Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Så många talare hafva redan yttrat sig i denna fråga, och så många skäl hafva redan blifvit anförda, att jag helt enkelt inskränker mig till att instämma med de talare, som yrkat, att Christianstad må erhålla en högre lärdomsskola med 1 Rektor, 3 Lektorer och 8 Adjunkter.
För min del tror jag, att man skulle kunna gifva detta anslag, men om R. o. Ad:n skulle anse, att tillgångar saknades, så anhåller jag, att R. o. Ad:n åtminstone ville ur Betänk, utesluta en mening, hvilken står i strid med de åsigter, som förut blifvit af R. o.
Adin godkända, och hvilka ligga till grund för hela denna del af skolstadgan.
Uti Utsk:s förslag står: »på det dessa läroverk må kunna i de läroämnen, som, enligt skolstadgan, tillhöra reallinien, meddela sina lärjungar så fullständig undervisning, som stadgans föreskrifter innehålla».
St:r böra väl icke nu vid antagandet af den nya skolstadgan afvika från sin vid flera föregide Riksdagar uttalade önskan, att alla elementar-läroverken må orga - 570 Den 21 November f. m. niseras pä samina sätt, så att undervisning meddelas vid alla i samma ämnen, och så att de icke delas i 2 klasser, s. k. real skolor och lärda skolor.
Redan vid 1840 års Riksdag afgåfvo R.
M. en underd. skrifvelse i denna syftning, vid 1847 års Riksdag förnyades den, o-h sedan hafva de afgifvit en sådan vid hvarje Riksdag t. o. m. den sista år 1854.
Om man borttager denna mellan mening och i stället lemnar skolan fritt att, i likhet med de flesla andra skolor, få drifva undervisningen så långt, som det är möjligt för lärare-personalen, så är jag öfvertygad, att Christianstad skola skall fortgå i samma utsträckning som hittills, äfven om den icke får en ökad lärare-personal.
Mina anmärkn:r mot olämpligheten af att uteslutande fastställa en real-linie, gälla äfven de andra skolorna; ty 8 lärare böra mycket väl kunna medhinna att meddela fullständig undervisning så väl på den lärda som den reala linien.
Jag tror likväl, att man endast bör i önskningsväg anhålla, att dessa skolor må tillåtas att fortgå på samma sätt som förut.
För öfrigt förnyar jag mitt förslag att Christianstad må erhålla en högre lärdomsskola med 1 Rektor, 3 Lektorer och 8 Adjunkter.
Ordf:den tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättaade af plenum kl. 6 e. m. Gr, Lagerbjelke, Gustaf:
Het uplysande och fullstän diga anförande Hr Carleson afgifvit ang:de lämpligaste platsen för en skolas anläggande, antingen i Piteå eller Luleå, skulle hafva varit fullkomligt afgörande, såvida han icke förbisett en omständighet, nemi. att Haparanda både har och måste hafva en skola.
På sätt Hr Carleson ganska riktigt anmärkt, äro de norra trakterna af Norrbotten de fruktbaraste och bäst befolkade, och då böra de väl icke hafva alltför långt till ett läroverk.
Ett sådant finnes i Haparanda, och jag hoppas, att den utvidgning af detsamma, som Ut.sk, Haparanda måste ega en skola, är att skolungdomen i annat fall, hvilket äfven erfarenheten utvisat,, skulle komma att skickas till Torneå, och detta torde af flera skid icke vara tjenligt.
Jag antar således, att Haparanda måste ega en skola, och att denna inåste mer och mer utvidgas.
Då blir frågan, på hvilken punkt emellan Haparanda och Umeå bör den andra skolan anläggas?
Piteå synes då vara den lämpligaste platsen; ty Piteå ligger midt emellan Haparanda och Umeå, och dessutom midt emellan Luleå och Skellefteå, hvilken sednare stad väl icke bör förbises, ty ehuru ung till åldern visar den stor lifskraft och gör stora framsteg.
