Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det af Utsk. framställda förslag, i afseende på förberedande åtgärder och verkställighet af frivilliga entreprenader, måste helt och hållet ogillas, emedan det är uppgjordt mera till gynnande af entreprenörer, än att åstadkomma én rättvis och billig lättnad för de skjutsskyldiga; hvadan jag anser onödigt att hur framställa de anmärkningar, hvartill detaillerna, i åtskilliga momenter deraf, föranleda, isynnerhet som något antagligt förslag för entreprenaders til Iväga— bringande ej kan uppgöras; förrän skjutsbesväret först blifvit lika bestämdt för alla skjutsskyldiga inom hvarje district.
Dock får jag särskildt anmärka, att det är olämpligt och obilligt samt ledande till mycket trassel, om skjutslegan förändras efter den skjutsandes qvalification; det rätta måtte vara, att skjutslegan bestämmas efter locala förhållanden och varder lika gällande för alla skjutsskyldiga inom samma locai.
Derjemte synes mig billigheten fordra, att legan förhöjes till 20 sk. b:co milen i allmänhet, utom Stockholm och Götheborg samt på de ställen, der locala förhållanden göra en högre lega nödvändig, hvilket af J£.
M.‘s Bef:li:de må undersökas och öfverlemnas till K.
En förhöjning till ao sk. b:co milen i allmänhet blifver, enligt nu stadfästade myntbestämning, ej högre, än hvad skjutslegan förr har varit, när silfvermynt var i rörelsen.
Dessutom bör den skjutsande erhålla 4 s^. b:co milen för hvarje häst i vagnslega samt 2 sk. b.‘co milen för släda och i sk. b:co milen för sadel, då den skjutsandes redskap nyttjas, emedan det är obilligt, att en dyr redskap skall underhållas för intet; hvaremot, om en sådan förhöjning fastställes, de skjutsande böra infinna sig med tjenliga åkdon , hvarpå resande kunna färdas, och ej, såsom nu på somliga ställen händer, tillåtas att inställa sig med söndriga åkdon 'utan säten.
Så snart en riktig reglering och fördelning af skjutsväsendet blifvit verkställd, kunna entreprenader inom 22 Deii i Septcmbcr. districten uppgöras och blifva varaktiga, och da kunna entreprenörer på de större vägarna halia till handa beqvämare åkdon mot något högre betalning, såsom det sker på några ställen, hvarigenom resande kunna bortskaffas både beqvämt och för billigt pris, utan tunga för de skjutsskyldiga och utan att belasta statscassan, på siitt våra nyrnodiga reformatorer vilja arrangera genom anstalter, hvilka ej kunna blifva varaktiga, emedan de ej äro passande efter landets lage och folkmängd.
Jag vågar derföre vördsamt till II.
Utsk. hemställa, om icke först och främst bör utarbetas ett förslag till en lämplig reglering och billig fördelning af skjutsbesväret emellan alla håll- och reservskjtitsskyJdiga inom hvarje district, hvarförutan ofvannämnda olägenheter ej kunna afhjelpas, ej heller någon verklig lättnad genom entreprenader åstadkommas.
Härvid får jag äfven hemställa, till Utsk:s pröfning, om icke de skjutsskyldigas åliggande alt inställa sig vid gästgifverier11a kl. 6 e. m., för att under 24 timmars lid afvakta resandes ankomst, skulle kunna förändras så, alt en del inställdes kl. 4 f- ni. och en del kl. 4 e. m , med rättighet för hvardera att, efter 12 timmars afvaktan, äga frihet återvända.
Fördelen häraf blifver för de skjutsskyldiga den, att de bespara mycken tid, som nu förspilles, och att de lättare kunde träffa accord med entreprenörer om skjutsens utgörande, hvaremot fördelen för resande blifver, att oftare träffa hästar i beredskap.
Om derjemte, vid en ny reglering af skjutsväsendet, afståndet emellan gästgifvaregårdarna kunde afpassa* till circa 2 mil, skulle en sådan reglering äfven bidraga till en jemnare fördelning af skjutsbesväret, emedan kortare afstånd ej lönar mödan för de skjutsande, och med längre afstånd kunna deras hästar ej stå ut; äfvensom hästantalet skulle blifva tillräckligare, då onödiga gästgifveriet- borttoges och de återstående förbättrades.
