Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser mig derföre nu böra tillkännagifva, att jag, långt ifrån att dela den öfvertygelse, att förändringen skulle utgöra en förbättring af §, tverlom anser den belt oell hållet förinta den åsigt, som legat till grund för densamma.
Utsk:s mening har varit, att, dä fråga uppstode om ett läns upptagande för Bankens räkning, K.
M. dä sjelf läcktes derom ingå i underhandling.
Ty hvad visar oss erfarenheten af Hrr Bancofullm:s underhandlingar?
Jo, att de ännu aldrig kunnat erhålla ett lån; åtminstone 0111 det lyckats deni, har det skett på vida drygare villkor, än sorn å annan väg bade kunnat erhållas.
Den vanliga formen bar varit, ali Fullmäktige halva utsatt en viss dag, på hvilken de personer, sorn kunde finna sig hugade att lemna lån lill Banken, borde inställa sig derstädes, Jag vill hemställa huruvida det är troligt att några större bankierer, på denna blotta annonce i avisorna, skola på utsatt tid och ställe sig infinna för alt göra sine anbud?
Ar det icke rent af alt kasta ett åtlöje pä våra financiella åtgärder?
Om man jemför de villkor, på hvilka Baucofullm. föriidue år npptogo ett län pä 2 millioner IIaiub.b:co med deni, sorn genom ett annat sätt att gå tillväga bade slått ali erhålla, så linner man, all skillnaden utgjorde 1 million r;dr Svenskt, och jag frågar, om det är skäl alt uppoffra en så stor procent för blott och bart en forms skull?
Jag anser högst vigtigl att R. o. Ad. frångår sitt beslut.
Då jag nu hört Hr Rosenblad, som annars har en särdeles lätthet att i vidsträckt mening uppfatta stadganden och föreskrifter, likväl här öfverensstämma med Ulsk. uti den tanka, sorn legal lill grund för denna §, alt det nemi. är Bankofullm., som vid låns upptagande för Bankens räkning hafva sig de verkställande ålgärderne ålagde, hvaremot, hvad sjelfva contractels uppgörande beträffar, någon latitud bör lemnäs K.
M. att länet bemedla ; sä kan jag icke annat än med Frih.
Palmstjerna förena mig uti den anhållan, att R. o. Ad. ville frångå sitt. beslut om de der i min tanka alldeles obehöffige ordens införande i §.
De utgöra helt och hållet en bisak; hufvudsaken är, alt K. M., som vakar öfver lagarnes handhafvande inom Riket och som är den, hvilken sjelf har stadfästat grunderne för Bankens förvalluiag, att säger jag K. M. i denna Sin höga egenskap garanterar de lån, som för Svenska Bankens räkning kunna behöfva ali upptagas. 102 Den 26 April f. m.
När jag föreslog den förän dring i ordalagen,' hvilken nu är föremål för anmärkning, så skedde det egentligen derföre, alt jag ansåg del vara ett fel emot språket, att säga det man skulle bemedla ett lån.
Jag vet icke hvad sådant vill säga; deremot att bemedla en underhandling, det tror jag att något hvar förstår.
Men jag har nu förnummit, genom de anmärkningar, som blifvit gjorda af ordföranden inom BancoUtsk., alt Utsk. haft en mening, som jag icke anat; nemi, att det icke vore Bancofullm., som skulle underhandla om lån, utan att det skulle vara Regeringen, som ägde göra det.
En sådan tanke har icke fallit mig in tillförene, och den synes vara bestridd af sjelfva ordalagen i Utsk:s eget förslag; ty det står, alt ”R.
St. hos K. M. i und. anhålla, det K. M. uppå Bancofullm:» und. anmälan i ämnet, i nåder täcktes låta bemedla det af Bancofullm. för Bankens säkerhet nödigt ansedda lånet, under den form, som för ändamålet kan finnas erforderlig, samt å ett sådant lån meddela Dess nåd. garanti.
Kan någon lämpligen garantera sig sjelf?
