Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Annat är förhållandet i England, der på 10 millioner menniskor endast 2 millioner finnas vid jordbruket, hvilka 2 millioner föda sig och de andra 8 millionerne; theorier, rigtiga för detta och andra dermed likhet ägande Länder, passa således aldeles icke för oss; de borde åtminstone grundas på säkrare premisser, än Hypolhesen af en öfverproduetion, som icke äger rum.
Omständigheter, som äfven böra tagas i öfvervägande, äro de stora afstånden som linnas i Sverige, och de små transportmedel, som äro tillgänglige, hvilka särdeles försvåra Spannemålcns förande ifrån de orter, der öfverskott äger rum, till dc, der brist linnes; äfven bör ihågkommasLandets 88 Den 15 Mars f. m.
Geografiska läge, sorn gör det förmånligare för den enskildte speculanten, att hemta Spannemålen från de gent öfver liggande Östersjökusterne, och i synnerhet från Finland, än långs den Svenska kusten och från Skåne.
Ett enda sätt finnes hos oss att tillvägabringa Inrikes Spannemälshandel, men knappt vågar jag yttra det, ty anathémet blir min lott; detta sätt äx Brännvinsbränning i stort, hvarigenom husbehofsbränningen och det dermed följande husbehofsfylleri af sig sjelf skulle upphöra.
BrännvinsFabrikerne uppköpte då den för tillverkningen erforderliga Spannemål, hvilken, beräknad efter den nuvarande tillverkningen, 3o millioner kannor, skulle, om endast \ beräknas såsom tillverkad af Säd och f af Potates, likväl uppgå till En million Tunnor, och detta skulle mer än allt annat upprätthålla Spannemålsprisen i Landet samt hindra ytterlighet deri; men ett ännu större föremål skulle härigenom kunna vinnas; tillverkningen skulle då kunna beläggas med en Accis af till exempel 8 skilling per kanna, hvilken, för 3o millioner kannor, producerade en inkomst af 5 millioner R:dr Banko.
Hela den directa Beskattningen, bestående af Krono-tionden, JordeboksRäntan och större delen af Roteringsskyldigheten, skulle då kunna efterskänkas, och Krono- och Skattehemman förvandlas till ej mindre än Säterier.
För att iakttaga full
Den i5 Mars f. m. 89 rättvisa mot elen privilegierade Jorden, borde en skattejämkning likväl föregå_, och först sedan denna vore gjord, nedsättningen å den directa Beskattningen äga rum, hvilken då tillgodokom all slags jord likaj och icke uteslutande den oprivilegierade Jorden.
Skattejämningens tillvägabringande anser jag för ganska enkel, och bär å annat ställe uppgifvit en efter mia tanka dertill lämplig clave.
Hela olägenheten af ofvannämnde Riksgagneliga åtgärd vore, att en kanna Brännvin kostade consumenten 8 skilling mer än nu.
Att man åter skulle åberopa
Drankens nytta (hvilken af mig åtminstone icke erkännes för andra djur än de så kallade fyrfota) såsom motvägande
Nationens ekonomiska välstånd och moraliska bildning, vill jag ogerna tro.
Så snart bränningen sker Fabriksmässigt och i stort, kan controll å Accisen äga rum, och i synnerhet äga rum, när den uppgår till ett mot controllen svarande belopp; detta är icke fallet med den nu pålagda i skillings-afgiften, som svårligen kan controlleras så länge bränningen sker med 162,783 Pannor, och som, i fall så kunde ske, komme att medtaga så stor del af inkomsten, atL det återstående icke motväger obehaget.