Enär man allt mer och mer inser nödvändigheten att, genom betydligt hög accisafgift för brännvinsförsäljning, dels försvåra missbruken af denna vara, dels inskränka antalet af förderfliga utminuteringsställen, anser jag, att gästgifvare, för den rättighet till brännvinsminutering, som de måste bibehålla, kunna åläggas större skyldigheter än hittills, såväl i afseende på iakttagande af ordning och tillsyn inom de s. k. hållstugorna, der en större personal samlas, som ock i afseende på gäslgifvarnes skjutsskyldighet, isynnerhet örn dem tillätes att åtaga sig skjutsbesväret för andra såväl inom håll- som reservlagen, sedan skyldigheterna först blifvit för olla bestämda, så att ej någons rätt deraf förnärmas.
Då synes det mig att gästgifvaren skulle kunna åläggas, sedan det för dagen af districtet underhållna hästantal till skjuts utgått, att inom viss ej för kort tilltagen tid fortskaffa resande, hvartill gästgifvarne måste, utom egna hästar, arrangera biträde åt sig af deni, hvilka gerna frivilligt skjutsa.
Jag instämmer gerna uti rlen af en motionär begärda och af Utsk. tillstyrkta framställning, rörtde en und. anhållan örn en ny gustgifveri-ordning, deruti reglementariska föreskrifter för skjutsande, äfvensom för resande och gästgifvare, må med största noggrannhet bestämmas, och hvilken ovilbörligen bör linnas anslagen å alla gästgifvaregårdar samt af vederbörande med stränghet handhafvas, emedan det är angeläget, att livar och en känner sina ömsesidiga skyldigheter och rättigheter, hvarförutan de ej kunna iakttagas och efterlefvas, ej heller ordentligt handhafvas.
Men vid itsta punkten af Utsk:s förslag till nämnde stadganden får jag anmärka, att det ej bör få bero af den resandes begifvande, utan ovilkorligen bestämmas, att ingen qvinsperson får såsom skjutsande begagnas.
Beträffande dernäst frågan om forvagns- och diligenceinrättningar — hvarom Utsk. förmäler, att nästan alla motionärer yrkat, att dessa måtte befordras —, så, ehuru jag önskar detsamma, har jag likväl, i afseende på sättet, en skiljaktig öfvertygelse med den, som Utskrs betänk, uttrycker, och anser hvardera af nämnda inrättningar böra särskildt betraktas, emedan jag dervid fäster olika begrepp.
Enligt min uppfattning är ändamålet med en forvagnsinrättning mindre att fortskaffa resande än paketer, och vårt behof af communicationsanstalter är egentligen att för en sådan eller en paketpost, sorn, för att motsvara andamålet, bör inrättas så, att den sammanbinder alla eller de flesta Rikets residensstäder, utan att derför behöfva oftare eller på andra tider af året förnya sina resor, än landets behof fordrar; hvadan den bör ordnas endast och allenast i afseende derpå, för att ej åstadkomma onödiga förluster.
Resande kunna jemväl dermed fortskalfas, dock långsammare och mindre beqvämt, än med annan skjuts, hvadan priset borde rättas derefter.
En sådan paketpost skulle i följd häraf göra tätare resor emellan somliga städer, än emellan andra, allt efter som behofvet visade sig genom dess begagnande; men denna-inrättning borde alltid vara förenad med postverket, emedan den endast derigenom kan erhålla en sådan utsträckning, säkerhet och continuitet, som för ändamålet erfordras.
Misstag om ändamålet och följaktligen äfven i arrangement, ehuru lätt rättade, hafva vållat, att den emellan Stockholm och Ystad inrättade piketpost förorsakat postverket stora förluster.
Första och största misstaget dervid var, att den inrättades med mera afseende på resande än paketer, hvaraf uppstod behofvet af dyra och tunga vagnar, liera och större hästar samt högre skjutslega för hvarje häst, än som hade behöfts, om den genast blifvit på hela linien så inrättad, som den sedermera har blifvit emellan Ystad och Helsingborg.
Det hade varit tids nog att utvidga utrymmet i män af behofvet, när erfarenheten visat dess storlek.
Ilufvudsaken hade emedlertid vunnits genom en r J Den i September. säker communicationsanstall för paketer emellan dessa orter, och för samma kostnad, som derpå nu är använd, hade inrättningen då kunnat utsträckas till flera orter, hvarigenom deraf troligen hade varit behållning för postverket.
