Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Crusenstolpe: Herr RiddarhusSecreterarens yttrande var visserligen både upplysande och bevisande, men, som replik emot mig, tror jag, att det bevisade jemt ingenlig.
Jag medger, att putsning af muntliga yttranden kan vara nödig, men Den 7 Augusti e. m. 267 påslår, alt den bör ske före eller under justeringen.
Såsom sjelf Jurist, vet Herr RiddarhusSecreteraren helt säkert, att det är före eller vid sjelfva justeringstil!fället man eger att putsa eller släda sitt yttrande, och alt hvad då försummas, icke vidare får förändras.
Man har behagat yttra, att frågan om Protocollsjustering vore Ståndets ensak, men frågan om de yttranden, som föranleda lill återremiss, en allmän Riksdags angelägenhet.
Då ett ojusteradt Protocoll likväl icke är antagligt, emedan det vid justeringsti 11 fället kan ändras, och Protocollet således egentligen och ordningsmässigt borde vara justeradt, innan återremissen expedieras, bör väl stadgandet om Protocollsjusteringen likaväl vara infördt i RiddarhusOrdningen, som bestämmelsen angående återremissers expedierande.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalkeo gjorde proposition till bifall å det af Herr Printzensköld föreslagne tillägg till denna §., nemligen:
Alla skrif teliga Anföranden skola genast efter deras uppläsande af gifvas till Protocollet.
Hvarefter Hans Excellence föreslog bi - Den 7 Augusti e. m. fa11 lill det af Herr von Hartmansdorff gjorde tillägg till denna §., att Ridderskapets och Adelns PleniProtocoll borde inom en manad, efter det de blifvit hällne, inför Ståndet justeras.
Efter den erfa renhet jag gjort på mig sjelf, räcker tiden alllid häst till, ju kortare den blifvit bestämd; ochtvertom, ju längre tid jag utsätter för ett* arbete, desto osäkrare är jag att dessförinnan få det färdigt.
Skall således något stadgande om viss tid för Protocolls-justeringen införas i RiddarhusOrdningen, önskar jag att den utsätles till högst 14 dagar; emedan jag är öfvertygad, att det då vida förr medbinnes, än om man lemnar en månads råderum.
Men då ett sådant stadgande egentligen angår RiddarhusSecreteraren och CanzliBetjeningen, torde det snarare böra hafva sin plats i Instructionen för den förstnämnde.
Helt annorlunda är förhållandet med de talande
Ledamöternas åliggande att uppsätta eller justera sina yttranden.
Skall någonting derom stadgas; så måste det ske antingen i RiddarhusOrdningen eller Ordningsstadgan.
Den 5 Martil' den som genom de sednare årens öfntngsläger. pppkommit, emedan den vore lika så obillig, som obehörig, då efter våra nu gällande Författningar Kongl. Maj:t ovilkorlig äger att öfva sin krigsmagt hvar och huru länge
Han i nåder godtfinner, blott Han icke af Rustpller Rotehållare, till trouppens underhåll mera fordrar, än som öfverenskomma är.
Och om man sammanräknar de möten som Kongl.
LifRegementets Hussarer under de sist förflutne 8;ta åren haft, skall man finna att det icke utgör, fördeladt, mer än 14 dagar perar.
Jag är dessutom öfvertygad att Nerikes Rusthållare, äfvensom alla andra, yäl kunna, utgöra Rustningen, om något blefve gjordt till afhjelpande af den förlägenhet hvari landtmannen sig befinner; men så länge en del blott söka utverka nya lånetillgångar, och andra att dem tillstoppa, för att på en gäng kunna strypa, och ingen vill söka hjelpmedlet på en medelväg, så är det frugtansvärdt att den stora massan af Landtbrukare skall kunna utgöra 6katterne. 3:0.
Anser Herr Anckarsvärd, beroendet; ej allenast af ett militairbefäl, utan oftast af Ryttaren, i anseende till behandlingen och vården af den dyrbara Ryttarehästen, såsom högsfe tryckande för den frie medborgaren.