Till hvad belopp Stats-inkomster, medelst Accis å Brännvinsbränningen, kunna till vägabringas, synes deraf, att denna Accis 9° T) e 11 15 M a r s f. m. i Ryssland afkastar en summa af icke mindre än 120 millioner Rubel om året, och i Preussen 5 millioner Tbaler; men skulle man jäfva dessa exempel, såsom tagna från absoluta Stater, torde det tillåtas mig åberopa efterdörnet af ett conslitutionelt
Land, der friheten är gammal och välståndet likaledes, Konungariket Nederländerne; man bar icke ansett der såsom stridande mot medborgarens fri- och rättigheter, att förbjuda Brännvinsbränning till husbehof; den bedrifves Fabriksmässigt med derför erlagd accis af | Gyllen för hvarje tillverkad kanna, och inbringar icke allenast en högst betydlig indirect Statsinkomst, hvilken i samma nion förminskar den alltid mer tryckande directa beskattningen, men åstadkommer derjemte så väl en liflig Spannemålshandel, som jämnare Spannernålspris, samt afböjer hvad i synnerhet fruktansvärdt är, nemligen utbredandet till qvinnan och den växande generationen af dryckenskapen, hvilken af husbehofsbränningen synnerligen befordras.
Men sådane åtgärder böra ställas i System och icke isoleras från hvarandra; äskar man en ny indirect beskattning, utan att i samma nion nedsätta en directj erhåller man alsing; förenar man båda, vinnes ändamålet och erhålles välsignelse på köpet.
Må Ridderskapct och Adelli, af livad jag vördsamt anfört, icke sluta, att min tanka på något vis är, alt återlifva f. d.
MagazinsDireclionen, som var fotad på fal - Den i5 Mars f. m. 9' ska grander; nej! min mening är ej annat, än alt det lili Spannemålsuppköp bestämda Creditivet lämpligare skulle användas när god skörd inträffat, för att dermed lemna förskotter till inrättande af District-Magazinerj slående under municipalvärd, från hvilka, när missväxt ägt rum, den behöfvande allmogen kunde erhålla undsättning för lägre pris, än de som uppkomma när Spannemålen införskrifves utifrån.
Län borde, i proportion af del å Stats-Creditivet erhållna förskott, vara skyldigt förvara motsvarande quantum Spannemål, liksom Stapel-Städerne nu äro skyldige att tillhandahålla vissa Tunnor Salli; uppköpet borde ske efter ett af Ständerne fastställd t minimi pr is, och försäljningen deraf efter ett på samma sätt framslälldt maximipris; då Controlleu blifver lika lätt som osviklig.
Creditivet skulle sålunda utgå när skörden varit god, och åter ingå när skörden varit dålig *); detta är allt hvad jag fordrar; det vore tillräckligt att förekomma så väl ytterlighet i Spannemålsprisen, som möjligt uppstående hungersnöd.
Att en sådan kan inträffa, äfven i Länder der Polales-culturen upphunnit en ännu större utvidgning än i Sverige, bevisar Inlands exempel, hvarest, i följd af den berömda principen att öfverlemna Spannemålshandeln ")
Närmare utveckling af denna plan finnes utförd i Grefve Björnsljernas afhandling om Fonder och Stocks.
Ben i5 Mars f. m. uteslutande ät den enskildte speculationen, tusendetals menniskor svulto i hjäl år 1821, under det att den införskrifne Spannemålen låg osålld, såsom för dyr att af folket lösas.
Den till District-Magazinens formerande här uppgifne plan är icke en pur Tlieori, utan grundad på lång och lycklig erfarenhet i det af Europas Länder, som mäst liknar Sverige, och som likt detta äger sitt Lehöf af Spannemål utan att äga derutöfver, nemligen Schweitz.
Den allmänna välmågan, som råder bland dess allmoge, i synnerhet i de Protestantisk-Aristocratiska Cantonerne, såsom Bern, anses hufvudsakligen härröra af förenämde anstalt, då deremot i de Länder, en sådan icke finnes, såsom Pohlen, man icke ser annat än trånande allmoge, och trånande Städer.
