Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad mig enskildt beträffar, så torde mine värde motståndare och många andra af Ståndet förmoda, att jag, såsom tillgifven den nya lärometoden, skulle villja begagna detta tillfälle, om jag kunde det, för att genomdrifva denna lärometods hastiga införande; men det är alldeles icke min afsigt.
Metoden i och för sig sjelf är så beskaffad, alt hon belönar en hvar, som begagnar henne, både lärare och lärjunge.
Det behöfves hvarken mutor eller tvång för att metoden skall göra sig gällande; hvadan jag afstyrker hvarje åtgärd som skulle kunna anses för någondera delen.
Sådant skulle endast skada metoden och hennes gynnare; ty del skulle inleda i frestelse alla dem, som ville för bättre inkomsters skull förråda sin öfvertygelse.
Lärosystemet skulle antagas af de sämsta, och blifva illa utförd!, emedan det skedde för vinnings skull, och ej af nit för saken.
Vill man till antagandet tvinga de bättre, sä skulle molsträfvighelen att utföra en lärometod, som de ogillade, bringa henne på fall; ty Regeringen är ej i ständ att i detta hänseende tvinga en lärare.
Den gensträfvige kan så begå, att lian skyller pä metoden, hvad som vållas af lians egen ovilja.
Jag undrar ock om ej sä kan vara förhållandet i Carlstad?
Ty der metoden fullständigt och nitiskt ulföres, der misslyckas bon ej gerna.
Men, mine Hrr! de vilkor som SlalsUtsk. fästat vid anslaget, och som skulle föranleda till fruktan för tvång, eller en otjenlig belöning åt dem som anloge den nya metoden, dessa vilkor höra till nästpåföljande mom.
Dä det kommer alt föredragas, är del öppet för mig, likasom för livar och en annan, att deremot göra anmärkn:r.
Här åter är ej fråga om annat, än all besvara frågan: viljen J bevilja 90,000 r:dr för de ändamål, som här äro uppgifna?
Det ena är ali lösa kyrkan från den skada lion lider, genom skol-lärarnes förhöjda tjenstårsberäkning, d. v. s. derigenom att kyrkan får (ill skolan betala, hvad som staten gifvet- henne för litet.
Det 2:dra ändamålet är, alt åt hvarje medborgare bereda en sä inrättad undervisning, att lian på hvarje ställe i riket, der staten förmår underhålla en skola, kau för sina barn erhålla det slags elementarlära, lian för sina barn åstundar.
Den det vill, lian bifaller anslaget; den del icke vill, lian afslår det.
För mili del tillstyrker jag bifall lill det anslag, som uti denna punkt är ifrågasatt.
Här liar blifvit ånyo gjordt till föremål för diskussionen den s. k. nya lärometoden.
Jag har någon del i denna metod, och är en ibland dess för - Den 6 Maj e. m. 423 svarare.
Jag liar likväl på delta rum mer än en gång fått lof ali höja min röst emot dem, som försvara denna metod på ett sätt, hvarigenom de kunnat förderfva densamma i utförandet.
Jag fortfar dermed.
Hr von Hartmansdorff har klart utredt huru beskaffad denna metod är.
Den år sådan, att del icke fordras mer än kännedom deraf och vilja att densamma begagna, för att den skall med lätthet och fördel kunna utföras i hvilken skola som helst; men att lägga tvång på en lärare, alt säga att han skall emot sin vilja följa denna metod, det är detsamma som att sätta snaran om halsen på denna metod, eller att dräpa ilen i sin födsel.
Visheten fordrar således all man väl öppnar tillfälle lill, men icke gifvet' befallning att densamma begagna.
På detta sätt skall den inom ganska få år, måhända inom 10 år, linnas antagen i alla skolor, men ett villkor derför är, ali det under liden göres möjligt för de äldre lärare, som finnas inom skolverket och icke pä äldre är kunna åtaga sig att läsa efter den ambulatoriska metoden ett helt ämne genom alla klasser, då de kanske under 15 eller 20 år varit vane, att inom en bestämd klass blott läsa en mindre del af vissa ämnen, alt dermed fortfara.
