Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man betragtar BancoSedeln i dess förhållande till blott inhemske värden, har den snarare stigit än fallit3 men om äfven BancoSedeln, i dessa förhållanden betragtad, skulle förlorat något af sitt värde, är denna förlust rikligen ersattt genoin qvantiteten af Bancosedlar eller enskildas derpå lydande skuldförbindelser, hvilken ännu mera skall ökas, då den gäldbundne jordbrukaren icke betalar räntan utaf afkastning, utan med minskning af sin capitalförmögenhet.
Den öfverdrifva ökade qvantiteten af Bancosedlar och derpå lydande Skuldförbindelser har icke uppkommit, såsom afkastning af en ursprunglig capitalförmögenhet i penningar, utan är vinsten på ett conjunetursspel.
Man köpte en egendom före 1809 för 5000 R;dr, och sållde den efter 1810 för 'dubbelt. *IS Den 17 April f in, Säljaren fick då hälften i BancoSedlar och hälften i intecknad skuldsedel
Nu åter köper han egendomen för blott den intecknade skuldsedeln, och har sitt före 1809 använde capital i behåll.
Om således han skulle få mindre Silfver för detta capital nu än före 1809» kan han väl ändå ej sägas ha förlorat.
Jag tror mig af det nu anförda kunna sluta, att den öfverklagade nöden blifvit i betydligaste mon förordnad derigenom att, medelst en större sedelmassas bringade i omlopp och bedrägliga utsigter, att, genom capitalers användande till jordbrukets utvidgning, vinna förkofran, jordbrukaren förleddes att begagna en conjunctur, hvars hastiga öfvergång haQ icke kunde förutse, och att jordbrukaren icke 1 k\ lätt kunde precavera sig emot det menliga inflytandet af en hastig förändring, som capitalisten kunde deraf draga fördel; samt att väl icke sedelmynteig ökade värde i förhållande till silfver, utan dess genom indragning förorsakade otillräcklighet för omsättningen och liqviden af de uppkomne skuldbeloppen gifvit den ett naturligt värele, i förhållande till jorden och dess produeter.
Det misstroende, som säges hafva mött penningen, är något, hvarom jag icke kan göra mig begrepp.
Huru skall man, om sådarit existerat, kunna förklara den begärlighet, hvarmed den samlats och den motvilja, som sports > Den 17 April f.m. 317 att använda den i reel egendom.
Misstroende till myntet och fruktan för dess förändring kunna icke ha verkat dess undanhållande ur rörelsen, ty capitali6ten mäste väl ha insett, att Banco* sedeln hos honom förvarad, varit underkastad samma förändring, som om den till en annan vsrit utlånad.
Snarare må man antaga, att öfvertygelsen om omöjligheten, för Gäldenären, att med ejt minskadt Rörelsecapita] godtgöra de fordringsanspråk, som en öfvergående con-“ junctur alstrat, verkat misstroendet till enskiltas förbindelser j att man alltså mera funnit sin aekning vid, att genom myntets undanhållande, ge detsamma ett högre värde, och att man närt det hoppet, att på de skuldsatte näringar, nes bekostnad, få den förlorade räntan mångfalldigt ersatt genom en fördelaktig Financeoperation.
Att motsatta interessen uppkommit och en slags afundsamhet emellan jordbrukaren och capitalisten, bestrider jag icke, men väl att den varit ömsesidig; ty det har berodt af capitalisten att blifva jordbrukare, men icke tvärtom
Ett fiendtligt tillstånd emellan gäl4 denär och fordringsägare skulle naturligen uppJ komma, så snart den förre såg sig öfveriemnad åt den senares godtycke^ men striden måste upphöra, tr.r Gäldenären förlorat allt och fordringsägaren icke har mera att vinna.
Strid kan icke tänkas emelian dem, som äga, och dem, sorn hafva intet att förlora, ty de senare ha intet intresse att förfäckta.
Jag har också hört föras dessa olika intressens talan, 3II Ilen i “ April f, m. men jag har icke hort yrkas återgången af Sedelmyntets värde till det ursprungliga eller Silfreta, och ännu mindre ständigt nya tillökningar af pappersmynt utan motsvarande garantier; ehuru jag icke saknat tillfälle att erfara hvad gäldenärs-classen, till befordrande af sitt intresse önskat.
