Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessutom ber jag, att få påminna Hrr:ne derom, att alla de anslag, som blifvit af StatsUtsk. vid denna Riksdag tillstyrkta — jag medgifver gerna, att de blifvit med mera oväld, och större sakkännedom fördelade, än under många föreg:de Riksmöten — dock äro allmänna medel, utgående från allas fickor, och icke, såsom Stats - 524 Den 29 Juni f. m. Ulsk:s ledamöter understundom tyckes inbilla sig, ur deras egna.
Det ligger således makt uppå, att de icke oriktigt användes, och att slats-bidragen icke lemnäs med partiskhet, ulan ali de allmänna medlen, äfven komma del allmänna till godo.
Detta är ju tydligen rätta förhållandet.-
Man förnekar icke några enskildta företag, att på enskildtes bekostnad upstå, men då enskildta företag skola befrämjas, medelst anslag af allmänna medel, hänskjutes frågan rättast till Regeringen, som bäst är i tillfälle all bedöma de allmänna be hofven för landet i dess helhet betraktadt.
Jr g tror, att det skulle vara ganska bra, om den princip, som nu ti lerkännes de liberala, vid nästa Riksdag adopteras af de konservativ .
Jag tillräknar mig således, som sagdt är, såsom en förtjenst, hvai en värd ledamot fört mig lill last såsom eli felt Hvad beträffar den hos mig anmärkta inconseqvensen, alt jag, ehuru en s. k. ”framåtskridandets man”, dock motsatt mig ett, vid denna Riksdag afgjordt represenlalions-förslag, som blifvit af anmärkaren understödt, och afsåg alt förbättra det nuvar:de, ”oefterrätlighets-tillståndel”, så får jag blott säga, att när det är fråga om att välja emellan det oefterrättliga och ett ännu oefterrättligare, så behåller jag åtminstone heldre det förra.
För öfrigt får jag tillägga, att jag tror, det de Hrr, sorn sagt att enskildta personer ganska väl kunna bedömma ett företags vigt och nödvändighet, dervid allt för litet tagit i betraktande, att om än dessa personer kunna förskaffa sig en sådan kännedom, de dock icke kunna inhämta fullständig kunskap om det enskildta förelagets förhållande lill landets allmänna behof, af dylika, och dessas öfverensstämmelse inbördes, på det att derigenom den största nytta för det hela må upkomma.
I delta hänseende är Regeringen bättre i tillfälle, att föranstalta om undersökningar, ledande till ändamålet, oell tror jag derföre, att R. o.
Ad. handlar klokast om Ståndet återremitterar punkten, och således för framtiden antager den princip för dylika ärendens behandling, som här blifvit framställd.
Jag har icke begärt ordet, för att deltaga i discussionen, ang:de den grundsats, som här blifvit framställd, emedan derom tillräckligt är ordadt, utan jag vill blott yttra mig i sjelfva den egentliga saken, enär jag ganska väl känner den plats, hvarom nu är fråga.
Jag får derföre förklara, att det icke allenast för Ystad, utan äfven för det öfriga landets sjöfart, är af högsta vigt att nämnde stad förses med tillräckligt djup hamn.
Den nuvar:de hamnen är icke tillräckligt djup, och måste således npmuddras.
Jag vet af egen erfarenhet, hvilka olägenheter upstå, så väl för örlogsmän, som andra sjöfarande, till följd deraf, att de på Skånes södra kust ej hafva nägon skydds-hamn.
Hrr:ne torde taga i betraktande, att på hela södra kusten af Skåne, allt ifrån Falsterbo, finnes icke en enda hamn nog djup, för större örlogs- och handelsfartyg.
Jag skulle visserligen kunna ingå på Hr von Hartmansdorffs förslag, att anslaget skulle beviljas med vilkor, att K.
M. fastställer arbetsplanen, om icke dervid mötte stor olägenhet, ty om punkten Den 29 Juni f. m. 525 ålerremilleras, så kan det hända, att sakens afgörande blifver up skjutet till nästa Riksdag, hvilket gör 2:ne års uppehåll, till stor skada för sjöfarten.