Deruti, mine Hrr! ligger just svårigheten alt införa den nya metoden, och befaller man dess införande, sä befaller man också lärarne att undervisa efter en metod, helt och hållet olika med den, som de vant sig vid under en längre tjenstgöring vid läroverket; men derföre vore det nyttigt, om det funnes medel alt kunna användas, der ephorus och skollärarnc vilja föra in den nya metoden, för att med nya lärare suppleera de gamla, som icke kunna åtaga sig alt föreläsa ett hell ämne frän början till slut, d. v. s. ifrån den lägsta klassen t. o. m. den högsta, der ynglingarne beredas alt gä lill akademien.
Så tänker jag om metoden.
Jag skulle hälla för litel af honom och känna honom för litet, om jag yrkade att den skulle anbefallas; del går icke an; den hund man drager lill skogen, biter icke mänga djur.
Det fordras frihet för att utföra hvilket lärosätt sorn helst, om det skulle bära frukt; men för min del bifaller jag anslaget på de skäl som Hr von Hartmansdorff anfört.
Sedan jag sist hade ordet, har ordf. i StalslJlsk. bestämdt förklarat, alt icke meningen vore att annorlunda än pä öfvertygelsens väg tillvägabringa den reform som är ifråga, oell dermed är jag nöjd.
Sedermera hafva äfven 2:ne talare, hvilka äro ganska ifriga för det nya skolsystemets antagande, förklarat, alt de för sin del icke önskade annat, än att K.
M. genom del ökade anslaget skulle sättas i tillfälle, att till kyrkans fördel borttaga den höjda tjenstärsberäkningen och att genom detta anslag bibringa ökad undervisning i real-kunskaper, utan att man närmare bestämmer nanni visst salt, hvarpå denna utvidgning skulle lill vägabringas; men dä icke i SlatsUtsk:s förslag dessa tankar eller moliver äro inlagde, så skulle de, om Ståndet nu Infälle detsamma, icke hafva någon annan vigt, än den de kunna få utaf att finnas i li. o. Ad:s prot.
Om deremot be - 424 Den (i Maj e. m. länk. återremitteras lill StatsUtsk., så blir Ulsk. i lillfälle anlägga in dessa molivei' uti sill svar på ålerremisscn.
Del är visserligen inöjligl för R. o. Ad., ali äfven nu genast derom beslula, och således bifalla Utsk:s förslag, med inläggande af dessa motiver; men utan att betänk, antingen återremitteras, eller beslutet erhåller denna form, kan jag icke tillstyrka bifall till hvad StatsUtsk. bar föreslagit.
Uti SlatsUlsk:s ifrågavar. betänk, innehålla 5:te och örte punkterna af lill. i), som nu härnäst skall föredragas, sä vidt jag kan förslå, hvad som fordras af de nya skollärarin:, ulan att i någon män utsätta metoden hvarpå denna fordran skall göras gällande.
Del är blott sagdl: så och så stor är tillökningen pä lönen å den ena sidan, och å den andra sidan, att de och de kunskapsmällen fordras; således förekommer alldeles icke, på sätt man har föreställt sig, något ang:de metodens införande och de farhågor, som den siste värde talaren m.
H. andra yttrat, åro följaktligen alldeles öfverllödiga.
Jag ber blott ali med några få ord få besvara hvad den siste värde talaren nämnde.
Han tror alt ingenting vore besämdt i afseende på den nya metoden och citerar i detta afseende den 6:le punkten; men lian förbiser att i den 6:lc punkten åberopas just den förändring i nuvar. skolordning, som hcfinnes statsråds-prol. bifogad.
Detta förslag innehåller just den nya skolmetoden.
