Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Örn detta anslag nu borde vara större eller mindre, synes svårt $tt bestämma, men Utskottets tanka har gått ut derpå, att icke några sådane anordningar må kunna äga rum på andra tittlar, än den 8:de, och som jag ej af de här gjorde anmärkningar fått stöd för min öfvertygelse, till hvad belopp ett sådant anslag borde bestämmas, torde det vara rättast, att lemna den saken till närmare bestämmande framdeles, såsom Utskottets Utlåtande innehåller.
Hans Excellence Herr Grefve von Piatetij Baltzar Bogislaus:
Sedan jag har anledning förmoda, att StatsUtskottets Utlåtande i alla fall blir återremitteradt, och dervid blifvit gjord en anmärkning, anser jag mig skyldig att lemna några upplysningar.
De angå det i 13 punkten omnämnde användande af Strömrensningsfondens medel.
Denna fond har af Rikets Ständer blifvit anslagen till Strömrensningar, nemligen så att densamma^ med uppgftie undantag, icke finge användas till annat^ än Strömrensningars befrämjande och lättade Sjötransporters öppnande> synnerligen i de norra provincernej och jemte det Rikets Ständer i Öfrigt öfverlemnat till Kongl. Majrts
Den 5 Mais f. m. 223 Nådiga omsorg, att de an viste medlen blefvo för sådane ändamål till det allmännas storsta båtnad använde, och alt det på Kongl. Maj:t allena ankommer att efter Committerades för Strömrénsningarne afgiflie underdåniga förslag, samt efter inhemtade upplysningar, genom local-undersökliingar, i nåder profva och förordna, hvilka arbeten borde först företagas; hafva Rikets Ständer lemnat Committerade obetaget, att, om uti något annat af Rikets landskap
Strömrensnings-arbeten befunnos
Dara af serdeles
Digt och betydligt fördelaktiga följder för det allmänna, lätta sådane arbeten för under händer hafvande medel Derkställa, sedan Dederbörlig arbetsplan och erforderligt kostnadsförslag b l/f
Dit till Kongl. Majit i underdånighet insände och Dunnit Kongl. Majits Nådiga bifall.
Det har blifvit anmärkt att en större del, än afsedd varit, skulle blifvit använd till andra än Rikets norra provincer.
Man har tagit sig anledning dertill af ett i förra Riksdagsbeslutet lemnadt yttrande, att de borde i synnerhet användas till uppmuntran af ökad production och afsättning af sådane Landtmannavaror, som måste hemtas frem Finland och andre främmande orter; men vidare har det äfven blifvit sagdt: altså, och under öfDertygelse, att i ett land, så genomskurit af sjöar, strömmar och öiar, som SDerige, och uti liDars aflägse skogar och andra bygder finnas stora rikedomar, nu> Den 5 Mars f. m. otillgänglige genom naturhinderhvilka dock genom konstens åtgärd kunna höfvas, få ämnen äro vigtigare och mera förtjena Statens uppmärksamhet och medverkan_, än undanrödjandet af desse hinder; Och i följd deraf hafva dessa medel blifvit använde, men då fråga är om Rikets norra och södra provincer, torde först några ord böra nämnas, hvar delningen är för denna benämning.
Hvarje Svensk lärer ihågkomma de urgamla delningarne, sorn skurit Sverige i två delar.
Det finnes en, ända ifrån Hedenhös, som talar om nordanskog och sunnanskog.
Samma gräns utgöres ännu af Kolmården och Tiveden.
Det finnes en annan, lika ojäfaktig, i benämningen af Svea och Götha Riken.
Men om ock en senare anledning till delningen, än håda dessa, skulle kunna hämtas från hufvudstaden, der den nu är, så måste åtminstone, när Rikets Ständer i den tagit sitt beslut, och talat om norr och söder, meningen vara, att de landskap, som äro söder om den, utgöra de södra, och de, som äro norr om den, de norra provincerne, ehuru man, med synbar förmon för de norra, gått ifrån hvad den fordom varit.
