Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det ena vore vådan af att draga ur rörelsen en ganska betydlig summa och det andra den stora svårigheten, som, genom småsedlarnes indragning, skulle upstå vid liqviders upgörande mellan personer på olika orter af landet.
Hvad det första beträffar, så veta vi att Banken får utöfver den metalliska kassan hafva sedlar utelöpande till ett belopp af 30 millioner.
Skulle nu silfver utsläppas i rörelsen i stället för smfisedlarne eller till ett belopp af 4'/2 millioner, skulle Bankens metalliska kassa betydligt tagas i anspråk och rörelsekapitalet i följd deraf minskas, hvilket linder nu vale förhållanden vore ett ganska vådligt företag, som i väsendtlig mån skulle drabba jordbrukaren.
Jag motsätter mig ock det förslag, som i Hr Nordströms reservation finnes uttaladt, eller att lt. St., skulle åt.
Bankofullmäktige öfverlemna att bestämma, när en sådan indragning af småsedlarne, med alside å Bankens ställning, lämpligast kunde ega rum.
Skulle Fullmäktige ej hafva intill nästa Riksdag satt detta beslut i verkställighet, så biefve deras handlingssätt tolkadf. som Uraktlåtenhet att iakttaga gifna föreskrifter och kanhända skulle de, för att undvika denna anmärk ning, brådska med bestämmandet af tidpunkten, hvilket måhända kunde medföra betänkliga vådor för Bankens ställning.
Hvad obeqvämligheten vid småsedlarnes indragning vidkommer, så komme dea i dubbelt mått att göra sig gällande, om Gr.
Liljencrants’ önskan framdeles vunne bifall, att nemi.
Privatbankerna skulle åläggas att icke utgifva sedlar på mindre belopp än 10 Rdr.
Jag vill fästa Hrrmes upmärksamhet på, alt vi i landsorten sällan se några bauknoter, utan blott Privatbankssedlar, och hvilka svårigheter kunde icke då upstå vid liqviders upgörande?
Man har sagt, att i stället för småsedlar kunde man remittera postvexlar.
Detta är af särdeles vigt för personer, som bo i städerna och hafva tillgång på sådane; men för den långt ifrån staden bosatte landtboen biefve det ganska besvärligt, att vid hvarje sådant förekommande fall först skicka till staden efter vexlar, innan han kunde afsända sitt penningebelopp.
Hvad Frih Sclnverins förslag beträf - 236 I)eii 28 J»nniiH.
Tar, eller att man kunde begagna sig af postmärken, så hemställer jag, om det är en möjlighet att skicka 8 å 9 Jtdr i dylika.
Resultatet blefve ofta, att man måste skicka två eller tre Rdr för mycket.
Man har sagt, att realisationen skulle i väsendtlig man betryggas, om man utspridde i rörelsen dessa millioner i silf ver; men är det ej större fara med realisationen, än att den kan betryggas genom ett så ringa belopp, sä anser jag icke detta skäl vara nog giltigt för alt beröfva allmänheten en myntsort, som för densamma är så nödvändig.
En talare, Hr Akerman, för hvars Åsigt er jag hyser den största aktning, har kommit till ett resultat, uti hvilket jag ej kan instämma.
Han säger nemi. att han gjort den erfarenheten under sina resor i de länder, der klingande mynt varit gängse, att man, så att säga, håller mera på styfvert], dä man har den reela valutan i sin hand, och att man gerna vänder pä guldstycket ett par gånger, innan man ger ut det, hvaraf hän drager den slutsatsen att införandet af klingande mynt skulle befordra spat samhet hos allmänlu ten Jag har också rest utomlands och således varit i tillfälle att röra mig med både guld- och silfvmnynt, men jag har icke funnit, att jag med mindre upoffring skiljt mig tid sedelmyntet, än vid guldmyntet.
Detta skiil lör antagande af motionärens förslag kan omöjl. finnas giltigt.
Jag kan nemi. icke föreställa mig att någon är sä enfal dig, att han icke lika högt upskattar värdet af eu Bankens sedel, som af ett motsvarande belopp i guld.
