Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
När R. o. Ad. öfver* enskom att från sina prot. utesluta förhandlingarne om tulltaxan, förbehöll jag mig att framdeles få vid något tillfälle emot åtskilliga der förekommande punkter afgifva min reservation, hvilken jag nu öfverlemnar med begäran alt hon måtte af en Ridd.Kanslist upläsas.
Härefter aflemnades af talaren och uplästes följande anfönde:
När R. o. Ad. d. 17 sisth Maj beslöt, att ur våra prot. utelemna öfverläggningarna om Tulltaxan, förbehöll jag mig, att fä mot de i dithörande ämnen fattade besluten afgifva min reservation.
Hon har, genom hvarjehanda mellankommande göromål och hinder, blifvit fördröjd, ända tills nu, hvilket jag beder det Högh Ståndet ursäkta.
Men jag har velat för framtiden freda mig från förebråelsen att hafva medverkat till förenämnde beslut, om de, såsom jag befarar, blifva skadliga.
Varda de åter gagneliga för delta rikes innebyggare: så hör jag icke oförtjent dela framtidens tacksamhet med de Herrar och Män, som genomdrifvit den omhvälfning i Sveriges statshushållning, hvilken nu förestår.
Denna omhvälfning är så vidsträckt och genomgripande, alt svårligen torde något samhälles näringar hafva på en gång rönt en motsvarande.
Ifrån det skyddande näringssystemet, har Sverige ej blott för en, utan för alla dess hufvudsakliga näringsgrenar, öfvergått på den bana, som leder till frihandel och öppen täflan med andra folk.
Kunna våra näringsidkare uthålla den och kan Statskassan umbära de Tullinkomster, som blifvit för henne förspillda, utan att komma dem till godo, hvilkas fördel man ville bereda, och som följaktligen gått förlorade, utan annat synbart ändamål än tillfredställandet af frihandels-theoriens fordringar?
För hvarje samhälle gäller naturligtvis i stort, hvad som, i ringare mon, gäller för hvart hushåll, eller att man skall, så vidt möjligt är, försörja de sina.
För att vinna detta ändamål, måste närings-lagstiflningen inrättas så, att medborgarne kunna, med största säkerhet och möjligaste lättnad, hafva sin bergning och komma till välstånd.
Om detta mål kan ernås genom nä - 470 Den 28 Juli. rings-frihet och frihandel eller genom skyddande närings-författningar är likgiltigt, blott man vinner sitt syfte.
Sådant beror naturligtvis på de olika omständigheter, i-hvilka hvarje samhälle under olika lägen och tider sig befinner.
Det kan således hända att frihandeln är nyttig för England, öfverlägset de flesta andra samhällen i arbetsskicklighet och alla i machiner, capitalstyrka samt en från ständigt öpna hamnar idkad sjöfart, under det att frihandeln kan, på samma tid, vara skadlig för Sverige och andra länder, som befinna sig i olika omständigheter.
Lätom oss tillse, för hvarje hufvudgren af våra näringar, i hvilket läge de, jemförelsevis med förhållandet hos andra folk, sig befinna och huru våra näringar genom den nu beslutade tullagstiftningen blifvit behandlade:
Råämnes-alstringen: a) Landtbruket.
Tullen har blifvit nedsatt på pottaska, blår, fläsk, hartz, hudar och skinn, humle, kreatur, kött, lin, ost, salpeter, smör och ull.
Alla slags trädvaror, hvaribland ved, hvilka förut voro med tull belagda, hafva blifvit vid införseln tullfria.
Då ett folk, såsom det Svenska, är bosatt under och nära Polcirkeln, där vintern är lång, dagarne korta och kölden sträng, där måste råämnes-alstringen, ej mindre än varu-förädlingen, belastas med den drygare kostnad, som erfordras för att gifva arbetaren mera och starkare föda, varmare kläder, fastare, bättre byggda samt förvarade hus och eldstäder, mera bränsle och lysningsämne m. m. d.