Jag har nu i största korthet gifvit min tanke i saken tillkänna, och anhåller att Hrr:ne behagade derå fästa benäget afseende, samt bifalla punkten.
Med glädje har jag erfarit, alt de Hrr, som upträdl, för att bestrida förevar:de Betänk., likväl icke ifrågasatt nyttan och nödvändigheten af anslaget till Ystads hamn-anläggning, ulan att det endast är ur formell synpunkt, som de yttrat sina betänkligheter emot dess beviljande.
Jag ber då, att få inför Ståndet tillkännagifva, att vid 1840 års Riksdag afgaf K. M. en Propos. till R.
St., deruti han äskade en summa af 500,000 R:dr till publika företag; alt K. M., lill ledning för Ständerna, derjemte öfverlemnade en af Stor-Amiral-Embetels 3:dje Afdeln. upgjord förteckning öfver de företag, hvilka egentligen tarfvade anslag af R.
St., samt alt bland dessa var uplagen äfven Ystads hamn-byggnad.
Med anledn. häraf, yttrade sig StatsUtsk. i Betänk.
JV2 354. litt.
c. på följande sätt: ”1 anledn. af Hamn-Direkt:ns i Ystad hos K.
M. framställda underd. ansökning af enahanda innehåll med berörde motion, har Stor-Amirals-Erabetets 3:dje Afdeln., uti serskildt afgifvel underd. utlåt, af d. 29 Jan. innevar:de år, sig yttrat, med tillstyrkan, alt ansökningen måtte bifallas, åtminstone så vidt det sökta lånet angår; och ehuru staden Ystad, i följd af dess stora handel och lifliga rörelse, bör kunna anses vara i tillfälle att sjelf bestrida de omkostnader, som hamnens iståndsättande kommer att medföra, och således något direkt Slats-anslag för detta föremål, icke lämpligen torde kunna ifrågasättas, har StatsUtsk. likväl, med afseende å angelägenheten, att arbetet må kunna påskyndas, utöfver hvad stadens årliga, dertill disponibla tillgångar medgifva, ansett sig böra tillstyrka, att del af staden Ystads Hamn-Direkt, för hamnens iståndsätlande sökta låne-understöd, 50,000
R:dr, måtte af R.
” Låne-understödet bifölls äfven vid samma Riksdag, men, på sätt jag redan tagit mig friheten nämna, tvist upstod inom Ystads samhälle, ang:de sättet för anslagets användande, och ledde derhän, att detsamma ej lyftades.
Vid sådant förhållande borde de Hrr, som ifrigast motsatt sig anslaget för formens skull, finna, att vederbör:de myndigheter redan tillförene yttrat sig öfver anslagets behöflighet, ehuru detsamma icke kommit att utgå, och att således behofvet deraf i närvande stund är vida större än förut.
Af egen erfarenhet kan jag intyga, att detta är förhållandet.
Vi veta alla, att på den öppna Skånska redden, der ingen skärgård finnes, och der vindarne hela året om hafva fritt spelrum, nödgas man, att genom konstgjorda medel tillvägabringa de hamnar, som äro för sjöfarten nödvändiga.
Att Ystad, som har en ganska betydlig handelsrörelse, icke bör åsidosätta detta medel för sjöfartens befrämjande, torde ligga klart för hvar och en, som har någon kännedom om hndets geografiska läge.
Den 29 Juni f. m.
Åtskilliga af de talare, sorn hafva yttrat sig emot bifall till punkten, hafva antydt, att de icke skulle motsätta sig anslagets beviljande, endast såsom vilkor derför stadgades, det K, M. skulle godkänna arbetsplanen.
Jag ber, alt få fästa upmärksamheten derå, alt ett sådant tillägg är alldeles öfverflödigt.