M. later föra underhandlingen i Sitt namn, hvad vill det säga, alt Han garanterar den?
Del är ungefär så som skulle en gäldenär, för alt skalfa större säkerhet för det lån han begär, med ed bekräfta, att lian verkligen vill betala det.
Detta lärer väl icke vara lämpligt för någon, aldraminst för en Konung?
När man talar om garanti; så måste man tala om den såsom borgen, eller att man vill ikläda sig ansvar för hvad en annan lånar.
Jag kan således icke tänka mig någon annan mening än den, alt det äro Fullmäktige, som underhandla om länet, men som dertill begära K.
M:s bemedling, genom flans beskickningar å främmande ort.
Hvarför är sådant nödvändigt?
Det hafva vi hört många gånger; nemi. derföre, att banker hafva såväl i Europa, som särdeles i Norra America icke kunnat fullgöra sina förbindelser.
Della är hvad som vållat, att man vid dylika afhandlingar icke ansett någon tillräcklig säkerhet finnas, utom Regeringens borgen.
Jag kan sålunda icke föreställa mig annat, än alt det beslut R. o. Ad. har fattat, öfverensstämmer både med Utsk:s mening och med språkets fordringar, hvarför jag anhåller, att det måtte få qvarstå.
Påståeendet, att Bancofullm. icke hafva kunnat erhålla lån, vill jag icke un upptaga till besvarande.
Den som läser Bancofullm:s protocoll, finner nogsamt hvad som i detta afseende varit för Fullmäktige möjligt, eller icke.
Jag vill endast fästa uppmärksamheten på den stora seger, som genom tillägget: ”samt ä ett sådant län meddela Dess nåd. garanti” i denna fråga är vunnen.
Ty om också ordet garanti icke skulle vara så väl valdt, så uttrycker det likväl uti ifrågavarande fall ett erkännande af Svenska Statens öfverhufvud, som mäste vara af största betydenhet.
Deremot torde del vara tvetydigt huruvida, sålänge Den 26 April. f. m. 103 det blott är R.
St. och icke Sveriges Rikes d. v. s. K. M:s och R.
St:s Rank, det kan vara lämpligt alt dessas enskilda operationer skola bedrifvas af den styrelse, som de sielfve hafva tillsatt.
Hvad öfrige Bankens förhållanden angår, som här blifvit nämnde, så är jag i tillfälle alt lemna den upplysning, att underhandlingar om låns erhållande visserligen drifves med England, men att man derifrån svarade, det man, i anseende dertill, att den Svenska Banken, såsom varande en privat institution, fastän med namn af en statsbank, icke vore nog känd, önskade Konungens garanti för det äskade lånet.
Från Tyska sidan åter, der Svenska Bankens förhållanden liro bättre kända, hade Bancofullmäktige redan i Mars månad 1844 anbud på ett lån emot 3.] proc., fastän Fullmäktige med afseende på den föreslående riksdagen icke ansågo sig böra detsamme upptaga.
Jag är förundrad deröf ver, alt man ens kan draga i tvifvelsmål behofvet af K.
M:s garanti för de län, som för Svenska Banken kunna behöfva alt å utländsk ort upptagas.
Den vanliga formen för utländska lån är den, alt hufvudobligationen, pä hvilken sedermera alla de mindre obligationerne sig grunda, underskrifves af den regerande personen sjelf i det land, hvarest man behöfver lånet.
Det är blott i denna form, som man kan erhålla lån på utländska börser; de blifva annars alltid vida kostsammare.
Jag är ledsen att ännu en gång behöfva upprepa hvad som hände förlidne år; att nemi.
Bancofullm., dä de sökte lån i England, Frankrike och Holland, ifrån alla häll lingö till svar, alt man hade förlorat så mycket på de Americanske baukerne, att man hyste misstroende till alla banker, och derföre icke ville hafva med några sådane mera att göra, men deremot gerna med den Regering, som lemnade garanti för att länet blefve återbetaldt, hvilket hade till följd, att på det lån, som sedermera upptogs, och som belöpte sig lill 2 millioner Hamburg. b:co, dilferencen uppgick till nära 1 million Svenskt utöfver hvad den i annat fall hade kunnat blifva.