Der inga eller otillräckliga stenkol finnas, där blifver bränslet dyrare, icke blott genom folkmängdens ökning, utan äfven genom skogarnas uthuggning och aftagande.
I vårt land, hvarest kreaturen måste, längre tid hvarje år, födas inne, är boskapsskötseln jemväl förenad med större omkostnader.
Ängsskötsel och åkerbruk kunna drifvas blott under få månader af året.
Desto flera arbetare och dragare nödgas man då för brådskan begagna, utan att dessa kunna, under den öfriga delen af året, vara jordegaren till vederbörlig nytta.
Då blidare luftstreck, i andra länder, medgifva flera skördar, åtminstone af foderväxter: sä är man i Sverige inskränkt till en, och denna knapp, i anseende till den merändels steniga och sandblandade markens magerhet.
Då man, i länder, föga besvärade af snö eller köld, anser sig allt mera kunna umbära lador till skördens förvaring: så föranlåtes den Svenske landtbrukaren deremot underhålla sådana.
Vintern, som belägger våra hamnar och farvatten med is, samt länge hindrar varu-omsättningen sjöledes, både inom vårt rike och med utlandet, nödgar oss att anskaffa betydliga vinterförråd, hvilka medtaga en ansenlig del af våra capital-tillgångar.
Landets glesa befolkning försvårar afsättningen och betungar henne jemväl inrikes med större forslingskostnad, än i tätare bebyggda länder.
Sveriges landtman, som hilt ils i bränvin förvandlat den del Den 28 Juli, 471 af åkerbrukets alster, hvilken ej till brödföda behöfts, hafva, ehuru förvänd och för Riket i det hela skadlig denna hushållning varit, dock derigenom haft en inrikes allestädes tillgänglig afsättning, hvilken hädanefter utan tvifvel kommer att betydligt förringas genom de till inskränkning i bränvinsbränningen syftande förfaltn:r, hvilka under innevar:de Riksdag lyckligtvis vidtagits.
Att öka denna förringelse af landtmanna-varors inrikes afsättning genom samtidig minskning i tullen å alla dem, som nyss blifvit upräknade, synes mig vara så mycket mera origtigt och skadligt, som man icke bör hindra, utan lätta den i alla fall nog svära öfvergången från ett hnshållningssätt till ett annat.
Det höga pris å säd och andra födoämnen, hvilket nu befordrar deras utförsel till utlandet, och hvilket tröstar mången med förhoppningen, att vårt landtbruks förkofran skall mer än godtgöra vår varuförädlings befarade undergång, torde komma att ansenligt falla, om icke alldeles uphöra, när Rysslands hamnar vid Östersjön och Svarta Hafvet åter öpnas till försäljning af de stora förråd, som derifrån pläga årligen utgå, och nu under kriget ytterligare hopas till utförsel. b) Bergshandteringen.
På bly, jern och koppar har införsels-tullen blifvit nedsatt.
Det är likgiltigt i hänseende till bly, hvaraf vi ej hafva erforderlig tillgång inom landet, och till koppar, som väl utföres, men nästan alldeles icke införes och i alla fall står till mycket högt pris.
Men annat är förhållandet med smidt jern, hvilket, med undantag af några få slag, har trög afsättning, och hvarå 3:ne införselsförbud derjemte blifvit uphäfna.
Att införsels-förbudet å tack- och barlast-jern blifvit borttaget, betyder mindre, sedan utförsels-förbudet derå jemte 2:ne andra förbud mot utförsel af vissa slags gjutgods, jemväl blifvit undanröjda.
Men detta borttagande kan deremot hafva ett ganska menligt inflytande på vår stångjerns-lillverkning.
Om tackjerns-priset derigenom stiger och med detsamma ökar priset på vårt stångjern, skall dess afsättning desto mera försvåras, som utländningen torde kunna i det närmaste umbära det, sedan han, genom utvägen att få köpa vårt goda tackjern, kan sjelf smida det för sina behof, så vida trädkol, som i England och åtskilliga andra länder saknas, icke dertill erfordras.