StatsUlsk. har nemi. vid anslagets tillstyrkande föreslagit, att staden ”skulle iakttaga de allmänna vilkor och föreskrifter, som vid meddelande af statsbidrag för dylika företag af Rikets nu församlade Ständer komma att meddelas.
Ang:de dessa föreskrifter och vilkor, har R. o. Ad. redan fattat sitt beslut, genom bifall till StatsUtsk:s Utlåt.
157, innehållande förslag till allmänna iakttagelser och föreskrifter för erhållandet och utbekommandet af Stats-bidrag lill hamn- och kanalbyggnader, samt våg-förbättringar och vatten-aflappningar.
Usta punkten af detta Betänk, innehåller: ”För hvarje förelag måste en arbetsplan, uptagande tiden när det sednast skall börjas, och när det kan anses böra blifva fullbordadt, hafva vunnit K. M:s Nåd. fastställelse.
” 4:de punkten har följande lydelse: ”Då ett arbetes utförande öfverlemnas lill stad, menighet, bolag eller enskilda, bör alltid kontrakt derom vara i vederbörlig ordning afslutadt, samt af K. M. i Nåder godkändt.
Kontraktet skall innefatta förbindelse för stad, menighet, bolag eller enskilde, dels att, i noggrann öfverensstämmelse med den fastställda arbetsplanen, och under skyldighet, att dervid vara underkastade vederbör:des kontroll, fullborda arbetet inom viss bestämd tid, utan att framgent väcka anspråk på ytterligare bidrag af allmänna medel, och dels alt, genom egna tillskott, utgöra hvad som utöfver stats-bidraget kan erfordras.” R. o. Ad. torde häraf finna, alt det vilkor, Hr von Hartmansdorff föreslagit, är en naturlig, oafvislig följd af anslagets beviljande, samt att del således är helt och hållet öfverflödigt, alt delta vilkor här serskildt utsattes.
För att ådagalägga den förmenade olämpligheten af Ulsk:s förfarande, har Frih.
Raab fästat upmärksamheten derå, att anslag till ett belopp af icke mindre än 1 millin blifvit å denna hufvudtitel tillstyrkta, hufvudsakligast på grund af enskildta motioner.
Jag får härvid anmärka, att af detta belopp, som i sjelfva verket upgår till närmare 1,300,000 R:dr.
Raabs misstag härleder sig derifrån, att han fästat sig vid transport-summan å ena sidan af tabellen, och ej vid slut-summan, som förekommer å andra sidan deraf — den större delen utgöres af anslags-summor, beviljade till följd af K.
M:s framställning, hvilket lätt utrönes af en hvar, som vill göra sig mödan, att sammanlägga och jemföra summorna.
Då jag nu visat, att vederbönde myndigheter för flera år tillbaka blifvit i ämnet hörda, och tillstyrkt anslaget; att K. M. derom framställt Propos. till R.
St., att desse beviljat anslaget, ehuru detsamma sedermera icke kommit alt uttagas, samt slutligen, att det af Hr von Hartmansdorff för anslagets beviljande, yrkade serskilda vilkor, är alldeles obehöQigt, emedan det finnes intaget i de allmänna föreskrifter för utbekommande af Stats-bidrag till dylika förelag, hvilka redan blifvit af R. o. Ad. fastställda, så torde R. o. Ad. inse, alt något hinder för anslagets beviljande i formelt hänseende ej förefinnes, hvarföre, och då någon anmärkn. emot sjelfva Den 29 Juni f. m. 527 företagets vigt och nytta ej blifvit framställd, jag fortfarande vördsamt anhåller, det punkten måtte blifva af R. o. Ad. godkänd.
Hr von Troil synes tänka, att blott Ystad får sitt anslag, så må det gå med grundsatsen huru det kan.
Jag är af motsatt mening, och derföre anhåller jag, att ännu en stund få taga R. o. Ad:s upmärksamhet i anspråk.
Hvad Ystad beträffar, så har jag ingenting emot, att staden får det föreslagna anslaget, endast det af mig framställda vilkoret upfylles.
