Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den är obetydlig för den enskilde, men deremot ganska betydlig för Kronan, hvilket jag erfarit den tid jag varit landshöfding, dä kostnaden uppgått till betydliga summor.
Jag vidhåller derföre mitt yrkande om propos. på ett tillägg till denna §, i likhet med hvad PresteSt. beslutat.
Jag medgifver visserligen rättvisan af den sats, som Frih.
Boye tillika med flera andra talare framställt rör:de skyldigheten för enskilda, som försegla sina pannor under den tid brännvinsbränningen är tillåten, att sjelfva bestrida kostnaden för förseglingen.
Sådant påkallar billigheten derföre, att kostnaden blir större, då kronobetjeningen skall företaga resor till ett och annat ställe för att verkställa försegling å en och annan panna, hvarmed brännvinsbränning endast under halfva tiden vill utöfvas, än då, efter hela bränningsterminens förlopp, allm. försegling äger rum.
Deremot måste jag anföra en vigtig omständighet, som gör, att jag nödgas yrka bifall till § utan något tillägg dervid, den nemi., att då Ständerna åsyfta en inskränkning i brännvinsbränningen samt all deras diktan och traktan går ut på att fördyra varan och förminska tillverkningen deraf, jag tinner det vara inconsequent att ålägga den, som endast vill begagna halfva bränningsterminen, att sjelf bekosta förseglingen, derföre att den, som har en mindre panna, måste finna sin uträkning vid att hellre fortsätta bränningen hela terminen, än underkasta sig en kostnad för förseglingen, som, om deras länsman har långt att resa, kan blifva vida drygare än afgiften för rättigheten att få utöfva bränningen äfven under återstående delen af terminen.
Detta skäl anser jag så talande och klart, att, derest man vill hafva för afsigt att förminska brännvinstillverkningen, man bör akta sig för att med förseglingen förena sådana kostnader och svårigheter, att den, som hade för afsigt att blott begagna halfva bränningsterminen, kommer i qvalet, huruvida han skall försätta bränningen eller försegla sin panna.
Jag är visserligen af samma tanka som Hr Cederschjöld i det afseende, att Kronan bör bestå förseglingen, då det är fråga om allm. försegling; men då den enskilde vill hafva en särskild frihet, torde billigheten fordra, att han vidkännes den dermed förenade kostnaden.
Jag har aldrig påstått, att den allm. försegling, som äger rum, sedan hela bränningsterminen tilländalupit, skulle ske på enskild bekostnad, utan blott att den försegling, som sker Den aS Januari. under bränningsterminen, skulle af den enskilde bekostas, och derpå anhåller jag om Hr Gr. o. Landtnäs propos., på sätt Prosten Nibelii reservation innehåller, att den, sorn endast begagnar endera terminen, sjelf borde vidkännas kostnaden för redskapens försegling.
Jag begärde egentligen ordet, då jag hörde åtminstone 2:ne talare yttra en sats, som jag i högsta grad måste bestrida, nemi. att det skulle vara en vinst för staten , att utgifterna ginge från staten och icke från den enskilde.
Denna sats anser jag i många afseenden skadlig och missledande.
Jag skulle hoppas, att man kom till en motsatt princip i vår lagstiftning och betänkte, att då staten ålägger enskilda utgifter, äro de mycket mer betungande än de utgifter, som utgå från statscassan.
Jag måste således bestrida den principen, att det skulle vara någon besparing för staten att ålägga den enskilde medborgaren att directe vidkännas utbetalningen.
För det andra kan jag icke godkänna den åsigt, som uttryckt sig mot Utsk:s utlåt.
Det är nemi. från den moraliska synpunkten, man så ofta yrkat, att man skulle söka att i möjligaste mån inskränka brännvinsbränningen.
Jag är äfven af den tanken, att isynnerhet husbehofsbränningen, om den icke kan genom tvångslagar inskränkas, likväl må genom förnuftiga föreskrifter i ceconomisk lagstiftningsväg i möjligaste måtto förebyggas.