Det finnes ingen, som mera än jag är öfvertygad om vår Banks soliditet; men huru, med nuvarande former i vår banklagstiftning, kunna derom öfvertyga tusentals personer på fremmande börser?
Jag anser det vara högst nödigt att R. o. Ad. frångår sitt beslut i afseende på det gjorda tillägget.
Jag erkänner, att jag icke rätt hörde Gr.
Björnstjernas första yttrande; emedan Hr Grefven under talet vände sig bort åt den andra sidan.
Men då emedlertid under den discussion, som i anledning deraf uppstått, jag hört 2:nc af Husets ledamöter, hvilka äro Fullmäktige i Banken, yttra, alt Hr Grefven tyckts hafva anlydt derpå, som skulle Utsk:s mening hafva varit att Regeringen vore den, som ensamt skulle upptaga länet och sedermera öfverlemna penningarne till Banken; så kan jag icke annat än frångå mitt förra yrkande, 104 Den 20 April f. m. att R. o. Ad. målte borttaga det beslutade tillägget, och nu i stället tillstyrka R. o. Ad. alt vidblifva sitt en gång fattade beslut. H. Ex. Hr Gr.
Som mitt yttrande möj ligen kan hafva gifvit anledning lill den förmodan, som skulle min mening hafva varit, ali Regeringen ensam, utan Bancofullm:s inblandning, vore den, som skulle upptaga län, så anhåller jag att nu fä förtydliga mig.
Bancofullin. äga nemi. den obestridliga rättigheten att inkomma till K.
M. med förklarande, att Banken beböfver ett så och så stort län till förstärkande af sin metalliska cassa, för hvilket ändamål Fullmäktige hos K. M. anhålla, att K.
M. täcktes bemedla eller underhandla om ett sådant låri.
Underhandlingen sker sedan på den väg, sorn K. M. linner lämpligast, hvarefter, sedan länet blifvit beviljadl, penningarne einotlagas och till Fullmäktige i Bankens hvalf öfvet lemnas, utan alt
Regeringen eller någon annan dermed äger det ringaste att skada.
Det är blott sjelfva bemedlingen, som möjligen, genom
Finauce-departementets medverkan eller å ministeriel väg, för sig går med mindre omkostnader för Banken.
I anledn. af Hr Rosenblads yttrande, anhåller jag, ali R. o. Ad. tiickles, innan beslut lättas, erinra sig den ömtålighet, som ägt runi hos R.
St. i afseende pä innehållet af 72 § Reg.F. Deri säges, alt Banken skall stå under R.
St:s egen garanti och vård, hvilka ord utan tvifvel föranledt stadgandet i nu gällande bancoreglem., äfvensom de svårigheter, hvilka derigenom uppkommit för Bancofullin. att erhålla lån.
Nar man nu kommit så vida, att BancoUtsk. vill medgifva Konungens garanti, så hör man akta sig för att gä längre, och begagna sådana ordalag, ali Ständerna möjligen skulle kunna tro det man ville skilja Bankens upplåningar eller skuldsättningar från dess egne Fullmäktige.
Delta har visst icke varit meningen, men man skall akta sig för blotta skenet deraf; ty det kunde annars hända, all bancoreglemculet, när det skall uppgöras, detta komme att slå i strid med de särskilda beslut, som nu pä förhand fattas.
Jag förnyar derföre min anhållan, att R. o.
Ad. måtte vidblifva sitt fattade beslut.
Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. behagade antaga Ulsk:s i denna punkt gjorda inbjudning till instämmande i Ulsk:s af PresteSt. gillade förslag.
Ropades ja och nej. H. Ex. hemställde sedermera, om R. o. Ad. vidblefve sitt förut i ämnet fattade beslut.