Förvaringen af Spannemålen skulle mycket kunna lättas medelst införandet af Jordgropar (Silos), hvilka, förutom 10 års vettenskaplig undersökning i Frankrike, äga för sig seclers erfarenhet i Ukrain och Ungern; YäderRior
(Silos aeriféres) uppfylla äfven samma ändamål; medelst båda delarne undvikes all åtgång af brännsle.
Huru angelägen Statens mellankomst är hos oss vid alla ekonomiska företag, synes bäst af de Norra Provincernes exempel, der icke ens de af 1823 års Ständer för dessa Provincer föreslagne DistrictMagaziner kunnat tillvägabringas, derföre alt penningeförlag icke lemnadcs till den dertill erforder - Den i!>
Mars f. m. 93 liga Spannemålens uppköp; denne skulle anskaffas medelst återgäldande af de till f. d. MagazinsDirectionen häftande skulder, och som dessa icke flyta in, äro dessa nära Polarcirkeln belägne gräns-Provinser utan Magaziner.
Län får intet, WesterNorrlands blott i en Socken, Gefleborgs intet, Stora Kopparbergs ett, och Wermlands intet.
Den föreslagna anstalten kommer af vissa Theoretici samt af de, hvilka icke inträngt i ämnet, alt kallas för artificiel, och stridande mot å andra ställen antagna principer.
Den skulle af mig sjelf så bedömas, om Sverige befanns i samma categori som andra Länder, till exempel England, der Privat-Bankerne belåna Spannemål till \ af dess värde.
Knappt skulle någon annan anstalt behöfvas än denna, för att hindra Spannemålens periodiska fall till vanvärde, men sådant är icke förhållandet hos oss, och derföre måste lämpliga anstalter vidtagas, bland hvilka den uppgifne synes vara af så enkel natur, att den i sanning ej förtjenar namn af artificiel.
Enär nu, enligt hvad jag sökt bevisa, den Utrikes Spannemålshandeln aldrig kan komma att florera i Sverigej och Inrikes icke eller kan äga bestånd, (åtminstone ej så länge Brännvinsbränningen drifves såsom nu), får jag vördsamt hemställa, hvad anledning man kan äga att anförtro sig åt denna handel?
Redan vid sist förflutne Riksdag 94 Den i5 Mars f. m. förutsade jag, att Spannemålsliandel icke kunde äga bestånd i Sverige, och erfarenheten har, på ett bedröfligt sätt, besannat mina ord; ty sedan hafva icke allenast prisen å denna nödvändighetsvara gått till ytterlighet, så väl i högd, som i fall, utan har den enskildta speculationen under missväxtåret 1826 icke förmått inskaffa mer än 90,000 Tunnor in alles, hvilket, om ej behållningar funnits sedan MagazinsDirectionens tid, och om ej Staten sjelf införskrifva Spannemål, skulle varit alldeles otillräckligt att fylla den af missväxten uppkomne brist i folkets Brödföda.
För min del hyser jag således ej minsta förtroende till en i Sverige uppväxande Utrikes Spannemålshandel.
En sådan kati aldrig äga rum i andra Länder, än der productionen i medeltal antingen är stötare eller mindre än behofvet.
Balancera tillgång och åtgång hvarandra, är den otänkbar, och orimligt är att utskeppa det ringa öfverskott, som den goda skörden kan lemna, för att åter det påföljande året införa ett motsvarande quantum, under det att Landet emedlertid lemnäs ulan förråder, ett förhållande hvilket, i synnerhet i händelse af ett inträffande krigskulle vara af högsta våda för samhället.
Huruvida den nya Tulltariffen skulle kunna afhjelpa det nämda förhållandet inser jag ej; icke derföre att jag nekar principens rigtighet, på hvilken den är bygd, Den i5 Mars f. m.
95 men derföre, att en Tulltariff, eliuru beskaffad den än må vara, icke kan verka på annat än införseln och icke på utförseln, så vidt denna sednare icke skulle befordras medelst premier, hvilket vore en orimlighet.