Jag vet, alt hamnen är af stor vigt.
Jag har der måst ligga och vänta på vind, och har erfarit svårigheter, att der blifva uppehållen.
Jag har derstädes blifvit väl bemött, och ser gerna, att staden tillskyndas så mycken fördel som möjligt.
Men jag vill icke, att sådant skall ske på bekostnad af andra, som hafva lika goda anspråk, och det är derföre jag talar.
Jag har omnämnt en annan stad, eller Amål, icke derföre, att jag har någon synnerlig förkärlek för honom, hvilken jag blott en gång genomrest, och för öfrigt knappast känner; utan derföre, all detta exempel låg närmare lill hands för R. o.
Ad. än något annat.
Jag hade lätt kunnat framdraga åtskilliga andra anslagsfrågor, der Utsk. varit på den vrångasidan.
Hvad Åmåls hamn beträffar, så känner jag hvarken denna eller andra hamnar i Dalsland.
Men jag tror icke, att man vid dem kan hitta på någon annan stad, emedan, såsom geografien säger, Dalsland blott har en enda.
Man har anmärkt mot Hr Wahlund, att han icke lemnatUtsk. alla erforderliga handlingar.
Han har dock åtminstone den förtjensten, att han icke gått Regeringen förbi; ty af Utsk:s Utlåt. synes, att lian ordentligen vändt sig till Konungen med underd. ansökning om understöd.
Om Utsk. velat gynna saken, hade det väl ej varit så svårt, att få rätt på Hr Wahlund, och upmana honom, att komma fram med sina dokumenter.
Enahanda var förhållandet med min motion om KaramarRm; ty handlingarne lågo i Finance-Depart:lel.
Hade Utsk. gifvil mig den ringaste påstöt, så skulle jag genast hafva framskaffat de ifrågavar:de handlingarne i original, eller afskrift, hvilketdera som behagats.
Man säger det vara nog, att hafva Distrikt-Chefernas Utlåt., emedan det är genom dem, som Väg- och Vattenbyggnads-styrelsen inhämtar underrättelser om, hvad som bör verkställas eller blifvit utfördt.
Om detta påstående vore riktigt, så borde i Militärfrågor, Utlåt, infordras, icke från Regements-, ntan från Bataljons-?
Cheferna.
En hvar bör inse, huru förvändt detta vore.
Ingen lärer heller kunna neka, att om än Distrikt-Chefen i Skåne känner förhållandena derstädes aldrig så väl, så känner han likväl icke hvad som bör ske i Norrland eller Wermland.
Men denna kännedom måste egas af Väg- och Vattenbyggnads-styrelsen, emedan hon är central för hela Riket.
För att förringa vigten af mina anmärkmr, hafva åtskilliga talare, å den motsatta sidan, påstått, det min afsigt vore, alt StatsUtsk. skulle tillstyrka allt, hvad som begäres till löne-förbättringar, 528 Den 29 Juni f m. men alldeles icke vara så frikostigt, då fråga vore om näringarnes understödjande.
Ed så obillig tanke har jag aldrig hyst, och hoppas, att ingen af Ståndets ledamöter skall kunna säga, att mitt förra yttrande gifvit anledn. till en dylik misslydning.
Men hvad jag yrkat är, att man icke malte bevilja anslag till sådana företag, som det ifrågavande, med mindre vederbör:de embetsmyndighet blifvit hörd; och Regeringen förslaget godkändt.
Om samma vilkor fästas vid hvarje anslag, som af enskild motionär yrkas lill förhöjning af embetsmäns löner, så har jag, för min del, intet att deremot anmärka.
Jag har tvertom sjelf önskat, alt detta vilkor måtte tipfyllas i fråga om anslag till KammarRm.
På samma sätt må det tillgå vid alla anslagsfrågor.
