Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det torde således icke vara billigt, alt härifrån vilja hämta anledning till förkastande af principen för den föreslagna Löneregleringen, lika litet sorn ifrån den anförda rättigheten för Räntegifvarne, att in natura lefverera smör, fisk, lin, m. m. d., som visserligen enligt Kongl.
Förklaringen af den 8 Januarii 1748 kan äga rum, så vidt de kunna innefattas under egenskapen af de inom hvarje landsort ansedda hufvudränlor, men som högst sällan blifvit begagnad i afseende på de räntor, som redan äro Kronan behållne.
Hvarje opartisk lärer medgifva att en Lönereglering för Arméens Befäl är af ett verkligt behof, hvadan jag gör mig förvissad ätt Rikets Ständer icke lära neka de erforderligé anslagen, och jag vill tro alt äfven Herr Tham endast bestrider den fram - i6
Den 23 December f. m. lagda grunden, men icke sjelfva saken.
Det är under denna förutsättning jag tar mig friheten anföra, att, med bibehållande af indelta löners uppbärande, det biifver rent af en omöjlighet att verkställa en reglering, som icke inom ganska få år skall befinna sig i behof af att ånyo regleras, äfvensom att sådana svårigheter vid verkställigheten skola möta, i anseende till den mängd olikheter, som inom hvarje Regemente äfvensom Regementerne emellan, äga rum; att en Reglering, som utgår ifrån bibehållandet af de indelte räntorne, om den med rättvisa i tillämpningen skall utföras, aldrig kommer till stånd, och således Armeens Befäl ännu i 5 år blir i saknad af den utkomst, som hvarje Statens Tjensteman bör kunna påräkna såsom ersättning för uppfyllde pligter.
Slutligen, hvad beträffar den farhoga Herr Tham tyckes hysa för osäkerheten af de löner, som anvisas att utgå ifrån StatsContoret, kan jag ingalunda dela densamma; ty så länge Sverige styres efter nu gällande Grundlag af en Constitutionel Konung, är det förhållande otänkbart, som Herr Tham framställer, att Regenten genom Gunstlingars och Lycksökares efterhängsenhet skulle kunna rycka de anviste anslagen ifrån deras ändamål; äfvensom , jag lika litet kan tänka mig Representanter, sä Den m December f. m. >7 sfi glömmande sina pligter mot fädernesland och medborgare, att de lemnade sådana tillgrepp oanmärkte och ulan rättelse.
Det li ggerför öfrigt öppet för hvar och en, att de ifrågavarande räntorne skola ingå lika med Statens redan varande ordinarie räntor, och de i stället uppförde contanta Lönerne till sina bestämda ändamål anvisas, och kunna lika litet i ena eller andra fallet till andra föremål användas, än den nuvarande ordinarie räntan och de nuvarande contanta Lönerne.
Uppdragom icke, mine Herrar, några skräckbilder ifrån förhållander, som aldris' 1 O mera kunna uppkomma, och som, om de inträffade, skulle störta Fäderneslandet i olyckor, ojemförligt mycket större än den som nu blifvit ifrågasatt.
Nej! mine Hennar, pröfven sakerne under det Statsskick, hvaruti vi befinna oss; ty Fäderneslandets framtida öden ligga utom vår synkrets; öfvervägen nyttan eller skadan af de ekonomiska anstalter Styrelsen framlägger till Edert afgörande, utan förkärlek till det redan existerande, eller fruktan för det nya; ty, endast under iakttagande häraf, kan det sanna och för fäderneslandet nyttiga, af Eder med säkerhet bestämmas.
Det förslag Styrelsen framlagt till Edert ompröfvande, har icke till föremål blott 7 II. 2 vS Den 'xi December f. m. elen isolerade frågan, huru en Lönereglering för Statens Em hels- och Tjenstemän må ändamålsenligast kunna till vägabringas; det utgör en mindre, men oeftergiflig del af ett helt, till förbättring af Rikets ekonomiska och kamerala förhållanden.