På grund af de nu åberopade skälen, vågar jag anhålla om propos. å bifall till Utsk:s i Betänkit afgifna förslag.
Soln redan mycket i ämnet är uttaladt, så vill jag blott i största korthet yttra några ord.
Eller 17 70 års realisation voro Bankens minsta sedlar å 8 Itdr Rmt; det mindre silfvermyntet, sorn då var gängse, var, som bekant är, plåtstycket, motsvarande 1C sk. rgs.
Af mina gamla föräldrar, som då lelde, hörde jag i min ungdom, att man mycket gladt sig öfver att hafva fått bort sedelmyntet och att detta blifvit ersatt af klingande mvnt.
Jag vet icke hvarföre man nu, mera än då, skall hafva en sådan förkärlek för pappersmyntet.
Jag ber att få yttra mitt bifall till de skid, som blifvit anförda för småsedlarnes afskaffande, oell anhåller om propos. å afslag å Utsk:s Betänk:de.
Älven jag skall yttra mig i största korthet.
Näst deli siste talaren anförde några exempel, hemtade ifrån sin erfarenhet i afseende på beqvämliglieten af det ena eller andra myntets, det hårda — eller pappersmyntets användande i rörelsen.
Jag ber att äfven fä berätta om någonting, som jag under min riksdagsiuaunatid kommit i erfarenhet af.
Sorn många af R. o. Ad:s ledamöter säkerligen hafva sig bekant, har jag under åtskilliga Riksdagar varit ledamot af BankoUtskottet.
Under de första Riksdagarne, jag deltog i förhandlingarne inom detta Utskott, förekom der flera gånger till diskussion sä väl flå - Den SS Jtnu»ri. 237 gan om enriksdalrarnes, som ock den om de öfriga småsedlarnes borttagande ur rörelsen och ersättande med silfvermynt af motsvarande valör; och, som Hrrme veta, lyckades man, efter allvarsamma strider, för några Riksdagar sedan, att . ändtligen få bort skillingssedlarne. och i deras ställe få ut i rörelsen de silfvermynt å 12 o. 24 sk:s valör, som vi nu utan olägenhet eller obeqvämlighet dagligen begagna.
Men innan man hann så långt, att kunna ge nomdrifva denna nyttiga förändring, hade man att inom BankoUtskit öfvervinna ett lifligt motstånd, synnerligen från två Stånds ledamöter, nemligen det Högv. och det Hederv.
Stms representanter, sotn, under inflytelsen al vanans makt, på den tiden ifrigast kämpade för att få behålla de gamla, fula, smutsiga och trasiga skillingssedlarne.
Och då, såsom nu, var det företrädesvis ur beqvämlighetens synpunkt, som man drog i betänkande att gifva sitt bifall till den föreslagna förändringen.
Meri hvad hände?
St. beslöto, att skillingssedelmyntet skulle indragas och silfver i rörelsen utsläppas, och detta beslut bragtes under perioden emellan tvenne Riksdagar till verkställighet.
Följande Riksdagen, sedan denna förändring blifvit lyckligen genomförd, väckte någon inom RiksStm en motion, att det minsta silfvennyntet skulle blifva ett sexskillingsmynt, i stället för att tolfskillingen, enligt det förut fattade beslutet, var bestämd till lägsta silfvervalören.
När denna motion företogs till behandling inom den Riksdagens Bankoutskott, befunnos tänkesätten der hafva helt och hållet förändrat sig, vid jemförelse med dem, som varit rådande hos el t pär Stånds ledamöter inom de föregående Riksdagarnes Bankoutskott.
Det var nu endast en och annan bland det Högv.
Ståndets ledamöter, som bestridde äfven detta nya reformförslag.