För min del anser jag således Utsk:s förslag vara fullkomligt riktigt, men jag har ingenting emot om R. o. Ad:ii hellre skulle vilja antaga Gr.
Hvad åter angår frågan om inrättande af ett fullständigt läroverk i Christianstad, så anser jag att man icke bör göra det.
Det vore visserligen mycket bra om man i hvarje stad kunde erhålla ett fullständigt läroverk; men då detta i vårt vidsträckta land icke Den 21 November I. m. 571 lär vara möjligt, så får man i första rummet anlägga läroverken eler de äro påkallade af ett trängande behof.
Skåne har redan erhållit 2:ne fullständiga läroverk, ett i Malmö och ett i Lund, och detta anser jag vara allt hvad Statens tillgångar för närv:de medgifva.
Man liar sagt, att tillökningen i lärare-personalen skulle blifva högst obetydlig, endast 4 lärare, men man har icke tagit i betraktande, att af dessa 4 lärare skulle 3 vara Lektorer, och detta gör saken mycket svårare.
Statens tillgångar äro visserligen redan hardt anlitade, men dertill kommer ett ytterligare skäl.
Om Utsk:s förslag blir IL St:s beslut, så skall 49 nya lärare-platser komma att tillsättas, och otn de öfriga Stånden, i likhet med 11. o.
Ad:n, bevilja 3 Lektorer för Fahlu skola, så blir det 52 nya platser.
Nu har, på sätt här redan blifvit upgifvet, PresteSt:ts egna ledamöter förklarat, att det icke är möjligt att innan nästa .Riksdag finna tjenliga personer för alla dessa 49 platser, och att besätta dem med odugliga kan väl icke vara skäl.
Att ytterligare anslå medel till Lektors-platser tjenar således endast till att öka 8:de Titelns besparingar, och det kan väl icke vara ändamålsenligt.
Jag afstyrker derföre på det bestämdaste bifall till detta förslag.
Att tvisten om det ifrågav:de läroverkets förläggande till Piteå eller Luleå ingalunda är beroende deraf, huruvida läroverkens läge bör rättas efter läns- eller stiftsindelningen har jag i mitt förra anförande sökt visa.
Med afs:de å såväl den ena som den andra indelningen blir Luleå i alla händelser den lämpligaste platsen för det omtvistade läroverket.
Man har här under discussionen velat företrädesvis fästa sig vid den promemoria, som blifvit undertecknad af Biskopen i Hernösand, och det har dervid antagits, att lian saknade skäl att intressera sig mera för den ena staden än den andra.
Enligt min tanka bör man icke fästa afs.-de på annat än de faktiska förhållandena, som ådagaläggas, och jag vågar påstå, att författaren af nyssnämnda promemoria kan hafva lika många skäl, som författaren af en annan, att personligen intressera sig för saken.
Eli talare har äfven yttrat, att jag skulle hafva glömt, att uti mina kalkyler uptaga Skellefteå.
Häremot får jag erinra, att jag uti mina beräkningar uptagit icke allenast Skellefteå stad, utan äfven Skellefteå socken, och dertill 2 andra socknar i Westerbotten, men att det oaktadt större delen af befolkningen inom skoldistriktet bodde närmare Luleå, än Piteå.
Det är icke möjligt att komma till ett annat resultat, så vida man icke förfar liksom Biskopen och med honom St.Utsk., hvilka från det beräknade distriktet för Rikets nordligaste högre Elementarläroverk uteslutit hela den del af Norrbotten som ligger norr om Haparanda.
Man har vid tal om Haparanda velat liksom antyda att det vöre frågan om att der anlägga ett högre läroverk, men att i verkligheten en sådan fråga hvarken blifvit eller knappast, någonsin torde blifva väckt, är nästan öfverflödigt att anmärka.
Ut,sk:s första skäl är: att läroverket, om det förlädes till Piteå, skulle komma att ligga midt emellan Haparanda och Umeå.
Hvarför denna omständighet blifvit af Utsk. åberopad är svårt att begripa, så framt 572 Den 21 November f. ui. man icke vill antaga att Utsk., under föreställning att skol-distriktet slutade vid Haparanda, bortglömt att det sträckte sig nästan lika långt norr som söder om Haparandas latitud.