Denna delning är så mycket mera fördelagtig för de norra provincerne, som, antingen man vill antaga till grund folknummern eller productionen, den vida större delen är på den södra, än på den norra sidan.
Det är således i följd der - Den 5 Mars f. ra. deraf, som jag ej kan se, att ordet norr kan sträckas längre, än då man från Stockholm följer Mälaredalen, Hjelmaredalen och Wermelands södra gräns ända till Riksgränsen.
Det är efter denna delning, jag tror att användandet af medlen bör bedörnmas.
Då hafva inalles af den summa Revisionen uppgifvit, och som stiger till 200,000 R:dr, 20,000 R:dr blifvit använde till den södra, och allt det öfriga till den norra delen.
Och hvar har det blifvit användt i den södra delen/ Väl har den värde Ledamot, som gjort denna anmärkning, sagt att denna summa blifvit använd vid Canalfarten på Götha Elf; det skulle vilja säga Trollhättan och dermed sammanhängande slussar.
De hafva ej begärt understöd af Staten; de arbeten, som der verkställas, gå af Canalbolagets inkomster.
Men några och tretio år följande de naturliga förhållanderna på detta vattendrag kunde det ej undfalla mig, att nämnde vattendrag, så ytterst vigtigt för Sverige, att alla de andra tillsammans ej äro så nyttige, som Götha Elf ensam, enär värdet af rörelsen på denna fart mångå år uppgått till 5| millioner Riksdaler, löper fara genom naturhändelser och menniskoåtgärd alt alldeles igenfyllas, så alt der fartyg för 3o år sedan gingo med 9 å 10 fots djup, de nu knappt kunna gå med 6/17 fot.
Detta har alltsedan 1801 varit föremål för Styrelsens åtgärd.
Flere undersökningar hafva blifvit gjorde, och man har sökt medel att i5 H. jf> 216 Den 5 Mars f. m. förekomma uppgrundningen, men utan särdeles framgång.
Dessutom förekomma der flere häftiga strömmar, som uppehållit fartyg flere veckor på den väg de annars kunnat passera på en dag.
Man har öfvervägat, huru dessa olägenheter skulle kunna undanrödjas, för att ytterligare begagna en transportväg, på hvilken ej allenast jern och bräder, utan alla möjliga landtmannavaror, föras till den betjrdenhet, att endast i September och October månader 36,ooo Tunnor spannemål vunnit afsättningsorten.
Man kan således ej säga annat, än att, då afsättningen stiger i värde till 5-| millioner Riksdaler, saken borde vara föremål för Styrelsens omtanka.
Det är under denna synpunkt, som anslaget af 20,000 R:dr, bland 200,000 R:dr, här blifvit användt bättre och nyttigare, än på något annat ställe kunnat ske.
Men om man ej vill räkna Wermland till de norra provincerne, så äro der så vigtiga vattendrag, och så litet dem påkostadt, att jag anser anmärkningen i alla fall böra förfalla.
By-Elfven är det 3:dje eller 4'de vattendraget i Riket, i anseende till den transport af mer än 4°>000 Skeppund jern, som derå redan äger rum.
Det är fråga om att sammanbinda detta vattendrag och Wenern med en sluss, och fördjupa farvattnet, så att fartyg kunna gå obehindradt från Götheborg till Sulviken, som ligger icke långt från Eda Skans.
Det andra vattendraget, sorn varit i fråga och för - Den 5 Mars f. ra. t jent noga uppmärksamhet, är ClarE Ufven.
Denna Elf har ganska visst den största export någon i Riket har, näst Götha Eif.
Regeringen har varit omtänkt uppå, att de hinder, som der möta, skola kunna afhjelpas.
Denna Elf sträcker sig ända in öfver Norrska gränsen.
Huruvida de undersökningar, som i detta afseende äro gjorde, kunna leda till något verkligt resultat eller arbete, är ännu ovisst.