Att denna, sorn icke sällan yttrat klagan öfver sitt betryck och önskningar om förbättring af sitt tillstånd, derföre skulle beskyllas att hysa det hoppet, att en gång afbörda sin gäld i ett nytt slag afassignater, förefaller mig högst oväntadt, äfvensom Comitéens yttrande om vådan af en sådan förhoppning.
Man har, åtminstone i vårt land, icke sett fattigdomen vara hvarken så uppfin ningsrik eller djerf, i fråga om att förekomma förvärrandet af sitt tillstånd, som rikedomen varit det uti planer att vinna förkofran, att tillskansa sig allt.
Att den stränga redbarhet, som fordom styrde inbördes afhandlingar i pennrngeangelägenheter, vid flera tillfällen synas blifvit utträngd af en sorglös lättsinnighet, ärsannt; men vill man vara rättvis, skall man också medgifva, att denna sorglösa lättsinnighet varit en naturlig följd af de omständigheter, som förledt till speculationer, hvars olyckliga resultater härrört icke af felaktighet i beräkningen, utan af förändringar, som icke kunnat förutses, och att sorglösheten först då in träd t, när allt bemödande att uppfylla ingångna förbindelser varit fruktlöst.
Vill man vara rättvis, skall man också medgifva, att denna sorglösa Pen 17 April f.'m. lättsinnighet redan märkbart aftigit och att ^anledning är att hoppas, det redbarheten åter skall komma att styra inbördes afhandlingar, utan användande at sådane medel, som måste börja med att fullkomna det onda innan det goda kan uppkomma.
Comitéen anser nu tiden vara inne för återställandet af reda i penninge- och creditväsendet.
Grunden härföre skulle vara betryggandet af all ägande rätt, genom bestämmandet af ett oföränderligt förhållande emellan Bancosedlarnes värde och det redbara myntets, och medlet, en icke tvungen realisation, utan ett tillåtet utbyte, efter faststäld grund, af Sedlar mot Silfver, och Silfver mot Sedlan De stora ändamål, som deraf skulle vinnas, vore återställandet af säkerhet i penningeafhandlingar enskilda emellan och rörelsemedlets eller myntets naturliga ökande eller minskande i följd af behofvet.
Jag anser en myntbestämning derföre nödvändig, men, en sådan, som icke arbitrairt bestämmer förhållandet emellan Bancosedeln och Silfret, utan en sådan, som bestämmer, a'ft det naturliga förhållandet aldrig arbitrairt skall rubbas,.
Jag vill söka utreda, huruvida garanti kan gifvas tor ds orubbliga förhållanden, som vilja fastställas, huruvida realisation, som anses för förnämsta medlet till myntbestämningen kan verkställas utan våda, och sluteligen huruvida icke ett varaktigt förhållande emellan Banco - jso Den 17 April f. m. sedlar och Silfver kat etableras utan användande af Realisation.
Garantien för ett orubbligt förhållandeskulle vinnas derigenom) att privata actieägare skulle bli delägare i Banken för |:delar och Nationen för f:delar.
Skulle pluraliteten bestämma åtgärderna för Bankens styrelse, hade Nationen lagligen samma magt, som förut och kunde, när som hälst förändra Styrelsegrunderne.
Skulle åferde private rösteme gälla lika med nationens, uppkomme overksamhet, i stället för verksamhet, och Rikets magtägande Ständer skulle lika så väl kunna bryta contractet med Bankens privata delägare, som de förr kunnat göra det med dem, som i Banken på god tro insatt silfver.
Den verkliga garantien för contractets och i följd deraf, myntförhållandets orubblighet, ligger då uti det moraliska band, som nu, mera än förr, skulle anses afhålla Nationen eller Ständerne från en orättvisa.
Om än jag ville antaga denna garanti för tillräcklig, skulle ändå de fleste icke anse den så.
Jag tror också att Bankens närvarande
Silfverfond vore mer än tillräcklig för utvexlingcn, om den aldrig varit inställd och således förtroendet al* drig rubbadt, men olika är förhållandet nu.
Det Den 17 April f. mi 321 Det nr lått att bibehålla ett förvärfvadt förtroende, men det är svårt att återvinna ett en gång förloradt.