Trädkolens pris måste äfven stiga, dels derföre att utförsels-tullen hos oss blifvit borttagen, ej allenast på dem, utan äfven på de förnämsta slagen af våra trädvaror, hvarigenom skogarnas uthuggning och kolens fördyrande, lill och med saknad, på vissa orter otvifvelaktigt skola följa.
Varu för ädlingen: a) Handtverkeri och husslöjderna.
På bleckslagare- och broderade arbeten, hattar, kardor och kardläder, knappar, knifvar, korgar, lampor och lyktor, paraplyer och parasoller m. m., sadelmakare- och skomakare-arbeten, slöjde - 472 Den 28 Juli. eller handtverkeri-varor, svarfvare-arbelen och andra arbetade trädvaror, som ej äro i taxan nämnda, samt tågvirke, har införsels-tullen blifvit nedsatt, och förbudet att införa färdiggjorda gångkläder borttaget. b) Fabriksarbeten och Skeppsbyggerier.
Införsels-tullen har blifvit nedsatt å band, blyhvitt, fartyg och båtar, fabriks- och manufaktur-varor, som ej äro i taxan nämnda, å garn, gevär, glas, instrumenter, ljus, ljuskronor, förgyld metall, nålar, oljor, redskap och machinerier, saltsyra, färgad t silke, skepps-inventarier, speglar och lampetter, flera slags bomullsstrumpor, stålarbeten, ståltråd, sågblad, såpa, terpentin, nystad bomullstråd, blekt, hvit och färgad linneträd, väfnader af flera slag, ångpannor m. m. samt mer eller mindre bearbetade varor, som icke kunna under någon af ofvanstående bestämningar hänföras.
Inom jernliandteringen skall det förvända förhållandet qvarstå, alt den förädlade varan är mindre skyddad, än den rå; och om Bevil!n:sUtsk:s förslag lill tulluedsättning på machinerier går igenom, skola de machin-verkstäder, som hos oss upblomstrat, äfventyra att förtvina, just då vi, genom närings- och handelsfrihetens införande samt jernvägars anläggning skulle bäst behöfva dem.
Dessulom hafva införsels-förbuden borttagits å kort, krut, släta sidentyg, vissa siden-shawlar och dukar, vissa halfsiden-shawlar, 5 slags bomullstyg, 3 slags ylletyg, 2 slags halfylle och 1 slags linneväfnad.
Alla förbud äro, med ett ord, borttagna.
Vi hafva i den vägen gatt längre än mig veterligen någon annan.
Icke ens osedliga böcker eller gravyrer äro till införsel förbjudna.
De skäl, hvilka jag redan anfört, såsom bidragande att fördyra vår råämnesalstring, gälla äfven för varuförädlingen.
Dertill kommer bristen på kapital, en följd af vårt lands fattigdom.
Då andra rikens näringsidkare behöfva med blott 3 eller 4 proc:s ränta belasta sina tillverkningar, så måste våra med 5 till 8 proc. betunga sina.
När Engelsmän, Fransoser och Tyskar utlåna penningar till andra länder och öka sin kapitalförmögenhet med räntor, som de från dessa indraga, sä hämma eller förringa vi vår kapitalstyrka genom utrikes län.
Det sker för jord- och bergsbruket genom Hypotheks-föreningarne, hvilkas indragning af lånta penningar förvillar omdömet, i händelse man anser stigandet af Bankens silfvertillgång bevisa en motsvarande tillökning af Sveriges kapitalförmögenhet.
I handeln är det genom s. k. blancokredit, som vi skatta till utländningen.
Då den större kapitaltillgången sätter andra länders varuförädlare i stånd att förse sig med bättre råämnen, att, genom dyrbara machiner och dithörande kostsamma anläggningar, bearbeta dem fullkomligare, samt till hundrade och tusenfaldigt större belopp, så äro våra, merändels meddellösa, näringsidkare nödsakade att åtnöja sig med sämre råämnen, eller åtminstone att betala dem högre, emedan de tagas på kredit.