Nu vill man rent af tvinga den, som bränner i smått, alt bränna hela bränningstiden; ty det är klart, på sätt Hr v. Qvanten redan upplyst, att en brännvinsbrännare med 16 k:rs panna hellre bränner hela terminen, än anmäler sig till en försegling, som i de flesta fall blir dyrare än skatten för hela bränningsterminen.
Den andra orättvisan af att ålägga den enskilde att betala förseglingskostnaden består deruti, att kostnaden blir lika stor för den lilla som för den stora pannan.
Vid sådana tillfällen inträffar det förhållande, att man ålägger brännvinsbrännaren en straffbestämmelse på sig sjelf.
Hr Cederschjöld har också ganska riktigt upplyst, att när den laglydige icke behöfver en sådan controll, bör honom icke heller åläggas kostnaden derför.
Jag skulle i allmänhet tro, att om staten behöfver en polisåtgärd, det är statens skyldighet att bekosta densamma.
Af motsidans skäl har jag trott det starkaste vara framstäldt af en värd ledamot, Hr Stuart, och bestå deruti, att kronobetjeningen skulle få tillfälle alt för mycket taxera allmänheten; men jag ber att få möta denna invändning med sjelfva ordalydelsen i det prot.utdr., hvari jag yrkar att R. o. Ad. må inslämma.
PresteSt:s beslut innehåller nemi., att förseglingen skulle betalas med 2 öre per k:na.
Nu veta vi, att allmogens pannor i allmänhet sällan uppgå till mer än 16 k:rs rymd.
Två gånger 16 är 32; 32 r:stn utgöra 2 sk. 8 r:st.
Nu frågar jag: kan det u)6
Dc ii 26 J a 11 u a r i. nuses för en straffbestämmelse, eller är det ens af natur att kunna anses såsom bidragande till förminskning af brännvinsbränningen.
Jag håller mycket af att för mig uppgöra rediga begrepp och hålla mig vid det ämne, som är för handen, och icke sammanröra flera.
I fråga om brännvinsbränningens förminskande och varans fördyrande gör jag mig en heder af att hafva varit och vara af samma tanke som de Hrr, hvilka önska brännvinsbränningens inskränkning; men jag blandar icke den frågan ihop med förevar, sak, ty om jag ville så korsa och sammanblanda begreppen, skulle jag blott intrassla frågorna.
Nu är blott frågan, hvem, Kronan eller den enskilde, som skall betala 2 sk. 8 rist. för förseglingen af en 16 k:rs-panna.
För min del kan jag icke anse denna afgift för någon taxering, och vidblifver derföre min redan yttrade tanke.
Jag finnér mig nu i samma belägenhet som Frih.
Boye för en stund sedan, nemi. att af mina motståndare hafva fått ett nytt skäl.
Jag har fått höra, att fråga icke är, att all försegling skulle bekostas af den enskilde, utan blott den försegling, som är en följd deraf, att någon enskild anmäler sig att bränna blott en del af bränningstiden.
I det fallet vill jag fästa mina värda motståndares uppmärksamhet derpå, att afgiften för denna försegling blir så obetydlig i' förhållande till massan, som skall bekosta densamma, att det icke blir någon egentlig besparing för staten att ålägga den enskilde att vidkännas kostnaden; och när man nu antager, att denna kostnad blir så obetydlig, frågar jag, om det är skäl, att den bör åläggas den enskilde, enär sådant kan föranleda till 2tne bestämda missbruk: det ena, att kronobetjeningen, då den har rättighet att fordra godtgörelse af den enskilde, äfven kan begära det vid ett annat tillfälle, då en sådan godtgörelse icke borde äga rum; och det andra, att kostnaden för förseglingen icke kan så noga beräknas, att, dä Kronan i de flesta fallen skall bekosta förseglingen, man icke kan controllera, om kronobetjeningen begagnar Kronans lack och messingtråd äfven till den försegling, som deri enskilde skulle bekosta.