Emedlertid äro dessa de enda kostnader, som i Wermland äro vidtagne.
Jag hemställer derföre till Ridderskapet och Adeln, om icke, med all möjlig förmån för de norra provincerne, Rikets Ständers önskningar blifvit af Styrelsen uppfyllde i afseende å Strömrensningsmedlen.
Jag anhåller, att dessa anmärkningar må åtfölja den förmodligen blifvande ålerremissen.
Jag skall ej upptaga tiden med att inlåta mig i detaljfrågor, hvilka jag tror vara så fullständigt utredde af dem, som gjort anmärkningar, att det är öfverflödigt att betrakta saken från den sidan; men jag skall fästa mig vid vissa hufvudsakliga förhållanden, som jag anser att Utskottet ej tillräckligen utredt, och som jag tror vara af den stora vigt, att de af Utskottet noggrannare böra behandlas.
Det torde ej hafva undfallit en hvar afEder, Mine Herrar! som förliden Riksdag öfvervoro den stora öfverläggning, som ägde 22.8
Den 5 Mars f. m. rum, då den vägrade sanctionen till Instruction för Revisorerne här förevar, att ingen uti detta Hus yttrade den öfvertygelse, att Konungens sanction skulle behofvas; att endast det var fråga om att anmäla Instructionen till Konungens utfärdande, emedan det händt, att 1812 års
Instruction blifvit till hans utfärdande öfverlemnad; och att de Ledamöter, som ville hafva berättelse om förhållandet i Riksdagsbeslutet, aldrig yttrade det ringaste om Konungens rättighet att vägra utfärdandet.
Desse Ledamöter voro Grefve af Ugglas, Friherre Åkerhjelm, Herr Lefrén och jag.
Det var Herr Cederschjöld, som väl på den andra sidan var deremot; men i liela discussionen finnes ej ett ord, som ger tillkänna, att en sanction skulle tarfvas.
När det besynnerliga förhållandet inträffat, att Konungen vägrade promulgation, återstod ingenting annat för Rikets Ständer att då göra, än att för nationen gifva tillkänna förhållandet.
Detta var skälet till, att Konungens vägran infördes i Riksdagsbeslutet; men något erkännande af dess rättighet till sanction hafva Rikets Ständer icke tillåtit sig.
Likväl har StatsUtskottet begagnat denna händelse som ett bevis, att sanction behöfdes, och att det ligger i bristerne i denna Instruction, att Revisorerne ej fått granska alla de handlingar, som af de föregående Revisorerne blifvit undersökte.
Då jag anser denna sak vara af så stor Den 5 Mars f. ra. vigt för det allmänna, att jag vid alla tillfällen sökt beifra den, och då jag' ej anser den ordtolkning behöflig, sorn Herr Cederschjöld i andra §§:er sökt, för att bevisa lagligheten deraf, att alla handlingar skola till Revisorerne af StatsContoret öfverlemnas, önskar jag att en gång för alla slippa dessa beständiga hårklyfverier med en hop till saken icke hörande föreskrifter, för att begagna den §. der orden äro tydlige.
Det är den 42 §•
Riksdagsordningen, som jag anser så tillräckligen bestämma de förhållanden, hvaruti StatsUtskottet och Revisorerne, hvilka äro Ständernes Statsutskott emellan Riksdagarne, stå till StatsContoret, att ingenting vidare behöfves, enär det står att:
JSta tsConto iret bör i frågor om sjelfJ’va redovisningen af medlen, alla äskade •”upplysningar omedelbarligen meddela ” Jag frågar, hvad man mera behöfver; eller om det då är nödigt, att genom en sådan utläggning och tolkning af andra §§. visa den ovilkorliga rätt, Ständerne förbehållit sig att erhålla alla upplysningar, vinna inträde i alla rum, samt få se och göra allt hvad de finna nödigt, för att få reda på allt hvad de i och för Skattemedlens redovisning anse sig behöfva.