Med sammma skäl kunde vi säga att vi äro beroende af våra Domare — och icke af våra Lagar:
Öfver 20 år har jag tjent vit| 492 Den 5 Martil.
Rusthålls
Regementen, men kan icke iqse fiv^d Herr Anckarsvärd menarmed beroende af mili— tairbefäl.
Endast af Författningarne och Landshöfdingens i dem föreskrifne åtgärder bero Rusthållarne, och detta bör icke vara, olideligt.
Skulle någon gång missbruk, eller miss tag äga rum, 6å behöfver nian icke deröfver göra ett förfärligt larm.
Författningarne gifva oss vid handen, huru man vid sådane tillfällen skall vinna rättelse.
Vid Öfningslägret å Ösköldsrnoar sisflidne sommar, var min Lägerplats nog nära intill Kongl. Lif-Regementets Husarers, jhvarigenora jag ofta var i tillfälle erfara den utmärkta omvårdnad Befälet lemnade Kronans hästar och jag skulle förebrå mig, om jag icke vid detta tillfälle förklarade, att Herrar Rusthållare såsom Capitulanter, borde för detta Befäl hysa en sann välvilja, emedan Ryttaren aldrig lemnades i tillfälle vanvårda Rustningshästen. 4:0.
Påstår Herr Anckarsvärd, att vid Rustningens första inrättning, var Rusthållaren sjelf Ryttare och vårdade sin egen häst.
Hvem hindrar nu varande Rusthållare göra detsamma, om de så för godt finna och de fertil! äro duglige? mig är sagdt att vid de i \Vestergöthland indelte Sqvadroner, fj;ererRusthållare ännu rida för egen nummer.
Den g Martil. 493
Med ett ord, efter mitt omdöme, har Herr Anckarsvärd icke anfört ett enda grundadt skäl, till den föreslagne afsittningen.
Men Herr Anckarsvärd har dessutom föreslagit, att de inom Nerike indelte sqvadroner, efter afsittningen, sorn han redan tycks taga för afgjord, må införlifvas med Nerikes Kongl. Regemente.
Han har likväl härvid alldeles förgätit att Kongl.
LitRegementet, enligt urgamla Författningar är ett Rangregemente.
Och jag frågar hvad hafva desse sqvadroner gjordt, hvarigenom de förvärkat denj na sin ftu ägande förmånsrätt?
Hade Herr Anckarsvärd lika med mig, under sista kriget haft den lyckan, att under sitt befäl äga eri af detta väl öfvade Regementes Sqvadroner, så skulle han icke troligen tillåtit sig denna motion.
Sluteligeri, och då Hans Maj:t Konungens första omsorg måste vara Fäderneslandets försvar, hvarförutan vår Constifution, vå* ra lagar och vår frihet, ingenting betyda, så länge
Han icke förklarat oss nu äga för mycket Cavallerie och ej gjordt nådig proposition örn
Dess minskning så vågar jag tro att Riksens Höglofl.
Ständer, hvarken kunna, eller åtminstone, icke böra söka att medverka! till någon ändring i hvad som åligger Nerikes Rusthållare att fullgöra, i följd af deras be~ éittningssätt å Rusthållen; emedan en bördd derigenom skulle flyttas ifrån skuldror som börd - 494 Den 5 Martil. dem bära Och läggas obehörigt å allmänhetens, sorn derföre hvarken finge del af Rusthallens jordeboks* eller augmentsräntör.
Vördsamt anhåller jag, att detta mitt anförande må jemte Herr Anckarsvärds memorial i detta ämne få följa till Statsötskottet.
N:o 7. Friherre von Duben, Carl; Jag har med uppmärksamhet läst Herr Anckarsvärds memorial rörande frågan om Hussr-Corpsens inom Nerike afsittning.