När R. o. Ad. kommer att pröfva deu punkt, som angår nya skolmetoden, sä blir det ju lillfälle för Ståndet all förklara, huruvida det, vid beviljandet af de 110,000 r:dr, vill foga eli sådant vilkor eller icke.
Hr Lagerhjelm har sagt, ali Ulsk. icke uppgifvit huruledes det skulle tillgå att fä rcalkunskaper bibringade jemte den lärda bildningen.
PresleSt. har i della fall befriat oss ifrån alla bekymmer, ty det har uppgifvit sältet alt sådant åstadkomma, derigenom nemi. att man antager punkten med bibehållande af den gamla lärometoden, hvilken jag förmodar alt Hr Lagerhjelm gillar.
Della kan tillgå på 2:ne säll, antingen derigenom, alt raan bereder fristående apologislskolor, eller derigenom att man hädanefter såsom hittills förenar med skolorna en eller flere klasser för realkunskapers inhemlande.
Således är del i lillfälle all utvidga undervisningen i detta ämne, antingen man bibehåller den gamla metoden eller antager den nya; men derom fä vi väl framdeles ytterligare lala.
Den siste värde talaren har fullkomligen missförstått mig.
Jag klagade icke öfver alt StatsUtsk. har uraktlåtit att bestämma sättet huru realkunskapen skulle utvidgas.
Tverlom vore jag nöjd, ifall R. o. Ad. genom sitt beslut eller StatsUtsk. genom sitt svar pä återremiss, om sådan beslutes, icke ville inlägga något bestämmande deraf; och jag kan icke tillstyrka R. o. Ad. att bifalla dessa 90,000 r:dr, eller SlatsUlsk:s Den 0 Maj e. m. 425 förslag i denna punkt., med andra vilkor, än alt sältet för rcaluu dervisningens utvidgande förblifver obestämdt.
Jag tror mig ingalunda hafva förbisett hvad 6:te punkten innehåller.
Der står: ”Sådan fullständigare undervisning i de till allmän medborgerlig bildning hörande ämnen (meddelas), som för delta slags läroverk afses i det förslag till skolordning, hvilket finnes statsråds-prot. öfver ecclesiastik-ärenden hifogadl”.
Det är således den skolordning, som åberopas, som har afseende pä en sådan fullständigare undervisning och således icke på metoden.
Jag förnyar min begäran om bifall till denna punkt.
Jag finner nogsamt min skyldighet, alt hålla mig till den under öfverläggning varande punkten; hvarvid jag likväl ej kan underlåta att bemärka en svårighet, som derutinnan uppslår; ty då nemi. här yrkas, det man bör, hållande sig ensamt vid densamma, bevilja hela det deri förordade anslaget, men derjemte, på sätt Hr von Hartmansdorff antydt, i tanken förbehålla sig all delvis afstå användningssättet vid den förestående pröfningen af de i påföljande afd. innefattade åtskilliga vilkor, med hvilka han, så mycket det på förhand synts kunna göras, förklarat sig missbelåten, nemi. hvad vissa bland dem beträffar; så frågar jag om icke det låter tänka sig, att R. o. Ad., efter att hafva antagit den nu ventilerade punkten, möjligen funne, punkt för punkt, vilkoren otjenliga och afsloge dem allesammans.
Jag hemställer då hvad utseende saken skulle få.
Har väl i sådant fall Regeringen, om 90,000 r:dr först blifvit anslagne i st. f. det lägre belopp, som K.
M. för läroverken äskat, tillräcklig anledn. för att på ett sätt, som vore öfverensstämmande med R.
Sl:s åsigler i ämnet, hvilka icke kunna vara Regeringen likgiltige, använda förberörde betydliga summa?
Vore det icke då tjenligare att hafva beviljat ett anslag af 30,000 r:dr, i enlighet med hvad Regerigen begärt, hvilket kunde helt enkelt få användas till att öka skollärarnes löner?