Gr. von Rosen har talat om huru nödvändigt det vore att, ifråga om jernvägar, gå förbi Väg- och Vattenbyggnads-slyrelsen, emedan man på förhand visste, att bon skulle afstyrka alltsammans.
Just derföre borde hon hafva blifvit hörd; ty då hade måhända ingenting blifvit af jernvägs-förslagen, och man hade undsluppit allt detta trassel och alla de svårigheter, hvaruti man nu är invecklad.
Det är icke heller på Väg- och Vattenbyggnads-slyrelsen allena, som saken beror, om det af mig föreslagna vilkor fastställes; ty jag har endast fordrat, alt denna Styrelse skall höras, hvarefter Konungen eger, att saken afgöra.
Antingen Styrelsen till- eller afstyrker saken, så beror den slutliga utgången ej på denna Styrelse; men jag har ansett nödigt, att ärendet varder, före afgörandet af en ansvarig och sakkunnig central-myndighet behandladt.
Raab har fästat upmärksamheten vid de stora summor, som nu äro i fråga, och derefter hemställt, huruvida det icke skulle vara skäl, alt för ändamålet anslå en rund summa, och ål Konungen öfverlemna, att bestämma fördelningen deraf, med fästad! afseende å de företag, hvilkas understödjande SlatsUtsk. ansett vara af vigt.
Jag befarar, att om man fattade ett sådant beslut, så finge man inga stora summor.
Nu bifallas sådana, derföre, att Per eller Pål, hvar och en från sitt håll, drifva på saken, i Utsk. och Stånd.
Men Konungens Rådgifvare kunna ej göra det lika enträget; derföre går det icke så bia med de Propos. de kontrasignera!.
Dessutom kan del hända, alt StalsUtsk., på sätt Hr Montgommerie antydt, tycker ”att en ann är så god, som en ann”, hvadan man kan hafva Slatsmanna-omdöme, ehuru man icke sitter i Stats-Rådet.
Jag vill ej heller bestrida, att ju icke förhållandet kan vara sådant.
Derföre tycker jag det vara bäst, att R.
St. och StatsUtsk. få föreslå och anslå hvad de behaga, sedan likväl en föregide pröfning hos Regeringen ägt rum.
För öfrigt får jag fästa Ståndets, och serskildt Hr Blomstedts upmärksamhet derå, alt om en återremiss af R. o. Ad. beviljas, samt äfvenledes skulle ske från något annat Stånd, så följde deraf alldeles icke, att frågan undanskötes till nästa Riksdag.
Hon fördröjdes till dess Utsk:s svar på återremissen ankommit, då det beror på R. o. Ad., samt de andra Stånden, att i frågan fatta hvilket beslut - Den 29 Juni f. m. 529 slut de behaga, antingen i öfverensstämmelse med mitt, eller Frih. Raabs förslag, eller hvad annat de kunna finna lämpligt.
Hr von Troil har sagt det vara alldeles öfverflödigt att, vid anslaget fästa det vilkor jag påyrkat, dels derföre att Konungen tillförene förordat anslaget, dels ock emedan R. o, Ad. genom bifall till SlatsUlskis Betänk.
JVs 157 redan bestämt sådana vilkor, som betrygga Staten mot hvarje misstag i förevar:de hänseende.
Härvid får jag först anmärka, att hvad som är sagdt för flere Riksdagar sedan, kan svårligen läggas till grund för ett beslut vid den innevande; isynnerhet då man vet att arbetet, till följd af upkommen oenighet mellan den verkställande
Direktionens ledamöter, blifvit fördröjdt.
Detta bevisar emedlertid huru nödigt det är, att en arbetsplan, från första början upgöres, och af Konungen godkännes, som sedermera icke kan omintetgöras genom den ena eller andra
Direktörens större inflytande.
Vidkommande derefter de ifrågavande vilkoren, så lärer man i det af Hr von Troil åberopade lista moni.:
”För hvarje företag måste en arbetsplan, uptagande tiden när det sednast skall börjas, och när det kan anses böra blifva fullbordadt, hafva vunnit K. M:s Nåd. fastställelse.”
