Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man vill måhända invända, att jag genom denna upgift snarare gifver stöd åt förslaget om småsedlarnes indragning än motsatsen; men jag får fästa H:rnes upmärksamhet derpå, att första effekten af sil frets sålunda försvinnande har åstadkommit en kännbar strypning i rörelsen; den andra att utgifning af småsedlar ånyo alltid blifvit en följd deraf.
Och för att möta den invändningen att silfret alltid funnits qvar i folkets ego, så frågar jag. hvad nytta det allmänna kan hafva haft utaf ett mynt, Som i mannaåldrar varit skriulagdt, och först blifvit synligt sedan behofvet deraf uphört?
Den ädle motionären har visserligen genom ett annat förslag sökt undanrödja de farhågor, jag hyser för ett påskyndande af en bank-kris genom utbyte af de 13 millionerna småsedlar mot silfver, derigenom, att Hr Frilen föreslår, att ett tilltänkt jernvägslån skulle lemnäs till Bankens disposition, utan rättighet för Banken, att på grund af detta lån utgifva nya sedlar, dock med skyldighet för Banken, att tillhandahålla Statsverket, i och för jernvägsbyggnaderna, en motsvarig summa.
Att en genialisk hänförelse dikterat detta förslag, synes deraf att i den praktiska tillämpningen detta blir rent af en omöjlighet; trien låtom oss skärskåda!
— Motionären säger att Banken skall emottaga Statslånet, får derför icke utgifva sedlar, men ändock utbetala länet till Staten, således skall utbetalningen ske i silfver.
— Jag antager att ett jernvägslån på 20 millioner indrages; —jag antager att dess 20 millioner i silfverplantsar ett tu tre hinna utpraglas till mynt; — jag antager att jernvägens hrr tjenstemän anbefallas, att vid hvarje reqvisition af några hundratusen riksdaler, för arbetets bedrifvande, uttaga silfvermynt och med särskild upbådad skjuts fortskaffa detta mynt till behörig ort; — jag antager äfven att arbetslönerna och alla andra utbetalningar verkställas med sagde mynt.
Nu har jag följt Hr Frilnrn så långt mig är möjligt, ty jag kan icke autaga, att leverantörerna, som för levererade effekter och ätbara varor i sista hand samlat åt sig alla dessa millioner, skola hafva samma hängifvenhet för det visserligen välmenande förslaget, att dessa hrr å deras sida skola i deras större liqvider röra sig med ett så tungt och ovigt mynt som silfver, utan måste detta mynt förr eller senare återgå till Banken, för att utbytas mot sedlar.
Häraf synes klart, att om ock jag i första hand lyckas sprida de omtalade millionerna silfver i landet, så skola de dock återgå till Banken, och en ny sedelemission blifva följden.
Silfret, en gång återkommet i Bankens hvalf, blir sedan ett begärligt medel för att gifva ny fart åt den saliggörande importhandeln.
Schwerin kunde lyckas genomdrifva exportförbud
Den ti) November f. m. 211 på silfver, eller något ändå kraftigare hinder för spolieringen af Bankens mettalliska valuta, så skulle Hr Frihms förslag om ett nytt låns indragande och dess öfverlemnande åt Riksbanken göra obestridlig nytta; men så länge frihandels-febern och dess ristningar med Bankens silfverpåsar ännu icke är håfven, så skulle ett sådant förslag visserligen för det närvide häfva förlägenheten i penningemarknaden, men inom ganska kort tid åter öka oredan och detta i allt högre grad, ju mera palliativet af utländska lån anlitas.
Frih. Scbwerins motion är af så genomgripande beskaffenhet, att deröfver volymer kunde skrifvas, och jag beklagar, att den korta tiden icke medgifvit mig, att äfven uptaga några af de, efter mitt förmenande, goda tankar, som deri återfinnas.
Jag skulle icke hafva uptagit lt. o. Ad:s tid med detta yttrande, såvida icke några och trettio års erfarenhet af det verk, motionen närmast rörer, gjort det till en pligt för mig. att icke med tystnad förbigå en motion, af för samma verk så vådlig natur som denna, och anhåller jag vördsamt om Ståndets undseende för den tid jag uptagit, och anhåller äfven att mitt anförande måtte få åtfölja motionen, hvarthelst den än tager vägen.