För min del finner jag detta så påtagligt, att jag ej ämnar inlåta mig i ordstriden om 68 §.
Utskottet har sedan angående de lån, som på g:de Hufvudtiteln blifvit lemnade, helt och hållet förbisett, hvad Rikets Ständer 23» Den 5 Mars f. w. vid sista Riksdag yttrade om g:de Hufvudtiteln.
Rikets Ständer önskade då, att lån deraf icke skulle lemnäs, utan att, derest uppmuntringar för jordbruk, handel och näringar skulle gifvas, det måtte ske såsom gåfvor och ej såsom låneförsträckningar, emedan det vore oformligt, att hjelpa jordbruk och näringar med en så liten Hufvudtitel.
Just dess ringhet visar, att den blott är ämnad för att dermed uppmuntra nya uppfinningar och nya industrigrenar, men ej till förlagslån; ty då skulle ej 100,000 R:dr räcka till.
Derföre begärde Rikets Ständer, att det ej skulle blifva fråga om några lån.
Blifver det besparing på titeln, så är det godt, men jag hemställer om icke, enär Ständerne just hedt att slippa lån på denna titel, men sådane likväl äro gifne, detta är en sak, hvarföre StatsUtskottet hade bordt redovisa.
Hvad angår StatsUtskottets yttrande om öppen redovisning af allt, utom de medel, som utgå af 8:de Hufvudtiteln, så förenar jag mig så till vida i Utskottets åsigt, äfvensom i den, hvilken någre talare framstält, det bör något anslås, för att lemna Konungen extra-medel till dispositioner, som ej kunna vara allmänt kände.
En aHnan fråga är, om man gör Honom någon tjenst med att gifva sådane anslag, inblandade med andra titlar.
Efter hvad jag kunnat finna i 1809 års RiksdagsProtocoller, der det likväl, i anseende till Betänkandernes tryckning skiftevis med discussionerne, Den 5 Mars f. m. ieke är lätt att finna rätt på något, har denna titel tillkdmmit derför, att här skulle finnas en afsatt summa, som Konungen kunde nyttja, när brister uppstodo, och som derföre ej skulle bestämdt användas till något visst fall.
Det var väl då ej meningen, att göra redovisningen hemlig; den har blifvit det först i de sednare åren, först 181g eller 1820.
Det märktes först 1823, af då varande Statsutskott, att sådane anslag funnos, som voro ställde blott till redovisning inför Konungen.
Förr funnos ej sådane på 8:de Hufvudtiteln.
För min del tror jag det vara rättast, att räkna in bestämdt en summa på anslaget för Första Hufvudtiteln, eller höja den extra-utgifts-summa, som utgår på Ministerstaten.
Om man höjer den, kunde man sedan borttaga alla andra hemliga redovisningar.
Åtminstone tycker jag för min del det vara bättre, än att lemna 100,000 R:dr till, som ej behöfde redovisas, och som sålunda i sig sjelf ändå blef en tillökning på Första Hufvudtiteln.
Utskottet har föreslagit förnyad anhållan hos Kongl. Maj:t om de af 3:dje Hufvudtiteln till FriCadelters understöd förskjutne summors ersättande till titeln, så fort BarthelemyFonden det medgifver, samt att beloppen emedlertid måga uti det föreslagne FörskottsConto i Riks-Hufvudboken blifva upptagne.
Här nämnes således BarthelemyFonden.
Jag tror, att det varit nödigt, att Utskottet bestämdt framstält någon viss i Den 5 Mar* f. m; åsigt om det förhållande, som i sednare tiderne uppkommit emellan Svenska Statsverket och Barthélemy-fonden.
Den granskas ej af Rikets Ständer; den tillhör ej vårt StatsVerk; hvar äga vi garanti, att denna lilla sjelfständiga, despotiska Stat äger medel att betala oss de försträckningar, som på flera sätt allt oftare ifrågakomma?
Den lånar af våra Statsmedel, den köper krut på credit af oss; den trasslar in sig i vårt StatsVerk.
Äger man väl någon borgen för godtgörande^?
äger man visshet, att dess Statsinkomster räcka till, eller att dess Statshushållning är tryggande för framtida betalning?
eller skola vi icke heldre säga alt, då brist på Barthelemyfonden uppkommer, den af Svenska Statsverket skall fyllas, på det vi ej må inlåtas i försträckningar, som vi ej återfå, samt att deremot dess penningeförhållanden böra granskas.
Efter hvad jag hört, skall det vara brist, snarare än öfverskott, i denna administration.
Utskottet har sedermera i i3 §. såsom dels redan verkstäldtj dels nöjaktigt upplyst och förklaradt_, dels och endast berättelsevis af Ilevisorerne anmäldt, funnit några särskilda åtgärder ej föranledas af hvad Berättelserne uti vissa till StatsContoirets förvaltning hörande ämnen innehdllaj och upptager derefter dessa ämnen under i i serskilta rubriker.
Det är kort och godt.
De synas dock hafva förtjent så pass utveckling, alt den enskilte Riksdagsmannen kuu - 1 Den 5 Mars f. m. 233 nät bedöma dem.
Vid detta tillfälle anser jag mig böra fästa StatsUtskottets uppmärksamhet på vigten af att delta Utskott fattar någon bestämd öfvertygelse, huruvida det bör tillstyrka eller afstyrka Rikets Ständer att taga något parti i anseende till det förhållande, i hvilket Revisorerne kommit till de administrativa Verken.
Jag anser detta vara af vigt för Rikets Ständers värdighet, och för Verkens bästa i framtiden.
Jag tror, att den ton, som råder i deras svar uppå Revisorernes gjorde anmärkningar, är af största våda för framtiden.
Jag anser bättre, att i god tid afvända densamma, och för Konungen framställa nödvändigheten, att vissa iagttagelser bestämmas vid dessa Utlåtandens afgifvande.
Det är bättre, än att striden skall gå derhän, att den redan tillräckligt spända bågen måste springa af.
Utskottet bör afgifva en bestämd mening, om Rikets Ständer böra gifva efter för Bureaucratien, eller de Statsmedlen förvaltande Verken böra gifva efter för Rikets Ständers Beslut eller till Konungen framställde önskningar.
Jag vill ej klandra hvad som skett, oagtadt det gått ganska långt; men om det oklandradt finge fortfara, kunde vådliga förhållanden uppkomma, och det är Ständers och förvaltningens gemensamma bästa, att sluta dessa slags tvister.
Jag tror det hafva ålegat StatsUtskoltet, att strängare bedömma Revisorerne, äu 234 Den 5 Mars f. ro.
Utskottet gjort. 1825 års Revisorer begingo ett misstag.
Jag vill derföre ej säga, att
Utskottet skulle inlåtit sig i något svårt ilander deröfver; ty saken var ej då af så stor betydenhet; men det hade varit nyttigt, om Utskottet fästat sig dervid, så att sådane tilltag för framtiden kunnat förekommas. 1825 års Revisorer hafva nemligen hos Kongl. Maj:t tillstyrkt belöningar för Anticipations-utredningens fullbordan.
Jag finner för min del ingen rättighet lemnad Revisorerne, att till Kongl. Maj:t ingå med anmälanden om belöningar och afskrifningar.
De äga val, som Revisorer, att till Rikets Ständer yttra sig derom isin berättelse; men att ingå till Konungen med hemställan om belöningar är ej rätt, och jag trodde, att det bordt af StatsUtskottet anmärkas.
Alt det händt för en gång, vill jag ej klandra.
Vår politiska samhällsordning är ännu ej nog långt kommen, för att några vådor deraf händt; men i framtiden kan det komma dertill, och sådant bör förekommas.
Utskottet har ej eller fästat någon synnerlig uppmärksamhet vid förhållandet med ytfräknings Contoir ets afskaffande.