Man må antaga, att fonden är 5 millioner och att den på ett eller annat sätt ökades med 3 millioner och såmedelst gjordes vederhäftig efter 120 sk. cours för -|:delar utaf den utelöpande Sedelstocken.
Men den vöre ändå otillräcklig till inlösen af hela Sedelstocken.
Mången skulle hysa den farhåga, att den, sora har penningar till hands, genast begagnade tillfället att derföre tillväxla sig Silfver.
Det vore en ganska obetydlig förlust, om man blott af nyfikenhet ville göra ett försök, att låta ett capital i Silfver ligga utan sänta någon tid, då man kanske under flere år låtit capitalen i sedlar ligga oförräntade, och man dermed vill? utröna, hvad verkan af en sådan operation kunde blifva.
Mån,’ gen skulle äfven hysa den farhåga, att de Ban-’ cosedlar, som funnos i Finland, och hvilkas mängd, derföre att den omöjligen kan beräknas, kanske föreställes större, än den verkeligen är, skulle öfversändas till Sverige för att utbytas mot Silfver, och den fruktan vore åtminstone icke ogrundad, att en större allmänt känd uttagning af Silfver skulle väcka allmän OIQ.
Följder af dessa farhågor blefve naturii - Bil till Ridd. o. Ad, Pr. III Band. zi 3** Den 17 April f. m, gen, att hvar och en som har fordringar u* testående, och tydligen inser, att om Silfverfondeo uttogs, den återstående Sedelstocken förlorade i förhållande till Silfver allt värde, också skulle bli betänkt på utväg att lå värdet af sitt capital genom utvexling tryggadt.
Alla fordringar skulle uppsägas, och när de i Fastigheter på landet intecknade uppgå till 60 millioner och de öfriga, dels intecknade, dels ointecknade kunna antaga9 till minst hälften af detta belopp, vore det en gifven följd, att alla Gäldenärer försattes i Concur3-tillstånd, och att derigenom åtminstone deras undergång vore realiserad.
Banken ägde intet Silfver, men en utelöpande sedelstock, utan annan valuta än namn och fastigheter, ställde under Concurs-utredning för omkring 90 millioner.
Således utan värde; allt rörelsemedel saknades, föjaktligen afstannade all rörelse.
Jordbruket och andra näringar upphörde att skatta och Staten saknade således sina nödvändiga tillgångar; och det ur Banken uttagne Silfret förflyttades till andra länders
Att vid sådant förhållande Statens oberoende vore i fara, kan man icke för 9ig dölja, och hvem kan garantera att detta förhållande icke skall inträffa.
Jag gillar i mångå fall den regeln, att något bör vågas för att vinna något, mai ett nödvändigt vilkor för dess
Den 17 April f m, ^23 tillämpning år, att juan bestämdt vet, huru mycket man vågar, om ej huru mycket man kan vinna.
Om de olägenheter, som kunna af en beslutad realisation befaras, icke genast inträffade, skulle osäkerheten om kommande Ständers beslut, vid hvarje annalkande Riksdag väcka fruktan derföre, och således samma våda kunna uppstå.
Till förstärkande af Bankens fond med de erforderlige 3 millioner Specie, finnas flere utvägar, men man kan icke påräkna, att det nödiga beloppet, eller ens någon betydlig del deraf kan inom landet erhållas.
Detta later icke bevisa sig, men det torde icke heller behöfva bevisas.
Skall det köpas utifrån, för Bankens räkning, måste först vexlar köpas för Bancosedlar, som på ny räkning utgifva®.
Sedelstocken ö^ kas alltså och fonden skulle, i anseende till den ytterligare Sedelutgifningen, behöfva ytterligare förstärkas.
Uppköpet af vexlar för 7^ millioner skulle osvikeligen uppdrifva courBen så högt, att denna utväg icke kunde begagnas.
Med utländskt lån af Silfver för Banj Dea \~j April f m% kens eller Statens räkning blefve förhållandet detsamma, icke genom coursens uppdrifvaode, men genom andra omständigheter.
Jag har hört sägas, att det Norrska lånet erhållits med uppoffring af omkring 17 procent, hvilket skulle göra, att 3 millioner i Silfver, i stället för att kosta millioner i Sedlar, verkligen uppginge till 8-f millioner, hvarige-- nora denne operation försvåras.