Piteås aflägsenhet från sistnämnde stad kan deremot åberopas emot Utsk., så vida den högre skolan förlagd till Piteå komma att ligga ytterst i distriktet, 23 å 24 mil från den ena af de begge lägre Elementar-skolorna, men deremot i Luleå erhölle ett långt fördelaktigare läge till distriktets och länets båda öfriga skolor.
Att lärjungarnes antal är större i Piteå, är, på sätt jag visat, en naturlig följd deraf att f. n. klassernas antal är större i Piteå än i Luleå.
Hvad städernas läge beträffar, så är det icke Piteå utan Luleå, som har det mest centrala läget, och detta både med afs-.de på folkmängden och landets sträckning.
Utsk:s Betänk, innehåller vidare den bestämdt oriktiga upgiften att befolkningen i Luleå stads- och landsförsamlingar samt i de norr och vester om Luleå belägna församlingar år 1855 icke skulle hafva utgjort mer än 23,320 personer.
Man har i denna beräkning uptagit knappast hälften af befolkningen; ty enl.
Landsluns sista femårs berättelse, jemförd med upgifterna från Tabell-kommissionen, funnos endast i Luleå stad, landsförsamlingar och lappmarker samt
Råneå socken omkring 23,320 personer, och dessutom i Kalix och Torneå fögderier 22,985 eller tillhopa i Luleå stad samt vester och norr derom belägna socknar 46,305, personer.
Således nära nog dubbelt det antal, som Utsk., förmodligen vilseledt af den beprisade promemorian, har upgifvit.
— Ytterligare åberopas i Betänk, den för en längre tid sedan afgifne petitionen om utvidgandet af läroverket i Piteå, men deremot torde få anmärkas, att förhållandena sedan dess förändrat sig betydligt, dels i följd af länsstyrelsens förflyttning från Piteå och till Luleå, dels och ännu mera genom sannolikheten deraf att ett högre
Ele mentar-läroverk kommer att uprättas i Umeå och att omfånget af det nordligaste högre läroverkets distrikt således inskränkes till Norrbottens län.
Hvad angår det påståendet att skolhuset i Piteå skulle vara rymligare än det i Luleå, så är detta förhållandet i de officiella upgifterna bestridt.
I händelse af någondera skolans utvidgning, sn måste i alla fall skolhuset ombyggas och innevånarne i staden Luleå hafva erbjudit sig att bekosta ombyggandet af deras skolhus.
De skäl Utsk. anfört, äro således i min tanka högst otillfredsställande.
Om saken öfverlemnas åt Regeringen, så är det mycket troligt att, sedan ett högre läroverk äfven blifvit beviljadt för Umeå, Regeringen förlägger det för Norrbotten beslutade högre läroverket till Luleå.
Jag borde således icke hafva något att invända mot frågans hänskjutande till Regeringen, men då hon sjelf öfverlemnat den till
Ständerne och det synes alldeles onödigt att låta den emellan Biskopen och Landsh. upkomna striden om den lämpligaste platsen för skolan förnyas, så vore väl bäst om Ständerna äfven nu afgjorde frågan.
Med all aktning för mina motståndare anser jag mig derför icke allenast berättigad utan t. o. m. skyldig att fortfara med mitt förra yrkande.
Den 21 November f. m. Gr.
Med afs:de på den första frågan om läroverket bör förläggas i Piteå eller Luleå, liar jag ingenting att tillägga, sedan så väl Utsk:s Ordftde som en af Konungens Rådgifvare förordat det af mig väckta förslag att öfverlemna frågans afgörande åt K. M. Hvad angår den andra frågan: om ett högre läroverks inrättande i Christianstad så har man deremot anfört tvenne ganska vigtiga anmärkmr, nemi. att man måste hushålla med Statens tillgångar, och att man ieke en gång utan svårighet kan få skickliga personer till de nya lärare-platser som Utsk. tillstyrkt.