Förhållandet med denna sak torde likväl förtjena en sådan.
Jag trodde, att det hade varit det bästa tillfälle vid Berättelsens granskning, att yttra öfvertygelsen om StatsUtskottet fann, att controllerne äro så fullständige, som då StatsContoirets debet genom AfräkningsContoiret kunde con - Den 5 Mars f. m. a35 trolleras.
Jag liar varit ibland dem, som tillstyrkt dess intagning; men skulle vara bedröfvad, om misstag skett, och det ej rättades.
Hvad jag sedermera fästat mig vid, är, att Utskottet icke anmärkt och påkallat Rikets Ständers uppmärksamhet på förhållandet med ChartaeSigillalas-medlen.
Utskottets Berättelse om ChartaeSigillatae-Revisionen är så kort, att den innehåller nästan intet.
Utskottet borde ej hafva förbisett de anmärkningar Revisorerne gjort, och Utskottet borde ej hafva hållit sig ensamt till detta, utan äfven sökt finna tillräcklige controller.
Jag ber Utskottet afse, om icke en väsentlig säkerhet i controllen kunde vinnas vid Domstolarne, i händelse det bestämdes, att alla lagfartshandlingar skola skrifvas på Charta.
Stats-Utskottet borde sammanträda med BevillningsUtskottet för att derom rådslå, Lagfartschartorne skulle då kanhända gå till den största summan.
Slutligen bör jag hafva den äran nämna, i anledning af hvad Herr Grefve von Platen anfört om StrÖmrensnings-fonden, att jag finner de framställningar han gjort visserligen förtjena all uppmärksamhet af Utskottet; reen ber att få tillägga,, alt vid det tillfälle, då Strömrensnings-förvaltningen afgaf sin Berättelse, hade den bordt iakttagit hvad Rikets Ständer 1823 i deras skrifvelse angående Strömrensningsmedlen begärt, att nemligen en bestämd plan för Strömrensningarne skulle uppgöras; att denna plan 236 Den 5 Mars f. m. vid nuvarande Riksdag bordt infordras, och att man först efter den kan bestämma anslagen.
En sadan måste finnas, om man. ej ofta skall nödgas att rensa om, der man förut arbetat; tj om man ej börjat Strömrensningarne, der de böra börjas, blir arbetet af intet gagn.
Slutligen underställer jag hvar och en, om den sats är riklig, att Utskotten blott äro Referenter, och ej böra yttra sin öfvertygelse.
Denna satts finnes ej i Grundlagen föranledd.
Den säger, att Utskotten skola granska och utreda målen, och att de skola till Rikets Ständer med förslag inkomma.
Dessa förslag kunna ej första gången utan genom afslag eller bifall inom Stånden afgöras.
De måste då grunda sig på öfvertygelse, ej på meddelanden blott, ty sådant skulle onödigt försena arbetena och försvåra Rikets Ständers Öfverläggningar.
Då menniskan handlar i samhälle, och synnerligast såsom politisk person, får hon ej göra sig så ljum, att hon ej kan äga någon egen öfvertygelse, någon politisk åsigt af samhälls-angelägenheterne.
Ilon kan aldrig en gång, med skäl af Lagar, tillförbindas en sådan ljumhet, derest ej det allmännas väl i ett bestämt fall, eller ett bestämt kall, sådant af henne fordrar.
Men detta är ej lämpligt för Representanten, och aldraminst vid Utskotts-arbeten.
Jag anhåller, att Utskottet måtte fästa sin upp - Den 5 Mars f. m. märksamhet härpå, och för framtiden ej komma med sådane Betänkande!!, hvilka blott hemställa, eller alternativt tillstyrka, eller ingenting säga; och hvaröfver Rikets Ständer alltså hafva svårt att något afgöra.
Jag utbeder mig Ridderskapets och Adelns benägna tillstånd att söka utreda orsaken till min reservation, i afseende på Strömrensningarne, helst anmärkningar dervid blifvit gjorde.