Tyvärr möter mig härvid den grundade invändning, att bemälde lönevilkor på många ställen äro så svaga och otillräckliga, att, oberoende af hvilken lärometod som följes, det vore högeligen önskvärdt, om man kunde till löneförbättringar få använda ett betydligare belopp, än det K. M. äskat, och t. o. m. höja det till den siffra Utsk. föreslagit.
Ofvertygad att tillfälle ymnigt förefinnes lill dylikt användande på del mest billiga och rättvisa sätt, bör jag visserligen ur sådan synpunkt vara böjd för den med ovanlig frikostighet rundt tilltagna högre summans beviljande; blott man förebyggde allt sådant, som skulle göra anslagets nytta motvägd af de ej endast onyttiga, men äfven vådliga förslag, dem man, på ett beklagligen ganska fintlig! sätt, har satt i samband med anslagsfrågan.
Om jag emellertid kunde göra mig säker räkning på, att tankarne skulle uti nyssnämnde åsigt med mig öfverensstämma, alt nemi. anslaget, utan ali antydning till antagande af sådane vilkor som dem Utsk. förordat, borde utgå till 426 Den 0 Maj e. m. de alltför ringa aflönade lårarne vid elementar-läroverken, så skulle jag visserligen icke vara obenägen att bifalla dessa 90,000 r.dr; tvertom skulle jag med största tillfredsställelse lemna min röst för att bidraga till en så nyttig och god sak; men då försigtighet hår är mycket af nöden, och enär jag icke kan vara viss uppå afslaget å de gjorda, efter mill begrepp oantagliga vilkoren, hvaremot det skulle göra mig mycket ondi om del i god afsigt beviljade understödet blefve användt lill befordrande af sådant, som jag anser orätt och skadligt, och hvartill Utsk. dessutom, till en del, för sin framställning saknat stöd af proposm eller molionerne i ämnet, så tror jag ali en ålerremiss jemväl å denna punkt vore tjenlig, på del att SlatsUlsk. målto taga frågan i dess helhet uti ett närmare öfvervägande.
Den siste värde talaren har framställt den frågan, i hvilket skick saken skulle komma, om R. o. Ad. vid granskning af de särskilda punkterna under litt. i) funne sig föranlålne att afslå alla punkterue.
För min del tror jag, alt saken derigenom skulle komma i det bästa skick, som den möjligen kunde erhålla, ty derigenom lemnades summan lill Regeringens disposition att begagnas på sätt Regeringen funne gagneligast för landet, och det är naturligtvis
Regeringen som är i bästa tillfälle att bedöma frågor, som röra de administrativa angelägenheterna.
Öfverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle Utsk:s under litt. a) i 21 punkten afgifna förslag, samt sedan denna propos. blifvit besvarad med starka ja, blandade med nej, förklarade, det han trott sig linna proposrn besvarad med öfvervägande ja.
Hr Tersmeden begärde votering.
Upplästes till justering och godkändes följande förslag (ill voterings-propos.:
Den sora bifaller hvad StatsUtsk. under lill. «) i 21 punkten af dess utlåt.
N:o 124 föreslagit, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, kommer det under nämnde littera framstäldla förslag, på grund af de deremot gjorde anmårkn:r, alt återremitteras.
Vid voteringens slut, befunnos röslerne hafva utfallit, som följer: Ja — 52.
Nej — 25. 21 punktens 3:dje mom., intiehällande de af Utsk. under litt. b) föreslagna grunder och vilkor för elementar-läroverkets ä stat uppförde tillgångars jemte den genom skolafgif - Den 0 Maj e. m. 427 ler uppkommande statsinkomstens användande till elementarläroverkens slutliga reglering.
Den punkt litt. b) af StalsUlsk;s betänk.
, som nu är föredragen, vågar jag anhålla, att R. o. Ad. behagade återremittera.
Mina skäl dertill äro följande:
Först och främst finner jag i redaktionen af ingressen, såsom mig synes, en otydlighet eller en inadvertens, som säkerligen icke varit StatsUlsk:s mening.