Actieteekning, sorn är den tredje utvägen, skulle ske af utländingar eller inhemske män, med utifrån förskaffadt Silfver.
Utom det räntan årligen skulle utgå i Silfver, så vida icke en sådan handelsvinst kunde påräknas, att räntan dermed kunde liqvideras, skulle Actieägarne en gång återbetala sina utländska lån.
Genom acti^rnes försäljande skulle de skaffa sig Bancosedlar, och för dessa köpa vexlar, men då vexlar till myckenhet efterfrågade, nödvändigt måste uppjaga coursen, blefve deraf en säker följd, att Silfver i stället ur Banken uttoges och till lånens återbetalande utskickades.
En minskning i Sedelstocken vore häraf en gifven verkan och en ännu vådligare, en minskning 1' fonden, eom då vore på samma punct, som förut.
Att detta skulle verka menligt på opinionen om Bankens säkerhet, synes mig gifvet, och de naturliga följderna af misstroende skulle åter inträffa.
Man kan väl icke inbilla 6ig, att enskildtes insättningar kunde blifva så betydlida, att de motsvarade eller uppvägde en så betydlig minskning af Bankens fond.
Insättning af Silfver, om än det funnes, skulle bil ganska ringa, då hvarje insatt qvantum gene - Den 17 April f. ml 325 reit ökade Sedelstockens värde, men icke serskildt garanterade inlösen af den uttagne reversen.
Tiden och vilkoren för deras begagnr.n. de skulle bestämmas af Bankens styrelse.
Egennyttan skulle troligen förleda till större Speculationer, för att öka vinsten, men när någon våda af en för långt utsträckt credit kunde befaras, skulle fordringarne indragas, och jag inser häraf som följd ett ganska förderfligt förändrande af sedelstocken.
Om således intet osvikligt medel finnes, att med de förhållanden som redan uppkommit t, gifva en säker garanti för varaktigheten af ett Financesysteme i vårt land, ulan garantien hufvudsakligast skulle bero på Nationens eller Ständernes moraliska förbindelse, att icke ändra de grunder, på hvilka enskilde byggt sina beräkningar, hvilken förbindelse, efter hvad jag förut anfort icke torde hos hvar och en verka fullt förtroende, anser jag det vara bäst, att icke våga en operation, som åtminstone kan ha de mest vådliga följder, och således måste väcka oro och fruktan hos hvar och en, sorn för dessa olyckliga följder mäste bli offer.
Den 17 Jprit f. in.
Jag tror att de förmåner, som af en, genom realisation tiilvägsbragt, myntbestämning skulle härflyta, kunna utan realisation beredas genom en myntbestämning, som icke fixerar det närvarande förhållandet till ett beständigt, utan blott försäkra^, att Bankens fond och deas Sedelstock aldrig skola arbiträrt hvarken fikas eller minskas- Sådant kunde tilivägabringas derigenom, att Riksens Ständer, i enlighet med denna princip, uppgjorde Reglementet för Bankens styrelse och derjemte beslutade, att detta Reglemente icke finge ändras, u~ tan i samma ordning, som Rikets Grundlagar.
Detta beslut, i förening med den moraliska förbindelse, som skulle afhålla Riksens Ständer och Regeringen från alla egenmägtiga åtgärder till rubbning af ägande rättsförhållanden, jemte Bankens publicitet, skulle åstadkomma förtroendet och stadga opinionen om ett visst förhållande emellan Bankens Sedlar och Silfret, underkastadt inga andra förändringar, än dem, som naturliga conjuncturstörhållanden kunde medföra.
Genom detta sålunda stadgade förtroende »kullesamma lyckliga resultater uppkomma, som af realisationen blifvit lofvade.
Capitalisten kunde emot säkerhet utlåna sina penningar och vara öfvertygad, att det mynt han återfmge, vore lika godt, sorn det han utlånat.
Näringsidkaren kunde, med säker beräkning, i anseende till myntet, ingå i alia företag af industri, och endast ha den osäkerhet att strida emot, som rättvisligen tillhör företag&t och Dtn 17 April f. m. är oskiljaktig från all speculatioa.och den med realisation förknippade vådan för Gäldenärer af Capitalers uppsägning och indragning vora åtminstone här mindre, då ingen annan Spe-: dilation för Capita listen ägde rum, än att antingen, genom utlåning draga af Capitalet en laglig ränta eller ock använda det i näringsföretag.