Med all aktning för den värde Talarens åsigter och dea rätt han såsom representant har att yttra sig öfver ämnen, som kunna tillhöra Rikets Ständers granskning och bedömande, skulle jag dock tra, att just den motion som den värde Ledamoten afhandlat är af den beskaffenhet^ att af Ständer ej annorlunda kunna behandlas än såsom ett undersökningsmål om och huruvida Författnängarne för Rustningen, endera ej äro följde eller aldeles åsidosatte äfvensom huruvida desse Författningar genom föråldrade former kunna vara felagtige, och föreslå förbättringar.
. Sedan StatsFörfattningen till Konungen öfverlemnat omsorgen af Landets försvar, samt medlen dertillj måste förändrin. gen af vapnen, hvilka innefatta ett af dessa medel vara Konungens ensak att afgöra.
Detta ät salunda ett Coajmandomål, Denna min å - ben 5 Martii. 49a éigt tyckes Herr Anckarsvärd äfven medgif*
Vit då han underrättar, huru som ägare af 240 Rusthåll inom Nerike hos Konungen framstält taflan om deras betryckta tillstånd
Månne det då ej vöre lämpligt och öfvefenstämmande ined den undersåteliga vördnad mot én vördad Konung, hvaraf Nationens Representanter böra lemna Nationen exemplet, att först inhämta Konungens Nådiga svar på den framförda ofvanbemälte
Rusthållarnes klagan innan mari går att till discusion, genom remiss till Utskott öfverlemna detta ämne, ifall det gillas att förändringen af ett vapen som öfverläggningsämne kan upptagas och af Ständer beslutes, hvilket jag för rriiri del ännu betviflar.
Jäg anser öfverflödigt och ledande till tidsutdrägt att upprepa de skäl Herr Anckarsvärd anfört såsom grund till sin motion; de äro ej af deri art att de öfvertyga mig; ty brri de än bevisa missbruk vid Författningärries efterlefnad så kunna missbruk hjelpas, tnen ej förarileda till förändring af ett vapen hvars bibehållande enligt min tanka , det ensamt och allenast beror af Konungen att bedöma. j*g vågar tro att om allmänna klagomål skulle få läggas till grund för indragning eller förändring af vapnen, skulle snärt nog projecter till hela arméens totala indragning inkomma från alla Landsändar af så väl Rust- sorn Rothållarej hvilka trodt sig finna sin existance angripen af tidens förändrade skick och deraf härflytande orsaker.
Nationen har uppvaknadt ur sin syndasömn, Nationalandan har utVeckladt sig på ett förvånande sätt, man har 496 Den 5 Martil i riset t nödvändigheten af den Constitutiönejisä utbildningen och vi begagna oss af dess heliga rättigheter för att förbättra vårt rätta tillstånd, för att försäkra vår politiska existencej låtom oss då ej genom öfverändakastande af sådans inrättningar, utom hvilkas medverkan vi aldrig hunnit tili det mål af politiskt sjelfbestånd som vi nu äga, lenina rum åt vanmagten att insmyga sig och sålunda vi sjelfva bereda medlen att undergräfva detsamma: låtom oss deremot begagna de fördelar sorn enväldet synes hafva skapat; kanske utan att anä det, just för att ställa oss på den respectabla punkt af oberoende vi intagit» Rusthåilarne inom Nerike äro trolige» ej de enda som önska eftergift i skyldigheter åtagne i samma stund de blefvo innehafvare af deras hemman, och de hafva ingen större rättighet ari öfrige medborgare att ensidigt betrakta sine åligganden och såsom slutföljd påstå ändring i desse skyldigheter, hvilka i samma mån de för dem blifva lättade, med så mycket större tyngd
Skulle falla andra medborgare till last^ men de hafva en gemensam rättighet, den nemligen att få tillgodonjuta de Författningar sorn bestämt skyldigheterna: äro desse Författningar ej iagttagne sä ägai de rätt tili klagan.
Det är sant, att Rusthållaren vid första inrättningen af Rustmngsskyldigheten, sjelf var kyttare*
Och att af denna orsaki rustriingerå var Den 5 Martiin 49? var ”"äfven lättare ärt nu; denna rättighet är honom ingalunda fråntagen, sä snart han uppfyller vilkoret, nemligen att dertill vara duglig.