Tulltariffen kan således förekomma Spannemålsprisens öfverclrifna stegring,men alldeles icke deras öfverdrifna fall, sorn dermed ej äger någon gemenskap.
Den kan till exempel icke hindra Bågen att falla till 6 och 5 R:dr Tunnan; men kan hindra den att stiga öfver io R:dr Banko Tunnan, ty vid detta pris inkommer den Finska Rågen, (och under namn af Finsk, den Ryska), mot en Tullafgift af En R:dr 6 skill.
Banko Tunnan *), och jag hemställer till hvar och en klok Handlande, om han icke förr införskrifver
Råg mot denna Tull, än att vid god skörd upphandla den hemma i Landet, med risque att behålla den osåld till dess missväxt inträffat; det sednare priset io R:dr Tunnan vore visserligen tillräckligt högt, om det förra 5 å 6
R:dr icke vore för lågt, och då ytterlighet förekommes åt det ena *)
Att icke allenast med denna Tull, utan äfven med större, import af Rysk Spannemål, omlastad i Finland, kan löna sig, synes deraf, att en Kuli Rågmjöl
Den i5 Mars f. m. hållet, vöre billigt att äfven förekomma den åt det andra.
Såsom slutresultat af detta mitt vördsamma anförande, skulle jag visserligen önskat tillvägabringa rättighet för Kongl. Maj.*t, att Sjelf bestämma tiden när SpannemålsCreditivet får begagnas, utan att inskränka denna rättighet till vilkoret af inträffad missväxt.
Men då 3:ne
Stånd afgjort frågan, återstår ej annat för mig än hoppet, att de uppgifna facta uti en framtid skola i någon nion bidraga till väckande af den öfvertygelsen, att vi, utgångne från falska premisser, kommit till falska resultater, och således befinna oss på villovägar, från hvilka man måste återvända, om följderne deraf icke skola blifva allt för vådliga för Folkets trefnad och för Landets ekonomiska bestånd.
Då Utskottens första Betänkande i detta ämne redan är af tre RiksStånd bifallet, torde många anse det vara utan ändamål, alt nu åter discutera frågan.
Men jag har tyckt mig finna, att man i allmänhet misstagit sig om Betänkandets rätta förstånd, och att någon rättelse häri bör tillvägabringas.
Man har nemligen ansett det vara i Betänkandet tydligen bestämdt, att uppköp af spannemål för ifrågavarande Creditiv skall ske först då allmän missväxt inträffat.
Dertill har man Den 15 Mars f. m. 97 man filnnit anledning af början i i.’sta Moraenlet af Betänkandet; men i samma Moment säges äfven: ”och må afhandlingarne ”om slike spannemålslefvereringar, för nöd”ståhle orter, upphöra” &c. Således om öfverflödig gröda i vissa orter finnes, men missväxt i andra, kan Konungen, med begagnande af Creditivet, vidtaga åtgärder att med spannemål från de förra understödja de sednare.
Jag skulle derföre anse öfverflödigt att yrka tillägg af mitt förslag, att till Kongl. Maj:t må öfverlemnas att bestämma sättet och tiden för Creditivets användande till spannemåls-undsättning, om jsg ej befarade, att Rikets Ständers Fullmägtige i RiksgäldsGontoret kunde begagna omförmälde tvetydighet i Betänkandet, för att i otid vägra Kongl. Maj:t Creditivets lyftning.
Men då detta skulle kunna inträffa och vålla mycken olägenhet, finner jag det vara nödigt fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på den utväg, som kan begagnas, till förekommande -af en sådan händelse: en åtgärd, som är påkallad ej blott af jord bruks-i,n tresset, utan äfven af capitalisteines.
Jag har vid hvarje Riksdag bos Representanterne funnit någon favoritide rådande, som ansetts nästan ensam kunna afhjelpa förlägenheten i Näringarne.
