Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
(Hr Printzensköld har äfven bär hemlat sin åsigt från reservationen, hvilken han för bättre minnes skull upläst, men under upläsandet, som möjligen var förslå gången han skådade densamma, har han icke alltid fattat dess mening).
»Dessutom torde icke någon varning lämpligare kunna meddelas än just af män, hvilkas ställning bjuder vördnad och som roed Skriftens ord böra kunna tala både bevekande och varnande, både undervisande om makarnes pligter emot hvarandra och verkande försoning och tillgift i afseende å makarnes ömsesidiga fel.»
Men dessutom sitta der lektorer, hvilka icke hafva med Skriftens ord någonting att skaffa.
Det kan vara en malheseos lektor, en kemie lektor, som sitter der; hvad i Herrans namn hafva de mera för värde, än hvarje annan menniska?
Den enda förmåga de i varningsväg hafva större än andra, är att de varit skolmästare; de hafva vant sig tukta pojkar och det är detta handlag, som Hr Printzensköld anser lämpligt mot makar.
Och efter vi tala om varningar ocb det vördnadsvärda sätt, hvarpå domkapitlet verkställer dem, så torde knappast böra erinras om en varning från ett domkapitel, som vi för icke så länge sedan läste om, —- en varning, som blef ett skämt och hvarigenom domkapitlet de facto upbäfde K.
M:ts dom.
Mig undras, om icke verkligen hos dem, som förfäkta varningar af domkapitel, ligger litet qvar af katholska begrepp.
Jag för min del ser icke något hinder, att lemna bifall till hvad Utsk:t har föreslagit, och den tvekan, jag förra gången i förbigående yttrade, återtar jag och förenar mig med dem, som begärt bifall till Utsk:ts förslag.
Sparres yttrande, hvaraf man skulle kunna draga den slulsats, alt jag skulle hafva understödt första delen af det förslag, som förut af LagUtsk:t framställdes.
Det är så långt från att vara förhållandet, att ehuru jag icke bestämdt kan erinra mig, huruvida jag beslridde det vid ifrågav.de tillfälle, så är jag dock fullt förvissad, att den del af Betänkrt, som då af R. o. Ad. förkastades, ingalunda af mig kunde understödjas, ty det skulle vara alldeles stridande mot mina åsigter att vilja medge en så beskaffad lätthet till skilj,sroessa, som förslaget innehöll.
En helt annan sak är, att jag i lagberednin - 78 T)en 4 Augustt. gen deltagit i tillstyrkan af den lagförändring, att, under de äf lagberedningen förutsatte och öfriga vilkor, öfverflytta rättigheten att döma till skillnad på domstol från K. M.
Det är en särskild dråga, som nu icke är föremål för pröfning, men som har skäl föf sig, och den tillstyrkan, jag gjorde, var under den förutsättning, som af lagberedningen blifvit gjord.
Under mitt yttrande anmärkte jag också, att det var med en viss tvekan, som jag understödde ifrågav.-de förslag, emedan det icke var fullt svarande mot hvad jag önskade, lag sade nemi., att då bitterhet och hat framträdde i handling, så att den ena makan kunde löpa fara af sammanlefnaden med den andra, borde skilnad ske till säng och sitte.
•Om så skedde, kunde icke den invändning framställas, som Gr, Sparre gjort mot mitt förslag och som jag medger kunna få en viss anstrykning af riktighet, just i följd äf ofullständigheten i ;LagUtsk:ts nuv:de förslag.
Slån jag tror, att Gr.
Sparre något litet skjutit öfver målet, då han antar såsom regel, att de makar, sorn önska skiljas, lefva i ett ständigt slagsmål, så att det är fara för deras lif.
Det finnes tillfällen, och de äro de flesta, då hat och bitterhet icke upträda i sådana former, som Gr.
Sparre fram•ställt, och för dessa undantagsfall kan ju en frivillig -skiljsmessa under tiden ega rum.