Men BondeSt:ts samtlige ledamöter, som under den korta tid, det nya myntet hade varit begagnadt i rörelsen, redan lärt sig af egen erfarenhet inse fördelen af att hafva fått de vackra blanka silfvermynten i stället för de vedervärdigt fula, smutsiga småsedlarne, och kommit underfund med att de förra voro lika lätt handterliga som de sednare, voro nu lika ifriga att förorda de mycket små 6:ski!lingsmyntens införande, som de förut hade varit att bestrida 12:skillingsmyntets antagande, bland annat just ur den synpunkten, att så små mynt skulle blifva alltför obeqväma för grofva händer att handtera.
Och förmodar jag att, blott man ville besluta sig till att införa en Rdrs silfvermynt i stället för en Rdrs sedelmynt, man äfven efter detta ombyte snart skulle finna sig icke dervid hafva förlorat i beqvämlighet.
Hvad åter beträffar den mera väsendtliga nyttan både för R.
St:rs Bank och för hela landet af den föreslagna ålgärden att indraga llldrssedlarne och ersätta dem med silfver, så består den i min tanke deri, att om man vill behålla qvar det silfver, sorn lill landet inkommer, det bästa medlet då dertill är att vänja allmänheten att i den dagliga rörelsen mera allmänt än hittills begagna silfver.
Hvad som under de sednare åren väckt mycken förskräckelse och oro i landet och gifvit anledning till i både tal och skrift ofta yttrad fruktan för både Bankens och landets förmåga att kunna för framtiden uprätthålla den sednast genomförda realisationen, har varit 2-18 Deri 28 Januari att., sedan man under en kort tidrymd sett stora massor af silfver hopas i RiksBankens hvalf, man straxt efter varit vittne till huru hastigt dessa der hopade massor åter derifrån hafva försvunnit, lika tort som de ditkommit.
Men vill man i landet qvarhålla ett sådant dit infördt ovanligt stort förråd af silfver, som vi för ett par år sedan hade att fröjda oss åt, finnes, efter min förmening, dertill icke någon möjlighet på annat sätt, an att man täger öfverskottet ifrån Banken och släpper ut det såsom silfvermynt i rörelsen, och i stället drager in till Banken ett motsvarande belopp af dess sedlar; ty kommer silfret väl en gång in i allmänhetens fickor, blir det der mycket säkrare qvar än inom Bankens förrådsrum.
En ledamot inom BankoUsk:t har, såsom bevis för svårigheten att kunna behålla det mindre silfvermvntet i rörelsen, framdragit exempel, hemtade från Ryssland och Österrike; — men för det första måste häremot anmärkas, att om det mindre silfverskiljemyntet försvunnit ur dessa länders rörelse, så har det varit af den orsak, antingen att der varit gällande något sådant stadgande, som det om exportförbud å silfver, hvilket man nu också ibland oss föreslagit att införa, — eller ock att der funnits i rörelsen alltför stora massor sedelmynt.
Ty när behofvet att nyttja silfver såsom betalningsmedel till utlandet, icke på annat sätt kunnat upfyllas, har det naturligtvis samlat till sig allt, som kunnat dragas ur rörelsen, och nog hittat på utväg att föra det bort; och att det sämre sedelmyntet måste tränga bort det bättre silfvermyntet, är också en lag, som alltid gör sig gällande.
Men vi behöfva dessutom alis icke hemta exempel ifrån andra länder, utan taga ledning af vår egen erfarenhet.
Och jag frågar då. om det silfvermynt, som för omkring ett tiotal år sedan släpptes ut i rörelsen, icke alltjemt der har bibehållit sig i tillräcklig myckenhet.
Hr Lefrén fästade nyss upmärksamheten ä belåtenheten i landet att efter 1776 års realisation få silfvermynt i rörelsen användt, och å den begärlighet, med hvilken detta mynt då af allmänheten emottogs; och äfven af detta då omtyckta, för så lång tid tillbaka utsläppta äldre silfvermynt ä 8, 16 och 3 2 skill i nga r, finnes ännu mycket qvar i folkets fickor.
Jag har sjelf för närvale 50 å 60
Rdr i samma mynt, som hemma vid min egendom, inom kort tid, blifvit genom vexling hopsamlade; och silfverskiljemyntet går följaktligen ej så hastigt bort, som den värde talaren behagat påstå.