Under närv;de förhållanden, M. Hrr! då det är för en hvar en pligt och en oafvislig nödvändighet att sätta sig in i och klart upfatta landets verkliga ställning, hafva vi särskild anledning att vara tacksamma mot dem, hvilka till kännedomen derom lemna oss så rikhaltiga bidrag, som de af Frilnrne von Schwerin och Bonde här meddelade.
Då det emellertid torde draga ganska långt ut på tiden, innan de upgifter Frih.
Bonde lemnat i sitt mundtliga föredrag, blifva i R. o. Ad:s prot. skriftligen fattade och justerade, begagnar jag detta tillfälle att åtminstone enskildt till Frilnn framställa den önskan, att han ville, ju förr desto heldre, till allmänhetens kännedom genom trycket offentliggöra de värderika uplysningar, som nu blifvit R. o. Ad. meddelade.
Det kan icke falla mig in att, med den ringa sakkännedom som fallit på min lott, nu ingå i någon närmare diskussion öfver denna fråga, emedan jag anser att en utredning deraf först bör verkställas, och jag underlåter det så mycket heldre, sedan jag hört ett så sakrikt anförande af Frih. Bonde.
Men jag anser mig dock böra fästa upmärksamheten derpå, att vissa delar af Frih. v.
Schwerins motion äro af beskaffenhet att icke nu, i den form de förekommit, kunna blifva föremål för RiksStåndens beslut.
De innefatta nemi. förslag till ändringar i Grundlagen, och således sådana frågor, som icke få väckas i RiksSt:n, utan direkte hos Konst.Utsk:t.
Då nemi. 72 § R.
F. stadgar: »R.
St:rs Bank förblifver hädanefter, som den hit tills varit, under R.
Stms egen garantie och vård, så att den ostörd må förvaltas af de Fullmäktige, hvarje Stånd dertill förordnar», så måste motionärens förslag uti 3:dje punkten, att aktier till ett belopp motsvarande Bankens nuv:de kapital skulle blifva för allmän - 2X2 Den lä November f. m. heten tillgängliga, göra en ändring af den citerade §:n nödvändig, emedan i sådant fall det icke längre vore en K. St:rs Bank, utan en It.
St;rs och aktieegarnes, eller allmänhetens.
Vidare heter det i 4:de punkten af Frih. v. Schwerins förslag, att Banken skulle förvaltas af en Direktion, bestående till hälften af Fullmäktige och till hälften af aktieinnehafvarne; och detta är lika litet förenligt med Grundlagens niirv;de stadgande, som förslagets 5:te punkt, hvilken är en följd af de föregående.
Jag hemställer derföre till motionären, huruvida han icke vill ur sitt förslag utesluta dessa 3 punkter, och å de öfriga begära remiss till vederbörligt Utsk.
Hr Flach, Johan Fredrik Philip; Den motion, hvilken nu utgör föremål för B. o. Ad:s öfverläggning, är ett ytterligare bevis till de många, vi redan haft på den allmänna upmärksamhet, hvarmed hela landet följer en fråga, som är måhända den till sina följder vigt igaste i närv:de ögonblick, nemi. den om KiksBankens förvaltning och dess förmåga att uprätthålla myntvärdet.
Det ligger i sakens natur, att i en fråga af denna vigt, måste, i afs. å detaljbestämmelser för framtiden och hvad som med hänsigt dertill bör göras för att bota det onda, åsigterna vara högst skiljaktiga; men i ett fall tyckas de dock sammanstämma, nemi. i fråga om otillräckligheten af de hittills använda medlen för ändamålets upnående.
Hr Frih. v.
Schwerin har i sin särdeles sakrika motion berört äfven denna fråga, i det han fästat upmärksamheten på Bankens vexelhandel och dennas skadliga verkan på hela den inre penningerörelsen.
Hvarken tid eller förmåga medgifva mig att nu ingå i någon granskning af motionens ötriga detaljer; jag ber blott att få fästa mig vid den nu nämnda, som jag tror vara med största upmärksamhet och intresse omfattad af jiela laudet, nemi. angående den vexelhandel, som i seduare tider blifvit enl.
109 g 1 mom. i BankoReglementet af Fullmäktige hedrifven.
Jag vill försöka visa, att, långt ifrån att befrämja det uppgifna ändamålet, denna vexelhandel, som också allmänt öfverklagats, verkat till ett alldeles motsatt, nemi. att förminska Bankens metalliska kassa, deraf en ganska naturlig följd blifvit en minskning i det till allmänna rörelsens underlättande utelöpande sedelmyntet och derigenom i denna rörelse föranled t åtminstone i icke oväsendtlig mån den strypning, hvaröfver nu med fog klagas.