Sålunda antogo
Ständerne vid 1815 års
Riksdag prohibitiv-systemet i sin vidd, dä de hos Kongl. 66 II. 7 98 Den 15 Mars f. m.
Maj:t äfven anböllo om förbud mot införsel af en mängd utländska varor.
Riksdag tog man sin tillflykt till RörelseCapitalets förminskning jemte inskränkning af den enskilla creditens begagnande och strängare utsöknings-stadganden.
Riksdag åter trodde man sig vinna ändamålet genom en friare varu-införsel och Magazinslnrättningens upplösning.
Nu är det realisation, som anses vara enda beliöfliga medlet; och för detta ändamål hafva till och med frihetens annars ilrigaste vänner velat uppoffra Rikets Ständers rätt att ensamme reglera financerne.
Lyckligtvis har Konungen, i sitt svar å Ständernes beslut i frågan, emottagit den erbudna sanctionsrätten endast såsom prof på förtroende, ej såsom en rättighet.
Men om ej kloka ekonomiska Författningar vidtagas, kan realisationen ej verkställas, eller ock skall Silfvermyntet vandra ut ur Riket, på någon tid, nog lång för att undergräfva jordägarnes välstånd och all industri i Landet.
Man är nu döfvad af ett par års ovanligt fördelaktig handels-conjunctur, likasom sista Riksdag af flera års ymnig årsväxt.
För det man vet, att colonialvaror t. ex. få köpas för ovanligt godt pris och jernet med fördel exporteras, tror man lättsinnigt, att samma förhållande skall fortfara, då likväl motsattsen är att befara i följd af 1111 vidtagne ekonomiska åtgärder.
Sedan man vid denna Riksdag beslutat en Tullreglering i af - Den 15 Mars f. m. 99 seende på spannemål, som i synnerhet trycker den inhemske producenten, emedan icke alltid utförsel, men väl alltid införsel af spannemål är tillåten, och han således ej alltid får concurrera med utländningen, men denne alltid med honom; sedan man vägrat anslag äfven i låneväg till veds transporterande från Norra Landsorterne till Stockholm och ej ens påtänkt åtgärder till en lättare transport af inhemske victualier från Södra Orterne och deras ökade produetion: sedan man uraktlåtit att påtänka en fördelaktigare HandelsTractat i afseende på Finland, det är Ryssland, som äfven påför oss varor, under namn af Finska, såsom hampa, säd, ja till och med mjöl i mattor: och om man nu, till råga på allt, vill använda ifrågavarande creditiv till spannemåls uppköp endast i allmännare missväxtår, då hlott utländsk säd derför kan erhållas; så böra realisationens ifrigaste förfäktare med glädje se, att Konungen endast vilkorligen sanctionerat Rikets Ständers beslut om realisationen.
Till denna fordras en ökad Silfverfond, och huru skall väl Silfver kunna af Fullmägtige i Banken få inköpas till det bestämda beloppet, om t.
ex. betydlig spannemåls-införsel kommer att äga rum och cursen derigenom följakteligen betydligt stiger?
Vi söka ofta att göra intrång i hvarandras rättigheter och fördelar, vi strida om handels- och näringsfrihet eller dess ines K. c
Den i5 Mars f. m. skränkning, men vi försumma att gemensamt gagnera på Utländningen.
Om ymniga års öfverflöd af spannemål förvarades till understöd i missväxtår, kunde införsel af utländsk spannemål undvikas, oell jordbrukaren skulle ej eller vara i förlägenhet för afsättning och blottställd för vanpris.
Det är detta jag yrkat och föreslagit, och mine skäl dertill äro hufvudsakligen Irenne: det ena, att derigenom befrämja realisationen och uppköp af silfver; det andra och vigtigaste, att man för Creditivet kan få två eller tre gånger mera säd, om det användes till uppköp under goda år, än först då missväxt inträffat.