Slutligen, i athale på deli tidpunkt, då åtgärden att indraga Rdrs-sedlarne lämpligen borde vidtagas, medger jag visserligen att det för närv:de, då Bankens metalliska kassa befiunes mycket medtagen, icke skulle vara klokt att genomföra den eljest särdeles nyttiga förändringen.
Men vi veta ej huru förhållandena kunna gestalta sig innan nästa Riksdag.
Bankens metalliska förråd kan möjligen innan dess blifva åter fyhlt, och Fullmäktige i Banken borde derföre hafva erhållit rättighet att kunna lä begagna tidpunkten af en god siltvertillgång för att då indraga Rdrs-sedlarne.
Denna samma åtgärd företogs för ett par Riksdagar sedan af Bankofullmäktige sjelfva, ibland hvilka, å R. o. Ad:s vägnar, då sutto sådana män som Skogman och Hartmansdorff; men innan R.
St. hanno att derom fatta beslut, hade kon - Dbii 28 J a u 11 ar i. 23!) junkturerna redan förändrat sig och det lampliga ögonblicket försummats.
Jag anser derföre att Ii.
St. skulle göra klokast att antaga det förslag, IIr Nordström i sin till Betänk:det lögade reservation har framst ii 111, eller att det måtte öfverlämnäs åt Hrr Bankofullmäktige att. bestämma när åtgärden att indraga Rdrs-sedlarne med afsale ä Bankens ställning lämpligen kan ega rum.
Jag anhåller således om afslag å BankoUlsk:ts Betänk, oell bifall till Hr Nordströms förslag.
St. je r ns ted t, A u g. Willi.:
Sorn jag i min till Utskds Betänk, lögade nservation sökt utveckla de skäl. som, enligt mitt förmenande, tala för srnåsedlarnes afskaffande, så vill jag ej uptaga Högloft.
Ståndets tid med att återuprepa desamma, utan inskränker jag mig att i största korthet bemöta några mot mina motiver framkastade anmärkningar.
Man har först och främst sagt, att följden af 1 rdrs-sedlarnes afskaffande och ersättande med silfver skulle blifva den, att tillfälle lättare skulle yppas lör börsmlinnen att samla och sedan utskeppa diet i omlopp varande sillret: jag deremot tror att det är mycket lättare för börsmännen, om de ville utföra silfver, att belt enkelt taga det i Bankens hvalf, hvarför jag anser att detta skäl helt och hållet förfaller till all kraft och verkan.
Man har vidare sagt, att man skulle genom kursens fluktuerande förlora ränta å det utelöpande silfret.
Jag åter tror att förlusten bielke större, om, vid en inträffande penningeomstörtning, man ej finge mer än vissa procent af sedelns nominella värde, hvilket vid alla våra realisationer verkeligen varit förhållandet.
— Man har vidare påstått, att det lilla belopp silfver, som genom srnåsedlarnes indragning utkomme i rörelsen, ej vore tillräckligt, för att man skulle kunna ålägga privatbankerna att inlösa sina sedlar med silfver.
Jag medgifver visserligen detta, om blott 1-rdrs-sedlarne skulle indragas; men ginge förslaget äfven om 5-rdrs-sedlarnes indragande i verkställighet, så anser jag att ett sådant åläggande för privatbankerna alldeles icke voro för strängt.
Man har vidare framdragit de i Österrike under den svåra penningeställiiingen å 1848 inträffade förhållandena såsom bevis lör olägenheten af srnåsedlarnes indragande.
Jag var kort efter nämnde tidpunkt i Österrike, oell jag kom verkeligen till den erfarenheten att det alldeles icke var brist på småsedlar, utan tvertora det var total brist på metallisk valuta.
Det lanns nemligen småsedlar i öfverflöd, och till så ringa valör, sorn 1 kreutzer.