Dessa misstag kunna lätt rättas; men om ändamålet stall vinnas, nemi. en säker paketcommunication emellan åtminstone de flesta residensstäder i 1’iiket, mäste inrättningen vara förenad med och skötas af postverket, för hvilket verk tillfälliga förluster mindre betyda, emedan de i längden kunna ersättas, om inrättningen ändamålsenligt förändras, och genom den större combination, som deråt af postverket kan gifvas, vinnes på ett håll, hvad som förloras på ett annat, i synnerhet då ändamålet ej sökes i den större eller mindre behållning, postverket deraf erhåller, ulan i communicationens underhållande med minsta möjliga kostnad.
Likväl bör ej staten göra andra uppoffringar än dem, hvilka åstadkomma en allmän nytta; men hvad nytta har väl det allmänna deraf, att kostsamma equipager underhållas på statens bekostnad för att oftast gå tomma landet igenom, till gagn endast för några få resande, som deraf begagna sig?
Och förhållandet bl ifver sämre, men ej bättre, om inrättningen fortsattes af enskilda entreprenörer med bidrag af statsmedel, emedan då manga fördelar gå förlorade och blott förlusten för statsverket står qvar.
Derföre bör man söka ändamålst med att rätta de misstag, som äro begångna, så mycket hellre som misstag aldrig undvikas i början af en ny inrättning.
Antalet af platser för resande borde arrangeras endast i den mån, de blifva så mycket efterfrågade, att de ej gå tomma; dock finge vagnarna aldrig blifva dyrbara och tunga, gästgifvarskjuts skulle begagnas, sedan de deraf befarade och nu existerande olägenheter vore undanröjda genom en jemnare fördelning och bättre reglering af skjutsskyldigheterna, hvarigenom postverket troligen skulle kunna få accorder om paketpostens fortskaffande för lägre pris än gästgifvarskjuts, om vagnarnas storlek och resornas hastighet lämpades efter hufvudändamålet.
Dessutom skulle resorna förändras, der ångbåtsfart funnes, så att t. ex. emellan Stockholm och Ystad de ginge på någondera af ångbåtarna till Norrköping och derifrån landvågen till och ifrån Ystad, och sammaledes på alla vägar, der dylika tillfällen funnos, hvarigenom mycken tid och kostnad besparades.
På detta sätt anser jag, alt rätta ändamålet med paketpostinrättningen bättre och lättare skulle vinnas genom dess förening med postverket, än om den öfverlemnades till enskilda entreprenörer, hvilka aldrig kunna deråt gifva en sådan combination, sorn erfordras, oaktadt alla de onödiga förluster, statsverket finge vidkännas genom bidrag åt entreprenörerna.
Med diligencer är ett annat förhållande.
Ändamålet med dem måste vara, att bereda åt resande ett beqvämligare sätt
Den i September. 35 siitt att Färdas, un som kan ske på de skjutsandes vanliga åkdon, och för bättre pris, än dä resande färdas med bekostnad af egna åkdon; att äfven tillskynda de skjutsande en vinst genom förskaffande af ett större antal resande i förhållande till antalet af dervid använda hästar, och att derjemte, så långt utrymmet medgifver, fortskaffa paketer.
Onekligt är, att det mäste öfverlemnas åt enskilda industriens omtanka att föranstalta om sådana inrättningar på de ställen, der ändamålet dermed kan vinnas, och att de förtjena på lämpligt satt uppmuntras och understödjas, i den mån de åstadkomma nämnde fördelar och beqvämligheter för resande och skjutsskyldiga ömsesidigt.
Men uti ett under olika temperatur vidt utsträckt, isoleradt beläget och glest bebodt land, med obetydlig inre handel och rörelse, möta oöl vervinnerliga hinder för underhållandet af diligencer, inrättade nied stor utsträckning, utan att förorsaka en onyttig och olämplig uppoffring, emedan de ej kunna underhållas genom ett ojemn t anlitande af resande, hvilka en del af året färdas på ångbåtar, och en annan del af året, då slädföre inträffar, med mera beqvämlighet på vanliga slädar.
Ej heller kunna diligencerna här i landet underhållas genom transporterande af varor.
Hvem skall då underhålla dem?
På en tid, då man stundom gnider på verkligt nyttiga statsutgifter, under förevändning att spara, och då man gerna klandrar hvarje statsutgift, äfven de oumbärliga, af missförstådt nit att hushålla med statens medel, vore det i sanning ganska olämpligt, om It.
St. i und. anhölle, att K.