Uti dessa skäl finner jag ytterligare stöd folden åsigt, jag försvarar.
Till de skäl, Gr.
Horn och Hr af Billbergh anfört, får jag tillägga, att om, på sätt Ilr af Ekenstam föreslagit, kostnaden för förseglingen skulle af den enskilde bestridas, skulle derigenom uppkomma förlust på samma gång för honom och för det allmänna, emedan kronobetjeningen troligtvis skulle begagna sig af tillfället och taga ersättning åtminstone för lack och messingstråd af dem båda, hvilket svårligen skulle kunna controlleras.
Vinsten deraf, att den enskilde skulle bestrida förseglingen, blefve således icke statens, utan endast kronobetjeuingeus.
Att kost - Den 26 Januari. *97 naden för förseglingen varit så betydlig, som en värd talare anfört, måtte härröra derifrån, att uppgifterna derpå icke blifvit med allvar granskade af K. M:s Bef:h:de, innan ersättningen anordnats.
Några få U lack och messingstråd för hvarje länsinnnsdisti ict är allt, hvad staten kommer att bekosta; och dessa måtte icke kunna uppgå till något synnerligen stort belopp. 36 5 blef af R. o. Ad. godkänd. 27 och 28 S§ godkändes. 29 §.
BondeSt. hade beslutat, att slutorden i 3 mom. af denna §: ”emot det att afgiften beräknas från den tid, brännvinsbränningen börjades,” skulle förändras till följande lydelse: ”emot det att afgiften beräknas från början af den ”termin, under hvilken brännvinsbränningen vidtog.”
BondeStrs inbjudning tror jag det icke vara skäl att antaga; men jag skulle vilja föreslå, att sista orden i denna §: från den tid, brännvinsbränningen började, måtte utbytas mot orden: från den tid, profbränningen verkställdes, såsom mera bestämdt uttryckande meningen.
29 § blef af R. o. Ad. godkänd.
Jag anhåller att blott till prot. få reservera mig mot det fattade beslutet, emedan jag anser redactionen i många afseenden felaktig; dock hoppas jag, att K.
M. vid tillämpningen af författningen skall se saken ur en riktig synpunkt. 30 §.
Jag kan icke antaga denna §, emedan den strider emot hela syftningen af författningen.
Måhända har jag förgätit att vid y:de punkten göra min anmärkn.; men jag skall, äfven om jag måste uppgifva all förhoppning att vinna någon ändring i denna §, fritaga mig ifrån att hafva med min röst understödt den mening, att Konungen skulle tillåta någon stad att begagna större pannerymd än 90 k:r.
Jag har varit vittne till den klagan, man hort öfver de brännerier, som omgifva Stockholms stad.
Jag har delat denna klagan, emedan jag ansett såsom ett intrång i landtmannens rätt, att personer fått tillstånd att här omkring Stockholm anlägga större brännerier.
Jag vill således åtminstone yttra den önskan till K. M., att aldrig ett sådant tillstånd måtte medgifvas.
I anlcdn. af Frih.
Boyes sista yttrande får jag erinra Hr Frih. derom, att R.
St. redan vid antagandet af principbetänk. bifallit enahanda föreskrift som den, hvilken nu blifvit i i3 § införd.
Dea 36 Januari. 3o § blef af R. o. Ad. godkänd. 3i, 32 och 33 §5 godkändes. 34 s. Hr Cederschjöld:
Det är blott en liten oformlighet i redactioncu, hvarpå jag vill fästa uppmärksamhet.
Der står nemi.: ”Apothekare i Riket.”
Vi stifta icke lagar för apothekare utom Riket.
Jag hemställer derföre, om icke orden: i Riket må utgå.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade godkänna 34 § med den förändring, Hr Cederschjöld föreslagit.