Hvad beträffar den af flere talare förespeglade vådan att. allmänheten skulle strömma till bankluekan för att. lä sina sedlar inlösta med silfver, och att detta kunde i nuvarande ögonblick hafva ett mehnligt inflytande på Bankens metalliska kassa, så frågar jag Eder, Mine
Hrr, hvilken tidpunkt val kan anses vara lämpligare för ifrågavnde realisation, än just den niirv:de, dä vi äro betänkta att i utlandet uptaga ett utländskt lån på 20 å 30 mill. rdr, hvarå åtminstone 5 å L5 mill. komme såsom silfver att indragas för att öka Bankens metalliska kassa..
På grund häraf, med åberopande 240 Den 28 Jami «ri. af raina i reservationen anförda skiil, fortfar jag i mitt förslag, att R.
St:r ville besluta, att de i omlopp varande 1-rdrs-sedlarne måtte indragas, samt att silfver i stället till motsvarande belopp måtte i rörelsen utsläppas.
Jag ber att endast för några ögonblick få taga R. o. Ad:s tid i anspråk till följd af några gjorda framställningar, Ii vilka, enligt milt förmenande, innebära oriktigheter och misstag, och som möjligen skulle kunna framkalla tvekan om lämpligheten af den af mig och flere andre talare påyrkade, nu föreslagna åtgärden.
En talare har framställt en be dröflig tafla öfver den ställning, sora skulle kunna upstå i landet, ifall ifrågavarande åtgärd sattes i verkställighet.
Ilan har som bevis härior anfört de olyckliga omständigheter, som inträffat i Österrike och Ryssland.
Jag tager för alldeles gifvet, att den värde talaren har sig nogsamt bekant, att anledningarne till ett skiljemynts försvinnande ur rörelsen kunna vara mångahanda, och att det således blir ganska svårt för hvar och en, som ej har noga erfarenhet om ett lands finansiella ställning, atl bedöma, hvilka orsakerna till ett så beskaffadt fenomen kunnat vara.
Jag vill blott nämna, att, äfven om icke anledning till upsmältning förefinnes, så kan dock ett land befinna sig i så bedröfliga finansiella omständigheter, att skiljemyntet måste tagas som sista resursen för att liqvidera utländska skulder, och då utföres ju silfvermyntet och försvinner på så sätt ur rörelsen; eller, om det händer, såsom här skedde år 1810, att man ej får utbyta sina sedlar mot silfver, då försvinner äfven det klingande myntet ur rörelsen och skrinlägges.
Huruvida något af dessa förhållanden varit förhanden i de länder, den värde talaren upgifvit, vet jag ej.
Men hvad jag med visshet vågar påstå, är, att förhållandet ej är sådant i Sverige och ej kan blifva sådant förr, än Banken stänger sin lucka.
Rehbinder har ej riktigt upfattat mitt yttrande i afs. på privatbankens sedlar.
Han fästade sig uteslutande vid den framställning, jag gjorde, att privatbankerna borde aläggas att ej få utgifva sedlar under 10 rdrs valör, mea fästade ej sin upmärksamhet vid det förhållande, jag förutsatte innan denna åtgärd skulle vidtagas, att nemligen ItiksBanken ej finge utgifva sedlar å mindre belopp än 5 rdr rmt; i denna händelse tror jag, i motsats till Frih.
Rehbinder, att detta förslag komme att medföra lyckliga resultater ej blott för staten utan äfven för den enskilte.
Jag vill ej längre uptaga Högh Ståndets tid, utan inskränker mig blott till att afgifva den förklaring, att det skulle, lindrigast 8ngdt, förefalla mig besynnerligt, om detta Stånd, som vid två föregående Riksdagar lemnat sitt bifall till en framställning sådan som den, jag nu tagit mig friheten förorda, skulle gå ett steg baklänges på de finansiella reformernas bana, genom att afslå densamma.
Jag Den 28 Jannar?.
241 Jag hoppas att det Högh Ståndet måtte instämma i det förelag, som Riksarkivarien Nordström i sin reservation afgifvit.
Flera ledamöter hördes nu ropa på propos.
