Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Berörda inskränkande bestämmelse synes mig så mycket mer olämplig som det sedermera föreskrifves att inteckningen skall hålla sig inom hälften af sednast fastställda taxeringsvärde.
Jag anhåller derföre om återremiss, på det Utsk:t måtte föreslå en annan bestämmelse ang:de de räntebärande obligationerna, vid hvilken återremiss torde böra tillses den förändring, som blifver en följd af R. o.
Ad:s med afseende å 10:de §:n fattade beslut; men hvarvid jag tillika vill hafva anmärkt att jag gillar Utslets förslag med afseende å de procent af grundfonden, som skola utgöra grundfondshypothek.
I afseende å l:sta mom:t af denna § vill jag icke framställa något yrkande, alldenstund jag förmodar att Hr
Mannerskantz kommer att föreslå en förändrad redaktion.
Beträffande åter mom:t 2, vill jag göra den anmärkning, att enär den förnämsta egenskapen hos grundfonds-hypotheken bör vara den, att lätt kunna realiseras, och då räntebärande obligationer företrädesvis besitta nämnde egenskap, jag hade helst önskat, att det blefve bestämdt, att hela den icke kontanta grundfonden skulle utgöras af sagda slags värdepapper.
Då emellertid ett sådant förslag icke torde ega utsigt till framgång, inskränker jag mig till en anhållan, att det måtte bestämmas, att minst hälften af grundfonds-hypotheken skall bestå af räntebärande obigationer.
I öfverensstämmelse med min förut utta lade åsigt, vill jag framställa det yrkande, att 33^ procent af Den 12 September f. m. 237 grundfonden skola kontant inbetalas, och återstoden utgöras af dels räntebärande obligationer, dels ock af sådana inteckningar, som i mom:t 2 omförmälas.
Jag vill dock i afseende å de räntebärande obligationerna göra den anmärkning, att Utsk:ts uttryck »lätt säljbara» icke synes mig lämpligt, alldenstund det i vårt land icke blifvit en vana att köpa och sälja obligationer, hvarföre man knappast kan säga att något slags obligationer här äro »lätt säljbara.»
Närmare föreskrifter om obligationernas beskaffenhet torde derföre böra intagas, och då bestämmmelsen i jag örn återremiss, på det Utsk:t måtte återinföra den gamla bestämmelsen.
Då riksdagen redan är långt fram skriden, torde återremisser, om möjligt, böra undvikas.
Jag tror icke heller att en sådan åtgärd här vore behöflig, och utgående från den princip, att det för en bank är fördelaktigare att icke allt för stor del af grundfonden kontant inbetalas, utan att det är mera betryggande att en större mängd grundfondshypothek äro till säkerhet för bankens sedlar deponerade, tager jag mig friheten föreslå att §:n måtte erhålla följande förändrade ly delse: Mom. 1.
Utaf grundfonden skola minst 25 procent i rikets gällande mynt insättas och minst 60 proc. utgöras af i allmänt förvar nedsatta grundfonds-hypothek af sådan beskaffenhet, som här nedan sägs. Mom. 2.
Dessa grundfonds-hypothek skola bestå; till minst en tredjedel af statens eller allmänna verks och inrättningars lätt säljbara, räntebärande obligationer, och till den öfriga delen etc., lika med Utsk:ts förslag.
Genom bestämmelsen »statens eller allmänna verks och inrättningars obligationer,» tror jag att större säkerhet för allmänheten skulle medföras, än genom bibehållandet af Utsk:ts redaktion, och hvad uttrycket »allmänna verk och inrättningar» i och för sig beträffar, kan visserligen icke med noggrannhet förklaras hvad dermed menas, men då det länge begagnats i reglementet för Riks-Banken, är det allmänna begreppet om detsammas betydelse redan temligen stadgadt, och utbildar sig snart nog än vidare, och dessutom uppstode den fördelen, att, då det alltid är godt att hafva sammanhörande föreskrifter på ett ställe upptagna, genom antagande af detta förut kända och begagnade uttryck, den olägenhet undvekes, att K.
M. genom särskild författning, hvilken säkerligen ej kunde göras så tydlig att den ej ändå blefve mer eller mindre. vilseledande, skulle bestämma hurudana obligationerna skulle vara beskaffade för att vara antagliga.