Då de kapitalstarka utländningarne kunna åtnöja sig med en mindre behållning på hvarje del af deras tillverkningar, emedan antalet eller myckenheten deraf äro 0en 28 Juli. 473 stora, så måste å de färre, som våra varutillverkare åstadkomma, desse taga en högre förtjenst, om de skola hafva sin utkomst.
1 andra länder, hvarest handelsrörelsen är större och lifligare, slipper varuförädlaren att sjelf vara köpman.
Han finnér hos de handlande, när som helst, de råämnen, han behöfver, och hans tillverkningar mottagas af köpmän, som draga försorg om deras afsättnipg.
Hos oss deremot, hvarest en lifligare och vidsträcktare handelsrörelse saknas, är varuförädlaren föranlåten att tillika vara köpman, samt att dela sin omtanka och sitt kapital mellan handel och varuförädling, hvarigenom eftertrycket i hans verksamhet försvagas.
Bristen på handlande, som besörja hans tillverkningars spridande och afsättning, samt imellerlid betala dem kontant, medför äfven en annan olägenhet, som är ganska kännbar och bidragande till att göra honom främmande varuförädlare underlägsen.
Den Svenske måste nemi. vänta på betalning för sina varor, under dell längre tid, som åtgår lill deras försäljning i minuthandeln, samt följaktligen belasta dem med det högre pris, som räntan å deras kapitalvärde fordrar.
Han inledes med detsamma i de konkurser, som minulhandlarne göra, samt blottställes icke allenast för de förluster utan jemväl för den oro och tidspillan, som dessa vålla.
Inrikes vexlar äro i vårt land föga brukliga och de skuldförskrifningar, som minuthandlarne i stället lemna varuförädlaren, höra lill de menliga kreditförhållanden, hvilka trycka våra näringsidkare i allmänhet, och som, intill dess rättelse kan hinna vidtagas, qvarhålla dem i ett ofördelaktigt läge, jemförelsevis med deras utländske medtäflare.
Enär de varor, hvilkas afsättning beror på modet, utgöra en betydlig del af fabriksarbeten, särdeles väfnader och gångkläder; så hafva de folk, isynnerhet Engelsmän och Fransoser, från hvilka moden utgå, ett stort öfvertag på oss och andra, som efterapa dem.
Då de modbildande folkens näringsidkare förtjena så mycket på modvarorna under dessas nyhet, att de kunna till underpris åt oss och andra aflägse boende folk föryttra återstoden, så äfventyra våra näringsidkare förlust på modvarors eftergörande, samt att icke hinna afsätta hvad de deraf förfärdigat, innan en del blifver genom ett nytt modes inträde osäljbar, emedan vi ej hafva några grannar längre hort, hos hvilka det urmodiga kan föryttras.
Då samhällen, som äro belägna i blidare luftstreck, kunna under alla årstider och i alla riglningar hemta eller afsända varor, så kunna vi hvarken göra det sjöledes om vintern, eller någonsin norrut, der obebodda ödemarker och isliafvet möta.
JJnder sådana förhållanden tyckes det mig vara klart, att om Sverige inlåter sig i fri täflan med andra bättre lottade länders näringsidkare, så kan det med fördel afsätta endast sådana varor, hvilka nästan utan menniskans tillgörande frambringas, såsom skogens alster.
Nära dertill komma de trädbygnader, hvilka kunna utföras, nemi. fartyg.
Men trädvarorna förslå ej till att betala allt hvad vi behöfva af utländningen köpa, äfven 474 Den 28 Juli. om de icke genom skogarnas uthuggning minskades.
Vilja vi nu derjemte af utländningen köpa allt hvad han lemnar oss af bättre beskaffenhet och till billigare pris, än våra egna näringsidkare förmå, så blifva vi desto förr urståndsätta att afbörda vära utrikes skulder.