Om Rustningen då varade längre än nu, berodde det då liksom nu af omständigheter som ej kunna förutses.
Konung Carl XI har vilkorligt skänkt
Rusthållena till viss person som vid emottagandet af skänken iklädde sig skyldigheten att rusta , liksom ägande rätten till Rusthållet biet honom och arfvingar tillerkänd, cå länge han eller de, dem åtagne skyldigheten att rusta fullgjorde; att se-» dermera Rusthållets gått i köp är ett afsteg från första grunden af Inrättningen, och bötr lika litet komma i beräkning sorn öfrige lika högt och kanske högre beskattade Krono hemmans ägares klagomål af dylik beskaffenhet, Hvad åter beträffar den erbjudne afgiften i likhet med andre afsUfne Cavallerier, nemligen ~i\ tunna Spannemål (Råg och Korn) så tror jag att Rusthåll arne i Henke, om de en gång kommO i erfarenhet af tyngden af denna afgift, skola de, lika sorn större delen a£ Rustbåilarne i Westergöthland önska sig åter försatte i sitt beridna tillstånd.
Desse hafva funnit att de nog lättsinnigt ingått på afsittningen (Egennyttan sorn väckte projectet härtill, bedrog 9ig sjelf då den döljande sig under uttrycken af omsorgen för allmänt väl, i tysthet trodde sig bereda enskilt fördel); desse säger jag hafva funnit och andre med dsm att en million R:dr Banco som oåterkalleligen Bil. till Ricki, o. Ad.
Pr. II Band. ga Den 3 Martil. utgått ur provincen under afsittningstiden, oberäknadt alta andra olägenheter, som en om* stöpning af en så vigtig och stor StatsEkonomisk inrättning som vårt Indelningsverk, medfört till stor ja väsenttlig del vållat förlägenheten i deras province.
Det är ej här hvarken tillfälle eller stället att mi ii t a i risk afhandla denna fråga, och man kan väl ej n>ka att den äfven sålunda bö1- åses — jag v t således ej till hvad Utskott den skulle kunna remitteras, men om remiss blifver bifallen anhålUr jag att detta mitt anförande mätte åtfölja.
Tidens fordringar tyckas kräfva att den ena Statsborgaren ej söker en otillbörlig eftergift på den andres b-kostnad Jag medger a*t Stat borgares rättighrt t 11 beskydd äro lika, men då de samfäldt lämnat medlen att å6tadkon'ma detta beskydd, böra ej enskildte genom försök att till intet göra eller förminska desse medel, medelst upprifvandet af vördnadsvärda Statsinrättningar, skapa förlägenhet för Sta-ens Chef, att uppfylla sin förb ndelse.
Jag vågar slutligen tro, att då man af erfarenheten funnit otillräckligheten af vårt Cavallerie i proportion till Infanteriet, skulle en ytterligare reduetion af det förstnämnde möjeligen kunna hafva högst känbar» följder, så framt man ej anvisar medel att ersätta förlusten af en Indelt Cavallerietropp genom lindet hållandet af en värfvad, eiler stödd på faemkgheten af en djup politik, eber något Den ?
499 astrologiskt förespående kan bevisa onödigheten af behofvet för Sverig* af en organiserad armée.
Bilagor tiri PleniProtocollet för tlen 5 Martil, eftermiddagen.
No i.
Herr Hederstjerna, Erland:
Friherre von Diibenharuti inlemnad motion Omnämnt det mindre Befälets vid ds Indelta InfanterieRegementerna svaga Lönevilkor.
Jag skulle anse mig fela mot min pligt som Regementschef om jag ej framstäide sanna förhållandet häraf för Höglofl.
Ridderskapet ocb Adeln, samt Riksens nu församlade Ständer. f Det är egenteligen de SubaUerftOfficerare, sorn i anseende till Regementernes förstärkande med Beväringsmanskap och i följd deraf tillökte Befäl för 3:ue Batailloner äro aflönte med Underofficers Indelningar, hvilka aro de vanlottade.