Ett ökadt qvantum af i5o å 200,000 tunnor, som vinnes genom uppköp i goda år, måtte recompensera olägenheterne af detta uppköp på förhand; och då kunna undsättningstagarne få spannemålen för bättre pris och till större belopp.
Sålunda skall fullkomligare vinnas ändamålet med detta Creditiv, som är alt förhindra de förstörande verkningarne af missväxt inom landet; helst jag är af den tanka, att den bästa undsättningen består i att befrämja afsättning, och ej uti att skuldsätta de behöfvande genom utborgning af spannemål mot enormt höga priser, samt ruinera dem genom utmätning af betalningen eller ock behandla dem sorn fattighjon genom fordringarnes afskrifning.
Om Jordbrukaren vinner lättare afsättning af sina producter i goda år, skall han naturligtvis hafva Den i5 Mars f. m. ioi sä mycket mindre svårighet att betala den undsättnings-spannemål, han i missväxtår Ivan behöfva.
Äfven tror jag, att
Creditivets användande på det af mig nu föreslagna sätt, gör mindre intrång i enskilta handels-speculationen; ty våra Handlande påräkna alltid snar afsättning, som lättast vinnes sedan missväxt är gifven, och hafva för ringa capitaler för att kunna verkställa en betydlig förlagshandel, såsom att i bördiga år köpa säd för att sälja den under missväxtår.
För öfrigt vore det blott undsättnings-behöfvande, som skulle köpa af Kronan.
Man har sagt, att Cfeditivet vore för litet till ändamålet.
Jag önskade väl också att det vore större, till och med Två millioner; men det är ett skäl mera att genom spannemålens uppköp i goda år och utdelning i missväxtår, söka nedsätta spannemålsprisen under den sednare tiden.
En million till uppköp i goda år skaffar mera säd, än i i missväxtår.
För öfrigt skall jifven jordens värde snarare bibehållas genom lättare afsättning; och det torde vara angeläget att upprätthålla detta värde äfven för publika lån , isynnerhet ur Banken och RiksgäldsContoret.
Sedan jag sålunda framställt de hufvudsakligaste skäl, som tala för Creditivets användande till spannemåls uppköp i bördiga år, får jag, i afseende på den yttrade farhågan för en ny Magazinslnrättning, in - IOS Den i5 Mavs f. m. stämma i Grefve Björnstjernas yttrande derom.
Jag liar i Frankrike sett de af honom omtaldte enkla medlen, de så kallade Silos, att förvara säd; och jag har ännu hvete qvar, som der varit sålunda förvaradt i g år och bibehållit sig fullkomligt godt.
Det är val sann t, att tre Stånd fattat det beslut i frågan, som Utskotten i Betänkandet tillstyrkt; men det är ej i strid med hvad jag föreslagit om Creditivets användande i goda år till inköp af spannemål, fast undsättningen dermed ej skall vidtaga förr än vid inträffad missväxt.
Jag vågar derföre till Ridderskapet och Adeln hemställa, att Betänkandet må antagas med det tillägg, att Rikets Ständer till Kongl. Majit öfverlemna att bestämma sättet och tiden för Creditivets användande till spannemåls anskaffande; i hvilket beslut de öfrige RiksStånden torde inbjudas att sig förena.
Jag anhåller om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition härå.
Sedan det vid denna Riksdag blifvit ett vidtaget bruk att söka upprifva Rikets Ständers redan fattade beslut, det vill säga Tre Stånds beslut i ekonomiska frågor, nödsakas jag upptaga tiden med att försvara det, som i förevarande sak är af trenne Stånd fattadt.
Jag skall dock ej ingå i svar på hvad den siste Talaren i så många främmande ämnen ordat, helst det samma förut ofta blifvit yttradt och Den i5 Mars f. m. vederlagdt.