Hvad den första anmärknm angår, så kan hvar och en som egnat ringaste upmärksarnhet åt mina anföranden på detta rum vitsorda, att jag aldrig tillstyrkt onödiga penninge-utgifter, och om jag denna gången tillstyrker en högre utgift än den K.
M. föreslagit, så är det derför att jag anser ett trängande behof vara för handen.
Män har ganska säkert rätt i sin upgift att de af Utsk. tillstyrkta utgifterna öfverskrida inkomsterna, men så har också Ståndet vidtagit ganska stora besparingar genom att nedsätta lönen för den högre klassen af Adjunkter från 2,500 Rdr som Utsk. föreslagit, till 2,000 Rdr, och genom att afslå den summa af 8,000 Rdr som var föreslagen för inrättande af en profession i lefvande språk vid hvardera Akademien.
Någon större tillökning i lärare-personalen skulle icke heller upstå, ty Christianstad har redan 10 lärare och om mitt förslag antages skulle hela antalet blifva 12.
Vi böra ihågkomma att man för tillsättandet af dessa nya lärare-platser har en hel klass af lärare att påräkna, nemi. de lönlösa Duplikanterna, och dessutom har lärare-antalet vid åtskilliga skolor blifvit nedsatt.
Jag fortfar derföre med mitt yrkande att Christianstads skola, i enlighet med K. M:s Propos. må erhålla 1 Rektor 3 Lektorer och 8 Adjunkter.
Om jag i sakens närv:de skick skulle afgöra genom votering, om läroverket bör inrättas i Piteå eller Luleå, så skulle jag och säkert många med mig vara högst villrådiga.
En värd talare har yttrat, att man vid skolornas förläggande bör rätta sig efter stifts-indelningen och alt mati derför här borde följa Biskopens åsigt och förlägga skolan i Piteå.
Detta kan ega sin riktighet i allmänhet, men mig vill det synas som skulle ett undantag böra ega rum inom de nordliga 'provinserna, emedan de till sitt vidd Bro så mycket större än alla de öfriga.
Vid afgörandet af denna fråga torde man böra rätta sig efter folkmängden, och då i detta hänseende en promemoria, hvars riktighet man icke eger rätt att betvifla, upgifver att folkmängden i Piteå stads- och landsförsamlingar icke upgår till mer än 6,000 personer, då den deremot i Luleå stads- och landsförsamlingar upgår till 16,000 personer, så tyckes det som om skolan med allt skäl borde läggas i Luleå och icke i Piteå.
Då likväl t. o. m. de högsta auktoriteter inom länet varit i en skarp strid härom, så tycker jag att man icke bör utsätta frågan för att afgöras geuom slumpen vid en blifvande votering, utan snarare antaga det väckta förslaget att nu endast besluta att en högre och en lägre skola skall anläggas i Piteå och Luleå, men öfverlemna åt K.
M. att 674 Den 2i November f. m. bestämma, hvilkendera staden skall hafva den högre, och hvilken som skall hafva den lägre skolan.
Jag hörde först Gr.
Mörner framställa detta förslag, men efter hvad jag sedan erfarit lärer det förut vara framstaldt af Gr. Liljencrantz. K. M. bör utan svårighet kunna fatta sitt beslut i denna (råga efter närmare undersökningar. och R. o. Ad. slipper derigenom en votering vid hvilken säkerligen många skulle vara villrådiga om de borde rösta »Ja» eller »Nej» för att komma till det bästa resultatet.
Jag förenar mig således med Gr:ne Mörner och Liljencrantz.
Då jag i mitt sista yttrande underlät att begära propos. på rent bifall till Utsk:s förslag, så var det ingalunda derföre, att jag på minsta vis tviflade på att Utsk. hade rätt, utan derföre, att jag uti Gr.
Den 27 Junit» 899 At Ofrälse Jordägare, Bruksägare, med siere til Staten betydligt ffattande Medborgare, som icke äro i nägot
Ständ inbegripne, äga en ostridig rätt, at genom sine kex-res^ trniter deltaga i den Lagstiftande magten, lärer icke mera behöfwa bewisas, och mindst för Hoglofl.