Jag och alla de, som sitta här, hörde icke Hr Cederschjölds tillägg, hvarföre jag anhåller att 1'å veta, hvaruti det bestod.
Äfven jag var bland dem, som icke hörde Hr Cederschjölds tillägg, synnerligast derföre, att jag väntade mig att först få höra propos, på Utsk:s förslag och sedan, derest det icke antogs, på den föreslagna förändringen.
Jag får blott erinra de Hrr, som sist talade, att här är icke fråga om något tillägg, utan om ett uteslutande, hvilket var så najvt riktigt, att det är svårt att icke bifalla detsamma.
Hr Cederschjöld begärde nemi., att orden: i Riket måtte uteslutas af det skäl, att vi icke stifta lagar för dem, som bo utom Riket.
Jag understödjer således den värde ledamotens begäran.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade godkänna 34 § med uteslutande af orden: "i Riket.” Ropades ja. 35. $.
BondeSt. hade beslutat, att 2 mom. skulle utbytas emot 2 mom. i samma § af utlåt.
Jag vågar tillstyrka bifall å den ändring, BondeSt. beslutat.
Den, som känner, huru gästgifverierna äro beskaffade i de orter, der gästgifveriskyldigheten går turvis emellan flera gästgifvare, känner också, att de flesta sådana ställen äro så usla, att de icke kunna herbergera resande; och vore det derföre obilligt, om sådana gästgifvare, då, de äro befriade från bevilln. efter 1 art. i bevilln:sstadgan, likväl skulle erlägga den här stadgade afgiften för salu af brännvin.
Sådana ställen linnas visserligen, som äro så dåliga, som han uppgifvit; men de äga icke desto mindre rätt Den a6 Januari. *99 till afsalu, hvarföre de således äfven böra erlägga afgift.
Jag anhåller derföre om Hr Gr. o.
Landtm:s propos. till bifall å Utsk:s tillstyrkande i sednare betänk. 35 § blef af R. o. Ad. godkänd. 36 och 37 §5 godkändes. 38 §.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade godkänna 38 §.
I denna § är en redactionsförändring nödvändig.
Här står: ”uti alla i denna och nästföregående § omförmälda fall vare de vid förseelsen nyttjade redskap och det i bränneriet vid beslagstillfället befintliga brännvinet, jemte de kärl, hvaruti det förvaras, förbrutna; den händelse undantagen, i afseende på redskapen, att ägaren gitte bevisa, att de blifvit från honom stulna.”
Detta är ganska tvetydigt.
Man skulle tro, att den, hos hvilken redskapen finnes, bör anses såsom ägare, intilldess motsatsen bevisas.
Jag kan väl finna, att meningen är den, att innehafvaren skulle bevisas hafva stulit redskapen; men redactionen uttrycker icke denna mening, och jag skulle derföre hemställa, om icke § borde ändras så, att den i slutet lomme att lyda sålunda: ”den händelse undantagen, att redskapen befunnes vara stulna, och att rätte ägaren gjorde sina anspråk derpå gällande.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det han, till följd af det utaf R. o. Ad. lemnade svar på H.
Ex:s senast framställda propos., ansåg 38 § vara af R. o. Ad. godkänd. 3g och 4° §§ godkändes. 4« s BondeSt. hade beslutat, att 1 morn. af denna § skulle förändras till följande lydelse: ”Ägare af ättikefabrik vare ej ”berättigad att brännvinsbränning utöfva, såvida han ej är ”innehafvare af jord, för hvilken en sådan rättighet honom ”tillkommer; börande i sådan händelse brännvinsbränningen ”verkställas i någon från ältikefabriken afskild byggnad.