Rikets Ständers föreskrifter dela sig i två delar, de, som bestämma föremålet för medlens disposition, och de sorn angå localen.
Jag har endast fästat mig vid den del deraf, som rörer dispositionen.
I det fallet har jag ej funnit mig vederlagd, enär Rikets Ständer förklarat, att föremålet vore, att derigenom uppmuntra productionen af sådane landtmanna-varor, som från Finland mäste hämtas, äfvensom att de rikedomar, hvilka voro otillgänglige genom naturhinder, skulle göras tillgänglige för Riket.
Då det är medgifvit, att minst 5 millioners värde rörer sig på den omtalte canalen, synes mig denna del af Riket vara kommen till tillräcklig styrka alt hjelpa sig sjelf, utan bidrag af Statsmedel, helst de till andra ändamål äro påräknade.
Om det tillätes mig ingå i ytterligare granskning af detta ämne, skulle jag instämma deruti, att andra vattendrag, som äro i Wermland, förtjena uppmärksamhet.
Härvid har lik - a38 Den 5 Mars f. ta. väl förekommit den märkbara omständighet, att ehuru Bolag blifvit bildade för sådane arbeten, och ehuru medel dertill varit påtänkte att anslås, hafva likväl de lofvade medlen ej blifvit tillgänglige för dessa Bolag, hvarföre de måst upplösas.
Om någon del af Riket behöfver hjelp i detta afseende, är det väl en sådan, som saknar styrka att ensam företaga ett så beskalfadt arbete; och jag hemställer, om den del af Riket, der rörelsen går till 5 millioner, behöfver biträde för att sättas i stånd att underhålla sin transportled.
Alt deremot StatsUtskoltet, såsom en talare yrkat, skulle ingå i uppgörande af en plan för den möjliga dispositionen af medel i den vägen hädanefter, anser jag ligga vida öfver mina kunskaper och den utsträckning, som Rikets
Ständer ej böra öfverskrida under sina öfverläggningar; ej eller tror jag, att tiden skulle medgifva uppgörande af en sådan plan, om än nödige upplysningar voro tillgänglige.
Endast de män, som tillhöra administrationen, kunna uppgöra en sådan plan, och besörja tillämpningen efter de grunder, som af Rikets Ständer varda bestämde.
Jag skall ej ingå i undersökning af de egentliga detaljpunkterne, emedan jag ej äger tillgång till handlingarne, såsom icke varande Ledamot af StatsUtskottet; men $f några all - Den 5 Mars f. ra. manna grundsatser, sora under discussionen blifvit tillämpade, vill jag undersöka riktigheten, och framställa de allmänna åsigter jag har af dessa ämnen.
En värd Ledamot har trott sig i den riktning StatsUtskottet haft, se ett försök att medverka till inskränkning i Rikets Ständers rätt, och utvidgning i de ansvarslöse embetsmännens välde.
Jag får bekänna, att jag genom de försök jag här märkt, fattat en annan farhåga, nemligen att man vore böjd att skapa en magt, som skulle öfverstiga lagarnes, på sätt som efter år 1720, då man raisonnerade sig till de mest godtyckliga tolkningar af lagar och beslut, hvarigenom resultater uppkommo, lika förderfliga för alla landets dyrbaraste intressen.
Det har blifvit sagt, såsom ett allmänt yttrande i anledning af Revisorernes Berättelser, att man funnit det anmärkningarne hufvudsakligen afsett smärre summor; att detta visar, att man ej vågat öfverskrida föreskrifterne i större saker, men utmärker så mycket mera förakt för Ständernes beslut.
Jag tror att rättvisan fordrar, att man med ali aktning för Revisorerne, äfven äger den aktning för de Embetsverk, som äro deras granskning underkastade, att man för dessas fördömelse granskar, huruvida anmärkningarne varit rigtige.
Revisorerne äro i detta hänseende endast att anse såsom actorer, de der skola uppfylla de pligter, som åligga dem.