Frih. Tersmeden, Wilh. Fredrik; Tiden är så långt framskriden, att jag ej vill ingå i några svaromål mot de Hrr, som talat för bifall af Utskits Betänk.; detta har af flere föregående talare blifvit gjordt, så att egentliga anledningen hvarför jag begärde ordet var, för att framställa ett förslag, hvartill jag hoppas att det Högl.
Ståndet måtte lemna sitt bifall.
Jag skulle nemi. först och främst anhålla att R. o. Ad. måtte instämma i det förslag, som blifvit af Riksarkivarien Nordström i hans till Betänka fogade reservation afgifvet, med det tillägg, som blifvit af Hr von Koch påyrkadt, eller att indragningen ej skulle ega rum förr, än Bankens metalliska kassa upgått till 25 mill. rmt.
Sedan skulle jag hemställa, om det ej vore lämpligt, att R. o. Ad.' för utarbetandet af detta förslag återremitterade frågan till BankoUtsk:t, hvarigenom Utsk-.t komme i tillfälle att taga de olika förhållandena i öfvervägande.
Jag tror att resultatet genom denna återremiss bäst skulle vinnas.
Liljencrants, Hrr Cederschiöld, von Koch, Akerman och Wolffelt samt Frih.
Stjernstedt tillkännagifva, att de afstodo från deras förut gjorda yrkanden och förenade sig uti Frih.
Tersmedens begäran om punktens återremitterande, förklarades öfverläggniugen vara fulländad, hvarefter och sedan H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att af de under öfverläggningen framställda yrkanden numera återstodo yrkanderna å bifall till LTtsk:ts uti förevarande punkt gjorda hemställan samt om återremiss deraf, äfvensom den af Hr Mannerskantz gjorda anhållan om bifall till Hr Riksarkivarien Nordströms förslag; så väl Hr Mannerskantz som ock Frih. von Schwerin anmälte sig och förklarade, att de, med afståeude från förut gjorda yrkanden, instämde uti Frih.
Tersmedens begäran om återremiss.
Härefter framställdes propos. å bifall till Utsk.-ts förevarande hemställan, och då dervid svarades starka nej, blandade med många ja, gjordes propos. å punktens återremitterande, hvilken propos. besvarades med starka ja jemte många nej, och förklarades ja nu hafva öfverröstat nej.
Sedan Hr Björnstjerna begärt votering, uplästes och godkändes följ. voteringspropos.?
»Den, sora bifaller BankoUtskds uti l:a punkten af dess Utlåt.
N:o 11 gjorda hemställan, deri afstyrkes bifall till väckt förslag om uphörande af utgifning från Banken af sedlar å 1 rdr rmt, löstalja; Den det ej vill, röstar Nej; H. lil. 16 24* Den 1 Februari.
Villner
Nej, varder förenämnde del af Utlåt., på grund af deremot gjorda anmärkningar, till Utsk:l återremitterad.
Jag afstår från den af mig begärda voteringen.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att, då proposm för den af Hr Björnstjerna begärda votering numera vore af Ståndet godkänd måste voteringen ega rum.
Sedan voteringen härefter försiggått, befunnos rösterna hafva utfallit sålunda:
Landtm, till bordläggning anmält sammansatta Lag- samt Allmänna Besv.- och Ekon.Utsk:ts Betänk.
N:o 2, i anledning af väckta förslag, att den Heliga Nattvarden må kunna omedelbart efter Skriftermålet, före den allmänna Gudstjensten, utdelas; äfvensom tillkännagifvit, att Frih.
David von Schulzenheim anhållit att nästk.
Tisdag d. 31 d:s kl. 6 e. m. uti R. o. Ad:s klubblokal få förevisa åtskilliga prof å bränntorf samt hålla föredrag öfver beredningen af detta brännmateriel m. m.; åtskiljdes R. o. Ad., enligt derom före voteringen fattadt beslut, kl. 3/t4 e. m.
In fidem, 0. Brattli.
Onsdagen den 1 Februari 1860.