Man skulle knapt kunna tro, att de bestämda stadganderna i BankReglementet, äng.
Bankens rätt att köpa vexlar, skulle in praxis tydas derhän, att de kunde föranleda minskning i den metalliska kassan Emellertid har det dock visat sig under krisen att så skett, dymedelst att åtskilliga affärsmän af Stockholms Börs, hvilka med begagnande af blancokredit lyckats skaffa sig accepter på vexlar i Hamburg, försålt dessa vexlar till Banken och för den sålunda erhållna valutan köpt och utskeppat silfver.
Man skulle väl nu tro att, när dessa vexlar förföllo till betalning, de remitterades till Hamburg, för att der inkasseras.
Detta har dock i allmänhet icke skett, utan man förfor i stället på så sätt, att, kort före den af Banken inköpta vexelns Den 19 November f. m. 213 förfallotid, man sålde en ny vexel till Banken och inlöste dermed den gamla.
Det är medgifvit att så tillgått, och att denna handel genom nya accomodationsvexlar fortgått, och sålunda beredes åtskilliga börs-spekulanter ett medel att kringgå BankoKeglementets stadganden i afs. å lånerörelsen, hvilken derigenom, till jemförelsevis få personers fördel, blifvit utsträckt i ett omfång, hvarom K.
St;r aldrig kunnat göra sig föreställning.
Det är, för såvidt motionären åsyftat en förändring i detta afseende, som jag med honom instämmer; och ehuru jag icke i alla öfriga detaljer kau dela hans åsigter, har jag dock med sann och innerlig tillfredsställelse sett, att han i sina hufvudmotiver till motionen varit lifvad afsamma fosterlandskänsla, som fördom blifvit uttryckt af hans frejdade anförvandt, den store häfdatecknaren Lagerbring, då han yttrade, att lika visst, som en väl inrättad handel bidrager till ett folks sanna lycka, trefnad och förkofran, lika säkert är det ock, att ett illa utförd t handels- och finans-system förmår att öfver folk och laud draga större olyckor, än krig, pest, hunger och dyr tid — alla dessa landsplågor i förening — i det hänseendet mäkta åstadkomma.
Jag anhåller att detta mitt yttrande må få åtfölja remissen till BankoUtsk:t af Hr Frih. v.
Schwerins nu ifrågav:de motion.
Till en början får jag be tyga min erkänsla för den upmärksamhet, som kommit min motion till godo.
Att den skulle blifva föremål för motsägelse, har jag också förväntat.
Hvad det beträffar, att den icke är så fullständig som vederbör, tillåter jag mig blott anmärka, att för ett fullständigt utförande af mitt förslag och dess motiver hade erfordrats ett helt bibliothek af statsekonomiska skrifter och tabeller, hvartill jag icke har tillgång.
Jag har ej heller kunnat hoppas, att ett så vidlyftigt arbete skulle här med intresse afhöras.
För närv:de är det egentligen några anmärkningar af Hr Ehrenhoff, som jag vill uptaga till besvarande.
Han har här yttrat sig om det Svenska landtbrukets ställning: det fägnar mig, att han om detsamma eger så noggrann kännedom.
Jag vill icke förneka sanningen deraf, att för närv:de betydliga qvantiteter af ladugårdsprodukter, hudar och skinn m. m., måste utifrån hit införas, och att det vore högst önskviirdt om dessa produkter kunde i tillräcklig mängd inom landet åstadkommas; men äfven med fästadt afseende derå, utfaller dock jemförelsen till det nuvarandes fördel, emedan vi kunna utföra spannmål, och vi således af denna vara producera mera än för eget behof.
Hr Ehrenhoff har också angripit mig derföre, att jag vill borttaga småsedlarne.
Denna åtgärd torde dock hafva skäl för sig, då sedlar af så obetydliga valörer, som hos oss äro i omlopp, ej brukas i andra länder.
Man har alltid hört talas om oredan i Österrikes finanser, och en af de omständigheter, som åberopats till bevis derför, är att man i nödens stund sönderklippt papperslapparna och derigenom bildat sedlar af små valörer, ända ned till en »zwanziger.»
Hr Ehrenhoff säger vidare, att i händelse af en kris, sådan t. ex. som den hvilken sednast öfvergick oss, silfret begrafves och försvinner ur rörelsen.
Detta inträffar lika väl med pappers - 214 Den 19 November f. m. myntet.
För några år sedan hade en gammal gumma i Landskrona skrinlagt 100 rdr i s. k.