Ridderskapet och Adeln, som i denna aktningswärda Clas af Medborgare, til en stor - del igenkänner sina likar i uplysning, i förmögenhet, i Ämbetsmanna-förtjenst och i intretze för ägande rättens helgd, allmänna ordningens och lugnets bibehällande. con8titution8-Utskottet har erkänt denna rätt och hwar dag som den dröjer at komma i utöfning, tycks wara en fortsättning af 0- rättwisa.
Men den skyndsamhet hwarmed Regeringsformen mäste författas, och betänkligheter wid sättet, gjorde all riktig ätgärd för det däwarande ögnablicket omöjlig.
Nu torde tiden tilläta at upmärksamheten med mera alfware wändes pä ämnet.
Frägan är nu endast om sättet; och det gifwes ej mer än twänne.
Antingen mäste Ofrälse Posiesiionater intagas i andra Ständ eller utgöra ett särskildt.
Det förra torde möta swärigheter.
Hwarje Ständ torde frukta en stark inflytelse som icke instämmer med desi särskilta intresien.
Jag, för min del, skulle icke finna stora Loo
Dea 27 Junit. stora betänkligheter derwid, at dä en witz icke obetydlig grad af Potzetzion ulsattes_säsom wilkor för Ofrälse Potzetzionarers Riksdagsmanna-rätt, och dä deras Fullmägtiges antal inffränktes i den män at det icke til et oformligt antal ökte hela Ständets, de mätte blifwa intagne bland Högloft.
Ridderffapet och Adeln, hwars mesta intretzen äro med dem gemensamme.
Men jag tror mig redan höra en mängd af inwändningar, som til en del kunna wederläggas, men som icke äro utan all grund; lil exempel: Oa^ita af Ridderffapet och Adeln äro födde kLpregenmnter, detza ffola wäljas: 8tLtu8 in Staru.
Ridderffapet och Adeln har ifrän äldre tider utgjord! et särskildt Ständ, det ffulle nu upblandas :
Genom den i Regeringsformen föreffrifne inffränkning af ny Aidel til de äldste manliga afkomlingar, mäste lamillernas antal minskas, och siuteligen Ofrälse Potzetzionaterne utgöra xinralitctcn med mycket mera.
Det äterstär dä, at Ofrälse Potzetzionater ffulle utgöra et särskilt Ständ.
Utom den allmänna nytta, som deraf nödwändigt mäste upstä, förutser jag at Ridderffapet och Adeln, hwars beständ jag i synnerhet derföre anser dyrbart för Fäderneslandet, at detta Ständ, som alltid med ärofull ståndaktighet emotsiätt en tryckande Lfwermagt, ofta stödd pä andra Ständs blinda undergifwenhet, äfwen nu dä, under en mild Regering, frihetens dag upklarnat, längt ifrän at wilja öka sina förmäner pä andras bekostnad, Ådagalagt den be römligaste - Den 27 Ium'k. rM konstigaste moäeration och sjelfwilligt erbudit vpvffringar af urgamla rättigheter ät Fäderneslandets wäl.
Detta Ständ, säger jag, ffulle i Medel-SLändet winna en Bundsförwandt, mägtig genom förmögenhet och uplysning, deltagande i Ridderssapets och Adelns intressen såsom ägare af Säterier, Frälsehemman, Bruk m. m. deltagande i detz esprit genom upfostran och umgänge, såsom Ämbetsman, Officerare m. m. äfwen genom mängfaldiga flägtffaper och sä widare.
Jag anhäller derföre, det täcktes Herr Grefwen och Landtmarffalkcn til Höglofi.
Ridderffapets och Adelns bifall proponera: at frägan om Ofrälse Postetzionaters representation wid Riksdagar mätte jamte denna min motion remitteras til Lonsritutions-lttskottet at Utredas och til Riksens Ständers afgörande framställas, med all möjlig skyndsamhet wid den tid och i den ordning
Regeringsformen tilläter och utstakar.