Med tillkännagivande, att H. Ex. ej kunnat uppfatta, huruvida, vid besvarandet af dessa propositioner, ja eller nej varit öf - Den 2G April f. m. 105 öfvervägande, förnyade H. Ex. den först gjorde propos. till inbjudningens antagande, oell ropades dervid starka ja, blandade med många nej, hvarpå H. Ex. tillkäunagaf, det lian trott sig linna, att ja härvid öfverröslat nej.
Hr von Hartmansdorff anhöll om votering.
Upplästes till justering och godkändes följande voler.propos.
Den som bifaller BancoUtskis i mein.
N:o 55 gjorda inbjudning till instämmande i Ulsk:s af PresleSt. gillade förslag ali 62 § af utlåt.
N:o 44, voterar ■ia; Den del ej vill, voterar ne j; Vinner nej, vidblifver R. o.
Ad. sitt förut i fråga om nämnde förslag fattade beslut.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer Ja — 35.
Nej — 3!).
Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd propos. godkände B. o. Ad. de af Utsk. i fråga om 62 § föreslagna voler, proposir. 35:1 e punkten, ang:de 63 §. B. o. Ad. vidblef sitt i ämnet fattade beslut och godkände de i denna punkt af Utsk. föreslagne voler.propos:r. 36 punkten, innehållande anmälan, att öfrige i mern.
N:o 56 icke omförmälde §§ af utlät.
N:o 44 blifvit af samtlige liiksSt:n gillade.
Jag nödgas i Utskts betänk, anmärka eli ord, som, efter hvad jag förmodar, är ett skrilfeb, och kan rättas af BancoUlsk:s egne ledamöter.
På sidan 11 svnes det sorn hade man förexlat tid och rum; der står nemi.: närvarande belopp, i st. f. nuvarande belopp.
Beloppet är aldrig, med undanlag af den ringa del, sorn ligger i cassan, närvarande utan frånvarande hos läntagarne ; det skall sålunda tydeligen heta ”nuvarande lopp”. H.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkäunagaf, det han och de öfrige BiksSl:ns Talmän, till följd af dem lemnadt uppdrag, till H. M. Konungen framburit
KiksSltns und. önskan att få aflägga en und. uppvaktning för att lyckönska K.
M. till dess återkomst till hufvudstaden, och att K. M. dertill lemnat nåd. bifall samt förklarat sig vilja mottaga denna uppvaktning nästa Tisdag kl. i öfver 2. 10 H. 14 106 De n 26 April f. m. II.
Ex. lillkännagaf härefter, alt plenum komme att fortsättas kl. 6 e. m. Gr. von Platen, Baltzar:
Då jag blifvit underrättad derom, alt 11. o. Ad. behagat hedra mig med sitt förtroende ali vara Revisor vid näst inträffande statsrevision, ber jag att lill prot. få anmäla, alt om jag icke nu vid delta tillfälle begagnar mig af den rätt, som grundlagen medgifver, ali afsäga, mig nämnde förtroende, sä sker det endast oell allenast derföre, att jag anser R. o. Ad:s tid för dyrbar att användas till förrättande af nytt val, för all fylla platsen efter mig, om jag nu af ginge derifrån; oell då jag dessutom anser denna plats lätt va ra fylld, är del således lemmmeligen likgiltigt om densamma besattes genom val af R. o. Ad. eller llidd.Direct.; men det må dock vara mig tillätet att vid detta tillfälle förklara, det jag anser för min del olämpligt, att en person, hvilken innehar den tjenstebefattning, sorn jag bekläder, deltager i revision af statsverkets räkenskaper oell förvaltning.
Det inä äfven vara mig tillåtet nämna, att, om del måste antagas utgöra ett bevis pä smickrande förtroende för den person, sorn kallas lill ett sådant värf, är det så myckel angelägnare för honom att visa, del icke något misstag ligger lill grund för en sådan kallelse.