En af Realisationen påräknad nytta, kanske den väsendtligaste, är den, att RörelseCapitalet i mynt skulle kunna efter behofvet ökas, derigenom att frukten af arbete kunde i redbart mynt omsättas; men denna nytta kan äfven förenas med myntbestämningen, sådan jag den föreslagit på det sätt, att Banken, emot en efter otnkostnaderne lämpad ringa afgift, vore förbunden att till mynt stämpla Silfver, och att Banken äfven vore förbunden, att emottaga sådant mynt och derföre utgifva särikildte Bancosedlar, som ovilkorligen skulle vid anfordran inlösas af den genom Silfverinsättningen uppkommande fond.
Då insättaren här vöre försäkrad, att hvad han insatt, icke i något fall kunde komma att förblandas med Fonden för de gamla Banco-sedtarne, skulle naturligtvis insättningar ske i större mån, och med full säkerhet kun. de då både en supponerad handelsvinst och arf från utländningen i myntbara metaller indragas och RörelseCapitalet såmedelst okas.
Den olägenheten att två slsgs sedelmynt blefve gångbart synes mig icke störj att agio ejena ( 328 Deri 17 April f. m. emellan uppkommer är naturligt, äfvensom att det kan variera, men denna variation kunde aldrig bli så sor, som på Coursen vid växeltransaotioner, der omständigheter verka till förändring, oberoende af myntförhållandett
Om myntbestämningen på detta sätt verk^ ställdes och genom insättningar af silfver liksom en ny Bank formerades samt RörelseCapitalef med dess sedlar ökades, skulle småningom behofvet af Lånebiträden ur Banken minskas, följaktligen en utredning -af gamla Banken beredas.
När omsider dennas sedlar blifvit till den grad umbärlig®, att Bankens functioner sorn LåneBank upphörde, icke genom afstag på Lånansökningar, utan derigenom, att sådane icke gjordes, och således gamla Bancosedelstocken reducerats derhän, att den efter Cursförhållandet motsvarades af dess fond, då kunde Realisation, om man så ville, verkställas och båda fonderne förenas, utan våda för något enskildt interesse.
Om än denna senare idée, eller en efter hand beredd Realisation, icke förbättring af nuvarande Bancosedlarne endast vore en chimere, är likväl intet förloradt för hufvudsaken.
Men idéens bringande till verklighet beror dels af öfvervigt i handel, derigenom import af silfver skulle åstadkommas, dels genom en leornad större utsträckning åt enskilda Creditens verksamhet, derigenom också behofvet af Ban; feens Lånebiträden kunde minskas.
Ben ij April f m. 329
Ett nödvändigt vilkor för myntbestämningens oskadlighet är, att Bankens inflytande räntevinst aldrig finge förvandlas till nya fruktbärande Capualer, utan ovilkorligen skulle för Statens behof användas, och ett annat vilkor* för dess verkställbarhet är att intet Creditiv finge på Banken utställas, utan miste annorstädes anvisas.
Om i detta afseende Statsobligationer blifva oumgänglige, hvilket äfven i andra hänsenden torde blifva händelsen, så så är det visserligen ett vådligt medel, icke så mycket derföre, att Capitalen skulle dragas från näringarne, ty dessa skulle känna en direct lättnad i beskattningen, utan genom dess natur att förleda till allt större utsträckning»
Men denna våda skulle bli mindre betydlig, om Stats-Lånesystemet med varsamhet användes och en nog betydelig årlig amortissement bestämdes, Man torde väl af Nationens stigande upplysning och kunskap om andra Länders exempel kunna vänta den omtanka för framtida bestånd, att detta icke äfventyras genom ett för vidsträckt begagnande af detta hjelpmedel, äfvensom af Styrelsemagten den omvårdnad om landets väl, att icke ökade utgif* ter föreslås, som kunna påkalla ett sådant begagnande.
Jag inser väl, att garantien för fortfarandet af en Myntbestämning utan realisation icke är större, än för fortfarandet af en sådan med realisation; jag medger äfven att principen för den föreslagna realisationen icke egentligen innefattar någon orättvisa; men vid til - 233 Den 17 April f. m. lampning af förslagen finne* den märkliga o1 »khet, att fördelarne kunna vara desamma, men oiägenheterne icke. .