Detta angår endast tiden, på det att densamma icke mätte kunna allt för långt utdragas, men rörer icke sjelfva saken.
I början af 4:de mom. heter deli ”Då ett arbetes utförande öfverlemnas lill stad, menighet, bolag eller enskilde, bör alltid kontraktet derom vara i vederbörlig ordning afsluladt, samt af K. M. i Nåder godkänd!.”
Att godkänna ett kontrakt om ett arbetes utförande, är något helt annat, än att godkänna sjelfva arbetets nytta eller nödvändighet.
Således tror jag, att det vilkor jag framställt, långt ifrån att vara öfverflödigt, tvertom är behöfligl.
Jag fortfar derföre i min anhållan om återremiss, samt föreslår, att de ledamöter, hvilka, på andra grunder än jag, anse Utlåt, ej böra bifallas, måtte i denna min anhållan sig förena.
Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Gr. von Roseni Frih.
Raab har uttryckt sin förundran öfver det understöd hans grundsats erhållit, och sagt, att densamma afsåge, att gifva Regeringen obehörig styrka.
I sednare fallet är jag af samma mening, som nämnde värde ledamot, men jag tror, att han misstager sig, då han tror, att Regeringens styrka på detta sätt befrämjes.
Jag är tvertom öfvertygad, att genomförandet af denna grundsats, som onekligen är af ganska stor vigt, skulle alstra ett så stort och allmänt missnöje i landet, att Regeringens styrka skulle försvagas, i st. f. att förstärkas, och i denna öfvertygelse bestridér jag den yrkade återremissen, och anhåller fortfarande om bifall till punkten.
Jag ber R. o. Ad. om ursäkt, att jag ännu en gång begärt ordet, men Hr von Hartmansdorffs sednaste anförande har dertill nödgat mig, ty jag har ansett mig böra uplysa Ståndet, att den plan, enl. hvilken ifrågavaride arbete skall utföras, 8 H. 34 530 Den 29 Juni f. m. är densamma som den, hvilken redan för längre tid tillbaka af K.
M. gillades, och alt orsaken dertill, alt det beviljade anslaget icke lyftades, var den, att en inflytelserik person inom Ystads samhälle lyckades förmå Hamnbyggnads-Direktin att afvika från denna plan, vid hvilket förhållande anslaget naturligtvis ej kunde utfås.
Landtnäs härefter först till bifall, och sedermera lili återremiss af förevar:de punkt framställda proposir, besvarades med blandade
Landtm, ånyo hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla denna punkt, samt efter det svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte många Nej, förklarade det han ansåg
Raab begärd votering, uplästes till justering och godkändes följande voleris-propos.:
Den, sorn bifaller 5:le punkten af StatsUlskis Utlåt. A? 158, röstar Ja; den det ej vill röstar
Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. de emot nämnde punkt gjorde anmärkmr föranleda till densammas återremitterande.
Fortsättningen af förevar:de Utlåtis pröfning upskjöts till eftermiddagens plenum.
Anmäldes och lades på bordet Lag-, samt Allm.
Ekon.Utskis Utlåt.
Af 4, i anledn. af dels K. M:s Nåd.
Propos., om antagande af decimal-system för mått ech vigt, samt dels frenne serskilda, hos Vällofl.
Borgare- och Hederv. BondeSt., angide mått och vigt, väckte motioner. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ 3 e. m.
Den 29 Juni e. m. 531 Thorsängen den 29 Juni 1854.
Just. 2 prot.-utdr. för förmiddagens plenum.
M 158, ang:de ifrågaställde extra Stats-anslag till föremål, tillhörande Civil-Depart:tets handläggning; hvarvid nu förekommo: 6, 7, 8 och 9:de punkterne. R. o. Ad. biföll hvad
Utsk. i dessa punkter yttrat och tillstyrkt. iO:de punkten.