Genom ordställningen har man nemi. kommit till det resultat, att den summa, som redan linnes för elementar-lärovcrken anslagen, icke skulle hädanefter få användas till sina ändamål, utan emot de vilkor, som finnas här nedan bestämda.
Detta har naturligtvis icke varit StatsUlsk:s mening, utan endast att dessa vilkor skulle gälla för den nu föreslagna förhöjningen af statsanslaget.
Detta år blott en behöflig redaktionsförändring, hvarpå jag tager mig friheten fästa StalsUtsk. uppmärksamhet.
Dernäst anser jag mig höra fästa mig dervid, att StatsUlsk. har framställt vilkor för delta anslag.
Jag vill visserligen icke säga, alt icke R.
St. under vissa förhållanden kunna äga rättighet att bestämma vilkor vid de anslag, som de bevilja.
Åtskilliga af dessa punkter anser jag också möjligen vara af denna beskaffenhet; sådana äro t. ex. 1, 2, 3, 4, 7, 8 och 9 punkterna.
Deremot anser jag den 5 och 6 och hufvudsakligen 10 och 11 punkterna vara helt och hållet af administrativ beskaffenhet, och att R.
St. således icke äga rättighet att framställa dem såsom vilkor för anslaget, ulan att de rör:de dessa punkter endast kunna lill K.
M. framställa sina önskningar.
Sedan jag nu framställt dessa allmänna anmärkn:r emot punkterna, så anhåller jag att få öfvergå till hvar och en af dem särskilt.
1 den l:sla punkten sägos, ali ”skolafgifternas erläggande begynner med första läseterminen 1849.” StatsUlsk. har i den påföljande punkten föreslagit, alt ”öfvergångsstaten skall träda i verkställighet sednast d. 1 Januari 1850”.
StatsUlsk. har således icke afsell alt lärarne skola åtnjuta de förhöjda lönerna förr än med d. 1 Januari 1850.
Då derjemte är stadgadt såsom vilkor för skolafgifterne, att alla afgifterne till lärarne skola upphöra, så skulle dessa, utan att få förhöjning för år 1849, gå i mistning om deras, enl. nuvar. skolordning, åtnjutna rättighet till dessa afgifler.
Jag tror det vara nödvändigt att häruti göra någon rättelse, så att skolafgifternas erläggande icke kommer att vidtaga förr än öfvergångsstaten träder i verksamhet och lärarne få förhöjda löner.
Hvad den 2:dra punkten beträffar, så vill jag visserligen icke göra någon bestämd anmärkn. deremot.
Del beror på att öfvergångsslalen kan träda i verkställighet d. 1 Jan. 1850, hvilket jag visserligen tror vara möjligt, så snart icke delta sättes i verkligt sammanhang med stadgandet i 6:te punkten, sorn säger att ”ifrån och med den dag, då den nya aflöningsslalen träder i verkstol - 428 Den 6 Maj e. m. lighet, skall vid hvart särskildt elémentar-läroverk sådan fullständigare undervisning i de lill allmän medborgerlig bildning börande ämnen meddelas etc.”.
Jag fruktar, att om man strängt vill bålla sig vid den 6 punkten, så blir det icke möjligt att låta sätta öfvergångsstaten i verkställighet ifrån och med d. 1 Januari 1850.
Vid 3:dje och 4:de punkterna har jag icke några anmärkmr ali göra.
5:te punkten innehåller: ”Lärare, som inga på öfvergångsstaten, är dymedelst särskilt förpligtad, att uppfylla de tjensleåligganden och ställa sig till efterrättelse de föreskrifter, som kunna blifva en följd af de ändringar, hvilka kunna komma att i skolordningen vidtagas”.
I allmänhet gillar jag denna grundsats.
Jag tror likväl att det blir nödigt, att icke göra stadgandet så positivt, som det här finnes.