Söker Sverige deremot bereda uppehälle åt sina medborgare derigenom, att det skaffar landtmannen afsättning i städerna och vid bruken, samt stadsboerna afsättning på landel, så kunna samtlige, i möjligaste måtto oberoende af utländningen, uppehålla hvarandra.
Detta synes deremot svårligen låta sig göra, när man uphäfver det skyddande näringssystem, hvilket Sverige hittills iakttagit och hvarigenom det hindrat utländningen att undersälja både våra landtman, bruksegare och stadsboer.
Jag kommer slutligen till sådana tullnedsättningar, genom hvilka raan förspillt inkomster åt Staten, utan att gagna dem, hvilkas fördel man ville bereda och der man följaktligen skadat det allmänna, utan annat utgrundeligt skäl, än begäret att tillfredsställa en tom theories fordringar.
Af sådan beskattning är tullnedsältningarne på åtskilliga fiskvaror, såsom lax, sill, strömming, gråsidor eller seij, samt torra långor eller torsk, på salt, ved och vissa väfnader, såsom flor, gaz, tyll, ägta och oägta guldsamt silfvertyg.
Lax är en allt för dyr matvara, för att af den fattigare befolkningen förtäras, och den förmögnare, som har råd att bestå sig detta födoämne, hade lika väl hädanefter, som hittills, kunnat betala den derå belöpande tullen.
Nedsättningen af 14 sk. på 1 tunna sill eller strömming, af 4 sk. på 1 Lti torra gråsidor, och 8 sk. på 1 LU torra långor eller torsk, medför en så ringa minskning i priset på dessa varor, hvilka deras största afnämare, den fattigare befolkningen, merendels köper marktals, åtminstone i städerna, att lindringen ej kommer henne till godo, utan blifver hökarens eller andra ' handlandes vinst.
Den mest inkommande sillen är Norrsk, och som för henne blott erlägges half tull, så blifver prisminskningen endast 7 sk., eller för hvar mark ungefär £ rst.
Annu mindre, och så liten, att det ej lönar mödan upgifva beloppet, varder följaktligen prisets lindring på den torra äfven från Norrige kommande fisken.
Desto säkrare är det, att hon icke kommer förbrukaren, utan köpmännen till godo.
Till deras bästa nödgas alltså Staten upoffra omkring 60,000
R:dr b:ko årligen, endast på fisk.
Enahanda är förhållandet med 18 skirs nedsättning på en tunna koksalt, hvilket, icke blott fattiga, utan äfven förmögnare hushåll i städerna köpa kapptals.
Prislindringen utgör endast 6 och § rst. på kappen, hvilka desto mindre komma förbrukaren till godo, som saltuplagens uphäfvande i stapelstäderna och deras köpmäns befrielse från vissa saltbelopps årliga införsel icke sällan blottställer oss, såsom erfarenheten visat, för oerhörd dyrhet på denna nödvändighetsvara.
Hennes utförsel till Finska och Ryska hamnar, när de främmande flottorna nästa höst farit hem, skall utan tvifvel ånyo stegra priset så, att den fattiga snarare tror R.
St:r derå hafva ökat än minskat tullafgifterna.
Imellertid förlorar Staten öfver 97,000 Ridr årligen på denna Den 28 Juli. 475 tullnedsätlning.
Priset på björkved, nästan den enda, som införes utifrån, är så högt, att tullafgiften, såsom en småsak, icke kommer i beräkning för köparen, utan blifver en ökad vinst, som tillfaller ulländningen.
De sist nämnda väfnaderna höra lill yppighetsvaror, och hade följaktligen gerna kunnat bära den tilli, de hittills dragit, om sådant icke varit för frihandeln anstötligt
Det är dock icke egentligen Statskassan, som mister hvad köpmannen vinner genom tullnedsättningen på fiskvaror och salt m. m., ty då Statskassan icke kan umbära sina gamla inkomster, utan snarare behöfver ökade nya, så äro det andra medborgare, som oförskyldt måste betala hvad hökare m. fl. köpmän oförtjent få till skänks.