Mot Utskits förslag, att inteckning, för att kunna godkännas, skall hålla sig inom hälften af »sednast fastställda» taxeringsvärde, vill jag blott göra den anmärkning, att denna bestämmelse skulle kunna föranleda dertill, att den sålunda fastställda begränsningen blefve mycket vexlande; men denna olägenhet 23S Den 12 September f. m. nndvikes genom det stadgande i nästföljande §, att bolaget jemte K. M:s Beflude skall pröfva grundfonds-hypotheken, oell jag betvillar icke att de skola noga tillse, att inteckningrne äro fullt antagliga.
Visserligen delar jag den siste värde talarens åsigt alt man bör undvika återremisser, men till följe af de mot denna § gjorda anmärkningar kan jag icke finna annat än alt det är alldeles nödvändigt att den återremitteras, emedan från an verkligen synes ytterligare behöfva pröfvas.
Då Hr Mannerskantz i sitt förslag lålit uttrycket »lätt säljbara» obligationer qvarstå, mäste jas bekänna, att det icke är mig bekant om några så qvahficerade obligationer i vårt land finnas, och, skulle sådana verkligen finnas, befarar jag att deras antal är så litet alt de icke kunna tillfredsställa den efterfrågan, som till följe af den föreslagna bestämmelsen komme att uppstå.
Jag kan icke heller underlåta att påpeka, att så beskattade inteckningar i stadsfastigheter, sorn i mom:t 2 omfdrmälas, icke i min tmka erbjuda den säkerhet, som erfordrades fir alt de skulle kunna antagas såsom griindfonds-hypotbek.
Il. t är nemi. icke i något brandförsäkringsverk, om icke möjligen i städernas allmänna brandstodsbolag, föreskrifvet att försäkringssumman skall utbetalas lill någon annan än husegaren, och detta icke ens för ilen händelse alt huset är intecknadt tid sitt fulla belopp.
Jag kan i detta afseende anföra en tilldragelse, som jag för ett !0:tal af år sedan var i tillfälle alt bevittna.
En dag kom jag lipp till en bekant, som föreslog att jag skulle gå med honom för att bese ett bus, hvari han för sin pupills räkning hade en inteckning.
När vi kommo
Ii 1 ort och ställe, befanns huset vara nedbrunnet och platsen röjd; och den vederbörligen fastställ.la inteckningen gagnade förmyndaren till ingenting, ty försäkringssumman var redan af husegaren uttagen.
Sådant kan ofta inträffa, och jag anser derföre att en annan säkerhet borde bestämmas.
På grund af dessa och flera skäl anhåller jag om återremiss.
Sparre: Sedan R. o. Ad. i 10:de §:n fattat ett från Utsk:ls förslag afvikande beslut, anser jag att lörev.de § bör återremitteras.
Om nemi. den af IIr M mnerskautz föreslagna redaktion antoges, sk lille i min tanke, snart sagdl. oöfvervinner* liga svårigheter för bank-delegarne uppslå; ty på landet finnas nästan aldrig sådana obligationer, och då lagen löreskrefve alt viss procent af grundfonden skulle utgöras af obligationer, finge delegaren underkasta sig den olägenhet att anskaffa obligationer, jeinnt motsvarande den (öreskrifua procenten af hans tecknade belopp.
.lag kan icke inse att dessa olägenheter kunna på annat sätt undanrödja», än att §:n återremitteras till Utsk:t, på det Utsk:t må taga frågan i öfvervägande.
Den 12 September f. m. 239 ITr Mannerskantz:
Dpn sisle värde talaren liar, i min tanke, förblandat ‘.'ine olika saker, nemi. den allmänna föreskrift, som såsom bindande regel fiir bolaget i afseende å detsammas förhållande till allmänheten skall finnas, och det sätt, hvarpå aklieegarnc skola fullgöra sina derigenom ålagda förbindelser.
Det törsta bör genom lag bestämmas, det sednare åter är endast en verkslälliglielsåtgärd, oell jag kan icke se annat än att inbetalningen kan så tillgå, att den antingen till eli del lemnäs i penningar oell till en dt I i räntebärande papper, eller ock så alt somliga delegare lemna räntebärande papper och andra endast penningar.
Till följe af denna min åsigt, alt det är en föreskrift endast liir bolaget, meli icke för den cnskildte delegare!!, kail jag icke inse annat än att den af mig föreslagna redaktion kan bifallas.
Just derföre alt TTr Mannerskantz’ redak tionslörslag innefattar en verkställighetsålgärd, anser jag det icke kunna bifallas; och lill iimlaiirödjande af de oölversligliga svårigheter, som lör delegarne skulle uppstå, för den händelse nämnda redaktion antoges, anhåller jag fortfarande 0111 återremiss.