Det kan vara mycken anledn. för närvar, lärare, att ingå på den nya öfvergångsstaten; och beviljas borttagande af en särskild tjensteårs-beräkning, sä kan det hända att han, ehuruväl med ökad skicklighet efter det gamla undervisningssättet i den kunskapsgren, hvaruti han åtagit sig att undervisa, likväl icke torde vara lämplig att undervisa i någon annan, och man skulle kunna tänka sig det missbruket, att han ålades undervisa i andra ämnen, än sådana, sora han speciminera! för.
Sådant bör icke kunna äga rum.
Den 6:te punkten innehåller: ”ifrån och med den dag, då den nya aflöningsstaten träder i verkställighet, skall vid hvart särskilt elementar-läroverk sådan fullständigare undervisning i de till allmän medborgerlig bildning hörande ämnen meddelas, som för detta slags läroverk afses i det förslag till skolordning, hvilket finnes statsråds-prot. öfver ecclesiastik-ärenden bifogadt, utan förbindelse för lärjungen att derjemte studera de klassiska språken”.
Så långe läroverken äro inrättade efter den form, som de för närvar, äga, befarar jag att det vore omöjligt, att föreskrifva den här föreslagna tillökningen utaf den ena bildningslinien.
Jag tror visserligen att man deruti kan gå något längre, än som för närvar, äger rum, men att bestämma en sådan absolut föreskrift i detta afseende, anser jag icke möjligt ännu, innan en omreglering af läroverket efter annan metod och en annan organisation deraf först har kunnat tillvägabringas.
Ehuru jag visserligen finner lämpligheten deraf, alt någon antydan derom göres, hvilken likväl, såsom jag tror, bör framställas i önskningsväg, men ej såsom något bestämdt vilkor, så anser jag likväl, att termerna böra modifieras.
Särdeles tror jag att de sisla orden ”utan förbindelse för lärjungen att derjemte studera de klassiska språken” icke böra inflyta.
Detta stadgande är ovilkorligen af administrativ natur och af sådan beskaffenhet, att det tillhör K.
M. att derom ensam besluta.
Jag skulle således tro, att om man derom vill uttrycka något, så bör detta ske dels i önskningsväg och dels icke i så bestämda termer.
Hvad 7:de och 8:de punkterna angår, så har jag vid dem ingenting att anmärka.
Den 6 Maj e. m.
Hvad beträffar 10:de och ll:te punkterna, så, utom den anmärkn.
, jag redan gjort, att de äro af rent administrativ natur och att de således hvarken höra blifva föremål för R.
St:s beslutanderätt, eller för vilkor af R.
St., anser jag mig höra tillika fästa uppmärksamheten derpå, att Utsk. uti dem, i sättet att organisera dels eforalstyrelserna, dels skolstyrelserna, har frångått den princip, som blifvit antagen i det statsråds-prot. som åtföljer K. M:s nåd. propos.
Detta statsråds-prot. visar tydligen, att i hvar och en af de styrelser, sora der äro föreslagna, har man tagit såsom hufvudgrund att ett öfvervägande antal inom hvardera af dessa styrelser skulle finnas af sådana personer, som enligt sitt kall äro skyldiga att känna läroverkets angelägenheter och organisation.
Derföre har t. ex. i eforalstyrelsen blifvit insatt stiftets biskop såsom eforus och domprosten samt jemte dem läroverkets rektor och en af stiftets samtlige skollärare vald ledamot, och såsom ledamöter i öfrigt af direktionen, landsten i det län, der stiftsstaden är belägen och 2 ledamöter valde af den i stiftsstadens läroverk undervisade ungdomens föräldrar.
Der vore således 4 personer, som genom sina befattningar borde äga kännedom om läroverkets angelägenheter och 3:ne, hvilka blott tillfälligtvis kunde göra det.
Kännedom af saken var således der öfvervägande.
I st. f. domprosten har StatsUlsk. här föreslagit en ledamot utsedd af magistraten och borgerskapets äldste i staden.