Besynnerligt måste det förefalla, att Bevilln:sUtsk.
, när det föreslog en så stor förändring af vår tull-lagstiftning, icke var med detsamma betänkt på en mot friheten svarande förändring och skärpning i tull-kontrollerna och dithörande föreskrifter.
Den 7 Maj. 2fJ0 Jen 2:dra i r:dr 16 st. b:co, den 3:dje 16 sk. b:co, den/}:de 10 sk. B rst. b:co.
Jag hemställer, om det går an, att ett folk, som säger sig vara på vägen att reglera sitt mynt, lemnar Europa exempel af sådant barbari, som det skulle vara, om man antoge en myntenhet, hvars multipler och underafdelningar icke svarade emot landets preglade silfvermynt.
En sådan barbarism lärer icke af någon kunna försvaras.
Hvad den omständighet beträffar, som Hr Cederschjöld anmärkt, att nemi. de nya sedlarna icke behöfva maculeras, om myntenheten antages till i r:dr b:co, och att i sådant fall plåtarna fortfarande kunna begagnas, får jag upplysa R. o. Ad. om ett förhållande, som jag hade önskat kunna förtiga.
St. beslöto nemi. vid förra riksdagen, hvilket äfven inflöt i bancoreglementet, att Bancofullmägtige borde besörja redactionen af de nya sedlarna och att i densamma jemväl borde införas myntets silfvervärde i öfverensstämmelse med Ständernas fattade beslut. R.
St. beslöto i afseende på alhagen, att myntet skulle vara 12-lödigt, och härtill har K.
M. lemnat sitt bifall; men uti andra frågan, ronde vigten, begagnade R.
St. icke deras rättighet att för deras del besluta, utan öfverlemnade åt K. M. att, efter vetenskapsmäns hörande, bestämma något afdrag i vigten, dels till vinnande af en med Sveriges hufvudvigt mera öfverensstämmande beräkning, dels till bidrag i myntningskostnaden.
I följd häraf har K. M., genom rayntordningen af d. 25 Juni 18J0 bestämt, alt i r:dr specie skall innehålla T§s U v. v. fint silfver och t§ö $ v. v. koppar.
.Derjemte har K.
M. bestämt en betydlig nedsättning i det uti förra myntordningen medgifna remedium, hvilket nuvarande tids bättre anstalter vid myntverket medgifvit.
Genom nya myntordningen är remedium i finheten (korn) bestämdt till y-söö Pa ® myntsilfver.
Remedium i vigten (skrot) är deremot bestämd per
U för hela specier:drn till y-isai f°r halfva till för fjerdedels och åt tondedels till Tg^ö, samt för tolftedels r:drn till xéia? öfver eller under.
När således Fullmägtige uti redactionen af nya sedlarna skulle införa r:drns silfvervärde, hafva de, i stället att citera den gällande myntordningen, i sedlarna utsatt, att i r:dr b:co innehåller U v. v. fint silfver.
När man nu betänker, att bancolagen innehåller, att man inför Svea Hofrätt lagligen kan stämma Banken, om den skulle neka att utgifva det silfver, hvartill den förbundit sig, skulle ju Banken vid ett sådant förhållande blifva tvungen att utbetala skillnaden emellan den silfverqvantitet, myntet enligt myntordningen får innehålla, och det belopp, som uti de nya sedlarna blifvit utfästadt, d. v. s. en individu kan rata det mynt, som Konungen låtit pregla i öfverensstämmelse med R.
När dessa sedlar således lyda på högre belopp, än de enligt myntordningen böra, hemställer jag, huruvida det är tänkbart, att dessa sedlar någonsin 3 oo D c n 7
Maj. kunna utsläppas i rörelsen.