Ojemnheten af Svenska jordens beskattning; orimligheten att i nästan hundradetals olika artiklar finna de af jorden utgående utskylderne påförde, hvarigenom de fleste af Rikets Jordägare urståndsättas att sjelfve controllera rigtigheten af hvad utaf dem äskas; största delen af Sveriges allmoge skattgifvande, icke till Slaten, utan till dess tjenstemän, och såmedelst i denna del försatte i samma förhållande till Statens Tjenstemän, som arbetaren till husbonden; allt detta är omständigheter, hvilka påkalla rättelse och ehvad deremot nu må anföras, är, efter min öfvertygelse tidpunkten icke så aflägsen, som tilläfventyrs mången tror, då rättelse måste äga rum.
Men huru och på hvad sätt verkställa öfvergången till en annan sakernes ordning, då Staten icke äger fri och obehindrad disposition af de inflytande Stats-bidrågen?
All rättelse blir nära omöjlig, intilldess denna åtgärd är vidtagen; och Styrelsen har uppfyllt sitt åliggande, då den sökt fästa Representationens uppmärksamhet på nödvändigheten af att vidtaga nödige förberedande åtgärder.
Förkasten, mine Herrar! om J så nyttigt pröfven, de framlagda förslagen — detta Den 22 December f. ra. >9 är Eder rättighet — men ihogkommen ock att brytningen blifv®r skarpare i samma förhållande, som allt på en gång måste utföras, och att månget intresse, som kan skyddas under en planmässig öfvergång från en lill en annan sakernes ordning, kommer att trädas för nära, då fÖrändringarne genom omständigheternes eget kraf gora sig gällande.
Grefve Brahe j Magnus * anförde skrifte! i gen:
Med den rättighet jag i Ridderskapets och Adelns Plenum den 12 dennes e. m. åt mig förvarat, går jag nu att med några åsigter möta en del af de anmärkningar, som vid Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om StatsYerkets tillstånd och behof blifvit framställde af flere värda Ledamöter inom flögloflige Ridderskapet och Adeln, fästande mig endast vid de ämnen, som med Försvarsverket till Lands kan äga gemenskap.
Herr Tham har erinrat om innehållet af 80 §.
Regeringsformen, nemligen att Indelningsverket för Krigsmakten icke till dess hufvudyr under, skulle kunna rubbas, och yttrar äfvenledes, att af Kongl. Majrts Nådiga Propositioner, angående 3:dje hufvudtitteln, inbemtas: ”att en fullkomlig upplösning af Indelningsverket måste vara föreslagen i allt, som angår Krigs-Befä - 20 Den 22 December f. m. ”lets aflöning, och att detta förslag skul”le vara upprättade enligt Rikets Ständers ”underdåniga skrifvelse af den 29 Juli 1823.”
Ingalunda har fråga uppstått om Indelningsverkets upplösning, och jag har svårt att inse hvarifrån denna farhåga uppkommit; ty icke är Indelningsverket upplöst, då Rote- och Rustnings-skyldigheteu fortfar såsom förr, då alla af Befälet, utom Generalitetet och Subaltern-Officerarne, innehafva Boställen, eller derföre, att det indelta Befälet från Statsverket, i likhet med Statens öfrige löntagande, uppbär en bestämd lön, i stället för en varierande, icke eller derföre att Räntegifvaren erlägger till Kronan, som ikläder sig uppbördsmanna-skyldigheten, de utlagor och räntor, dem Regements-skrifvare, med flere, för den lönlagandes räkning nu uppbära.