Derigenom har grunden för pluraliteten blifvit förvexlad.
Enahanda är förhållandet i afseende på lokalstyrelserna.
På dessa samtliga grunder, vågar jag vördsammast anhålla att R. o. Ad. täcktes återremittera den föredragna punkten.
Mig synes, som StalsUtsk. har något förvillat sig i sin sysselsättning med dessa ämnen.
Uti 5:te, 6:te och 10:de punkterna, äfvensom i den ll:te förekomma rent af administrativa ärenden.
De röra nya lagars stiftande.
De äro grunder för allmänna innrättningar, nemi. för uppfostrings- och undervisningsverken; men sådana förslag skola, enl.
Riksd.Ordms 34 § bearbetas af Ekon.Utsk.
StalsUtsk:s åliggande efter samma Riksd.Ordms 30 § innehåller ingen bestämmelse, som låter tyda sig häråt, så vidt jag kunnat tinna.
Jag tror icke heller att Utsk. har någon motionsrätt i dessa ämnen.
Den motionsrätt, som tillkommer Utsk. är också i 30 § bestämd, och någon annan är mig icke bekant.
Om nu 2 Stånd skulle, på grund af dessa framställningar, fatta ett bifallande beslut och 2 Stånd skulle afslä, så blefve följden att delta ämne måste afgöras i förstärkt Utsk.
Detta är likväl icke enligt med naturen af sjelfva ämnet, hvilken är del som bör bestämma, huruvida det bör anses administrativt eller ej.
Ar frågan af administrativ natur, så bestämmes R.
St:s beslut genom 3 Stånd; men om 2 Stånd stadna emot 2, så förfaller frågan.
Således kan ingalunda sjelfva ämnet komma lill förstärkt StatsUlsk.
Dessa olägenheler hafva gjordt, ali jag för min del tror att StatsUlsk. kommit på villovägar vid behandlingen af detta ämne i förevar, fall, men skulle 430 Den 6 Maj e. m. icke desto mindre sjelfva ämnet upptagas oell diskuteras, hvilket jag för min del icke anser öfverensstämmande med grundlagarne, så får jag anmärka, att så beskaffade förbehåll eller vilkor, sorn här äro föreslagna uti de nyssnämnda punkterna, icke i min tanka af R.
St. kunna vid anslaget fästas.
Det är också ganska klart, alt om grundlagen medgåfve R.
St., alt göra så beskaffade vilkor för sina anslag, så skulle deraf äfven följa, ali R.
St. hade regerande makten.
Af denna R.
St:s rättighet skulle äfven följa att om K.
M. ville komma åt anslagen, så måste Han bifalla de dervid fästade vilkor.
Jag tror icke att detta är öfverensstämmande med naturen af grundlagarne eller deras anda och bokstaf, hvarefter de skola tolkas.
Men för den händelse, att denna anmärkn. icke skulle vinna någon påföljd, så vill jag öfvergå lill speciella anmärkn:r vid 5:te, 6:te och 10 punkterna.
I 5:te punkten föreslås det, att "lärare, som ingår på öfvergångsstasen, är dymedelst särskilt förpligtad, att uppfylla de tjensteåligganden och ställa sig till efterrättelse de föreskrifter, som kunna blifva en följd af de ändringar, hvilka kunna komma att i skolordningen vidtagas”.
Visserligen är det klart, ali lärare måste rätta sig efter hvad som är föreskrifvet i skolordningen, men det synes likväl af K.
M:s propos. såsom en latitud vore ämnad för dessa lärare, och att döma af hvad här blifvit anfördt under diskussionen, nemi. att reformen endast skall genomdrifvas på öfvertygelsens väg, synes icke den der föreskriften vara den rätta.
I K. M:s propos. nämnes, det nuvar. lärare icke kunde, emot sin egen vilja, åläggas att i något annat ämne lemna undervisning, än som tillhörde dem.
En sådan liberalitet vill ej Utsk. medgifva.