Det är icke för att yttra något emot beviljandet af det understöd till Arboga, som StatsUtsk. föreslagit, jag nu anhållit om ordet, ulan derföre att StatsUtsk. har förbisett besvarandet af ett ibland de vigtigaste momme uti den motion, som Hr Stolpe afgifvit i fråga om understöd för Arboga åns segelbarhet.
Denna å såsom kommunikations-linea betraktad, skiljer sig i tvenne delar, af hvilka den ena endast utgör kommunikationslinie inom den å-dal, i hvilken Arboga är centrum, och således är af mindre betydelse.
Den andra delen deremot, som börjar vid Grafudden och sträcker sig lill Kungsör, och på hvilken jag före trädesvis anhåller, att få fästa upmärksamheten, äger en betydlig trafik.
Denna trafikens liflighet har emellertid ett menligt inflytande på sjelfva åns segelbarhet.
De många ångbätarne, som gå denna väg, så väl till Arboga som Öreb o, upkasta nemi. mudder, hvilket lägger sig i bankar och försvåra segelfarten, och detta till så hög grad, att den hotas att snart blifva störd.
Af intresse för ett fortfarande bestånd utaf segelfarten på denna väg, har Arboga samhälle låtit genom Distrikt-Chefen, Major Olivecrona, upgöra fullständigt kostnadsförslag för åens uprensning, både ifrån Arboga till Grafudden, och ifrån Grafudden till Kungsör; varande kostnaden beräknad för muddring emellan Arboga till Grafudden till 20,700
R:dr, och för uprensning af å-rennan emellan Grafudden och Mälaren till 35,200 R:dr.
För alt detta senare arbete skulle upfylla det afsedda ändamålet, har blifvit föreslagit, att en fachin-arm skulle anläggas längs hela kanten af ån, i den rigtning, att mudderl skulle stanna emot densamma, så att det icke återkastades ned i rännan.
Endast genom en sådan fachin-arms anläggande kan arbetet blifva varaktigt.
Detta har erfarenheten ådagalagdt, hvilket jag anhåller att få visa med följande exempel.
I början af 1820-talet skedde en uprensniug af Arboga å.
Den svagaste delen af arbetet, d. v. s. den der 34* 532 Den 29 Juni e. m. muddert var lösast, ansåg man böra befästas derigenom, alt man lade en rad af stenkistor långs efter hela kanten, hvilket deremot ansågs öfverflödigt på de delar af sträckningen, der muddert var fastare.
Djupet af ån utanför dessa stenkistor var fot, och på den öfriga delen af ån, ända till 8 och 10 fot.
Sedan dess har emellertid förhållandet ändrat sig, sä att der stenkistorne legat framför muddert, der har djupet bibehållit sig vid hvad det förut var, hvaremot djupet ofvan- och nedanför kistorne betydligt nedgått.
Det visar, att det skydd, som kistorne gåfvo har varit tillräckligt att hålla djupet sådant det varit förut.
Om nu en sådan fachin-arm anlägges till skydd för å-rensningen, så är det klart, att om denna fachin-arm tilltäpper alla öppningar genom hvilka muddret skulle bortrinna, så måste å-rennans förnyade upgrundning genom muddrets tillbakarinnande derigenom förekommas.
Hvaraf åter följer, alt den ifrågavar:de fachin-armens anläggning är nödvändig om arbetet skall blifva ändamålsenligt.
Att Slaten bör lemna bidrag till verkställandet af den ifrågavande uprensningen af Arboga-ån är alldeles otvetydigt, alldenstund det vore oriktigt att begära, att Arboga samhälle skulle ensamt bekosta en af de vigtigasle kommunikations-linier inom hela samhället, synnerligast som det är hela Orebro-dalen, som har nytta af denna kommunikation.
StatsUlsk. har erkännt detta, men vid beräkningen af Stats-understödet härför, uteslutit kostnaderna för nyssnämnde fachin-arm.
För min del skulle jag tro del vara bättre härvid att ingenting gifva, än att gifva otillräckligt.