Sådane finnas 12 vid hvarje InfanteriRegemente.
De fleste måste nu åtnöja^ med 120 i 130 R;dr Banco årligen, och dec Den 5 Mcirtii, finnas flere, åtminstone vid det mig Nådigst anförtrodde Kronobergs Regemente, sorn ej kunna påräkna mer än So å 90 R:dr i lön.
Ea inkomst ej svarande mot en Vagtmästares, eliar den ringaste publique Embetsmans.
Följden deraf att desse Officerare måste tjena flere år innan Befordran eller Transport erhål]es till den rätta Officerslön kan lätt inses.
Deras framtida bestånd skall undergräfva®.
Månne ej högsta rättvisa och billighet fordra, att de blifva förhulpne till lika lönebelopp, som är stadgadt för färsta Officers-graden vid alia Regetnenter och Co’p«er i Arméen i Contant lön, som är coo R:dr Banco.
Jag vågar i sådant afseende föreslå och anhålla, att en fyllnadssumma blir anslagen, så att efter inlemnad verificerad uppgift ^årligen ifrån RegemenfsskiHvare-Contoireri , desse löner erhålla förenämnde belopp af 200 R;dr Banco.
Vid Kronobergs
Regemente sorn med visshet har af de svagare Indelningar vid Indelt© In fanterier, skulle denna fyllnadssumma ej öfverstiga 7 å 800 R dr åf ligen.
Då vid andra Regemenfer den blir mindre, kati ej totala beloppet för hela arméen blifva högst betydligt.
Då man afser Tjenstens fordringar nu emot förra tider, och den tillökte kostsamma öfning i och för Beväringsmanskapets inötvaode, då man erin drar sig den kostnad föräldrar genom undei hållande vid MilitairLäroverk eller genom privat undervisning måste använda på sina Söners uppfostran för att Den 5 Martii, Sol inhemta nödiga kunskaper och då medborgare af alla stånd, hvars söner äro eller skola blifva Officerare med lika interesse böra önska deras framtida utkomst i tjensten, vågar jag hoppas att så väl allmänt deltagande understödjer denna framställning, som äfven utvägar må finnas att afhjelpa detta behof.
Jag anhåller vördsammeligen att detta me* morial jtmte Friherre von
Dubens må blifva remitteradt till StatsUtskottet.
N:o a. Friherre Wirs in, Guftaf Fredric:
I anledning af Friherre
Rhebinders anmälan om det afdrag å Saltpeterlösningsbetalningen af 16 skilling per Lisp., som han tror vara tillkommit genom Konungens Befailningshafvandes egen myndighet, anhåller jag vördsamt att få anföra 2 §. uti Kongl, kungörel sen om uppbörden af den årliga Saltpeterskatten af den 26 November ibid, så lydande: Kongl. Maj:t och Kronan betalar denna Saltpeter med En Riksdaler, åtta skilbngar Lispundet, hvarförutan sexton skillingar för Lispundet afsättas till vissa omkostnaders bestridande, emot redogörelse, likmätigt Rikets Ständers beslut vid urtima Riksdagen i Öre-i bro år 1812 och Kongl. Maj:ts i anledning
Den 5 Martil, deraf under den 12 Februarii 1813, till Pess Befallningbafvande utfärdade Nådiga CirculairBref. N:o 3.
Herr Edenberg, Pehn
Då mitt förslag till rörelseCapifalefs ö~ bande, nu åter föredrages Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, önskade jag ödmjukeligen få begagna detta tillfälle att dervid få göra några tillägg, Skulle frågan, rörande Bankens Publicitet, icke vinna bifall, så torde vara nödigt att intet silfvermynt derifrån utvexlades, utan 3 Stället endast användes till omedelbara vexeloperationer, för att på detta sätt beständigt kunna upprätthålla sedelmyntet till ett bestämdt värde i jemförelse tili HamburgerBanco.