Misslyckas eller fullföljes icke myntbestämningen på det sätt jag föreslagit, blir enda olägenheten den, att de påräknade fördelarne uteblifva, men vår ställning blir icke försämrad.
Jag, för min del, afstyrker från begagnandet af en utväg, som kan medföra så vådliga följder, hvilkas möjlighet icke kan bestridas. om än man skulle vilja säga, att spökrädslan förstorat dem.
I anledning af Friherre Focks, uti Plenum den n dennes, uppläste dictamen samt den deraf föranledde discussion, rörande allmänna Magazinslnrättningen och dess förvaltning, utbeder jag mig att några ögonblick få upptaga Höglofl.
Ridderskapecs och Adelns tid och upp,' märksamhet.
Det synes höra till menniskolynef, att gerna vilja utom sig sjelf uppsöka orsaken till det lidande man vederfares, eller till den min. dre fördelaktiga ställning, hvaruti man blifvit
Den 17 April J. m. 55i bragt, samt att i sådane fall vara mera angelägen cm ett bestämdt föremål, mot hvilket harmen och förebråelserne kunna rigtas, än om en noggrann undersökning angående de sannskyldige orsakeroa till det menliga förhållandet, och de rätta hjeipmedlen deremot.
Detta lynne röjdes hos våra hedniska Förfäder, då de missväxter, hvarmed landet hemsöktes, tillräknades Konungarne, som stundom {ingo umgälla det med lifvet; och det synes ej vara alldeles främmande för deras Christna efterkommande, för att döma, bland annat, af föregående Riksdagars historia.
Huru voro icke, vid 1815 års Riksdag importhandeln, och vid 1818 års Riksdag Disconterne, eller kanske rättare Importeurerne och DiscontDirecteurerne, sådane föremål och offer för missnöjet, som fingo, under Nationens lidande af ett, hufvudsakligast genom andra förhållanden förorsakadt trångmål, uppbära harmen för både det onda de gjort, och för det, som de icke vållat.
Några FilialDisconter hafva sedermera icke funnits, och liks litet någon liflig och vidt utsträckt handel.
Harmen olver det förtärande, tilltagande trångmålet har således måst taga en annan rigtning; andra föremål och offer för missnöjet hafva mast uppsökas; och någre hafva trott sig finna dem i de så kallade Ministrarne och i MagazinsDirectionen.
Och liksom hos en och annan frågan härvid icke varit om Sveriges Ministére är till sjelfva sin grundinrättning, genom bestäm* da functioner och ärendernes fördelning så organiserad, att en del af des» medlemmar kan 3.32 v Den 17 Aprilf. m, uppfylla något annat ändamål än att hindra och motväga godtyckliga och lagstridiga åtgärder, utan om de så kallade Ministrarnes personliga skicklighet och duglighet: så har det ock mindre kommit j beräkning huruvida en Magazinslnrättning i stort, hufvudsakeligen ingripande i den enskilta Spannmåls handeln någonsin kan vara för ett Rike nyttig, och om för den så beskaffade inrättning, som förra Ständer sjelfve beslutat, ett bestämdt
System och bestämda föreskrifter varit gällande, än om den öfver samma inrättning förordnade
Directionens förmenta underlåtenhet, att rättvisa alla de stora förhoppningar, man med mer eller mindre skälgjort sig orri dess verkningar; mindre om de grunder, som för en sådan förvaltning bordt och böra stadgas, för att förekomma vacklande och godtyckliga åtgärder efter tillfälliga anledningar, och för att i behörig tid tjena till ledning för omdömet, huruvida samma grunder blifvit följde, än om det lidande, som Nationen genom MagazinsDirectionens förvållande skall vederfarits, då den, som en Talare uttryckt sig, lagt sten på börda-, med ett ord mindre om medlen till framtida förbättring af Msgazinsväsendet än om en slags reaction af allmänna opinionen emot de anstalter, som judetta afseende hittills blifvit vidtagne och utförde.
Att MagazinsDirectionens vidsträckta befattning med Spannmåls både uppköp och försäljning, allt till priser, sorn icke för någon längre tid varit bestämde och af ingen en.