Behofvet af en lönejemkning och lönetillökning för Armeens Indelta Befäl, är jag förvissad att Herr Tham,- utmärkt för rättskänsla, lika med de flesta, opartiskt och för det rätta nitälskande medborgare, erkänner; att redan i8a3 års Ständer insågo detta behof, och ville detsamma afhjelpa, derom vittnar uttrycken i Deras skrifvelse af den 29 Juli 1823 så lydande: ”Hos Rikets Ständer har, på anförde grun”der, den önskan blifvit framställd, att tilI”gång måtte beredas till förbättring uti de Den 22 December, f. m. ”för Befälet vid Indelta Armeen anslag ne ”Löner, samt alt Rikets Ständer tillika ”vilie hos Eders Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att en jemnare reglering ”med dessa löner måtte verkställas, och ”ett minimum i Lönebeloppet bestämmas ”för hvarje grad”; och \.ar det således icke Rikets Ständers önskan att Kougl. Majrt ville låta uppgöra ett förslag till lönereglering och förbättring för Armeens Indelta Befäl?
Det är detta förslag, innefattande ej mindre grunderne för lönejemkningen, utan äfven deras tillämpning vid verkställigheten, som blifvit aflemnadt till SiatsUtskottet, för att Rikets nu församlade Ständer meddelas; — och Kongl. Makt har härvid ju i dubbelt fall gått Ständernas önskan till mötes, då ej allenast förslaget upptager principerne, utan äfven detaillerne?
Följden hade annars blifvit, att vid denna Riksdag hade grunderne pröfvats, dclnillerne och utförandet sannolikt blifvit ämnen vid kommande Riksdagars ölverläggningar, tiden förhalats, och del behöfvande, efter hjelp redan för länge väntande Befälet, ännu längre, sett sine förhoppningar ouppfyl Ide. ”Den store Rikshushållaren, som inVätta”de Indelningsverket,” säger Herr Tham vidare, ”hade säkerligen den principen att ”fästa krigaren med kärlek vid sitt fädernesland då han grundade dess aflöning 11 Den 22 December f. m. ”på jord och indelta spannmåls-räntor, ”hvarigenom krigarens intresse förenades ”med jordbrukarens,” Hvilken har väl betviflat detta?
Men månne ej jordbrukarens och krigarens intressen ännu äro på det närmaste förenade?
Det påtagligaste beviset derpå torde inhemtas deraf, att pluralitet ten af Officerarne till och med Capitainesgraden, sjelf sköter sina Boställen, och att dessa tern ligen allmänt sedan år j8i5 och 1816 betydligen vunnit i skötsel och häfd, ehuru afkastningen genom Landtmannaproducters nedfällde pris icke alltid belönat mödan, och icke sällan verkat bekymmer i financielt afseende.
Beträffande åter SubalternOflicerarnes Boställen, så blef första beslutet för deras utarrendering fattadt redan år i8o5; ett annat förhållande vore äfven mindre önskansvärdt, ty 1:0 sakna dessa unga militairer ofta tillgångar att till Boställets skötande anskaffa nödiga kreatur och inventarier; och 2:0 har erfarenheten ofta visat att ungdom, som i sednare lider med ständige behof och bekymmer börjat en sådan hushållning, merendels varit de som ådagalagt minsta håg för tjensten, och att sådane Subalterner oftast tagit afsked innan de hunnit Gapitaines-Graden, ty omsorger i ekonomisk väg och omtankan fästad på ett Landtbruk, och dc dermed förknippade omvexlingar och beräkningar, medtaga I Den 22 December f. m. 2o mycket af dea tid, som annars Louie samt kunde användas på Studier, ledande till förkofran i tjensten.
Hvad Militairens omnämnda lefnadssätt och TJniforms-grannlåter beträffar, äro de nu betydligt förändrade, icke till förökad kostnad» utan till besparing; hvilket för dem, som derom vilja inhemta närmare kännedom, lätt kan ådagaläggas.
Den som känner lefnadssättet i Armeen, kan med mig vittna, alt så väl vid mölen som commenderingar, och äfven för öfrigt de sednare åren, iagttagils en berömvärd sparsamhet, äfvenso/n att en hvar dertill blifvit uppmanad uti de Nådige Ordres, sorn utfärdats om vapenöfningarne.