Dock vill jag erinra, det han misstagit sig, då han sagt, att hampa införes från Finland mot nedsatt tullafgift; den kommer från Ryssland och tullen är ganska hög.
— Det vidlyftiga och sakrika anförande, som Grefve Björnstjerna afgifvit, har jag ej riktigt kunnat följa och uppfatta.
Jag beder derföre om förlåtelse, om jag misstagit mig, då jag tror mig hafva hört Grefven säga, att |:delar af Sveriges Jordbrukare eller innevånare äro sädessäljare.
Sådant är åtminstone ej förhållandet i de Norra Provincerne samt Dalarne och i allmänhet Bergslagerne, der största delen af innevånarne snarare behöfva köpa, än kunna sälja spannemål.
När man dessutom beräknar mängden af GårdfariHandlande och Fiskare, med hvilka det förhåller sig på samma sätt, så måste Grefvens calcul i detta afseende tåla mycken afprutning.
— Grefven har äfven beklagat, alt ej bättre Stats-ekonorniska anstalter vidtagas, serdeles i afseende på bränvins-bränningen, och hav ansett de små bränvinspannorne böra afskaffas.
Detta hör egentligen ej till förevarande ämne, och är redan vid annat tillfälle vidlyftigt utredt och omtaladt.
Men jag får förklara, det jag ej gillar att beröfva Jordbrukaren frihet att använda sina varor på det sätt, han finnér för sig förmånligast.
Jag har ej kunnat fästa mig vid Grefvens uträkningar och statistiska tabeller, men någon annan Ledamot härsta - io4 Den i5 Mars f. m. des torde kunna upplysa misstagen häri, då Talaren endast grundat sine uppgifter på förhållandet under sista quinquennium och ej tält om tiden från 1818 till 1823, som visar ett helt annat resultat.
Man har sagt och beklagat, att Sverige ej kan concurrera med utländningen i spannemåls-export.
Jag tror man först hör se till, att Sverige har tillräcklig production af spannemål till eget behof.
Om nu så är, såsom Grefve Björnstjerna uppgifvit, vore det olyckligt, om sådane åtgärder vidtogos, hvarigenom productionen klefve stationair; tydå skulle den snart åter aftaga, enligt den .sanna regel, att allt, som ej gör framsteg, går tillhaka och försämras.
Snart skola vi då' åter hafva brist på spannemål, om productionen icke uppmuntras till ytterligare förkofran; och dertill skall en fri spannemålsliandel säkrast bidraga.
Att i goda år för Statens räkning inköpa spannemål är ej tillräckligt och kan ej ske utan en ny Magazinslnrättning och nya förluster.
Åtminstone har jag ej hört huru det skulle kunna verkställas utan genom KronoEmbetsmän och serskildt lönte personer; och detta är ett stort hinder för det väckta förslaget.
Ej eller vore Jordbrukaren lijelpt med detta arrangement.
Då vi redan haft två goda år och kunna få två sådane till, så finnes ej nog rum till spannemålens förvarande.
Följden blefve, att Jordbrukaren ej kunde blifva af med säden, helst Staten hade hvar» Den 15 Mars f. m. io5 ken penningar alt uppköpa den för, elier magaziner att förvara den i.
Enda utvägen är spannemåls-export, när öfverflöd är inom Landet. — Herr Munck af Rosenschöld tycktes mig klandra Kongl. Majrts nyss utfärdade Författningar om in- och utförsel af spannemål, men jag tror honom sakna skäl dertill.
Orsakerne, hvarföre spannemålshandeln tillförene varit så trög, äro i min tanka hufvudsakligen tvänne, den ena, alt Kronan uppköpte säd, och den andra, att Konungen varierade tullen derå.
Men sedan spannemålshandeln för Kronan numera upphört och Kongl. Majrt just genom de klandrade Författningarne bestämt tullen-a spannemål för 5 år, är grunden lagd för stabilitet i handeln med denna vara.