Hr Oa r I he i m-Gy I le n skjö!d:
Jag kan icke undra deröfver att Hr v. Koch befinner sig i en besvärad ställning, då han såsom ledamot i lagberedningen har tillstyrkt och äfven nu syntes förklara sig benägen alt försvåra, snarare än underlätta, äktenskapsskilnaden, men likväl slutade mod att bifalla ett förslag, sorn, efter -allt hvad jag kan förstå, i väsendtlig mån kommer att bidraga till lättnad i skilsmessa.
Jag instämmer i alla Hr v.
Köchs resonnemeriter, men icke i hans konklusion.
Mig synes att Hr v. Koch, men uppenbarligen Gr.
Sparre, begår ett stort misstag, då de på-stå att här är endast fråga om skilnad till säng och säte, men icke om vilkoren för beviljande af äktenskapsskilnad.
Det är alldeles detsamma som att säga, då fråga är om att bestämma hvad sorn fordras för en rekryt, för att han skall kunna marchera: här är icke fråga om hvad som fordras till rekrytens approbation, utan endast om marchen.
Sparre har förklarat, att han för ingen del ville underlätta äktenskapsskilnad, och att, i händelse man 'vill uptaga frågan härom, skulle Gr:n gerna vara med om skärpande af 18,10 års författning.
Ja väl, hade LagUtskit uptagit frågan i sin helhet, med sådana modifikationer, sorn stå i harmoni med de förslag, som Utsk:t afgifvit, så hade möjligen äfven jag kunnat tillstyrka desamma.
Nu kan jag det likväl icke, och jag 'tror att Grin misstager sig, då han anser frågan om äktenskaps•skilnadens underlättande icke höra till förev:de ämne.
Denna åsigt grundar sig på tvenne stora misstag, det ena, som jag nyss ■berört, och det andra, att de flesta äktenskapsskilnader upkomma i d följd af våldsamma upträden. ålin åsigt om detta sednare misshag delades äfven af Hr v. Koch, som genom mångårig tjenstgö - Den 4 An gns tlj ring i Justitierevisionen är bäst i tillfälle att känna förhållandena; Jag tror, lika med Hr v. Koch, att kyrkolagens och måhända äfven lagstiftarens afsigt i det hela icke varit, att ett sådant lättsinne skalle göra sig gällande i fråga om äktenskapsskilnad, ehuru väl lagskipningen gått ett dylikt lättsinne till handa.
Här har mycket talts om varningar inför domkapitel och det är egentligen derom sorn nu är fråga.
Jag har yttrat, att det ofta händer att varningar inför domkapitel leder till makarnes försoning, och jag känner personer, som hafva förklarat att i flera fall hafva dessa varningar ledi till det åsyftade ändamålet, så alf, om äfven de oförsonade makarnes antal kan finnas större än de förliktas, så har likväl domkapitlet icke en enda gång behöft förnya varningen för dem, sorn inför detsamma låtit sig förlikas.
Mig synes att detta måste gälla mer än Hr Cedersehiölds förklaring.
Jag vet icke hur Hr Cederschiöld kan vela hvad som inom domkapitlet förefaller; man kan väl bevisa att en sak har varit, men att bevisa att den icke har varit, är svårare.
Ett annat misstag är, att kostnaderna för inställelse hos domkapitlet skulle vara så stora.
Ar det fråga om varning, så vandra makarne ofta åstad och hafva de små barnen med sig.
I norra Sverige äro äktenskapsskilnader till antalet så ytterst få, att jag icke kan begripa hvarföre lagstiftningen i hela riket skall rätta sig derefter.
Jag kan icke med full tillförlitlighet upge deras antal, men jag vill minnas att del icke upgick till mer än 8 f Hernösands stift under ett år, medan de i Stockholms stad uppgingo tili 19, och i Lunds stift till 35.
Men jag kan säga att i allmänhet äro äktenskapsskilnader i Hernösands stift så sällsynta att något afseende dervid icke behöfver fästas vid förevarande fråga.