Hammarsköldare> och när de slutligen kommo fram, så hade de intet värde.
Hade hon i stället begrafvit silfver, så hade hon ingenting derpå förlorat.
Denna åtgärd att indraga småsedlarne måste dock betraktas i sammanhang med en annan af mig föreslagen, nemi.
Statslånets öfverlemnande till Banken, och öfriga delar af mitt förslag, som dermed ega samband.
Banken skulle naturligtvis utlemna silfver i låtieväg, till ersättning för småsedlarne; och, då dessa lån en gång återbetalas, upstå ju medel för banken att lemna till jernvngsbyggnaden.
I afs. å den frågan, huruvida min motion står i öfversstämmelse med Grundlagen, kan jag icke annat än beklaga, att jag härutinnan lärer hafva misstagit mig; jag trodde dock att, när jag bibehållit BankoFulhnäktige, och låtit
Banken förblifva under deras vård och förvaltning så hade jag upfyllt allan rättfärdighet.
Jag har icke något vidare att tillägga, utan mitt förslag och motiverna dertill må gälla hvad de kunna; och får jag ytterligare anhålla om dess remitterande till vederbörligt Utsk. H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Gr. Liljencrants, Gustaf Fredrik:
Mot den värde motionärens framställning har jag i hufvudsaken ingenting att anföra; jag tillåter mig blott att till honom hemställa, huruvida han icke tilläfventyrs förbisett, det föreskrifvas borde, att de delegare i Banken, hvarom han talar, skulle vara Svenske män.
Det kan icke vara likgiltigt, ja hvad värre är, det vore att beklaga, om rättighet att i Banken ingå såsom delegare skulle åt utländningar medgifvas.
Jag tillönskar motionen all möjlig framgång, och tillåter mig endast, att till den ledamot, som, med en, ej mindre mig än hela lliddarhuset förvånande förmåga att i minnet bibehålla en massa sifferupgifter, nyss behaudlät denna fråga på ett så utmärkt och lysande sätt, — jag hemställer till honom, huruvida icke just det förslag, motionären framställt, att i Banken inrymma enskilda aktieegare vore ett sätt att få slut på den slitning, som nu förefinnes i vårt lands penningeväsende.
Motionären har ingalunda, såsom en annan talare förmenat, velat bereda inträde till Riksbanken åt de enskilta Bankbolagen, men väl, att till ersättning för den vinst, som privatbankerna tillskynda sina delegare, desse företrädesvis må ega rätt att såsom aktieegare ingå i RiksBanken, och att deremot privatbankerna skulle uphöra.
Det är särskildt i detta afs:de, som jag anser motionärens förslag kunna bereda det allmänna fördelar; och jag slutar med att tillönska detsamma all möjlig framgång.
Det torde ännu vara för tidigt att till någon allvarligare behandling uptaga de flera vigtiga ämnen, som i ani. af Frih. v. Schwerins motion här blifvit afhandlade.
Jag vill också icke göra det, men anser mig böra på förhand förklara, att jag, så vida jag rätt hört och upfattat åt - Den 19 November f. m. 215 skilliga af de sifferupgifter och satser, hvilka en talare, Frih. Bonde, här framställt, tror dem böra något närmare pröfvas och undersökas, innan siffrorna kunna obetingadt erkännas vara öfverensstämmande med verkliga förhållandet, eller satserna medgifvas hafva blifvit riktigt sammanställda och tillämpade.
Så t. ex. tror jag den siffra, hvartill beloppet af den Svenska jordens skuldsättning skulle upgå, vara mycket för högt tilltagen, och jag tror mig kunna bevisa det, ehuru sådant icke är mig möjligt i detta ögonblick; men under Riksdagens lopp torde nog en lämplig tidpunkt derför inträffa.
För öfrigt vill jag i alside på Frih. v. Scheverius motion blott fästa mig vid tvenne anner, som deremot blifvit gjorda, nemi. först i fråga om indragandet ur rörelsen af de s. k. småsedlarne, hvilka skulle ersättas af silfver, och för det andra, i afside å inlåtandet af enskilde delegare i Banken, hvilket man ansett hvarken -nyttigt eller enl. med Grundlagens föreskrift.
Men efter min tanke är det just i dessa båda punkter som det företrädesvis riktiga i motionen ligger, emedan de begge afse att skaffa ett behof af silfver inom landet, som förut der har fattats.