Vid Indelta Infanteriet har Kongl. Maj:t uppå H. K. H.
KronPrinsens hemställan nyligen låtit anbefalla en förändring i beklädnaden, hvarigenom, då uniformen blifver den enklaste bland Europeiska Arméers, Befälet tillskyndats en icke ringa besparing.
Skulle det dessutom, i en sale sådan som denna, vara hugnande att känna dens öfvertygelse, som dylike,, Militairen rörande angelägenheter, inför Konungen föredrager, så tvekar jag ej att bär öppet förklara, att jag alllid, och så länge jag hugnats med detta förtroende, skall finnas beredvillig att medverka till sådane förän - 24 Den 22 December f. m. dringar, som, då de åstadkomma besparing, äro förcnlige med Armeens nytta. ”Att så väl Militairens, sorn CivilSta”tens Spanmålsräntor skulle af Kronans ”Uppbördsman uppbäras, försäljas, och Em”betsmännen i contant aflönas, anser
Herr ”Tham i högsta grad skadligt, enär derigenom allt intresse för jordbrukets välstånd skulle bos Embetsmannen upphöra.”
Denna tanka delar icke jag, ty hvad de flesta af Militaira Embetsmannen angår, aflönas de ju ej ensamt med penningar, utan behålla, på sätt jag redan baft äran nämna, sine Boställen och det med dem förenade jordbruk; följaktligen lika intresse för detsamma som hittills; och att öfrige
Embetsman genom ett sådant aflöningssätt skulle förlora! allt intresse för jordbrukets <väl, kan jag svårligen tro, ty huru många Embetsman i Staten finnas ej, som hvarken hafva indelta spanmålsräntor i sina löner eller egna jordbruk att sköta, och likväl, jag är öfvertygad derom, nitälska lika mycket för jordbrukets välstånd och förkofran, som någon annan.
Herr Tham frågar derefter ”hvem som ”i tidens längd kan ansvara derföre att ej ”de till hvarje tjenstemans aflöning, nu an”slagne räntor, som af honom uppbäras, ”kunde, om de hopsamlades i en gemensam ”cassa, som af Regenten disponeras, ge - Den 11 December f. m. ”norn gunstlingars oell lycksökares efterhängsenhet ryckas från deras rätta ända”mål.
” På en sådan fråga, torde ett enda svar vara tillräckligt: Rikets Representanter; dessa äga jju ej allenast rättighet, utan äfven skyldighet att vaka olver efterlefvandet af Sveriges besvurna grundlagar, och, så länge någon rättighet icke blifvit verkställande makten leornad att godtyckligt tillgripa, eller till annat., än bestämt ändamål använda hvad lill Armeens Befäls aflönande i Cassan, sorn nu må kallas Statsverket, influtit, så lärer väl all farhåga vara öfverflödig, och den lagbundne Konungen lärer lika litet kunna åtkomma och förslösa Embetsmännens, som öfrige till Staten ingångne räntor; att penningar, genom det föreslagna löningssättet, icke dragas ifrån provinserne, utan tvärtom sättas uti ett jemnare omlopp än hittills, är nog påtagligt för att behöfva bevisas, och att icke eller något uppehåll för den löntagande att hvarje qvartal utbekomma sin lön kan inträffa, är äfven lika tydligt, då KonungensBefallningshafvande, som uppbär räntorne i likhet med Statens öfriga intrader besörjer utbetalningen efter erhållnc aflöningslistor, och derefter med StatsContoret upprättar liqvid.
Jag har nu framställt mine åsigter i livvad de skilja sig från Herri Tharas, och kan blott tillägga alt jag skulle önskat alt * Den 22
De c em ber. f. m. en så upplyst och för patriotiska tänkesätt utmärkt Ledamot icke afstyrkt de principer, som äro lagde till grund för det nya aflöningssättet; jag hoppas likväl alt det ingifna förslaget, stödjande sig på rättvisa och billighet,ayid närmare granskning, skall bestyrka, att vid dess antagande icke äfventyras, hvad den värde talaren frugtar och förmodar.