Icke heller jag kan inse att del låter sie göra alt bifalla Hr Mannerskantz.’ redaktionslörslag, 0111 man vill komma till det resultat, alt bank-styrelsen skall gå delegarne lill handa med anskaffande af de räntebärande obligationerna.
Jag tror derföre att eli återremiss är nödvändig.
Visserligen är riksdagen långt framskriden, men då jag icke tror alt Bauko- och Lag-Ulsk:t liar fiir tillfället mycket att göra, anser jag att en återremiss icke bör vålla långt uppskof med riksdagen.
Jag vill dock framsläpa det yrkande, livart 11 just den försiggångna diskussionen gifvit mig anledning, att nu gällande bestämmelse i afseende å grundfonds hypolheken fortfarande måtte bibehållas.
Sanet är vissei ligen alt man då icke får så mycket räntebärande obligationer sorn bär är föreskrifvel; men dels ega de liesta banker i alla fall icke obetydligt af räntebärande obligationer, dels hafva de sednaste 30 årens erfarenhet visat alt bankerna skölt sig bra, att ingen våda inträffat och att det icke är anledning befara alt det skall gå sämre lör framliden.
Det är dessutom farligt alt tumma hithörande lagstiftning, och då den verkat nvttigt, yrkar jag att nu gällande stadgande i afseende å grundloiids-hypotheken måtte bibehållas.
ITr Dalman:
Jag vill endast förklara, att det i min tanke varit fördelaktigt, om Ur Mannerskantz’ förslag innehåll t den bestämmelse, att livar och en delegare skall vara berättigad att antingen kontant inbetala fulla beloppet, eller ock, om lian an - 2 40 Den 12 September f. m. ser det förmånligare, inbetala vissa proc. kontant och vissa proc. i värdepapper, hvilkas antaglighet på föreskrifvet sätt pröfvas.
För öfrigt vidblifver jag min åsigt, att den enda rigtiga princip för en grundfond är, att den skall vara byggd på räntebärande obligationer.
Jag förenar mig om yrkandet af återremiss.
Liljencrants: Jag ber att få fästa Hr Mannerskantz’ uppmärksamhet derpå, alt, äfven om det af honom framställda redaktionsförslag af R. o. Ad. godkännes, deraf ingalunda följer att det blir R.
St:rs beslut; och då Hr Mannerskantz torde afse att få sitt förslag af R.
St:r, och icke endast af ett Stånd, antaget, anser jag att lämpligaste och enda sättet att vinna detta ändamål är det, att återremittera §:n, hvarigenom nämnda förslag kommer under vidsträcktare pröfning.
Jag vill äfven anmärka, att jag ogillar den föreskrift i nämnda förslag, att grundfonds-hypotheken skola till vissa proc. bestå af »lätt säljbara» obligationer, ty ehuru jag, i likhet med siste värde talare, skulle önska att alla banker egde »lätt säljbara» fonder, har jag dock icke hört något sätt uppgifvas huru sådana skulle vinnas, ty, så vidt jag vet, äro de flesta, om ej alla, inhemska obligationer af den beskaffenhet att de icke äro från innehafvarens sida uppsägbara, hvarförutan sådana obligationer, som icke hafva kurs, alls icke torde vara »lätt säljbara», och derföre icke innebära mer säkerhet än andra värdepapper.
Jag tror derföre, i likhet med Frih.
Tersmeden, att det vore önskligt, om Utsk:t kunde komma till det resultat att tillstyrka bibehållande af de i 1846 års lag ang:de de enskildta bankerna intagna hithörande föreskrifterna; och till vinnande häraf anhåller jag fortfarande om återremiss.
Med anledning af Frih.
Tersmedens och Gr.
Liljencrants’ yrkande, anser jag mig böra förklara, att Utsk:ts förslag, i min tanke, är nyttigt och lämpligt, äfvensom att föreskriften derom, att minst en tredjedel af grundfondshypotheken skall bestå af räntebärande obligationer, eger skäl för sig och bör i lagen införas.
Reträffande åter sättet för inbetalningen, anser jag bäst vara att genom en återremiss sätta Utsk:t i tillfälle att föreslå lämpligt stadgande.
Hr Mannerskantz: 1 min tanke har ett bestämdt beslut det företräde framför en återremiss, att R. o. Ad. då uttryckligen förklarat sin åsigt, hvaremot Utsk:t af återremisshandlingarne väl kan inhemta, hvilka olika yrkanden blifvit inom Ståndet framställda, tnen icke hvilken mening gjort sig gällande; och anhåller jag derföre fortfarande om bifall till det af mig framlagda förslag.