Hvad sorn hittills gjort det omöjligt att stadigt bibehålla silfret i landet, är nemi. dels den omständigheten, att då allmänna omsättnings-rörelsen hufvudsakligen bedrifvits med sedelmynt och blott till ringa del med silfvermynt, någon starkare efterfrågan af silfver derföre aldrig här kunnat upkorama, och dels den, att då det funnits ett mycket starkt enskildt intresse, som till betalning af utländsk införsel sträfvat att föra silfret ut, det deremot icke funnits något annat enskildt intresse, som haft fördel af att föra silfret in.
Man har genom de stora massor af sedlar, som man släppt ut i landets rörelse, och genom den vana man derigenom bibringat den trafikerande allmänheten att vid varubyten och omsättningar nästan uteslutande begagna sedlar, gjort det öfverflödigt att här såsom i andra länder nyttja silfver såsom bytesmedel.
Man har updragit omsorgen om sil frets införskaffande till landet åt en Styrelse, som dervid icke haft något eget intresse att bevaka och befrämja, under det man lemnat fältet fritt för de starka enskilda intressena att verka i en motsatt riktning.
Såvida man vill, att ett lands industri skall kunna utveckla sig, under bibehållande på en gång af ett fritt varubyte med utlandet och ett på metallisk valuta grundadt fast myntvärde, måste man finna på en kraft, som motväger de enskilda intressenas bemödande att från landet bortföra dess silfver, och delta vinnes genom att, på sätt Frih. von Schwerin föreslagit, göra silfret gångbart man och man emellan vid alla skeende varubyten och omsättningar, samt inlåta enskilde delegare i den Bankinrättning, åt hvilken man tillförsäkrat den stora förmånen ätt få ge ut sedlar, som för mynt i Riket skola gälla, och pålagt den enda motsvarande skyldigheten att alltid med silfver inlösa dessa sedlar, ty derigenom upstår starkt enskildt intresse att bibehålla silfret inom landet, och då kommer ovilkorligen silfver att finnas både i tillräcklig myckenhet i Riksbankens hvalf och i hvars mans ego för dess dagliga bruk.
Dessutom vinnes genom åtgärden att draga de mindre sedlarne ur den allmänna rörelsen och i stället utsläppa silfver, den stora fördelen, att man 21G Den 19 November f. m. lärer folk här i landet hvad de förut icke veta eller att sätta värde på silfver, då man tvingar dem att hafva det.
Och likaledes kan man vara fullt förvissad, att om man inlåter ett enskildt intresse i R.
St:rs Bauk och tillförsäkrar detta intresse alla de stora förmåner, hvaraf denna Bank nu är i besittning, blott mot det ålig* gande att alltid hafva en metallisk kassa, sorn tillräckligt motsvarar den utelöpande sedelstocken, det sedan icke heller skulle blifva någon den ringaste svårighet att anskaffa den för Riksbankssedlarnes ostörda invexling erforderliga qvantiteten silfver; ty det bör väl icke vara någon konstigare handelsaffär att till landet in förskaffa silfver för den som behöfver denna vara — än att dit införskrifva kaffe, för den som behölver sådant.
Men under nuv-.de förhållanden är det så, att kaffe verkligen i stor myckenhet kommer in, emedan det finnes många, hvilkas enskilda intresse upmanar dem att förskaffa sig denna vara, då deremot silfver icke utan svårighet kan komma in, emedan det icke finnes någon enskild, som af dess införskaffande har den ringaste direkta fördel.
Jag anser således, att sjelfva grundtankarna i Frih. von Schwerins motion äro fullkomligt riktiga, och att det blott kan vara frågan om på hvad sätt de bäst böra tillämpas på våra nuv:de förhållanden.
Med förhoppning att detta måtte låta sig göra, anhåller jag att dessa mina annor måtte få medfölja till Utsk:t.
Det är egentligen blott med ani. af Hr Flachs yttrande jag begärt ordet.
Jag har visserligen också hört ryktesvis berättas, att med Bankens vexelaffärer så tillgått, som han här förklarat, men jag har icke velat tio derpå, emedan sådant svårligen kunde få annan benämning än den af vingleri.
Då emedlertid en representant här upgifvit, att sådant är ett faktum, tror jag att ett dylikt yttrande icke bör spårlöst försvinna, utan att man måste taga fasta derpå, och jag anhåller derföre, att BankoUtskit måtte noga utreda, om de här lemnade upgifter äro öfverensstämmande med verkliga förhållandet, på det man må finna huruvida Bankens Styrelse, så som sig bör, upfyllt sina vigtiga åligganden.