Skulle åter Pubiicitetsfrågan bifallas, så föreslås vidare, att, då Banken till Trefjerdedtlar utvexlat sitt silfver, så skulle låntagare, af nya Bancolån, enligt gifven förbindelse, insätta i Banken, antingen vexlar eller Orny ritad t silfver, till vissa procent af sina erhål
Ine lån, allt efter Bankens vexJingsbehof; då Banken derföre skulle lemna Bancosedhr tili betalning efter faststäld Cours.
De år då Låntagare åläggas göra sådane insättningar i Banken, skulle allmänna Bevillningen tillika tillen viss del utgå i Silfvermynt, och i lika Den 5 Martil, 5*3 förhållande till nu i omlopp varande sedelstocken, sorn Låntagarne blefvo ålagde att insätta vexlar odi silfver för den genom lånen tillkomna sedelförökning, hvilken silfverandel >
Bevillningen skulle äfven efter faststäld cours de skattskyldige godtgöras vid Bevillningens erläggande.
Som Banken skulle utlemna | af sitt silfvertråd, innan silfver kunde uttagas genom Bevillning, så synes det, sora silfver för allmänheten, vid den tid sådant fordrades, ej blifva svårt att erhålla, t medan det då vore gångbart i hvars mans hand.
Då Riksens Ständers Bank genom dessa gifna tillgångar erhåller fullkomlig garanti af hela Nationen, för sina sedlar , så torde möjeligen förtroendet för d ssa sedlar, framdeles stiga till den grad, att siilvermynt i Banken till vexling föga eftt-rfrågas, och Låmagarne äfvensom allmänheten ej en gång behöfva tillitas att efter faststäld cours sälja sitt silfver till Bankens behof.
Anhållande» jag vördsammeligen att dessa tankar, såsom ett tillägg må iå åtfölja mitt i ämnet den 26 sistlidne Febiuarii upplästa memorial.
Den 5" Martiin N.O 4.
Friherre Carpelan, Wilhelm; En värd Ledamot af detta Stånd, Friherre Wrangel, har tili Riddershspet och Adeln in-, kommit med project till en Postvagns- eller Forvagns-inrättning.
Jag var icke närvarande då denna motion väcktes, men har sedermera haft tillfälle att genomögna Förslaget och utber mig i anledning deraf den äiari, att få inför Högloft Ridderskapet och Adeln anmäla sa väl hvad jag i ämnet har mig bekant, som de enskiidta tankar jag derutinnan fattat.
Att redan för längre tid tillbaka en dylik inrättning, som den ifrågavarande, inora Fäderneslandet varit påtänkt, inhemtas af så väl en Kongl. Förordning af 16 j3, sorn ett Kongl. Bref af 1705, hvilka omnämna inrättandet af Post orh Forvagnar.
Mig vetterligen följde dera likväl ingen verkställighet.
Sedermera .har Kongl. Maj t 1755 förklarat, det Forvagnar borde inrättas samt på Entreprenade med bestämda vilkor låtit åt enskildte personer utbjuda privilegium derå; hvarpå i7d7 ett dylikt utfärdfides åt Directeuren Sack, sedan Säcken hjelm, deruti, utom andra förmåner Entrepreneuren beviljades ett räntefritt penninge2 lån från allmänna medel på 3000 Daler Silfvermynt, att efter 6 år återbetalas, samt dessutom på 4 års tid 9000 Daler Kopparmynt år» ligen såsom ersättning för påräknade, men ge’ Den 5 Mavtii, S05 norn tillkomna sednare Economiska Författningar förlorade inkomster.
Oagtadt detta understöd bar sig inrättningen likväl icke många år.
Den lärer ha upphört redan på I760;talet, sedan, efter hvad mig berättadt blifvit, en af Forvagnarne kört sönder vid Fittja Gästgifvaregård , der den sedan flere år legat ett varnande minnesmärke öfver illa beräknade företag.
Några år derefter anhölio en Assessor Karström, Guld och Silfverarbetaren Zethelius sr mt Hof Gulddragaren Widman hos Kongl Maj:t i underdånighet om Privilegium på en Forvagnsinrättning, hvilket äfven för dein utfärdades 1776 på femtio års tid under namn för inrättningen af Gtnercil-Fragivagns-Contoir.