I fall denna kropositlon winner bifall, torde beslutet genast böra meddelas wära MedStänder, jämte anmodan at derutinnan med ost sig förena.
Ätffillige ropade härwid proposition, men näqra hördes begära detta förslag pä bordet.
Äter ropades om proposition; men Herr Grefwe» och Landtmarffalken förklarade at saken blefwe pä bordet hwilande.
Herr 932 Den 87 Iunii.
Herr 6ripenva1ät, g.icod loric, yttrads sig: frägan är icke ny, den är wäckt af Hans Lxelwnce Herr Grefwe !<uutll.
U1-LXI8 har ock warit at genast remittera, Wemoriuler til Utstött, således nödgas jag protestera mot Herr Grefwens och Landtmarssalkcns åtgärd, hwaraf ensamt tids utdrägt är winsten.
Herr 8kjöl6e!>ranä, förmälte stg, i fall hans motion nu lades pä bordet, allenast önsta och anhälla, at den snart äter mätte til öst werläggning uptagas.
Hans Irxceitence Herr Grefwe Uuutb, Uric.
Det hade warit äfwcn min afsigt at yttra mig i detta ämne, sä mycket mer som jag redan i Maji mänad derom först wäckte frägan, men jag finner mig nu af Herr 8fijölctLbr»nci förekommen.
Sedan det nu är begärt pä bordet, anhäller jag blott at det snart mätte fä uptagas.
Herr Xoräenstolpe, ^nclers, utbad sig härwid fä weta huru länge et mäl kan förbliswa liggande pä bordet, utan at til öfverläggning ölifwa föredraget.
Herr Grefwen och Landtmarstalken erindrade at Riddarhus-Ordningen derom alls intet förestrekwe, hwarföre han trodde at det wore helt och hältet Landtmarstalkens rätt at derom besörja.
Härwid ropades Ja. Grefwe
Den 27 Junis.
MZ Grefwe körner, ^(lolpli 6öran, upropad, upläste et OiLtnmen tll ?rotocollst, sä lydande:
Icke längesedan har Högloft.
Ridderffapet och Adeln utan förbehäll wederlagt obilliga pästäenden.
Sädant skulle naturligtrvis swaret blifwa pä et som utan af seende pä annat än fördelen at inkräkta pä andras rättigheter, äfwen gjort sina pästäenden utan förbehäll, utan förslag tist jemkning.
Men om Högloft.
Ridderstapet och Adeln skilldt frän sädana enffildta afseenden och endast fästade wid det stora hufwudsakliga, det Mmänna bästa, skulle närmare gransta och taga i öfwcrwägande förhällandet af sin ställning och sina rättigheter, wänne det icke skulle gifwas anledningar, som pä en gäng skulle påminna om billighetens och klokhetens fordringar, och som derföre förtjente at af Högloft.
Ridderstapet och Adeln tagas i närmare öfwerwägande?
Med det misitroende til egna insigter, som inför et sä uplyst Samfund tilkommer mig, men med den »välmening hwilken är oskiljaktig frän atta mina företag, wägar jag hos Högloft.
Ridderstapet och Adeln anhälla at med tälamod afhöras.
Det ges en stags »värdighet, sorn tilhör det »nöd, hwarmed »nan motstär förtryck, eller förswarar sina rättigheter.
Det ges en annan, hwilken sjelf en följd af en hägre uplysnrng, »vet at följa och undersöka desi framskridande, och »ned lika foglighet sorn »vishet inser, at inga - Den 27 Junit. ga andra anspråk ku rna blifwa gällande, än ve som stödja sig pä allmänna Ox-nionenx bifall.
Det är med lenna sednare slags wärdighet, som jag ffulle önska at Högloft.
Ridderstapet och Adeln täcktes afgöra det ämne jag wille förestå til heras granskning.
Om ibland de Högloft.