Jag har uti mitt förut nämnde anförande den i3 dennes anhållit att i ett sammanhang få upptaga de anmärkningar, som inom delta Stånd blifvit gjorda emot Kongl.
Maj:ts Nådiga Propositioner, och torde således nu äfven få fästa mig vid några af Herr Ribbings yttranden.
Herr Ribbing är ock af den tanka att Kongl. Maj:ts till StatsUtskollct afgifne, på Rikets Ständers begäran, upprättade förslag till lönereglering för Befälet inom Armeen, innefattar väsendtliga ändringar i Indelningsverket.
För att ej onödigtvis upptaga en dyrbar lid, och för att icke trötta Ridderskapets och Adelns tålamod med omsägliingar af hvad redan i detta ämne är taladt, torde jag endast, såsom svar härpå, få hänvisa till hvad jag nyss emot Herr
Tharas anmärkningar i den delen haft äran anföra.
Hvad Boställenas bortarrendering vidkommer, synes mig icke, enligt hvad Herr
Den 21 December f. m. 27 Ribbing förmodar, lättsinnet hafva lillviigabragt ett beslut, som, fattadt redan år i8o5, kunnat äga bestånd under alla derpåföljande Riksmöten.
Boställenas utarrendering grundar sig till en början uppå ett, i anledning af derom gjord underdånig anmälan, utfärdat Kongl.
Bref af den 20 Febr. i8o5, och jag har redan sagt, och jag uprepar det ännu, att det, enligt min ölvertygelse, för Militaira bildningen och för tjensten vore hinderligt och skadligt, att låta SubalternOfficerarne få vidkännas de omsorger, som jordbruket nödvändigt kräfver, och obilligt att icke försäkra dem om en bestämd löneinkomst, oberoende af missväxtår eller conjuncturen.
Jag har sjelf varit vittne till de bekymmer, som i dylika fall blifvit så ofta framförde för Konungen.
Dessa skäl hafva älven förmått Hans Maj:t, att, med Rikets
Ständers upplysta medverkan söka bereda den unga obemedlade Officeraren tillfälle, att i lugn förkofra sig i sitt yrke, då han kan räkna på en säker årlig inkomst.
Om hvarje medborgare är pligtig att uppfylla sina förbindelser emot Staten, så är väl äfven Staten förpligtad att draga försorg om sina försvarare.
Carl XI:s tider äro ej mer; Europas ställning är helt annorlunda nu än då; derföre bör oek vårt militaire-system och våra 28 Den 22 December f: m.
Statsinrättningar fortgå med lidelivarfvet; ty det folk, som misskänner eller forsum• mar de lärdomar derunder kunnat inhämtas, måste ju alltid stå tillbaka.
Hvad Herr Ribbing anför rörande Boställenas beqvämliggörande och bebyggande, så möter denna önskan, bland andra hinder, det, att efter låg beräkning skulle erfordras en summa af mer än en half million, för endast Infanterie SuballernOfficerarnes, oell att om än Herr Ribbing så kunde bereda, att erforderliga medel härtill ej saknades, skulle dessutom verkställigheten vara m^ket aflägsen, då forst måste afvaktas att arrendeåren för de ännu gällande Contracter tilländalupo.
Infanteriets SubalternOfficerares Boställen, utgöra ett antal af 276.
Deraf äro 179 utarrenderade på 3o års tid, af de återstående 97 äro 49 försedde med Caractairshus; således saknas för närvarande 22^ SubalternOfficers-Boställen vid Infanteriet_, dylika byggnader.