Justerades ett Prot.Utdrag för den 28 sisth Januari samt PleniProtm för den 14 sisth Dec. f. och e. m.
Efter tillkännagifvande, att Hr Stjernefelt, Claes Ferdinand, inlemnat sin Riksdagsmannapollet, till följd hvaraf hans ledamotskap i Riddh.Utsk:t uphört, anmodade H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm. R. o. Adms Hrr Elektorer att utse en ledamot i nämnde Utsk. efter Hr Stjernefelt.
IVen 1 Februari.
243 Upiästes de hos 1?.
St:rs Hrr Elektorer hållna Prot. vid val af Ii.
Stms Justitieombudsman och hans Suppleant, hvilka Prot. voro al’ följande lydelse: 1;°.
Ar 1860 den 28 Januari sammanträdde R.
Stms Hrr Elektorer för att utse R.
St:rs Justitieombudsman; och befunnos, sedan valsedlarne blifvit öpnade, rösterna hafva utfallit, som följer: R.
St:rs n. v.
Justitieombudsman, Häradshöfd., R. N. O., Carl Wester 48 röster, till följd hvaraf Häradshöfd. R. N. O. Carl Wester blifvit till R.
St:rs Justitieombudsman utsedd, 2:0.
Är 1860 den 28 Januari sammanträdde R.
Stms valde Elektorer för att utse den man, sorn skall efterträda R.
Stms Justitieombudsman, ifall han innan nästk:de
Riksdag skulle med döden afgå, samt att utöfva embetet under den tid, Justitieombudsmannen kan vara af svår sjukdom eller annat laga förfall derifrån hindrad; och befunnos, efter valsedlarnes öpnande, rösterna hafva utfallit som följer: ÅdvokatFiskaleu Nils Angust Fröman ....
23 röster.
Revisionssekreterare!)
Axel Adlercreutz .... 12 » HofRättsRådet Johan Åke Lemchen 12 » HofRiittsRådet Ernst August Weidenhjelm . . 1 » men då ingen af nämnde
Hrr erhållit det såsom full pluralitet uti R.Ord:s 63 § föreskrifne antal röster, anstäldes votering enligt följande voteringspropos.:
Den. som önskar AdvokatFiskalen Nils Augnst Fröman till R.
Stms JustitieOmbudsmans Suppleant röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, kommer förnyad omröstning att ega rum.
Och befunnos, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad och de öfriga blifvit öpnade, rösterna hafva utfallit sorn följer: Ja — 32, Nej — 15, till följd hvaraf AdvokatFiskalen Nils August Fröman blifvit utsedd att vara R.
Stus JustitieOmbudsmans Suppleant.
Hr Gr. o. Landtnäs framställning beslöt R. o. Ad. att Exped.Utsk:t skulle genom Prot.Utdrag underrättas om ifrågav:de vals utgång samt anmodas att upsätta och till R.
St. inkomma med förslag till förordnanden för de valde och underd. skrifvelse om valen till K. M:t.
Fortsattes pröfniugen af BankoUtskds den 21 och 25 sisth Jan. bordlagde Utlåt.
N:o 11, i anledn. af väckta förslag dels om indragning af sedlar å 1 Rdr Rmt, dels om utlemnande i rörelsen af sedlar å 2 Rdr Bko eller 3 Rdr Rmt, och dels om skyldighet för Banken att alltid i vexling tillhandahålla hela Specier. 244 Den 1 Feb r n ar i.
2:dra punkten, deri Utsk. afstyrkt bifall till viickt förslag om utlemnande i rörelsen af sedlar å 2 Rdr
Bko eller 3 Rdr Itmt.
Denna hemställan blef af lt. o Ad. bifallen, s 3:dje punkten, innehållande förslag till en § i det blifvande Danl;oReglementet, motsvarande den 96:te i det nu gällande.
Jag anhåller vördsam mast om propos. på afslag å denna punkt.
Om det har varit BankoUtsk:s mening att låta införa i Banko Reglementet ett stadgande för