Mjdderstapet och Adeln förbehällna rättigheter funnits nagra, spm under den nysi förflutna tidepuncten wäckt allmänna upmärksamheten och kan hända gistvik et stöd ät afwunden; om de w-oro af en natur at medgifwa Dunkning; om fräga derom äfwen här blifwit wäckt, hwad är het dä som tilkommer det Rikets Ständ, som hör wara het första, icke genom födstens, men igenom uplysningens och upförandets företräde?
Igg skulle tro det wara detta Ständ-värdigt, at med köld och oegennytta pröfwa, hwilka af desi rättigheter kunna täla Dunkning och huruwida billigheten utrvisar för densamma hade en början och en gräns.
Anledningarne härtil tror jag stola finnas uti sjelfwa sakens natur.
Allt begifwande som i sjelfwa werket, ej rubbar ägande rätten, som lämpadt efter ögnahlickets behof och grundadt deruppä ej Lnnefattar nägsn omöjlighet i werkstättigheten, tror jag wara enligt med billighet, ehuru det wisierligen ej annorlunda än genom et friwilligt samtycke kan utkräfwaö.
Således om under krigstid och ständiga stjutsrnngar frihet derifrån wäckt allmän' upmärk - Deri 27 Ju ni i.
905 samhet, om ivid en omanlig ställning omanliZa bemödanden tyckas mara at förman t a, sä torde det mara enligt med klokheten och wisterum en ej obilligt, at Högloft Ridderffapet vch Adeln för sina Säterier och Ra- och Rörs Hemman deltaga i et sädant Onus.
Men som i anseende'til Säteriernas högre mantal, det more en omöjlighet at i förhållande bertil utgöra det antal hästar som man ej äger, som för et sadant tillfälle ej skulle stä at erhålla, sä more det at rubba ägande-rätten at af Högloft.
Ridderffapet och Adeln fordra utgörandet af denna tunga i likhet med Skatte-hemman.
Med- afseende pä Säteriernas högre mantal mäste deltagandet således inskränkas til en witz proportion, mare llg hälften eller en tredjedel.
För Rä - och Röxs - hemman, hwilka merendels brukas pä enahanda sätt som det öfriga Frälse, kan skjutsningen äler lättare utgöras, och de kunna således med mindre eller intet sörbehäll deruti deltaga.
Jnguarteringsffyldighetcn tyckes af Högloft.
Ridderffapet och Adeln lika mäl som as de öfriga Ständen kunna utgöras, och rättighet til undantag i detta afseende, som i Städerna är blott personclt, som pä landet ej möter större swarighctcr än hos alla andra, böra helt och hältet uphöras, Om pä desta grunder en jämnkning upajordes tror jag at mära Med-Stander ej merg skulle kunna förebära at wi ej deltagit i krigets bördor, och at wi skulle hafma förtjenstcn, ak Den 27 Junit. at hafwa gjort et frivilligt offer ZL et genom allmänna Opinion erkändt behof.
Således ffulle wi äga den Lilfredsställelscn at hafwa ädagalagt renheten af wära afsigter och at hafwa wunnit den opartiska allmänhetens bifall.
Dä det Hederwärda Bonde - Ständer nu mera utan förbehäll undertecknadt Lon8tiwtion; ffulle jag ocksä finna et nytt benus af Högloft.
Ridderffapct och Adelns ädelmod deruti om de genom defta uppoffringar ginge Bonde - Ständets önffningar frivilligt
Lil mötes.
Ätffillige ropade kroposickon, andre pä Bordet.
Friherre ^lg.nu6rbeim, iars Augnst.
Ridderffapet och Adeln genom tilförordnade Hof- eant2leren8 ffrifwelse til Herr Grefwen och Landtmarffalken blifwit underrättad, at Bonde-Ständet tillätit sin Taleman undcrffrifwa Regerings-Formen, hemställde han, om det icke just wore rätta tiden at i morgon företaga pröfningen af de pä bordet liggande xuncterna af Friherre Li!bv6r8kjö1cl8 Oictamen, hwarmed det af Grefwe körner nu uplästa stöde i nära gemenskap.