Om det är fallet att de hafva långt till domkapitlet, att resan dit är förenad med besvär och kostnader, så kan jag icke inse att deri ligger något ondt, då man känner att äktenskapets helgd’ är fullt ut lika stor i Norrland som i det öfriga Sverige, och icke störst i Skåne, der man vet att äktenskapsskilnaderna äro' ungefärligen fyra gånger så många som i hela det öfriga Sverige.
Hr Cederschiöld har sagt, att i domkapitlet sitta icke’ allenast prester, utan äfven lektorer, hvilkas egentliga ändamål vore att tukta pojkar.
Jag ber att få fästa upmärksambeteU’ derpå, att bland dessa lektorer sitta män, hvilka äro fullt ut lika mycket bevandrade i Skriften som presterna, men om så icke är förhållandet, så lära dessa
Hrr icke mycket befatta sig med att tala ined makarne, som inställa sig inför domkapitlet, utan förhålla sig stilla, Hr Cederschiöld och Gr.
Sparre hafva fästat sig mycket dervid, att domkapitlets åtgärder
Bro offieiela, men är icke varningen inför prestön, inför kyrkorådet oekså officiel, och likväl vilja icke dessa
Hrr borttaga dem.
Man har här fästat sig vid’ att själasörjaren är sådan han bör vara; men det är väl icke säkert att så alltid är förhållandet', och äfven om så vore, kan det inträffa, att han är ovän med en eller begge makarne; huru inverkar då hans varning, ehvad den sker inför honom ensam eller inför ett kyrkoråd.
På grund af allt detta och då jag icke karn* 80 Den 4 Augusti. inse annat än att genom antagande af LagUtskrts förslag i högst väsendtlig mån äktenskapsskillnad skulle befordras; då detta är ett ondt, som bör förekommas, då förhållandet hos oss är stationärt, så att äktenskapsskilnadernas antal 1833—34 upgingo i medeltal till 121 och samma tal åteifinnes 1855—56 (deremellan bar antalet något förminskats, sällan varit i stigande), samt efter 1856 icke stigit, då jag i öfrigt anser att hvarje lagstiftning icke bör ske delvis, skulle jag icke anse såsom en olycka, om den nuvarande lagstiftningen bibehölles intilldess en mera fullständig revision i den, och andra delar af vår lagstiftning, kunde försiggå; men då jag anser som en förbättring den redaktion, Hr Olivecrona föreslagit och PresteStrt antagit, anhåller jag om bifall till densamma.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att, i afs:de å l:sta §:n af Utskrts lagförslag, yrkats dels bifall till densamma, dels afslag derå och antagande i stället af det förslag till ifrågav:de §:s lydelse, som funnes intaget uti Hr Olivecronas emot Utlåtrt afgifne reservation, och dels slutligen att §:n måtte godkännas, med den förändring, att i st. f. orden »döme då Rätten» skulle införas orden »då må, sedan 6 månader från den dag, varningen skedde, framflutit, Rätten döma;» •hvaremot någon anm. ej förekommit emot lagförslagets ingress samt 2:dra g:n; och komme, till följd af hvad sålunda yrkats, Irsta §:n och den öfriga delen af lagförslaget att göras till föremål för särskilda proposrr.
Härefter framställde H. Exc. propos, på bifall till Irsta §:n >i Utskrts förslag och, då dervid svarades starka ja jemte några nej, 'förklarade ja hafva varit öfvervägande.
Hr Printzensköld begärt votering samt R. o. Ad., uppå II.
Exc. Hr Gr. o. Landtmrs framställning, beslutat, att afslag å Utskrts förslag och bifall till Hr Olivecronas reservation skulle innefattas i kontraproposrn vid den blifvande voteringen, justerades följande voter.-.propos.: »Den som bifaller g 1 uti det af LagUtskrt i Utlåtrt N:o 40 framställda författningsförslag, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej.; Vinner nej, afslår R. o.