Om man antager att ett Caractairshus på Capitaines-Boställen i nybyggnad kostar per medium 3oou R:dr, kan man, med afseende på dimensionerne af detta emot en SubalternOfficerares, icke beräkna detsenare till mindre än circa a5oo R:dr, hvilket för 227 Boställen utgör 568,5oo R:dr B:co; hvartill sedermera kommer dessa byggnaders årliga underhålls-kostnad med tak Den f.2
December f. nu 29 och brädfordring m. m.; nu har härvid icke kommit i beräkning att Cavalleriet, som likväl synes dertill lika berättigad!, icke erhållit något byggnads-bidrag, och hvartill någon tillgång dess mindre finnes, som MilitiieBoställs-Cassans tillgångar äro otillräckliga att, jemte inqvarterings-peqningars utgifvande, förse alla Chefs- Majors- och Capitainessamt Ryttmästare-Boställen med Caractairshus.
Den vansklighet Herr Ribbing förespår af det föreslagna nya Löningssättet, vågar jag betvifla; men tror att den förr vore att befara, om, efter Herr Ribbings project, den som har ett bättre Boställe, skulle lemna ifrån sig något af afkastningen åt den, som hade ett sämre, ty, hvilken villervalla och osäkerhet skulle icke derigenom uppkomma, och huru skulle väl en sådan spanmåls-skatt beräknas och utgå.
Herr Ribbings känsla för sine militaire samhällsbröder hvarken kan eller bör jag betvifla, men månne ej denna känsla fört den värda talaren för långt?
Jag hämtar anledning till denna förmodan af Herr Ribbings sällsamma yttrande, så lydande: ”Och huru ofta hafva vi icke sett syss”lolösheten martera dessa unga män, hört ”dem sjelfva klaga deröfver, att de icke ”hafva något i verklighet en, att under fredstid uträtta, och att de äro hindrade af tjen - 3o Den 22 December f. m. ”slen alt företaga sig något nyttigt, som ”fiislcr dem vid det ena eller andra,” samt ytterligare, ”att de mellanåt förnöta sin tid ”på landsvägarna, 1 Städerne, och med sin ”lilla förmögenhet, förspilla en ädel kraft, ”hvilken de brunnit af begär alt på ettäd”lare sätt få använda.” — Jag måste bekänna att jag här icke tydligt inser Herr Ribbings mening.
Kan man kallas sysslolös, då man af sin tjenst är hindrad från andre sysselsättningar?
Mången skulle tro att man då hade göromål nog. *— ”Att företaga något nyttigt” ■—ar då tjenstens utÖfvande någonting onyttigt?
Jag har den Öfvertygelsen att om en hvar företog sig att göra sin tjenst, och gjorde den rätt, vore ett sådant företag bland de nyttigaste, och skulle måhända tillräckligt upptaga ens tid.
Deremot torde många af detta värda RiksStånd, kunna med mig instämma, att våra Strömrensnings- Väg- Canal- SlussAlvittrings- Hamnbyggnaders- Landtmäterisamt flere, det allmänna gagnande, arbeten och företag, nästan alla under militairenS ledning eller med dess biträde utförde, utgöra öfvertygande bevis att tiden nog allmäntvarit på fosterlandsgagneligt sätt använd.
Jag tror mig äfven böra låta det unga Befälet vederfaras den rättvisa, det så väl förtjenar för den ökade skicklighet och förbättrade Den 2.1 December f. m. hållning, hvari truppen sig för närvarande befinner, äfvensom för det yttrade begäret efter kunskaper, och nitet att genom studier sig dem förskaffa, som de sednare åren så betydligt tilltagit.
För alt slutligen yttra mig om egentliga ämnet för de gjorda och af mig nu upptagne anmärkningar, nemligen:
Förslaget till Reglerandet af Indelta Arméens lönevilkor, så kan visserligen icke bestridas Rikets Ständers rätt att antaga eller icke antaga förslaget, eller att till Kongl. Maj:ts Nådiga fastställelse i önskningsväg ingifva ett nytt.