”Öfvertygas ägare af ättikefabrik att hafva inom de byggnader, som för ättikeberedningen äro inrättade, eller med de ”pannor, som dertill begagnas, tillverkat brännvin eller af-, ”yttrat förbränna eller etc.” Hr Cederschjöld:'! första mom. förekommer ett ord, sorn jag icke tror vara alldeles riktigt.
Der står nemi.: ”Öfvertygas ägare af ättikefabrik” etc.
Jag tror, att inför lagen fråga icke är om, “att någon skall öfvertygas, utan öfverbevisas om något, emedan öfvertygelsen är någonting 200 Den 26 Januari.
Subjectivt, då deremot öfverbevisningen är objectivtgällande; och det är just objectiv visshet, hvarpå tillämpningen af ett lagstadgande bör grundas.
I sednare morn. förekommer något, som är af vigtigare beskaffenhet.
Detta mom. innehåller nemi.: ”Apothekare, som nyttja distilleringspannor till större rymd eller antal, än tillåtet är, eller för andra än pharmaceutiska behof, skall vara sitt privilegium förlustig och för hvarje ololligen nyttjad panna böta som för olaglig brännvinsbränning.”
Det är obegripligt, hvarföre en apothekare skall straffas hårdare än andra menniskor.
Ett apotheks privilegier kunna vara värda 10 ä 12,000 r:dr.
Är det då billigt, att en apothekare skall plikta detta belopp för en öfverträdelse, som hvar och en annan kan försona med ganska måttliga böter.
För min del anser jag detta särskilda stadgande för apothekare helt och hållet bö ra utgå.
Till en början tager jag mig friheten fästa Hr Cederschjölds uppmärksamhet derpå, att ordet öfvertyga i lagstil brukas promiscue med ordet öfverbevisa; det är följaktligen likgiltigt hvilketdera ordet här begagnas.
Hvad BondeSt:s beslut beträffar, har det afseende derpå, att en till brännvinsbränning berättigad person, som tillika äger ättikefabrik, lätteligen skulle kunna begå missbruk emot ifrågavar. författning med den till ättikefa briken hörande redskap, i händelse brännvins- och ättiketillverkningen verkställdes uti samma byggnad.
Jag kan icke annat än förena mig i BondeSt:s beslut, såsom, efter min öfvertygelse, ganska nyttigt.
Skulle något missbruk icke kunna äga rum med den redskap, som är ämnad för ättikebryggning, så synes det mig dock i alla fall vara riktigt, att 2:ne sådana tillverkningar, som de båda omförmälda, icke drifvas tillsammans inom en och samma local, hvarigenom åtminstone anledningen undanrödjes till den klagan öfver missbruk af ättikeredskapen, som så ofta uppstått i de södra provinserna.
Hvad sedermera angår den af Hr Cederschjöld yrkade rättelse i sista mom. i afseende på det alltför stränga ansvaret för apothekare, som bryta mot denna författning, får jag deruti instämma, helst jag inom Utsk:n redan yrkat mildring i detsamma.
Ett dylikt stadgande för handlande, i afseende på försäljning af brännvin i öppna salubodar och bodkamrar, förekommer längre fram i författningen; och när vi komma dit, skulle jag önska, att Hr Cederschjöld ville lemna mig samma biträde, som jag nu lemnar honom.
Äfven jag instämmer i allo uti den förändring, som BondeSt. beslutat; men jag anhåller att till de ledamöter, som icke godkänna ordet öfvertygas, utan vilja ditsatta ordet öfvevbevisas, få hemställa, om maniche i Den 26 Januari.
201 i stället kunde använda ett 3:dje ord, sorn jag för min del anser bättre uttrycka meningen, nemi. ordet beträdes.
I afseende på hvad Hr Cederschjöld yttrat ang:de sista morn. af denna §, ber jag att få erinra derom, att de missbruk, som gått längst och medfört största skada, varit de, sorn blifvit begångna dels af ättiketillverkare och dels af apothekare.