Hvad beträffar öfverensstämmelsen af Frih. von Schwerins motion med Grundlagen, så är det visserligen sannt, att Frihm föreslagit, det Banken skulle stå under Fullmäktiges kontroll; men Grundlagen känner icke några enskilda aktieegare, och säger att Banken skall förblifva under R.
St:rs egen garanti och vård, samt ostörd förvallas af deras egne fullmäktige, men ingalunda af en under fullmägtiges kontroll ställd Direktion.
Jag tror således att de 3 punkter i förslaget, som jag förut vidrört, nemi. 3:dje, 4:de och 5:te, icke kunna nu, i den form, hvari frågan nu förekommit, af R.
St:r behandlas, och således icke till Utsk. remitteras.
Då annor här blifvit gjorda ronde åtskilliga åtgärder, som varit beroende af BaukoFullm., och ganska svåra beskyllningar mot deras beteende blifvit framställda, så förenar jag mig med den siste värde talaren i den anhållan, att Banko - Den 19 November t. m. 217 Utsk:t mätte med största noggrannhet genomgå de handlingar, som röra vexelhandel, på det att, om fel verkligen blifvit begångna, de må komma till allmänhetens kännedom, och, om fel icke blifvit begångna, beskyllningen icke måtte qvarstå oberörd.
Man har gjort mig upmiirksam derpå att jag, då ordet förra gången var mig förunnadt, icke begärde, att mitt yttrande måtte få åtfölja remissen af motionen till Utsk:t.
Jag får derföre nu derom anhålla.
— En värd talare, som sjelf är ledamot af Einanskomitéen, har framkastat tvifvel om riktigheten af mina Upgifter.
Jag hoppas att han måtte lyckas att framdeles, när en gång prot:t blir justeradt, vederlägga dem; jag hoppas det, emedan jag alltför gerna upoffrar min egenkärlek, om det kan visas att fäderneslandet är i en bättre ställning än jag trott, men jag fruktår att så icke blir förhållandet.
Jag är emedlertid beredd att, när tider blir, möta den värde talarens anm:r och inkast, och tror mig kunna försvara de siffror och upgifter, jag här lemnat.
Jag anhåller, att få yttra några ord, uteslutande i afs:de å det formella i denna fråga.
En ledamot af detta Hus, känd för sin skarpsinnighet såväl i allmänhet, som särskildt i fråga om tillämpning af Grundlagarna, har ansett 72 § K.F. utgöra ett hinder för motionens remitterande i sin helhet till BankoUtsk:t, och att vissa delar af densamma icke kunde behandlas, förrän fråga derom blifvit väckt i Konst.Utsk:t.
Det lider också intet tvifvel, att ju andemeningen hos motionären varit sådan, som Hr Cederschjöld upfattat densamma; men då man läser Grundlagens föreskrift, att Banken skall stå »under R.
St:rs egen garanti och vård», och dermed jemför de försigtigt valda ordalagen i motionens 4:de punkt, så tror jag man skall finna, att någon egentlig bokstaflig strid mot den förra icke i den sednare förefin nes, och att således remiss icke kan vägras.
Jag är så mycket heldre af denna öfvertygelse, som ett vägrande af remiss lätteligen kunde tydas som ett mindre opartiskt förfarande emot den ene eller andre, då här på f. m. blifvit utan gensägelse remitterad en motion, som enl. motionärens eget erkännade innefattade ett slags kringgående af grundlagens åsyftade mening.
Jag anser mig, på grund af hvad jag nu haft äran anföra, ega skäl till det påstående, att remiss å motionen till BankoUtsk:t icke bör förvägras; blifvande det naturligen sedan på BankoUtsk:t beroende att tillse, det inga sådana föreskrifter för It.
St:r till antagande föreslås, som på ett eller annat sätt kunde komma att stå i strid mot grundiagarne.
Hr Majnnerskantz:
Jag har ansett det vara rätt och nöd vändigt, då jag hört upgifvas en siffra, som jag tror mig kunna bevisa varit för högt tilltagen, att tillkännagifva sådant, ehuru jag ej för tillfället är i stånd att med fakta styrka mitt påstående.
Sådan var anhn till min anm. vid en af de siffror, Frih. Bonde här upgifvit; men jag erkänner villigt, att få upgifter äro såsvåra Den 19 November f. m. att lemna tillförlitliga, som just den om beloppet, hvartill den Svenska jorden är intecknad.