Den 12 September f. m. 241 Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o.
Landtm., att i afseende å den förev:de §:n, hvars antagande utan förändring ej blifvit af någon ledamot begärdt, hade yrkats dels af Hr Mannerskantz, att §:n måtte bifallas med följande förändrade lydelse: »Mom. 1.
Af grundfonden skola minst 25 proc. i rikets gällande mynt intsättas och minst 60 proc. utgöras af i allmänt förvar nedsatta grunfonds-hypothek.
Dessa grundfondshvpothek skola bestå till minst en tredjedel af statens eller allmänna verks och inrättningars lätt säljbara räntebärande obligationer etc. (lika med Utsk:ts förslag)»; dels ock af Frih.
Tersmeden m. fl., att §:n skulle till Utsk:t återremitteras.
Härefter framställde FIr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till §:n oförändrad, hvartill svarades nej, sedermera propos. på bifall till densamma med nyss omnämnde förändring, då svaren utföllo med många nej jemte några ja, och slutligen propos. på §:ns återremitterande, hvilken propos. besvarades med många ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. §§ 14-20.
BiföIIos. § 21.
Mot denna § har jag hört framkastas den anmärkning, att då, tili följe af den lyftning man antager skola genom den nya näringslagstiftningen åstadkommas, önskligt kunde vara att i t. ex. en uppblomstrande köping öppna bankkontor, så skulle denna §, redigerad såsom den är i Utsk:ts förslag, härför lägga hinder i vägen; men då Utsk:ts mening icke varit att förbjuda detta, och anmärkningen i öfrigt icke saknar befogenhet, hemställer jag att §:n måtte erhålla följande förändrade lydelse: »Bankens hufvudkontor må endast i stad öppnas.»
Efter härmed slutad öfverläggning, yttrade Hr Gr. o. Landtm, att derunder endast hade yrkats bifall till §:n med följande förändrade lydelse: »Bankens hufvudkontor må endast i stad öppnas»; hvarefter och sedan propos. på bifall till §:n oförändrad blifvit framställd, men med nej besvarad, propos. gjordes å bifall till §:n med ofvansagda förändring, och besvarades med ja. §§ 22-24.
Biföllos. § 25.
I likhet med en reservant inom Utsk:t, Hr Nordström, anser jag det vara för det allmänna mera betryg H. VI.
16 242 Den 12 September f. m. gande om minst 60 proc. af grundfonden nedsältes i allmänt förvar, och fär jag derföre yrka att nämnde förändring måtte vidtagas.
Om jag rätt uppfattade den siste värde talarens yrkande, liar det afseende å nästföregående §, hvilken re dan blifvit af R. o. Ad. bifallen.
Sedan R. o. Ad. återremitterat 13:de §:n, torde äfven den nu föredragna §:n böra till Utsk:t återförvisas, enär deri förekomma bestämmelser, som grunda sig på Utsk:ts tillstjrkanden i förstberörda §.
Jag ber om ursäkt för det jag väckt en fråga, som redan blifvit afgjord.
Jag har försummat mig, och det återstår för mig intet annat än att reservera mig mot det i afseende å nästföregående § fattade beslut.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder icke afgifvits något annat bestämdt yrkande än om §:ns återremitterande, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till §:n, hvartill svarades flere nej jemte ett eller annat ja, och sedermera propos. på återreiniss deraf, då svaren utföllo med flere ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Den vidare pröfningen af förev:de Betänk, blef härefter uppskjuten till e. m:s plenum.
Anmäldes och bordlädes följande, från Utskm inkomne Utlåt:n och Mem:r, nemi. från Banko-Utskottet: N:o 52, i ani. af Kamereraren C. P.
Dahlgrens ansökning om eftergift af öfverräntor å åtskilliga af honom, i egenskap af inlemnare, till Banko-Diskontverket inbetalda lån; N:o 53, med förslag till voter.-propos. i ani. af framställningen i 28:de punkten, 2:dra morn:t af Betänk:t N:o 35; N:o 54, i ani. af erhållen ålerremiss af Mem:t N:o 46; Lag-Utskottet: N:o 55, i ani. af gjorda anmärkningar samt Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid lörehafvande af Utsk:ts Betänk.
N:o 35, innefattande yttrande öfver dels K.