Denna inrättning atstadnade äfven snart, hvartill i betydlig mån bidragit de då gällande stränga Tullvisitationerna, hvarigenom ofta skada tillskyndades de förut väl inlagde psketer och vahror.
I smärre scala hafva sedermera tid efter annan dylika försök blifvit gjorda, af hvilka, såsom alltför inskränkta, någon slutsats likväl icke kan dragas vid bedömmandet utaf ifrågavarande inrättning i stort.
I sednare tider hafva vid åtskilliga tillfällen frågor om Post- och Forvagnars begagnande blifvit väckte dels af RiksStånden och dels af enskildte Stånds Ledamöter.
Vid iBto års
Riksdag föreslogo Rikets Hcgloflige Ständer i underdånighet, att till Brefpostens förande nyttja så kallade Post-; Den 5"
Martil, vagnar, hvarå resande och större paketer skulJ le tillika fortskaffa.
Härå behagade Kongl. ?vlaj:t sedermera i nåder förklara, det en gemensam inrättning för detta dubbla ändamål icke blefve verkställbar, utan rubbning af de grunder, hvarå postföringen hvilar, samt att den dessutom vore förenad med så betydlig kostnad, att den skulle öfverstiga den påräknade ersättningen, utan att postgångens skyndsamhet, hvarå Rikets Höglofl, Ständer fästade en synnerlig uppmärksamhet, derigenom befordrades.
Deremot ansåg Kongl. Majd försök med en Forvagns-inrättning, skiljd från brefposten böra å de större vägarne göras och verkställigheten deraf först genom utfärdande privilegium upplåtas åt enskild man på entreprenade samt anbefaldtes ÖfverPostDirecuonen, att såsom en förberedande anstallt dertill, författa ett förslag till allmänna grunder för en sådan inrättning, innehållande alla för verkställigheten tjenliga vilkor och att derefter utfärda Kungörelse derom till efterrättelse för hugade Entrepreneurerj hvarvid, i anseende till de möjeligen tillgörande anbuden , företräde borde gifvas dem 5 sorn erbjödo sig, att iordningbringa Forvagnsinrättningen endast emot försäkran om orubbadt bibehållande deråt i vissa år utr.n allt intrång, men, om dylika anbud uteblefvo, borde förslaget upptaga de ::ne hufvudsakliga bitiäden för entrepieneuren, att få, emot Gästgil vareskjutsleca, begagna ett bestämdt antal skjutshästar på Gästgifvaregårdarna , samt att pä vis:a är erhålla ett lämpjigt räntelritt lån 1)en 5 Marlit, 5°7 af allmänna medel.
Skulle likväl intet anbud göras borde underdånigt betänkande och kostnadsförslag till Forvagnsinrättningens verkställande på försök för Kronans räkning uppgöras.
I anledning af detta nådiga förordnande och sedan nödiga upplysningar äfven från utrikes orter blifvit förskaffade, författades 2:ne olika förslag, det ena utan och det andra med löfte om lån och utbjöds tid efter annan uti allmänna bladen inrättningen på entreprenade.
Något anbud gjordes likväl icke inom föreskrifven tid.
Enskildte personer uti så hufvudstaden sorn landsorterne anhöllo dock derefter, att få del af de Forvagnarne rörande handlingarne, hvilket, under hopp, att sådant kunde väcka deras håg, att ingå uti företaget och oagtadt den längre tidspillan sådant ofelbart skulle medföra, beviljades; men något förmonligare resultat följde icke heller härå.
Då således med säkerhet kunde slutas, det all speculation på Forvagns-inrättningens öfvertagande på entreprenade upphört, uppgjordes och aflernnades i underdånighet förslag till ej mindre samma inrättnings företagande på Kronans bekostnad, än Instruction för PostContoren, postilloner och resande, innehållande de veglementariska föreskrifterna, med hvilkas upprepande jag icke bör trötta Höglofl.
Ridderskapets och Adelns tålamod.