Mot det större förtroende, apothekaren har och måste äga, att för sitt yrke nyttja distilleringspannor, svarar och måste svara en större ansvarighet för missbruk dermed.
Så uppfattar jag förhållandet.
Jag är likväl i så måtto af Hr Cederschjölds tanka, att jag anser privilegiernas förlust vara för hård påföljd på första resan förseelse mot detta stadgande; men 2:dra gången apothekaren förbryter sig i detta fall anser jag privilegierna böra vara förverkade.
Boye förekommen i afseende på orsaken, hvarföre man inom Utsk:n ansåg den höga straffbestämmelsen böra äga rum, och vill derföre blott tillägga, att apothekaren i detta fall icke står i synnerlig annan kategori än medborgare i allmänhet, emedan i 47 § stadgas, huruledes burskap förloras för oloflig utminutering af brännvin.
Jag anser straffbestämmelsen icke vara hög, då man tager i betraktande svårigheten att controllera öfverträdelsen.
Tvenne ledamöter af sammansatta Utskln hafva redan upplyst R. o. Ad. om orsaken, hvarföre 1 mom. tillkom, och jag behöfver således icke yttra mig derom.
Jag vill blott i förbigående nämna, att jag icke gillar Utsk:ns åsigt, och alt jag i alla fall tror, att Utsk:n uti förevar, redaction illa uttryckt sin mening; ty meningen är väl den, att apothekaren skall hafva förbrutit sig med en inom apotheket befintlig redskap, om detta stadgande skall tillämpas; men om han äger en landtegendom och der idkar oloflig brännvinsbränning, skulle han efter detta morn., sådant det nu finnes redigeradt, kunna dömas sitt privilegium förlustig.
Het är dessutom oriktigt att genom skärpta strafflagar vilja söka åstadkomma lagens efterlefnad; ty om lagen är för sträng, uteblifver anklagelsen.
Jag kan derföre icke annat än yrka, att hela detta mom. må uteslutas.
Till hvad jag förut yttrat skall jag utbedja mig att i anledn. af de anmärkntr, som af några talare blifvit gjorda, få tillägga, att en apothekare, som utöfvar oloflig brännvinsbränning, icke gör det såsom apothekare, utan såsom brännvinsbrännare i allmänhet; och bör det således icke räknas honom till särskildt straff, att han är apothekare.
Hvad menas dessutom dermed, att han skall förlora sitt privilegium?
Är det rättigheten att sjelf idka rörelsen i allmänhet, eller är det äganderätten till privile18 H. a6 302 Den 26 Januari. gium på ett visst apothek?
När SundhetsColkm förklarar eii apothekare förlustig sitt privilegium, äger han, så framt jag rätt minnes, likväl rättighet att sälja detsamma.
I afseende på hvad näst den siste värde talaren nämnde, att längre fram förekommer ett stadgande, att borgare, som idkar oloflig brännvinsutminutering, skall vara sitt burskap förlustig, får jag förklara, att jag icke ämnar underlåta att dervid göra anmärka.; ty med samma skäl, som man fråntager borgaren hans borgerliga rättigheter och representationsrätt, skulle man betaga adelsmannen hans adelskap för enahanda förseelse.
Jag anser derföre vara bäst att alldeles utesluta detta morn., och anhåller för sådant ändamål, att Hr Gr. o.
Landtm, täcktes framställa särskilda propos:r på mom:n i denna §.
Jag är egentligen förekommen af 2:ne värda talare, Frih. Boye och Hr af Ekenstam.
Jag önskar, att 1 mom. måtte erhålla den redaction, som BondeSt. beslutat, med en liten ändring, hvilken jag vågar föreslå, nemi. att här intages samma uttryck som allm. lagens i afseende på husbehofs- och tullqvarnar, så att här må stadgas, att brännvins- och ättiketillverkning icke må äga rum under samma tak.