Propos. med förslag till ny Strafflag, dels ock enskilda motioner rörande brottPiålslagstiftningen; - Den 12 September e. m. 243 N:o Sfi, i ani. af gjorda anmärkningar samt Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskrts Betänk.
N:o 36, öfver dels K. M:s Nåd.
Propos. ang:de antagande af en författning om nya Strafflagens införande och hvad i afseende derå iakttagas skall, dels ock enskilda motioner i dermed sammanhang egande ämnen; Expeditions-Utskottet: N:o 12, i ani. af väckta motioner om tryckning af åtskilliga hos Förstärkta Stats-ötsk:t förda protokoller. R. o. Ad. åtskiljdes k). £ 3 e. m.
In fidem, 0. Braktl.
Lördagen den 12 September 1863.
Justerades prot:t för den 20 sisth Maj.
Fortsattes pröfningen af Sammansatta Banko-och Lag-Utsk:ts Betänk.
N:o 1, med förslag till lag om enskilda banker med rätt att utgifva egna banksedlar. § 26.
På de uti den af Hr Wallenberg vid denna § afgilna reservation utförligt anförda skäl, hvilka jag nu icke vill upprepa, då de redan förut blifvit omförmälda, får jag anhålla att denna 26:te § måtte erhålla följande af Hr Wallenberg föreslagna lydelse: »Bankbolag, som till utgifvande af egna banksedlar är berätligadt, må ej utlemna eller i allmänna rörelsen på en gång 244 Den 12 September e. m. utelöpande hålla större belopp, än som sammanlagdt i värde motsvaras af: a) det i allmänt förvar nedsatta grundfonds-hypothek, enligt enskilda bankens räkenskaper; b) behållningen i enskilda bankens egna kassor af rikets mynt och R.
St:rs banksedlar; c) guld och silfver efter samma beräkningsgrund i afseende på värdet, som för R.
Bank nu är eller framdeles kan blifva föreskrifvet; dl behållningen af i R.
Stms Bank insatte medel; e) de för kassakreditiver lemnade säkerhetshandlingar, hvilka enskilda banken innehar och som äro till beskaffenheten med grundfonds-hvpotheket jemförliga, dock aldrig till större belopp, än som motsvarar 50 proc. af bankens liela grundfond.
Mom. 2. (lika med Utsk:ts förslag.)»
Vi hafva nu kommit till den del af Betank:t, som i min tanke är den vigtigaste, eller bestämmandet af bankernas rättighet till emission af sedlar.
Jag kan icke utan förundran finna att i detta nu framställda lagförslag, likasom i den nuv:de privatbankslagen, det ej finnes något stadgande derom, att bank, som har rättighet att utgifva sedlar, alltid skall hålla sin kassa till något visst belopp.
Detta torde dock vara en af de alldra första fordringarne af en bank.
Allmänheten bör genom lagstiftningen göras förvissad att alltid en efter sedelemissionsrälten någorlunda lämpad kassa i banken förefinnes; inen en sådan visshet gifver ej detta lagförslag.
I afseende på Riksbankens lagstiftning har man ej underlåtit iakttaga en dylik försigtighet.
Dess valuta i ädla metaller får alldrig understiga ett visst belopp, och efter bankens tillgång af en sådan valuta sättes sedelemissionen.
För privatbankerne äro Riksbankens sedlar detsamma sorn metalliska valutan för Riksbanken; och då de förre lika litet som den sednare kunna, i saknad af allmänt erkända betalningsmedel, fullgöra förbindelsen att inlösa sina kreditpapper, borde föreskrifterne till betryggande deraf vara likartade.
Jag hemställer derföre, om det icke vore skäl att stadga det en privatbank alltid bör hafva kontant |:del af sin grundfond, såvida sedelemissionen bestämmes lill motsvarighet af denna grundfond, och derutöfver den kontanta behållningen af Riksbankens sedlar.
Förhållandet mellan tillämpligt betalningsmedel och utelöpande kredilbevis blifver då såsom 1: 4.
Om delta stadgande, att minst J:del af grundfonden alltid bör finnas i kontant, äfvensom att beloppet af utelöpande sedlar ej öfverstege hvad banken egde att utgifva, kontrollerades af K. M:s Befh:de eller dess ombud, genom revision på obestämda tider, så skulle derigenom ej allenast allmänhetens rätt betryggas, utan äfven privatbankerne göras populära, såsom de ur mera än en synpunkt förtjena att vara, om de rätt förvaltas.