Jag får blott, såsom verkligen nitälskande för saken, hvilkens afhjelpande af både behof och billighet påkallas, framställa den varma önskan, att, vid såväl llögloflige Utskottens, som enskildtes beräkningar och projecter i detta afseende, man ej måtte aflägsna sig från de, enligt min öfvertygelse högst väsentliga omständigheter :
Att tjensten dervid icke kommer att lida; Att den årliga inkomst, hvar och en tillerkännes, blifver till beloppet lika för hvarje grad; Att denna inkomst icke af conjuncturerna, åtminstone ej oftare än hvart 5:te år, kan vara förändring underkastad; samt, Alt verkställigheten af löneregleringen malte kunna emotses vid samina tid, sorn 32 Den 22 December f. m. det ingifna förslaget åsyftar, nemligen med i83o års början.
Att desse mina anmärkningar måtte till vederbörligt Utskott blifva remitterade, får jag vördsamt anhålla.
Äfven jag ber att få yttra några ord, i anledning af Herr Tharas anförande om olämpligheten af de Indelta Löningsräntornes upphörande och ingående till Statsverket.
Herr Tham säger, att genom denna åtgärd skulle allt intresse hos Embetsmännen upphöra för Jordbrukets välstånd och Statens Embetsman förvandlas till Regeringens tjenare.
Att Jordbrukaren vunnit genom de Indeldta lönerne, är ett påstående, som jag icke tror med något skäl kunna yrkas.
Hafva icke hans Räntor derigenom blifvit på flere sätt förhöjde, särdeles i mindre goda och missväxt år?
Att Spannmålspriserna deraf skulle uppehållas, i så måtto, att de sätta sig efter Markegångspriset, äger icke heller sällan grund; ty vi hafva många gånger erfarit fördelar under sednare tider, deraf att de gångbara spannmålspriserne varit under markegångar, hvilket åter förorsakar en gifven förlust för jordbrukaren.
Den vid flere Riksdagar framstälde klagan inom BondeStåndet, och om jag ej bedrar mig äfven inom detta Stånd, rörande de indelte span måls - Den o.i December f. m. 33 målsräntornas utgående måtte tillräckligt visa att jordbrukaren icke anser sig belåten med närvarande förhållande i denna del.
Jag har också länge hört yrkas fastställande vid hvarje Riksdag af en medelmarkegång räknad för 5 år; men jag hemställer huru det låter sig lämpligen göra, och hvilka svårigheter dervid icke möta, så länge räntorna icke uppbäras af Staten, utan af dess Embetsman sjelfva.
Jag anser för min del att ett af de hufvudsakligare vil— koren för beredandet af en jemnare och billigare beskattning å jordbruket är de indelta Löningsräntornes afskaffande.
Regeringen har ock föreslagit denna åtgärd, emedan den trott det leda till allmän nytta, ordning och reda för framtiden; i sig sjelf kan det icke för Regeringen vara annat än ganska likgiltigt.
För öfrigt om det vore så rigtigt att aflöna Embetsman med Indelta Hemmans-Räntor, hvarföre då icke anslå alla Statens nu behållne
Räntor till indelt lön åt dem, som sakna en sådan?
Jag kan icke heller undgå att fästa mig vid den skillnad Herr Tham uppdragit emellan Statens Embetsman ocb Regeringens Tjenare, i följd deraf, att de förre njuta indelt lön, de sednare icke.
Så skulle t. ex. Landshöfdingarne, som bafva indelt Lön, efter denna satts, vara Statens Embetsman, niell Assessorer i IIofRatt, 7 H. 3 34 Den 23 December f. m. som qflönas i contant, Regeringens tjenare ehuru de förre kunna af Regeringen afsättas, de sednare icke.
Hvad Herr Tham med detta yttrande ville säga hänger således icke ihop; jag vill i Öfrigt icke vidröra tendensen i samma yttrande; men jag beklagar blott alt alla de Embetsman, som aflönas med contant ur Statens Cassa, icke af Herr Tham få anses som Statens Embetsman, utan som Regeringens enskilde tjenare.