M. täcktes af g:de hufvudtiteln och af postmedlen betala de tomma platserna i dyrt inrättade diligencer!
I Sverige, der resande fortskaffas för ett ganska lindrigt pris, är det så mycket mera olämpligt, att staten består underhållet af dyrbara vagnar åt dem, eller uppmuntrar och understödjer den ringa konsten att, så länge cassan räcker till, äfven i Sverige hålla hästar och vagnar på alla vägar.
Om arrangementet skall kunna bibehållas och vara nyttigt, måste man, mera i detta än i andra fall, se till, att det bär sig sjelf genom de ömsesidiga fördelar, det tillskyndar resande och skjutsskyldiga.
Derföre kan och bör staten ej på annat sätt uppmuntra och understödja diligenceinrättningar (hvilket äfven för dem sjelfva är det bästa), än att tillåta entreprenörerna allestädes uppgöra accord med de skjutsskyldiga, i den mån de fortskaffa resande med sina inrättningar; och jag bestrider såsom högst olämpligt att understödja dem, vare sig med statsverkets eller postverkets medel.
Men jag får ånvo erinra, att sådana accord ej kunna tillåtas med förnärmande af andras rätt, och att således den oftanämnde fördelningen och regleringen af skjulsskyldigheterna först måste verkställas.
Derefter möter intet hinder för sådana accords uppgörande allestädes, endast vederbö i3 H. 4 26
Den i September. rande sedan ludia tillsyn deröfver, att de motsvara ändamålet och ordentligen fullgöras.
De upplysningar, Utsk. meddelar, rör:de de inrättningar af detta slag, sorn linnas i Riket, äro ej nog fullständiga för att derpå kunna grunda något omdöme, huruvida dessa dili— gencer äro förtjenta af uppmuntran och understöd såväl från Styrelsens som R.
St:s sida, såsom Utsk. ganska frikostigt uttrycker sig, enär hufvudsaken ej är af Utsk. upplyst, nemi. huruvida dessa inrättningar hafva beredt ömsesidiga fördelar för resande och skjutsskyldiga.
Det är mera likgiltigt, huru många mil de tillryggalagt och om de deraf ägt någon eller ingen behållning.
Deremot måste man veta, huru många resande de fortskaffat i förhållande till använda hästantalet; och jag hade väntat att uti Utsk:s betänk, finna detta ämne först vara utredt, enär Utsk. visar så särdeles mycken frikostighet att tillstyrka deras understödjande med statens medel.
Då man ej, lika med Utsk., antager för afgjordt, att dessa inrättningar förtjena så mycken frikostighet å Styrelsens eller R.
St:s sida, önskar man, att Utsk. derom närmare upplyser, isynnerhet som Utsk. torde hafva lättare tillgång, än hvarje enskild riksdagsman, på dertill beliöfliga handlingar.
Enligt de uppgifter, jag erhållit, är den diligence, som går emellan Stockholm och Upsala, bäst motsvarande ändamålet och fortgår med entreprenörens egna hästar, hvarigenom den ej borttager dragare från jordbruket, hvaremot den erhållit tillstånd att motsvara en del af hållskjutsen emellan Stockholm och Upsala genom frivilligt accord för 24 skjutsskyldiga hästar i veckan å hvarje gästgifvaregård, som derunder 4 gånger passeras.
Huruvida den fortskalfar ett motsvarande antal resande har jag ej fått utredt.
Skulle någon brist deruti linnas, ökas reservens besvär de dagar, diligencen passerar.
Men ehuru Upsala-diligencen har den fördelaktigaste local, Sverige erbjuder, emellan 2:ne städer, der oftare resande passera och der högre skjutslega erlägges än på andra ställen, synes mig likväl, att äfven denna inrättning måste upphöra eller inskränkas under den tid af året, då ångbåtar gå, emedan de resande den tiden hvarken begagna diligencen eller gästgifvarskjuts; och fastän den nu kan utan förlust fortgå äfven tom genom de skjutsskyldigas bidrag, mäste deras bidrag minskas i den mån, erfarenheten visar, att skjutsbesväret på denna väg minskas genom ångbåtsfarten; eljest skulle den lindring i skjutsbesväret, som ångbåtsfarten bereder, ej komma de skjutsskyldiga till godo, och diligencen måste således rättas derefter.
Enahanda är för hållandet med alla diiigenceinrättningar, och förgäfves må man försöka genom hvad bidrag som helst underhålla dem fortgående tomma, hvilket är onyttigt; och dertill böra aldrig statens medel uppoffras.