Den 12 September e. m. 245 Om t. ex. aktiekapitalet för en bank vore en million, borde den kontanta kassan aldrig få understiga J:dels million; men banken berättigades dock att hafva ute sedlar för 1 |:dels million; häraf skulle en million ej bära någon ränta, hvilket synes mig nog fördelaktigt för att lemna aktieegarne en skälig vinst.
Att derutöfver utsträcka sedelutgifningsrätten, såsom förut varit förhållandet, och som här äfven med hänseende till säkerhetshandlingarne för kassakreditiv är föreslaget, tror jag vara längre gånget, än hvad en nödvändig försigtighet bjuder.
Jag anser att försigtighet så mycket heldre bör iakttagas, som det är sannolikt att, då R.
St:r kommit till den åsigt, att filialbankerna, dessa Riksbankens oäkta barn, ej äro värdiga sin fader, ännu flere privatbanker skola uppstå.
Jag vill derföre föreslå R. o. Ad. att såsom princip godkänna, att hvarje privatbank skall hafva i kontanta medel inneliggande minst ^:del af bankens grundfond och att dess sedelutgilningsrätt inskränkes till hvad som motsvarar bankens kontanta behållning i Riksbankens sedlar, grundfondens belopp och hvad derutöfver kan finnas i silfver och guld.
På grund af hvad jag nu anfört, får jag anhålla om återremiss af denna §, på det att Utsk:t måtte omredigera densamma i den syftning jag föreslagit.
Att allmänheten genom lagstiftningsåtgärder betryggas i afseende på bankernas förmåga att fullgöra sina förbindelser, är i allo eftersträfvansvärdt, oell jag vill äfven till hvarje bemödande i detta hänseende medverka.
Beträdande den siste värde talarens förslag, vill jag icke neka, att det kan hafva flere fördelar med sig, men man bör väl också se till, att de garantier, banken bör lemna för att den icke skall missbruka sin myndighet, icke hopas på hvarandra, utan sättas i erforderligt sammanhang.
Jag vill ännu en gång uppräkna de garantier, man redan satt mot bankernas missbruk, nemi. 1:0 solidarisk ansvarighet för delegarne, och 2:o nedsättande af grundfondshypothek.
Nu vill den siste värde talaren alt banken dessutom alltid skall hafva i kassan |:del af sin grundfond.
Detta kan dock för vissa banker vara för litet, för andra åter kan detta stadgande vid början af bankens tillkomst medföra stora olägenheter.
Vi veta att blott |:dei af aktiekapitalet behöfver kontant inbetalas.
Om nu banken ej får börja sin rörelse utan att hafva |:del af grundfonden i kassan, och blott |:del af aktiekapitalet är kontant inbetaldt, hvarifrån skall då skilnaden tagas?
Banken får då börja med att låna penningar.
Jag tror således att denna föreskrift, som ensam kunde vara tillräcklig, är öfverflödig, då andra säkerheter fordras. l)å jag ej erfarit några olägenheter vid tillämpningen af de föreskrifter, som hittills förefunnits, och då den solidariska ansvarigheten för bolagsmännen bör vara fullkomligt bindande för vederbörande att tillse det bankens styrelse ej missvårdas, 246 Ben 12 September e. m. får jag fortfara i mitt yrkande på bifall till Hr Wallenberga förslag.
Hr Mannerskantz, Carl Axel: Hvad Utsk:t i denna § föreslagit, står, elium med något försvårande vilkor, i öfverensstämmelse med både livad Finans-komitén framställt och det lagförslag, som af It.
St:r vid sista riksdagen uppgjordes.
Här föreslås nemi. att enskild bank ej får utgifva eller på en gång hålla i allmänna rörelsen utelöpande sedlar till högre belopp än 60 proc. af grundfonds-hypotheken, då deremot Finans-komitén tillstyrkt 75 proc. och Rikets sist församlade Ständer beslutat att sedlar skulle få utgifvas till ett mot grundfonden svarande belopp.
Hvad nu angår de enskilda bankernas hittills egande rätt, att få utgifva sedlar på sin inneliggande riksmyntskassa, är det ganska svårt att utöfva en noggrann kontroll öfver denna kassa, då den är fördelad utom hvarje banks hufvudkontor, dels på olika afdelningskontor, dels insatt i riksbanken, dels finnes hos bankens enskilde ombud.
Man kan derföre icke hafva någon annan kontroll öfver kassan än genom de rapporter, som på vissa tider ingilvas till F’inans-I)ep:tet.
Men då dessa blott visa förhållandet å de dagar då rapporterna afgå, kunna stora förändringar under mellantiderna hafva egt rum.