Ett sådant förhållande mäste dock bär hafva inträffat, då jag bestämdt tror mig känna, ali mängden af de personer, som denna gäng arbetat för detta val, arbetat mot ett dylikt vid förra riksdagen, äfvensom sökt förhindra mitt utväljande vid denna riksdag lill platser, med hvilka R. o. Ad:s förtroende varit förenadt, och kallelse till hvilka af mig skulle mottagits med så mycket större erkänsla, som jag då icke ansett mig förhindrad alt antaga desamma och att genom eli allvarligt bemödande visa mig värdig det förtroende, som lemuats mig.
Jag bär således ansett mig skyldig upplysa de Herrar, som denna gäng hedrat mig med si t L förtroende, och hvilket jag svårligen kati anse annat än som en supposition, alt jag numera skulle hafva ändrat öfvertygelse, alt jag icke vet mig sjelf hvarken med ord eller handling till en dylik förmodan gifvit anledning.
Föredrogs ånyo LagUlskottets d. 15 och 22 dennes på bordet lagda betänkande N:o 93, i anledning K.
M:s nådiga propos:r, angtde antagade af dels ny strafflag, dels ock lag om verkställighet af fängelsestraff.
Stael von Holstein, Otto Willielm:
Då jag ej tillförene deltagit uti någon discussion på detta rum, skulle jag måhända icke eller i dag hafva uppträdt, om icke den obehagliga händelse inträffat, alt Just.
Statsministern Frih.
Nordenfalck ådragit sig eu knäskada, hvarigenom lian blifvit urståudsalt att fullgöra en för honom kär pligt, den, att uppträda till försvar för grundernc till K.
M:s nåd. propos:r ungule antagande af Den 20 April f. m. 107 dels ny strafflag, dels ock lag om verkställighet af fängelsestraff.
Det torde således icke biira förefalla R. o. Ad. oväntadt om jag nu skulle linna mig något förlägen, och jag hoppas att R. o.
Ad. öfverser, om jag icke åt språket kan gifva den rundning och fulländning, jag skulle önska.
1 frågan huruvida vår nuvarande brottmålslagstiftning fordrar förbättring, torde icke någon tvekan äga rum.
Jag har ålminslone aldrig bort delade tankar derom.
I den nya strafflagen har dödsstraffet blifvit bibehållet för alla de fall, der det rimligtvis kunnat komma i fråga.
Jag kan icke föreställa mig, att någon anser bibehållandet af spö- och ris-straff, eller de s k. afflictiva straffen, som äro åtföljde af vanära, vara lämplige, och dä man icke haft annat än fängelsestraff, alt sälta i stället, inser jag icke hvilka väsendtlig.-» invändningar, som med fog skulle kunna göras emot den nya lagen, såvida icke den, alt man tvekade hvilket dera af de båda fängelsesvstemerne, det Auburnska eller det Philadelphiska, borde äga företräde.
1 frågan derom torde möjligen något vara att erinra.
1 afseende åden betänklighet, som jag har anledning förmoda vunnit insteg, att det nya fängelsesystemet skulle medföra så stora kostnader, att statsverket icke tälle vid deni, hoppas jag att, om så fordras, kunna lemna sådane upplysningar, att R. o. Ad. skall finna, det kostnaderne icke blefvo så öfverdrifna, att icke Sverige, lika så väl som många andra länder, kunde dermed uthärda.
Det nu förevarande betänk., som engenlligén endast afhandla!' frågan om hvilka de st ra lia r ler äro, som böra ligga till grund för det nya straffsystemet, är af beskaffenhet, att i fall R.
St. detsamma nu bifalla, äro R.
St. likväl derigenom ingalunda hvarken moraliskt eller juridist förhindrade, att då sjelfva detaljbestämmclserne lill pröfning förekomma, göra de modificalioner, hvilka icke strida emot sjelfva systemet.
St. hafva redan år 1815 i afseende på straffbestämmelser och straffsystem hufvudsakligen uttryckt alldeles enahanda åsigter med deni, hvilka ligga lili grund för detta betänk., äfvensom R.
St. i skrifvelse af d. 15 Juni 1841, ang:de anslag lill fängelsebyggnader, väl icke sä uttryckligen som 1815 uttalat sådan åsigt, men likväl antydt, alt de i ämnet hyste enahanda tankar, dä som förr.
Under sednare lider hafva de fleste civiliserade länder antagit strafflagar, hvilka stå i hufvudsaklig öfverensstämmelse med dem, hvartill grunderne här finnas uppgifne, och helt nyligen har Konungen af Belgien till Kamrarne gjort framställning om lagförändring i likartad syftning.
I många hänseenden bemödar sig Svenska folket alt på civilisationens fält taga jemna steg med andra länder; och jag kan icke förmoda, alt det nu i detta skulle vilja stå tillhaka.
Jag hoppas således, alt R. o. Ad. äfven skall genom sitt beslut i denna fråga gifva en hyllning åt de åsigter, som både förut bär och i andra länder gjort sig gällande.
För närvarande har jag ansett detta vara nog i sjelfva saken.
Skulle åter under discussionens lopp anmärkntr göras, som kunna påkalla svar, vägar jag förbehålla mig att fä dem bemöta; inskräu - 108 Den 26 April f. m. kande jag mig således nu till den anhållan, all R. o. Ad. malle bifalla LagUlsk:s betänk.
N:o 93.
Utsk. har sagt, att allmänna rösten påkallar en förändring i brottmålslagen.
Delta vill jag icke bestrida: men månne det är just ilen förändring, som Utsk. föreslagit?
Man kan icke så noga veta hvad Utsk. i det fallet menar; ty när del blott framställt grundsatser, utan att framställa åtföljande redactioner och capitel, så befinna sig
Stånden vid denna frågas pröfning alldeles i samma författning, som det befann sig under förliden riksdag, då Coust.Utsk. framställde en naken grundsats till nationalrepresentationens ombildning, utan att hafva densamma fullständigt utfört.
St. och deribland äfven delta Stånd hade den oförsigligheten alt inlåta sig i pröfning af grundsatsen, innan den ännu erhållit sin utveckling i bestämda paragrafer.
Följden blef, att när det sedermera utförda förslaget skulle granskas, så var man bunden af grundsatsen, utan att kunna godkänna tillämpningen.
Den värde talaren, som yttrade sig före mig, har nyss sagt, alt R.
St. icke skulle vara bundne vid detaljerncs granskning, om de nu särskildt anloge grundsatserne.
Jag tillstår, att jag icke förstår huru delta skulle vara möjligt, med mindre man vill inskränka granskningsfriheten inom trängseln af den cell — om jag så får säga — inom hvilken dessa grundsatser lemna utrymme för rörligheten af R.
När man skall pröfva en fråga af den vigt, som den nu förevarande, hvilken djupt ingriper i samhället, anser jag- nödvändigt, att man bestämdt vet hvart och huru långt man gar.
Sådant kan, i min tanka, icke äga runi med mindre ett fullständigt förslag finnes.
Det säges, att 1815 och 1841 hade R.
St. redan, förra gången bestämdare, sednare gången mindre bestämdt, antagit de grunder, Utsk. nu föreslagit, och att K.
St. följaktligen nu borde, för öfverensstämmelse i deras handlingssätt, vidblifva hvad de en gång yttrat.
Om det skulle hända, alt R.
St. vid denna riksdag ogillade Ulsk:s förslag, månne de, som ii ro af samma tanka med Utsk. då skulle, om någon vid nästa riksdag väckte samma förslag, erinra derom, att R.
St. vid sista riksdag afslogo förslaget samt yrka, att de för conseqvensens skull borde ånyo förkasta frågan?
R. o. Ad. vet nog, att R.
St. icke äro bundne af föregale beslut i sädane ämnen, der besluten icke kommit till någon fullbordan, utan der påföljden blifvit ingen.
Jag tror just, alt när ett sådant baud på Ständernas blifvande beslut redan på förhand förespeglas, så får man vara desto försigligare att icke låta förbinda sig genom nakna grundsatsers antagande.
Det säges, att Sverige bör hålla jemna steg med andra civiliserade folk; och eftersom någre af dem antagit sådane grundsatser, som i Ulsk:s betänk, föreslås, så borde Sverige icke stå efter.
I min tanka äler, bör ett fattigt land, sådant som Sverige, akta sig för alt blifva hvad Gr.
Björnstjerna för några dagar sedan riktigt kallade för theorierncs experimental - Den 26 April f. m. 109 fält.
Lilion» de rikare makterne göra försöken, men iålom oss afvakta utgången af deras rön.
Möjligen kunna vi derigenom bespara oss stora olägenheter oell stora kostnader.
För min del vill jag ieke tillstyrka R. o. Ad. all nu förkasta förslaget, men deremot anser jag mig böra hemställa, alt vi, lika med hvad PresleSt. redan gjort, matie uppskjuta vårt beslut i hufvudsakcn.
Del förhåller sig med denria djupt ingripande samhällsfråga på samma sätt sorn med representationsfrågan, all ingen annan än de, som hafva setat i Lageomitéer, Lagberedningar och hvad alla de myndigheter må heta, sorn bestämdt sysselsatt sig med förslaget, har tagit den kännedom af frågan, att lion är någorlunda klart utredd, ens för riksdagsmän, ännu mindre för allmänheten.
Att dessförinnan vilja påföra Sveriges Rike en ny strafflag, utan att denna är bekant och af det allmänna tänkesättet godkänd, skulle i mili tanka vara ett vådligt och skadligt förhastande.
Till förekommande deraf är det som jag föreslår, att R. o. Ad., på sätt jag nyss anfört, måtte instämma i PresteSl:s beslut.
Som jag icke har det officiell meddeladt, an häller jag, såvida Ridd.secrel. detsamma mottagit, alt han mätte del uppläsa.
Ridd.secret. tillkännagaf, att från Högv.
PrcsteSt. nyss ankommit ett prot.uldr. för d. 23 oell 25 i denna månad af följande innhali: S. d. föredrogs ånyo LagUlsk:s betänk.
M:s nåd. proposrr ang:de antagande af dels ny strafflag, dels om lag oin verkställighet af fängelsestraff.
PresteSt., som icke kunde bifalla detta betänk, fattade deremot det beslut, all, till svar pä K.
M:s höglberörde nåd. propostr, skulle i und. skrifvelse anmälas: l:o alt tiden under innevarande riksdag icke tillåtit R.
St. ingå i fullständig granskning af det i nåder meddelade lagförslaget, hvarken lill dess hufvudgrunder eller deras tillämpning; 2:o att R.
St. icke anse tillräcklig erfarenhet ännu vara vunnen om lämpligheten och användbarheten här i Riket af det föreslagna nya straffsystemet, hvarom ett allmännare tänkesätt synes böra hinna utbilda sig iuuau del definitivt och i siu helhet anlages; 3:o alt R.
St., med erkännade af bchofvet utaf förbättringar i nu gällande fängelsesystem oell med undersåtlig tack samhet för K.
M:s redan ädagalagde höga omsorger att deni bereda, anse ganska vigligt alt inhemska försök må göras med tillämpning af de i den föreslagna fängelselagen framställda olika mellinder för fängelsestraffen, och fördenskull i und. anhålla, att personer, sorn blifvit dömde lill fästningsarbete på längre eller kortare lid, måtte, när K.. M. så Runer för godt, och i den män tillfälle dertill gifves, för undergående af sådant straff varda insatte i ensam helsfängelse, alt der behandlas efter de för sådane straff i allmänhet föreslagna grunder, dock högst för en tid af 2 är oell med iakttagande af den i 10 § 1 cap. af samma lagförslag bestämda stralfförminskning j
Ilo Den 2fi April f. m. 4:o all R.