskilta Utskottet anmärker, att Jemexporten ar 18 f J, då Riket var i ett bestämdt krigstillstånd med England, uppgick till ett större belopp, än under något af de närmast föregående åren, detta sakernas skick bör tiliskrifvas ContinentalSytemet, eller den varsamhet å Regeringens sida, hvarmed kriget emot \
Den 28 Juni, 637 England utfördes.
Hade detta krig fått den rigtning, som närmast öfverensstämde med Napoleons planer, så hade väl icke en enda jernstång blifvit skeppad Irån våra hamnar.
Det är således icke förbudet emot importen , som befordrat utskeppningen, men Regeringens omtanka , som beredt medlen att göra den möj. lig.
Att under de mest critiska och brydsamma omständigheter, och då det var af högsta vigt, att, oaktadt alla yttre deremot talande bevis , underhålla öfvertygelsen hos Engelska Regeringen om Sveriges i sjelfva verket fredliga böjelser, Regeringen derföre ej underlät att begagna sig af krigstillståndet, så snart tillfälle öppnades at bereda fördelar åt Riket: derom vittna de år 181 <, oaktadt grannskapet af en öfverlägsen Engelsk flotta , gjorda confiscationer, i Carlshamn, sorn , till understöd för Statsverket, lemnat ej mindre än en summa af 1,200,000 Riksdaler Banco, för prisdömda varor.
I Januari månad 1S12 inryckte Franska troppar i Pommern.
Sverige, nu af Frankrike angripet i en af dess besittningar, och! länge förut i utöfningen af dess sjelfständiga rättigheter, tvekade ej att af Pommerns inkräktande hämta ett mägtigt skal att sluta fred med England och att öppna sina hamnar för denna Magts fartyg.
Utom den varliga anledningen en angripen Magt alltid äger, att söka träda i vänskapligt förhållande med det land, sorn, förut i krig med den angripande Magten, således bör dela lika intresse med den angrip. 038 Den 28 J titti. na, ägde året 181 2 äfven ert särskilt orsak, atfj ä SVengeS sida, påkalla ett öppet tilkännagiivande af dess poliiislca tänkesätti Kriget