Hvad sedermera beträffar den af Utsk. tillstyrkta fram - Den i September. ställning om en und. önskan, att K.
M. täcktes låta undersöka, i hvad män posthemmanen kunna vinna befrielse från deras skjutsningsskyldighet, så är en sådan framställning, minst sagdt, onödig, enär det aldrig kan blifva fråga om att upphäfva postverket eller förminska dess communicationsanstalter, men väl att bereda postverket tillfälle att genom gästgifvarskjuts utvidga dem utöfver hvad posthemmanen kunna utgöra.
Derföre kan någon sådan åtgärd med posthemmanens skjutsskyldighet, som Utsk. föreslår, ej vidtagas.
I afseende på ändring i nu gällande resereglemente genom en möjlig indragning uti antalet af hästar, hvartill statens embets- och tjenstemän äro berättigade, delar jag deras tanka, hvilka anse en indragning vara möjlig; men för att ernå ändamålet, torde vara nödvändigt, att Utsk. bestämdt uppgifver och föreslår, i hvilka fall någon indragning skulle kunna hos K.
M. begäras, hvarförutan något resultat af den tillstyrkta und. anhållan ej kan förväntas.
Hvad slutligen beträffar de af några motionärer väckta särskilda frågor om ändring uti skjutsskyldigheter, förfaller en del deraf, om Utsk. tillvägabringa!- ett riktigt förslag till skjutsväsendets fördelande och reglerande, enär alla skjutsskyldiga då mycket lättare kunna träffa accord om skjutsens utgörande, isynnerhet på de vägar, der ångbåtsfarten minskar tyngden af detta besvär; och alla frågor om skjutslegans förhöjning å vissa localer bör öfveriemnas till K.
M:s nådiga afgörande, hvarvid dock billigheten fordrar, att en förhöjning emellan Wämdalen och Klöfsjö särskildt tillstyrkes, emedan localen der är utomordentligt besvärlig, hvaremot någon särskild förhöjning numera icke erfordras för Södertelje stad, sedan ångbåtar på ömse sidor om staden lätta dess skjutsbesvär.
— De af Frih. And.
Cederström anförda besvär synas förtjena afseende, på det öboerna å de smärre aflägsna öarna ej må blifva prejade, när de omöjligen kunna sjelfva fullgöra skjutsskyldigheten; hvadan jag anhåller, att Utsk, ville deråt egna mer uppmärksamhet.
Dessa anmärkningar anhåller jag vördsamt må till Allm.
Besvärs- och Oecon.Utsk. remitteras, och hoppas, att Utsk. vid betänkts återkomst täcktes derpå lemna något svar.
Remitterades till Oecon.Utsk. i sammanhang med återremissen af Oecon.Utskrs betänk.
N.‘o 98.
H. E*» Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att, i fall R. o. Ad. ej hade något dervid att erinra, skulle nästa plenum börjas med val af directörer och deras suppleanter vid lånecontoren i Götheborg och Malmö; och kunde man, till vinnande af tid, sätta alla 4 personerna på en sedel, om man tillika bestämde till hvilken befattning hvarje person utsågs.
Den i S e p t e m b c r.
Upplästes och lades på bordet nedannämnda utlåtin från Constitu tion sUtskottet:
Nio 3o. angjde Hr C. M.
Crusenstolpes anmärknisanledn. emot Statsministrarna, Statsrådet, samt Föredragande; Nio 3 r. med förslag till ett grundlagsstadgande om lagtima riksdags återkomst på bestämd tid; Nio 32. med förslag till grundlagsbestämmelser, ang:de urtima riksdagar och dessas föremål; StatsUtskottet:
Nio 234. i anledn. af väckt fråga om godtgörelse åt vissa academier och andra allmänna inrättningar för mistad rättighet att uti R.
St:s Bank al pari invexla silfver; Nio 335. i anledn. af Prosten Åstrands motion om bestämmande af en viss tid, som landshöfding skall innehaft sitt embete, innan han kan erhålla landshöfdingepension; Nio 236. i anledn. af väckt fråga om anslag af allmänna medel för underhållet af i stad för brott häktade personer, intilldess slutligt utslag fallit; Nio 237. i anledn. af K.