Ad. nämnde g och antager i stället det förslag till ifrågavrde §rs lydelse, som finnes intaget å ,pag. 7 uti Hr Olivecronas emot Utlåtrt afgifna reservation.»
Härefter gjordes propos. å bifall till lagförslagets ingress och 2:dra grn, samt besvarades med ja.
Efter Den 4 Augusti.
SI Efter ånyo skedd föredragning af llögv.
PresteSt:ts d. 25:te och 28:de sisth Juli bordlagde prot.-utdr.
N:o 342, med inbjudning till AledStånden att biträda ett af PrestStit besluladt tillägg till BankoUtskits förslag i Memit N:o 27, ang:de det belopp Banken må hafva på utrikes ort nedsatt; bief detina inbjudning af R. o. Ad. antagen.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Konst.Utskils d. 28:de sisth Juli bordlagde Slem.
N:o 52, med förslag till ändring i 16:de och 22:dra §§ R.O. rörtde vilkoren för valbarhet lill riksdagsman.
Föredrogs och lades till handlingarne Bevilln.Utskits d. 28:de sisth Juli bordlagde Mern.
N:o 31, ang:de verkställd omröstning t ani. af RiksSlåndens skiljaktiga beslut röride tullbevillningen.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, BankoUtskits d. 28:de sisth Juli bordlagde Alem.
N:o 32, ang:de föreskrifterna i lista, 2:dra och 3:dje Altine af BankoReglemitet» Föredrogs Väliofl. BorgareStits d. 28ide sisth Juli bordlagde prot.-utdr.
Nio 364'/2, med inbjudning till R. o. Ad. samt BondeStit att instämma uti BorgareStits beslut rörtde G2:dra punkten morn. litt. c. af Statsötslcts Utlåt.
Nio 123, angide regleringen af utgifterna under RiksStalens Åttonde Hufvudtitel.
Älörner, Carl Göran Detlof:
För min del anhåller jag att R. o. Alf., med vidblifvande af sitt beslut, afslår denna inbjudning.
Uppå härefter framställd propos. blef den ifrågavide inbjudningen afslagen.
Föredrogs BorgareStits d. 28:de sisth Juli bordlagde prot.- utdr.
Nio 3643/t, med inbjudning till MedStånden att instämma uti BorgareStits beslut rör:de 70:de punkten af StatsUtskits Utlåt.
Nio 123.
Här skulle jag tro att 3 Stånd redan bifallit Utskits förslag, innan denna inbjudning från Väliofl.
BorgareStit afläts, och att således R. o. Ad. är förhindradt att bifalla densamma, men om icke så är händelsen, tror jag i alla fall det icke vara skäl att R. o. Ad. frångår sitt redan fattade beslut.
H. IX. 4 8 2 1)9ii 4 Augusti.
Propos. på af slag å BorgareStits inbjudning samt vidhållande af R. o. Ad:s förut i frågan fattade beslut blef härefter framställd och med ja besvarad.
PresteSt:ts d. lista dennes bordlagde prot,.- utdr.
Nio 363, med inbjudning till MedStånden att instämma uti PresteStits beslut röride 88:de punkten i StatsUtskits Utlåt.
Jag anhåller att R. o. Ad. ville vidblifva sitt beslut och lägga PresteStits prot.-utdr. till handlingarne.
Jag instämmer med Hr Cederschiöld så myc ket heldre som jag tror att R. o. Ad:s beslut fattades efter föregången votering.
Landtm, yttrade, att då, enl. ankomna prot.-utdr..
Borgare- o. BondeStin bifallit StatsUtsk:ts hemställan uti den ifrågav:de 88:de punkten af Utlåtit Nio 123, samt R. o. Ad. fattat enahanda beslut, vid hvilket förhållande frågan blifvit med R.
St:rs rätt afgjord, R. o. Ad. torde finna, att den förev:de inbjudningen ej kunde föranleda till någon annan åtgärd än att läggas till handliugarne.
Föredrogos och biföllos StatsUtsk:ts d. lista dennes bordlagde Utlåtm.
N:o 145, i ani. af väckta motioner ang:de förändring af sattet för markegångsprisens bestämmande; och N:o 146, i ani. af K. M:s Nåd.
Skrifvelse ang:de väckt fråga om förhöjning i ersättningen till svaga soldatrotar.
Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, LagUtskits den Usta dennes bordlagde Betänkm: N:o 41, i ani. af väckta motioner om uphäfvande af bysättning; Nio 42, i ani. af väckta motioner om förändrad lagstiftning i fråga om uprättande- af boupteckning, äfvensom ronde vård af död mans bo; samt N:o 43, i ani. af gjorda framställningar om ändring uti och tillägg till vissa delar af 7:de kap.
RättegångsBalken, sådant det lyder uti K.
Förordmn angide inteckning i fast egendom d. 13:de Juli 1818. 11. o. Ad. åtskiljdes kl. 2 e. m. lii fidem, O. Brakel.
I)-® ii 8 k ri gusti. 83 Onsdagen den 8 Angnsti 1860.
Justerades 7 prot.-utdr. för d. 4:de dennes.
Med förmälan, att samtlige RiksStm godkännt voter.-proposft’ för Förstärkt BankoUtsk,, hemställde H. Exe. Hr Gr. o. Landtm., huruvida K. o.
Ad. behagade företaga val af ledamöter dertill nä» sta Lördag d. 11 :te dennes; och sedan härtill svarats ja, föreslog H. Exe., att, utom det i Grundlagen föreskrifna antal af 21 ordinarie ledamöter, 9 suppleanter skulle på samma gång utses, att hvarje vallista komme att innehålla namnen å 30 personer; hvilket jemväl bifölls.
Hr von Knorring, Erik Oskar, hade inlemna! ett Mern., som nu uphistes och lydde sålunda:
Af fortfarande kommendering hindrad att tills vidare deltaga i riksdagsgöromålen, får jag äran anhålla, att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, afsäga mig förtroendet att vara ledamot i Allm. Besv.» o.
Ekon.Utsk:t samt bänkman inom 20:de bankmans» afdeln:n. Sedan Ståndet bifallit denna begäran, anmodades Elektorerne att vid deras nästa sammanträde välja en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:t efter Hr von Knorring.
Föredrogs Konst.Utsk:ts d. 28:de sisth Juli och 4:de dennes bordlagde Mern.
N:0 52, med förslag till ändring i 16:de och 22:dra §§ R.O., rör:de vilkoreu för valbarhet till riksdagsman, Hr Munck af Rosen schjöld, Thomas!
Ehuru jag 1 allmänhet icke ser någon fara uti att utsträcka valbarheten, då alltid valmännen hafva korrektivet i sin hand, när något missbruk kommer i fråga, och ehuru jag icke är någon särdeles
Varm vän af de 4 Stånden, har jag dock inom Utsk:t icke kunnat deltaga i det beslut, hvaruti TJtsk:t nu stannat, särdeles som jag icke deruti ser någon praktisk fördel.
Betraktar man de särskilda Stånden och först deribland BondeStit, så är det klart, att detsamma, med sina slutna valkretsar, icke kommer att välja utom sig sjelft, 84 Den 8 A ng usiti. och detta tolde synas desto klarare, då man sett med hvilken ifver BondeSt:t motsatt sig den föreslagna förändringen att der inrymma jordegande I. d. embetsman.
Återstår således BorgareSt:t, der man torde kunna vänta att den föreslagna lagen skulle medföra någon verkan.
Men jag får i detta afs:de fästa upmärksamheten derpå, att redan vid förra riksdagen gjordes den förändring i 14:de §:n B.O., att till riksdagsmän uti nämnde
Stånd skulle få väljas personer, tillhörande K. o. Ad. eller PresteStd, så framt de vore näringsidkare.
Således har detta Stånd redan erhållit en temligen utsträckt valrätt.
Ser man på det här föreslagna vilkoret, att valkandidaten skulle vara boende inom valkretsen, tror jag icke att förändringen på det hela taget skulle medföra någon särskild fördel.
Jag tror derföre, att K. o.
Ad. bör förkasta det afgifna förslaget, hvarom jag vördsamt anhåller att H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propos.
I likhet med den siste värde talaren tror äfven jag, att ett bifall till detta förslag skulle medföra ganska ringa fördel.
Men om man således ur praktisk synpunkt icke har något synnerligt skäl att antaga förslaget, så synes det som om man ur theoretiskn grunder ännu mindre bör göra det.
Det utgör en princip i vår representativa författn. att valrätt och valbarhet i allmänhet sammanfalla; här skulle deremot valbarheten göras mycket vidsträcktare, än valrätten, då tvertom i vår nuv:de representationsform vid åtskilliga tillfällen den förra är något mer inskränkt, än den sednare.
Så vidt jag vet, har man aldrig, hvarken här eller i utlandet, medgifvit en större utsträckning i valbarheten äu i valrätten, utan man har tvertom gjort motsatsen och trott sig deruti finna någon garanti.
Det säkra är således, att förslaget innebär ett fullständigt afsteg från hvad man hittills i Sverige ansett vara riktigt.
Jag anhåller om afslag å Utsk:ts förslag.
I olikhet med de båda sista värde talarue har jag i detta Utsk:ts förslag sett ett af de bästa stegen på framåtskridandets bana inom vårt represeutationsskick.
Jag kan icke annat än beklaga att 2 ledamöter af detta hus, af hvilka den ene under en lång följd af riksdagar och den andre under den sednaste riksdagen med största nit arbetat på utvecklingen af vår representation, nu sätta sig emot detta förslag.
Emot detsamma har af Gr.
Lagerbjelke anförts, att det skulle strida mot alla theoretiska grunder att utsträcka valbarheten utöfver valrätten.
Detta argument har Hr Gr:n yttrat förut, då fråga var om valrätt för judarne, hvilket förslag dock blifvit af B. o. Ad. förklaradt hvilande till nästa riksdag.
Jag kan dock icke finna annat, än att en vidsträcktare valbarhet medför en utomordentlig fördel derigenom, att den inom de olika Stånden sammanför olika elementer.
Det är bekant, att inom Stånden råder i allmänhet en stor ensidighet, hvilken skulle försvinna, derest valbarheten vore längre utsträckt.
Denna ensidighet, betingad af olika Den 8 Augusti 85 bildning och samhällsställning, gör att i mänga frågor det en»
Ståndet utan diskussion förkastar, hvad af ett annat utan diskussion autages.
Helt olika skulle förhållandet vara om de olika samhällsklasserna blefve med hvarandra blandade inom de olika Stånden.
Då skulle äfven der röster låta böra sig,' som nu icke höras; då skulle diskussioner upstå i frågor, der man nu är fullkomligt stum, hvilket skulle leda till mera samstämmighet i representationens beslut.
Om erfarenheten visade, att valmännen småningom sk ii n k te sitt förtroende till äfven andra, än dem, som omedelbart kunna anses höra till deras egen klass, så tror jag att icke så litet vore vunnet.
Det är dock sannolikt, att det skall dröja länge, innan PresteSt:t skall välja andra, än dem, som tillhöra detta Stånd; men BondeSttt har redan gått in på att välja sådana, hvilka endast ur grundlagens synpunkt kunna anses tillhöra BondeSt:t, men som dock genom sin ställning tillhöra herremannaklasseu.
Jag tror att genom detta stadgande sådant än oftare skall blifva fallet och att det skall lända till BondeSt:ts båtnad.
Jag för min del anhåller att förslaget måtte blifva hvilande.
Den siste värde talaren åberopade till stöd för sin mening It. o. Ad:s beslut i afs:de å de Mosaiske trosbekännarne.
Detta beslut var dock af alldeles motsatt beskaffenhet emot det nu ifrågav:de förslaget; ty då beslöt K. o.
Ad. att valrätten skulle vara vidsträcktare, än valbarheten; men här är det tvertom.
Nu är det visserligen antaget, att valrätt och valbarhet böra sammanfalla; dock finnas vissa tillfällen då valrätten är vidsträcktare än valbarheten, men aldrig motsatsen.
Hvad samme värde talare sedermera ganska riktigt ordat om nyttan af en mera mångsidig diskussion, det bör leda till en helt annan lagstiftningsåtgärd, än den nu föreslagna.
Det bör föranleda dertill, att Stånden så mycket som möjligt sammanföras till rådplägningar och möjligen gemensamma beslut.
Endast derigenom vinnes en mångsidigare pröfning och öfverensstämmelse i beslut.
Detta är något helt annat, än att bibehålla Stånden alldeles skarpt åtskiljda från hvarandra både i beslut och öfverläggning, men derjemte uplösa dem inom sig sjelfva; och dertill kan jag ingalunda lemna min röst, utan fortfar i mitt förut framställda yrkande.
Hr von Ehrenheim: Ehuru Gr.
Lagerbjelke har rätt i sin anm. om de Mosaiska trosbekännarne, qvarstå dock alldeles oförminskade de skäl, jag förut anfört om valbarhetens utsträckning inom vårt land utöfver valrätten.
Man kan söka garantierna inom den ena eller inom båda; men då man har dem i så hög grad som här vid valrätten, behöfver man icke söka dem i valbarheten.
Otvifvelaktigt bör också inom lagstiftningen rättigheten att mottaga förtroende vara större än att gifva förtroende.
Det ligger nog mycket hardt och obilligt deruti, att man skall utesluta en medborgare från rättigheten att mottaga sina medborgares förtroende. 86 I) en 8 Angus t i.
Lagerbjelke sätter något hopp till de gemensamma öfverläggningarne förvånar mig efter det resultat, som visat sig deraf.
Det går visserligen an att ytterligare utsträcka tillfällena till dessa öfverläggningar; man kan t. o. m. stadga att Stånden skola gemensamt besluta; men alla dessa förändringar komma att möta stora svårigheter att genomföra, utom det att de icke komma att leda till särdeles tillfredsställande resultater.
Helt annat blir förhållandet, om likartade elementer genomgå alla Stånd, och jag tror för min del, att denna förändring skulle vara en af de mest välsignelsebringande, såsom innebärande en förberedelse till en omskapning af representationen.
Jag anhåller om ursäkt att jag ännu en gång besvärar K. o.
Ad. med ett anförande; men jag har sett mig tvungen dertill, då den siste värde talaren emot mig yttrat åtskilligt, hvarom jag aldrig talat.
Jag har aldrig afsett R.
Stms nu varande gemensamma öfverläggningar, utan jag har sagt, att den största olägenheten inom representationen är den, att Ständerna icke öfverlägga och besluta gemensamt.
Det är just fyrdelningen, som förorsakar alla de olägenheter, hvarom den värde talaren ordat.
Om man kunde genom en enkel arbetsordning sammanföra de 4 Stånden, så skulle många fördelar vinnas; men jag har dervid ingalunda tänkt på de nuv:de gemensamma sammanträdena.
Med ännu mera skäl, än den siste värde talaren, ber jag R. o. Ad. om förlåtelse derför, att jag upträder för tredje gången.
Lagerbjelkes upmärksamhet derpå, att han genom sitt sista yttrande afser en total ombildning af vår representation.
Vi veta att man under 20 år framlagt förslag till en sådan åtgärd, utan att något ändock i den vägen lyckats, och till och med kan denna fråga nu mera icke påräkna något intresse inom pressen.
Att den tid kommer, då den dock åter skall omfattas af det allmänna intresset, betviflar jag icke; men att tidpunkten ännu icke är inne för att genomdrifva en sådan förändring, som Gr.
Lagerbjelke påpekat, det anser jag vara obestridligt.