Något skäl för antagande af i r:dr b:co till myntenhet kan sålunda icke hemtas från den besparing, sorn dessa sedlars bibehållande skulle medföra, enär desamma, ehuru väl de än må vara gjorda, från den första till den sista måste mnculeras.
Jag ber ora ursägt för det jag varit något vidlyftig; men jag ansåg mig böra upplysa fl. o. Ad. om sakernas förhållande.
Då det är afgjordt, att K.
M. enligt grundlagen icke kan förändra myntets skrot och korn, följer deraf på intet sätt, att bestämmandet af myntenhetens underafdelningar beror på begge Statsmagternas beslut.
Att så borde vara, har Hr Gr. af Wetterstedt förklarat, och jag instämmer deruti; men det är en annan sak, hvad sorn bör vara, och en annan, hvad som verkligen är.
Jag ser såfedes icke, hvarföre, när man i behörig yäg kan vinna den ändring, som bör ske, men icke hejlre bör begagna den utvägen i än ingå i grundJagsförklaringar, för hvilka man till och med måste rådfråga lexica.
Uti de förändringar, jag föreslagit i Hr Lefre'ns motion, hade jag framställt nyttan af att fästa myntenheten vid 16 sk.b:cq, såsom särdeles lämplig att delas i 100 delar, de der komine att motsvara ett förut kändt skiljemynt.
Utsk. har äfven funnit, att en sådan hundradedel eller mynt-centime i det närmaste motsvarade i styfver riksgrs och att den af n)ig föreslagna enheten således icke verkade någon rubbning i närvar, begrepp och förhållanden.
Utsk. har äfven förklarat, att det vore mera systematiskt och strängt riktigt att antaga den af mig föreslagna enheten, men af considerationer gått derifrån.
Jag skulle dock önskat, att Utsk. äfven af considerationer för princip och riktighet litet närmare begrundat ämnet.
Sfer) jag vill lemna den frågan.
Jag ser likväl ej, hvarföre icke BancoUtsk., af consideration för volumen af återremissen, kunnat förhålla sig som BancoUtsk. vid förra riksdagen och. till K. M. hemställa, hvad som kunde anses nyttigt.
Det är hvar och en obetaget att i Constit.-Utsk. väcka fråga om ändring uti en sak, hvilken, då den anses böra ändras, äfven torde blifva ändrad.
Jag har hört dem, som talat emot decimalräknings införande i myntet; men de farhågor, man uppställt deremot, tror jag skulle hafva försvunnit, om den af mig uppgifna myntenheten blefve antagen, enär dess hundradedel motsvarar en styfver riksg:s Realisationens s. k. varma vänner, hvilka endast afse realisationen, se uti hvarje förslag, som deruti ingår, endast hinder emot densamma.
Dock torde B,, o. Ad. finna, att, nalman bestämmer ett nytt mynt, det är bäst att genast göra det, så att man undviker att någon tid derefter förändra detsamma.
Jag skall för öfrigt, enär det icke länder till framgång, icke vidare påyrka antagande af mitt förslag, Den 7 Maj. 3oi utan öfverlemna!-, för min del, till BancoUtskls bepröfvande att antaga decimalräknesättet eller icke, helst begreppet oin hvad som i detta fall är rätt, nu är allt för litet allmänt.
Jag mäste visserligen hafva illa uttryckt mig sista gången jag hade ordet, emedan Frih.
Cederström kort efter uppstod för att vederlägga det yttrande, som skulle jag sagt, att jag önskade, att Hr Lefre'ns förslag rörtde myntregleringen ej måtte blifva antaget.
Jag kan icke tillerkänna mig att hafva förtjent denna vederläggning.
Jag instämde till alla delar i Hr Lefre'ns förslag och bestred uppskof dermed.
Hr Lefre'n har sedermera uppgifvit skälen, hvarföre de nya sedlarna icke kunna användas.
Den omständighet, ättstor kostnad för ny sedelskrifning skulle uppstå, anser jag vara af ringa vigt.