Jag är i afseende på sednare mom. så fullständigt förekommen af Hr Cederschjöld, att jag icke har annat att tillägga än det, att då apothekarens privilegium är hans egentliga egendom, kunde af samma skäl, som den fråntages honom för ifrågavar. förseelse, man äfven fråntaga landtmannen hans hemman för en dylik förbrytelse.
Jag instämmer derföre med Hr Cederschjöld uti anhållan om uteslutande af sista mom. i denna §.
\ Hr af Billbergh:
Jag nödgas uppträda mot de talare, som ansett sista mom. i denna § böra utgå.
Skall det utgå, så böra äfven 47 och till en del äfven 48 och 49 SS ändras.
Jag tror det vara nödigt för en lagstiftare, att straffet står i något förhållande till lättheten att utöfva missbruket.
Det är en gifven sak, att då en apothekare har rättighet att verkställa distillering, är det äfven lättare för honom än för andra att begå missbruk.
Erkännes denna sanning, så måste man väl äfven medgifva, att straffet bör i samma mån vara svårare, som missbruket är lättare att begå, men svårare att Controllera.
Jag ämnar, när vi komma till 47 §> yrka mildring i straffet för borgare, som göra sig skyldiga till ansvar för oloflig brännvinsminutering; och i följd deraf vill jag äfven medgifva lindring uti straffet i förevar. morn., men kan icke medgifva, att mom. helt och hållet utgår.
Jag får derföre till R. o. Ad. hemställa, om icke det rätta vore att gifva mom. följande redaction:
Apothekare, som nyttjar distilleringspannor till större rymd eller Den 26 Janu ari. 203 antal, än tillåtet är, eller för andra än pharmaceutiska behof, bote för hvarje gång såsom för oloflig brännvinsbränning; beträdes han härmed 3:dje gången, vare jemväl sitt privilegium förlustig.
Skälet, hvarföre jag anser först 3:dje resan förseelse i detta fall böra medföra förlust af privilegium, är det, att tullförfattningen stadgar förlust af borgerlig rörelse för 3:dje resan begången öfverträdelse af förbudet mot införsel af otillåtna varor, och jag icke kan medgifva, att man skall sätta förbrytelser mot brännvinsbränningsförfattningen i strängare kategori än förseelse mot tullförfattningen.
Jag förnyar altså min anhållan, att R. o.
Ad. ville antaga den redaction, jag nyss haft äran föreslå.
Jag är egentligen förekommen af Hr af Billbergh, i hvars yttrande jag instämmer.
Jag får likväl framställa den önskan, lika med en talare förut, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes gifva särskilda propos.T på dessa morn., samt att, när vi komma till 2 morn., den utaf Hr af Billbergh föreslagna redaction i anledn. af Gr.
Horns yttrande måtte blifva i så måtto ändrad, att mom. kommer att lyda sålunda: ”Apothekare, som uti sitt apothek nyttjar distilleringspannor till större rymd etc.;” ty om apothekaren på sin landtgård eller annorstädes, utom apotheket, idkar oloflig brännvinsbränning, vore det ju hardt, att han derför skulle straffas lika strängt som för förbrytelse med de redskap, hvilka tillhöra apotheksrörelsen.
Men då jag å ena sidan gifver rätt åt de
Hrr, som anse bestraffningen vara för sträng, må väl jag å min sida, med deras tillstånd, få yrka, att man icke rent af efterskänker apothekaren ansvar för förbrytelsen.
Jag tillstyrker således, att Hr af Billberghs förslag må antagas blott med det lilla tillägg, jag dervid gjort.
Ad. behagade godkänna 1 mom. i 41 §> sådant det af Utsk:n blifvit föreslaget.
Efter några mindre yttrandan, rör:de ordalagen, förenade sig R. o. Ad. om instämmande i det beslut, BondeSt. fattat rör:de 1 mom. i 41 § med den förändring, att ordet beträdes skulle begagnas i stället för ordet öfvertygas.