M:s nåd. remiss uppå Öfverstelieut. J. M. Nordencreutz’s enkas und. ansökning att varda bibehållen vid de löneinkomster, mannen i lifstiden innehaft ; N:o 238. i anledn. af väckt fråga örn rättighet för indelta Arméens civila stat att, lika med den militära, njuta ersättning för utgifna accord; Nio 23g. i fråga om hegardt statsanslag till en brobyggnad öfver sjön Nätaren i Jönköpings län; N:o 240. i anledn. af begärdt bidrag af statsmedlen för anläggningen af en bro och väg öfver de s. k.
Hammarsuddar och Edslandet'; Nio 241. i anledn. af erhållen återremiss a betänk.
Nio 174 i fråga om anslag till orthopediska institutet; Nio 242. röride erhållen återremiss å Utskis betänk.
Nio 5j, i anledn. af K.
Mis nåd. skrifvelse om ytterligare statsanslag för Arméens Pensionscassa, m. m.; Nio 243. i anledn. af väckt motion om rättighet för åtskilliga hemmansinnehafvare inom Frötuna och Rådmansö socknar att få lösa sina hemmansräntor efter ett visst Stadgepris; N:o 244- i fråga om afskrifning af en i saltpeterfondens räkenskaper balancerad summa, utgifven såsom län till Carl Gustafs stads gevärsfactori; Nio 248. i anledn. af Hr Gr. Posses, Arv., motion, innefattande det alternativa förslag, att antingen ett lån af 200,000 ridr måtte beviljas Götha canajbolag, eller ock att anslaget till Flottan finge ökas med 12,000 ridr årligen, i ändamål att Motala mechaniska verkstad skulle öfyertagas till begagnande för Flottans behof; Nio 249. i anledn. af K.
Mis till Utsk. aflåtna nåd. pro - Den i September. ^9 pos., angrde rättighet för Götha canalbolag att i Riksg.cont. lyfta medel till anskaffande af ångbogseringsfartyg; BancoCJtskottet:
N:o 3r. ang:de tractamente åt en prot.förande samt särskildt renskrifningsarfvode åt en cancellist; N:o 3a. ang:de anskaffandet af en militärpost till bevakning vid Malmö lånecontor; N:o 33. ang:de understöd af Baneofullmägtiges disposi tionsräkning
Nro 2 för enkan II.
C. de Mare med sju min deråriga barn; ]N:o 34- i anledn. af väckta frågor om ytterligare utvägars beredande till underlättandet af förslitna småsedlars utbyte i landsorterna; Nro 35 i anledn. af Hr Rydins, C. G., motion, angrde ytterligare stodganden i afseende på granskning och cassation af förslitna sedlar; LagU tskottet:
N:o iii. i anledn. af gjorda anmärkningar vid Utsk:s betänk.
Nro 73 öfver Hr E. M. Lefflers motion, att då förmyndare förordnas af annan domstol än den underrätt, i hvars domsaga förmyndaren bor, sistnämnde rätt må erhålla del af förordnandet; Nro 112. i anledn. af återremiss af Utskrs betänk.
N:o 74 öfver riksd.fullm.
Peter Anderssons från Halland motion örn bestämd föreskrift, huruledes förmyndare bör ansvara för ränta å myndlingens capital; N:o 113. i anledn. af återremiss af Utsk:s betänk.
N:o 75 öfver Hr Sal.
Rubins motion, angrde ändring af 23 cap. 5 § sista mom.
Ärfdabrn; N:o 114. i anledn. af återremiss utaf Utskrs betänk.
Nro 76 öfver Hr Sal.
Rubins motion om stadgande, att, då domstol förklarar någon böra stå under förmynderskap utöfver den i lag bestämda myndighetsålder, sådant skall i tidningarna och från predikstolen kungöras; N:o 115. i anledn. af återremiss utaf Utskrs betänk.
Nro 2 öfver Hr Th eol.
Lect. m. m.
Lars Laurenii motion, det rättigheten att kalla huspredikanter måtte upphöra eller åtminstone varda i vissa hänseenden inskränkt; Nro 116. i anledn. af återremisser utaf Utskrs betänk.
Nro 28 öfver väckta motioner, angrde skärpning af straffet för åverkan, samt Nro 68 öfver Riksd.fullm.
Erikssons motion om ett tillägg till 17 cap. i3 § Handbm; Nro 117. i anledn. af återremiss utaf Utskrs betänk.
Nro 82 öfver väckta motioner om upphäfvande af kämnersrätter, lagmansrätter och riddaresynerätter, samt om ändring eller upphäfvande af åtskilliga lagens runi, rörrde rätlegrsordningen; - 3o Den i September.
Besvärs- oell Oeconom iUtskottet: