Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har icke eller sagt, att Stockholm är en punkt till hvars försvar ju icke en fästning, som heter Waxholm, kan i någon mån bidraga; jag har icke talat om att rifva ner densamma; men jag har, stödjande mig på Öfverste Hagelstams bättre kännedom, endast sagt, att om denna fästning vore borta, så skulle vi kunna med skärgårdsflotta försvara den punkten lika väl.
Med vissa genomskärningar, såsom passager längs kusten, för vår skärgårdsflotta och andra små eller mindre kostsamma impedimenter, dels beräknade på att permanent tillstoppa vissa inlopp, samt dels tillfälliga, och af hvilka anstalter flera, så vidt som lokalen fått rum, äro utmärkta på den lilla kartan, så kunde man likaväl försvara, ej allenast inloppet förbi Waxholm till Stockholm bättre än den dyra fästningen nu gör det på en enda punkt, under det man lemnar andra inlopp otillslutna för det man icke vill begagna skärgårdsflottan.
Jag har tillika velat säga, att det är endast genom en förökad skärgårdsflotta, väl underhållen och försedd med öfvadt befäl och manskap, som ett sådant ändamål kan vinnas, och jag har ansett så mycket vigtigare att nämna detta, då det ej kan slå felt, att stora planer torde vara i fråga, att förstöra vår skärgårdsflotta; då, säger jag, är det nödvändigt att tillse, först om icke med mindre kostnad en skärgårdsflotta med sådana försänkningar och inrättningar, som jag vet höra till den öfriga planen, skulle kunna ersätta de stora kostnader i och för befästningar, för hvilka jag må säga, att jag hyser stor respekt.
Ilrr:ne torde nu finna att den vederläggning, som var af Hr Frihrn mig tillämnad, icke alls kan träffa mig.
Derefter yttrade Frilen, att han erkände den polil iska vigten af denna fråga, och detta i dubbelt afseende.
Han sade sig för sin del icke betvifla, att ju de stora sjömakterna skulle upfylla sina traktater.
Det har jag icke heller just satt i fråga; men man kan ha mer eller mindre förtröstan till diplomatiska handlingar, och jag har blott velat anmärka, att det är olika lätt för våra bundsförvandter att upfylla sina traktatmässiga löften, om de veta och bli öfvertygade om att vi sjelfva sysselsätta oss på ett allvarligt och förnuftigt sätt att utbringa en försvarsplan, så god som vi med våra medel kunna åstadkomma, åtminstone derhän att vi kunna afböja första chocken af ett Ryskt anfall.
Derefter kunna de rätta sin hjelp.
När jag nu haft tillfälle att personligen underrätta mig derom, att Engelska nationen, bakom ryggen på sin regering, säger:
Hjelp
Eder sjelfva så godt J kunnen, vi skola aldrig öfverge Eder.
Då, säger jag, är det lätt att inse, att vi, för att vara beredda, måste i första rummet göra ändamålsenliga åtgärder till att skaffa oss sådant försvar
Den 26 November f. m. 363 genom en ökad skärgårdsflotta, genom smärre förskansningar och spärrningar på alla de ställen, der en Rysk flotta kan framtränga; men att vi utarma oss med att upresa sådana vackra murar af finhuggen granit, som jag såg upföras vid Marstrand för ett par år sedan, det skall, som jag tror, knappt någon menniska begripa ändamålet med — om icke att öfva vår konstruktionscorps.
Vidare uplyser mig Frih:n derom, att jag begått ett misstag då jag kombinerade hans motion med K. M:s Propos.; det är möjligt att jag felaktigt upfattade hans mening, och att jag icke haft förmåga att, under en längre discussion, redigt upfatta hvarje del af föredraget, men så mycket tyckte jag mig inse, redan innan jag fattade pennan för att skrifva den inlemnade motionen, att i den K.
Proposm icke i den stora frågan om rikets kustförsvar finnes hvad man så mycket öfverklagat på sednare tider, nemi. tecken till allenastyrande.
Derföre få vi höra oss om från alla håll hvad som är på färde, derföre få vi se i våra tidningar lifliga debatter derom, utan att vi derigenom komma till något resultat, ty då en anonym person sätter sig till att skrifva i tidningarne, så undrar jag på, huru många dervid lägga vigt.
Jag hade således önskat, och It. o. Ad. torde inse, att meningen med min aflemnade motion är egentligen den, att jag verkligen ville se
Konungens allenastyrande framträda genom en formlig plan till kustförsvar, heldre än enskilda motionärers strödda, möjligen kombinerade idéer, men deri ingen garanti gifves, hvarken för sammanhang eller utsträckningens vidd i denna, efter min förmening, mest vitala fråga vid innevar:de Riksdag.
Gyldenstolpe, Adolf Fredr.
Jag anser mig vid detta tillfälle hvarken behöfva eller böra förlänga discussionen, ronde ifrågavande fråga, då K. M:s Propos. om Statverkets tillstånd och behof i dag lärer blifvit utlemnad, och jag i mitt yttrande till StatsKåds-prot:n yttrat mig i denna fråga, hvarföre jag anhåller, att här få upläsa detsamma.
Der står nemi., pag. 123: »Dervid må ste i första rummet tagas i betraktande, att. sedan ångan blifvit flottornas rörelsemedel, är den på landsidan öppna hufvudstaden ständigt blottställd för ett oförmodadt anfall; ty om ock befästningarne i skärgården, när de blifva fullbordade, hindra fiendtliga fartygen att gå rakt in i Stockholms hamn, sätter likväl ångkraften dem i tillfälle att hastigt öfverföra och landsätta en för öfverrumpling tillräcklig härafdelning, på någon af de många punkter på kusten, hvarifrån den med en enda dagsmarsch kan förflytta sig i närheten af hufvudstaden.
Ett sådant företag, i synnerhet om kriget dermed förklaras och böljas, är, fruktansvärdt nog, möjligen utförbart; och då besittningstagandet af hufvudstaden är af största vigt för fienden, icke allenast i militäriskt och strategiskt afseende, enär Stockholm tillförsäkrar förbindelsen emellan Mälarens norra och södra omgifningar, utan äfven i moraliskt, skulle han ganska säkert företaga det för honom, under sådana förhållanden, föga äfventyrliga försöket.
Ehuru det öfriga landets försvar hvarken är förintadt eller fullt beroende af hufvudstadens förlust, kan det dock icke döljas till hvad grad verkan deraf kan blifva nedslående och 361 Den 26 November f. m. förlamande; ty utom den skada försvaret i allmänhet lider, genom förlusten af en så strategiskt vigtig punkt, komme den allmänna sinnesstämningen att deraf djupt nedtryckas, icke ensamt inom, utan kanske lika mycket utom landet, hvilket i ett sådant ögonblick kan hafva svåra följder; ty en Stat, som beklagligtvis för sin politiska trygghet behöfver främmande makters stöd, bör icke, vid påfordran af deras biträde, redan hafva rönt en så betänklig motgång, som förlusten af sin hufvudstad.
Stockholms förseende på landsidan med några fasta stöd för dess försvar torde således, både i politiskt och militäriskt hänseende, vara af behofvet påkalladt, Tillvaron af tillräckliga och starka förskansningar' innebär redan en stor säkerhet mot anfallsförsöken, ty då dessa kunna misslyckas och blifva äfventyrliga, betänker sig fienden innan de företagas.
Den härstyrka och artilleri-utredning, som är tillräcklig mot den öpna hufvudstaden, blir otillräcklig mot den befästade, och i den mån företagets skala stiger, hopa sig utförandets svårigheter, hvilka förbjuda försöket.
För öfrigt är tanken på behofvet af Stockholms befästande på landsidan långt ifrån att vara ny.
Det är tillräckligt kändt, ätt redan under Konung Gustaf I:s tid räknades hufvudstaden bland rikets starkaste befästningar.
Konung Carl X lät, genom den lika utmärkte som verksamme
Dahlberg, skaparen af Sveriges Ingeniörväsende, upgöra, bland annat, planer till försvaret af Stockholms avenuer, och dessa utfördes emellan åren 1659 och 1672 dels vid Danviken, dels vid Skans-tull och Djurgården, oaktadt förhållandena då voro helt annorlunda än nu, enär Sverige vid den tiden sjelf innehade en stor del af Östersjöns stränder och sålunda i vida mindre mån behöfde befara eller äfventyra en öfverrumpling af hufvudsteden.
Afven för befästningsverks upförande å norra sidan från Ålkistan till Bällsta framställdes år 1719 planer, som dock helt ofullkomligt fullföljdes.
Efter det olyckliga året 1809 blef, genom Finlands förlust, Sveriges ställning i politiskt hänseende mindre tryggad, och det var just med tanken härpå, och fastän då hvarken förhållandena voro så skarpt och tydligt utpräglade, eller ångan blifvit ett så kraftigt biträde i den starkes hand som nu, som Konung Carl Johan redan år 1833 var betänkt att på landsidan småningom omgifva Stockholm med befästade verk, tillräckliga att afhålla fiendens första anlopp; medel härtill nekades likväl af E.
St:r, och förslaget samt alla vidare åtgärder afstadnade, för att ensamt riktas på den alltid i första rummet vigtiga sjösidan.
Uptagande den hvilande frågan har E. K.
M. updragit åt särskilda komiterade att upgöra och till E. K. M. inkomma med underd. förslag, jemte kostnadsberäkningar, huru Stockholm må, på ändamålsenligaste sätt, förses på landsidan med befästade verk, tillräckliga att i farans stund betrygga hufvudstaden från en möjligen skeende öfverrumpling.
Dessa förslag äro under utarbetning och jag anhåller derföre i underdihet, att, så snart de hunnit fulländas, få underställa dem E. K. M:s Nåd. pröfning till den åtgärd E. K.
M. då kan finna lämpligt anbefalla.»
Den 26 November f. m. 365 Jag tror mig således, om ej fullständigt, dock temligen hafva påpekat, hvad som är det rätta, och K.
M. tycks äfven hafva behjerta! detta, då Han föreslagit tillsättande af en särskilt kommission. K. M. har nemi.
i Sitt belut förklarat, att i fråga om hufvudstadens förseende med några fasta stöd för dess försvar, hvarom särskilda komiterade erhållit K. M:s Nåd. befallning att inkomma med förslag, men hvilka förslag ej ännu hunnit afgifvas, K. M., i be traktande af de betydliga anslag, som eljest, dels i så många afseenden för 4:de Hufvud-tit:ns behof och dels i flera andra fall måste hos R.
St:r äskas, icke vid detta Riksmöte ville göra framställning om medels anvisande för ifrågavande ändamål, utan att frågan härom må anstå till ett annat tillfälle.
Jag får i allo förena mig med Frih.
Sprengtporten och tror, att när frågan är om Stockholms befästande och vårt lands försvar, bör icke någon tvekan eller tvifvel upstå om, att ju icke StatsUtsk. och R.
St:r komma att granneligen pröfva frågan.
Hå nu icke målet skall definitivt afgöras, så hvarken kan eller bör jag yttra något mot de inkast, som här kunna göras.
Jag har anledn. att tro, att när arbetet blir färdigt, innehåller det ett fullständigt och i minsta detaljer utarbetadt förslag.
Jag tror mig ej gå grannlagenheten för nära, då jag säger, att K.
M. säkerligen icke vill lägga något hinder i vägen för den motion, som nu blifvit väckt; och jag förenar mig derföre med Frih.
Sprengtporten i de båda slutsatser han dels yttrat, dels påpekat.
Ehuru jag för min del anser, att Riksd.Ordms 30 och 37 §§ lemna StatsUtsk. fullkomlig rättighet att uptaga och behandla min motion i full öfverensstämmelse med hvad jag yrkat, så snart K. M:s Propos. blifvit direkt till Utsk. aflemnad, såsom förhållandet varit vid innevarule Riksdag, har likväl min upmärksamhet blifvit fästad derå, att till äfventyrs tvifvelsmål kunna ega rum i afseende på paragrafernas tillämpning.
På denna grund och då för öfrigt det amendement till min motion, som Frih.
Raab framställt, att för de gemensamma fästningsbyggnaderna vid Waxholm, Stockholm och Carlskrona, i ett för allt skulle, intill nästa Riksdag, anslås 3 mill.
R:dr b:ko, endast rör sättet att komma till målet, och sålunda icke står i någon strid mot hvad jag yrkat, hyser jag så mycket mindre betänklighet att bestrida detta amendement, som jag med någorlunda visshet tror mig känna, att summan icke öfverstiger hvad som för ändamålet erfordras; men att deremot å andra sidan ett större byggnadsanslag under de nästföljande 3:ne åren sannolikt icke med fördel kan användas. Hr Lilljehöök, Carl Berthild: Gr. Frölich har i sitt yttrande framkastat en anmärkn., som jag ansett icke böra förbigås.
Han har nemi. sagt, att en plan vore i fråga om att förstöra skärgårdsflottan.
Jag frågar Gr.
Frölich, huru man kan supponera, att då skärgårdsflottan, sedan krigets slut aldrig varit i så komplett tillstånd som nu, man skulle kunna vara sinnad att förstöra densamma.
Utan tvifvel är den nu i ett effektivare skick, än den va rit sedan krigets slut.
Antalet af mindre skärgårdsfartyg är visserligen mindre än det varit, men med anledn. deraf, att de hvar för 366
Den 26 November f. m. sig äro i ett betydligt effektivare skick, tror jag att totaleffekten är större än under skärgårdsflottans mest lysande period.
Jag har icke ansett mig kunna underlåta att framkomma med denna anmärkn. nu genast; hvad i öfrigt kan vara att anmärka mot Gr.
Frölichs yttrande ber jag att framdeles få återkomma till.
Sedan härefter B. o. Ad., uppå Hr Gr. o. Landtrms propos.
, hade bifallit remiss till StatsUtsk. af Frih.
Sprengtportens förevar:de motion, jemte de i anledn. deraf afgifne yttranden, anhöll Frih. Eaab, Carl Adam, att Gr.
Frölichs nu väckta motion måtte få hvila på bordet, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att Gr.
Frölichs förslag redan, jemte Frih.
Sprengtportens motion, blifvit remitteradt till StatsUtsk., samt, efter dervid af Frih.
Eaab framställd erinran, att Gr.
Frölich hade förklarat, att hans förslagvar en motion, yttrade, att Hr Gr. o. Landtm., då Gr.
Frölich framställt sitt förslag under discussionen öfver Frih.
Sprengtportens motion, icke kunnat anse detsamma såsom en särskild motion, emedan Gr.
Frölich, derest hans afsigt varit att väcka en sådan, förmodligen hade upskjutit dermed tills discussionen om Frih.
Sprengtportens motion blifvit afslutad, samt att numera, sedan Gr.
Frölichs förslag redan, såsom tillhörande discussionen öfver Frih.
Sprengtportens motion, blifvit till StatsUtsk. remitteradt, det måhända vore lämpligast, att den, som deröfver ville yttra sig, måtte göra det vid prot:s-justeringen, då yttrandet kan remitteras till Utsk.
Hr Brakels, Mauritz Gust., d. 22 dennes på bordet lagda motion, att de 2 milhr R:dr, hvarmed de årliga Statsinkomsterna kunde beräknas ungefärligen öfverstiga Statsutgifterna, måtte anslås till förstärkande af Sveriges sjömakt.
Gr, von Platen, Baltzar:
Jag vill visserligen icke förneka den fosterländska syftning, som ligger till grund för Hr Brakels motion, lika litet som jag är i tillfälle att följa honom i den målande och poetiska utläggning, som han gjort af densamma.
Jag tror i allmänhet, att ett fel blifvit begånget af honom, det nemi., som måste blifva fel hos hvar och en, att uteslutande kasta sig på ena eller andra sidan.
Anmärkningsvis ber jag att få nämna, att jag icke tror det vara riktigt, att ovillkorligen fördöma ett yttre sjöförsvar, för det att man hyllar ett skärgårdsförsvar, lika litet som det kan vara lämpligt, att ovillkorligen fördöma skärgårdsförsvaret, derföre att man har ett yttre sjöförsvar.
Lika litet är det riktigt, derföre att man hyllar ett centralförsvar, att förklara att ingen del af landet dessförinnan bör försvaras, som att säga, att derföre att någon punkt af kusten bör försvaras, bör centralförsvaret öfvergifvas.
Om Sverige vill trygga sin sjelfständighet, hvartill, jag är öfvertygad derom, det icke saknar krafter, om de blott tagas i anspråk, tror jag att det måste använda såväl yttre och inre sjöförsvar, som periferi- och centralförsvar till lands, med ett ord alla de medel, som vid ett sådant tillfälle kunna stå till hands.
Det må vara en åsigt hos den ene eller andre, att landet bäst försvaras antingen till Den 26 November f. m. 367 lands eller till sjös, men att numera börja en strid härom, d& hvar och en obestridligen mäste medgifva, att, till följd af nyare tiders upfmningar, ingen
Stat är så obetydlig, att den icke kan företaga en landstigning i den allra starkaste Stat, anser jag alldeles öfverflödigt.
Jag har endast velat påpeka, för att icke onödigtvis inledas i en discussion, der jag tror att, på det sätt frågan blifvit framställd, inga stora resultat med densamma kunna vinnas — endast, säger jag, velat påpeka ett eller annat förhållande.
Hr Brakel har nemi. ansett, att om ett anslag af 2 milbr, förutom hvad som redan är till sjöförsvaret anslaget, beviljades, skulle dermed kunna åstadkommas en flotta, dubbelt så stor som den hvilken nu finnes, eller en flotta om 16 ångskepp m. m.
Utan att närmare ingå i någon vederläggning i afseende på siffran för densamma, tror jag det likväl vara nödvändigt, att Hr Brakel, med hänsyn till den derför behöfliga personalen, inginge i någon bestämdare bevisning för dess anskaffande.
Härtill kommer ytterligare, att Hr Brakel, icke nöjd med det antal af 8 ångskepp, som K. M. i Sin Nåd.
Propos. föreslagit, ansett att för förverkligande af hans vackra förespegling skulle erfordras, icke blott att antalet ökades med ännu 8 utöfver hvad K. M. i Sin Propos. föreslagit (jag anser icke det vara omöjligt, att de, åtminstone inom den af honom upgifna termin, kunna vara utmönstrade, ehuru om deras lämplighet äfven i denna stund olika åsigter skulle kunna göra sig gällande) — utan äfven för sitt måls vinnande ansett, att en Skandinavisk förening vore nödvändig mellan de tre konungarikena — så intim, att de när som helst skulle vara beredda att med sina tillgångar och sitt blod främja hvarandras försvar.
Jag får då uplysa om, att inom det ena af dessa konungariken finnas icke några sådana ångskepp och har ännu icke den idéen uttalat sig, att sådana borde finnas, då fråga är om att vinna en större trygghet.
Tvertom, den enda handling man nu har att tillgå der i landet, yttrandet af en för ändamålet tillsatt komité, uttalar sig deremot.
I Danmark finnes visserligen någonting i den vägen, men jag lemnar åt hvar och en att bedöma, huruvida under nämnde förhållanden det skulle vara lämpligt att anslå en sufnma af 2 milbr för det af motionären upgifna ändamål.
Jag utbeder mig, att desåi mina anmärkmr måtte få åtfölja till StatsUtsk., såsom en anhållan, att vederb:de ville undersöka de skäl, som här för vinnande af ändamålet blifvit upgifna, innan man begär de äskade 2 milbrna.
Då en ledamot af R. o. Ad. begärde min motion på bordet, var det förmodligen under förutsättning, att icke den blifvande discussionen skulle gå så djupt i detta ämne, som den redan gjort.
Derföre får jag vända mig till Frih.
Raab med anhållan, att han måtte anse en sådan bordläggning mindre nödig, när det, på sätt Hr Gr. o. Landtm, redan behagat förklara, står hvar och en öppet att vid densamma göra erinran vid särskilda tillfällen.
Jag vet icke om jag har förmåga att här på detta rum försvara de åsigter jag framlagt, men säkert är att jag 368 Den 26 November f. m. dertill har vilja, och jag hoppas att viljans värma skall på något sätt godtgöra förmågans obetydlighet.
Frölich har sagt, att bakom den man, som här står, att bakom mitt förslag torde kanske stå en annan man än jag sjelf.
Hvad detta hans yttrande beträffar, så får jag förklara, att bakom den man, som här står, fins icke någon annan och ej heller bakom det förslag jag framställt.
Det är möjligt att den finnes, hvilken delar de åsigter, som jag här ämnar förfäkta, och i sådant fall får jag högt förklara, att jag gerna skulle vilja vara ett medel i hans hand, ett medel till utförande af hans värf, om de åsigter jag blifvit updragen att framlägga och försvara skulle bidraga till fosterlandets trygghet, anseende och ära.
Men detta är nu icke förhållandet; det är endast min egen åsigt om fäderneslandets gagn och bestånd som jag går att utveckla; det är endast min enskilda tro om hufvudvilkoret för dess försvar jag skall söka rotfästa och utbreda.
Om jag här i mitt försvar för min motion skulle särskildt besvara alla de anmärkmr, som blifvit gjorda emot densamma af Gr.
Frölich och Gr. von Platen, så skulle försvaret så sönderryckas, att det blefve mig omöjligt att framställa i någon fullständig tafla nödvändigheten af det sjöförsvar, som jag här har föreslagit.
Jag skall derföre af R. o. Ad. anhålla att få i sin helhet framlägga och för svara hvad jag här har föreslagit, och att jag under detta försvar, när tillfälle dertill lämpas, måtte få bemöta de genmälen, som blifvit utsagde af mine värde motståndare.
Om, mine Hrr, vi kasta en blick tillbaka på Sverige för 200 år sedan, då detta land ännu stod på höjden af sin makt och sitt inflytande, så finna vi, så uptäcka vi, att så väl Konungens som representationens upmärksamhet var riktad på att betrygga vår östra gräns.
De insågo ganska väl, hvilken utomordentlig kraft, som Ryska Staten i en framtid skulle utveckla, och derföre sökte de genom Kexholms, Nöteborgs, Nyenskans’, Narvas, Revals och Rigas fästningsverk skydda och befästa våra Östersjöländer.
Efter 1721 års fred, då vi förlorade Ingermanland, Estland och Liffland, se vi, huru Svenska folket fortgick på samma bana som förut och huru det var betänkt på att skydda Finland genom Svartholms och Sveaborgs anläggande.
Det insåg mycket väl, att Ryssland ej skulle nöja sig med de provinser det redan vunnit, utan att det skulle vilja sträcka sina eröfringar till Bottniska viken och sålunda få en s. k. naturlig vattengrans mot Sverige.
Ryssland lyckades icke häri 1809, men efter detta krigs slut tycktes Svenska folket tro Rysslands eröfringslust mättad och glömma, att en eröfrande
Stat aldrig någonsin hejdas, ty i och med detsamma som den hejdas så uplöser den sin egen tillvaro.
Sverige tycktes ej riktigt klart vilja inse, att Rysslands sträfvande går ut på att komma fram till verldshafvet, få hamnar derstädes, utbilda sig till en stark sjömakt, och småningom skapa sig till en sådan Stat, att det icke allenast till lands utan äfven till sjös blir den förnämsta makt i Europa.
Härpå arbetar Ryssland, åtminstone efter min öfvertygelse, så mycket som i dess förmåga står.
Härtill lägger jag, att det blott afpassar ett lägligt tillfälle, Den 26 November f. m. 369 fälle, för att af Sverige söka vinna allt hvad vinnas kan.
Hvad nu beträffar Sveriges förhållanden och dess försvarsanstalter efter 1809, så finna vi först, huru Carlskrona på 1820:talet började befästas åt sjösidan, och huru man först på 1840:talet böljade att tänka på att befästa inloppet till Stockholm.
Jag beder Eder nu, mine Hrr, att till stöd för Erih.
Sprengtporten motion, som nyss förevar och i hvars diskuterande jag icke ville blanda mig för att icke för mycket uptaga R. o. Ad:s tid, få här yttra några ord om nödvändigheten af befästandet såväl af Stockholm som ock af Carlskrona.
J veten alla, lika väl som jag, hvilken stor styrka Eyska GardesEeg:tene utgöra, och att dessa trupper äro så utrustade, att de när som helst kunna afmarschera från Petersburg.
Man kan tänka sig möjligheten af en politisk förveckling mellan Sverige och Ryssland; hvad är då lättare än att öfverskicka en 10,000 å 15,000 man på ångbåtar till Sverige och landsätta dem vid Erstavik eller Margrethelund.
Utskeppning och marsch på Stockholm kunna åtminstone ske på en dag.
Det fins ingenting lättare i verlden, och om äfven jernvägarne vid den stunden hade vunnit sin fullbordan, så vore det dock alldeles omöjligt att samla så mycket Svenska trupper, att de kunde möta Ryssarne och hindra Stockholms intagande.
Det är omöjligt att kunna veta när Ryska flottan kommer, förr än den varseblifves från stränderna; och om man äfven en dag förut kunde få underrättelse derom och kunde telegrafera till Gen.Befälhafvarne i landsorterna att låta befallning utgå till Ofverstar, Majorer och KompaniCheferne att samla Reg:tene och marschera med dem till närmaste jernväg, så skulle dock dertill erfordras 3 eller 4 dagar, och emellertid vore Stockholm intaget.
Derifrån kunde
Ryssland i all ro söka att göra sina anspråk och fordringar gällande.
Stockholm är en pant af utomordentligt värde och af sådant läge att, när den en gång kommit fienden i handom, den nästan ej kan återtagas.
Jag trotsar någon att, om fienden vill försvara Stockholm, kunna utan stora ansträngningar och lång tid återvinna det.
Man betänke endast, huru lätt vår hufvudstad är för fienden att försvara.
Han beliöfver endast upkasta några starka jordförskansningar vid Skans- och Danviks tullar.
Han behöfver endast befästa Norrbro och Helgeandsholmen, möjligen rasera och bränna upp den närmaste delen af Norrmalm, för att vi sjelfve ej der skulle kunna fästa oss; och sedan trotsar jag någon att kunna utan de utomordentligaste ansträngningar forcera en sådan position, äfven om vi skulle välja vår egen hufvudstad till föremål för våra kulor, och främst af allt det K.
Slottet, hvilket i första rummet skulle träffas af desamma.
Elmie finna sålunda den ytterliga nödvändigheten af att befästa Stockholm mot ett hastigt och oväntadt anfall.