Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det måste likväl falla sig för hvar och en klart, att så länge linieskepp skola betjenas af samma personal som kanonslupar och kanonjollar, de förre måste öfvervägande taga allas förmåga i anspråk i följd, dels af det storartade i så väl sjelfva tanken som utförandet af menniskosnillets snart sagdt djerfvaste skapelse linieskeppet, dels af den långa erfarenhet, som erfordras för att med fullkomlig skicklighet och förmåga sköta dessa skepp, dels af det hänförande i att få segla, som på sjömannen, af helt naturliga skäl, utöfvar en så magisk inflytelse, och slutligen äfven genom den förkär - Den 11 Mars e. m. 1«J3 kärlek som i sednare tider inom flottan herrskat, till det s. k. stora vapnets företräde och skärgårdsflottans betraktande såsom bisak.
En följd häraf har äfven varit, att all öfning hufvudsakligen afsett den seglande flottan, under det endast en högst obetydlig tillfallit den roende.
Orsaken härtill måste nemi., efter alla anledn:r, uppsökas uti den nyss åberopade satsen: att den personal, som kan föra linieskeppet genom sjön, tillika anses kunna föra kanonjollen genom skärgården.
Denna hypothes låter mycket trovärdig och är det, hvad sjömanskapet angår, naturligtvis i fullt mått.
Men uti det att val sköta kanonslupar och kanonjollar ingår så mycket annat än sjömanskap och främst af allt håg och lust samt interesse för vapnet: och huru skall detta kunna ägas af dem, som i första rummet hafva fullt upp att göra för att blifva dugliga skepps-officerare och som sedermera aldrig få hvarken tid eller tillfälle, eller vid inträffande krig tro sig blifva använde på det af sjömannen i allmänhet för ganska tråkigt ansedda skärgårdsvapnet, hvilket icke tillåter någon utflygt på det fria hafvet eller att besöka främmande luftstreck, utan är inskränkt inom skärgårdens trånga gränsor samt dessutom kräfver att man är lika mycket tjenstgörande till lands som på sjön.
Man igenfinner således häruti ett ytterligare skäl, hvarför skärgårdsvapnet blifvit, om jag sä må säga, med mindre värma omfattadt och inom flottan äger så få målsmän.
Jag vill derföre visst icke hafva sagdt, att öfningen på de seglande fartygen, under hvad förhållande som helst, varit för stor, dä den deremot efter mångas förmening icke på långt när varit tillräcklig.
En seglande flotta måste nemi. alltid till en viss grad vara på krigsfot, hvilket vår flotta visserligen icke är, och sjömakterne hafva en ganska stor proportion af antalet fartyg ständigt, året om, uti tjenstgöring.
Uti det und. anförande, som åtföljt den plan 1 afseende på flottans beståndsdelar, som af Hr chefen för sjöförsvars-depart. blifvit afgifvet, yttras: ”Att Sverige för sitt sjelf-försvar och såsom medlem af det Europeiska statsförbundet är i behof af en stark och effektiv flotta, derom lära meningarne lika litet nu som fordom vara delade, men så mycket mera skiljda hafva äsigterna varit i fråga om hvilka certer krigsfartyg, antingen seglande eller roende, borde utgöra hufvudförsvaret.
Äfven denna skiljaktighet i äsigter, ursägtlig innan ångkraften gjort så ingripande förändringar i stridssättet till sjös, har tiden jemnat.
Den kan ej eller numera uppstå, då ingen oväldig, han må vara sjöman eller ej, lärer yrka, hvarken att en seglande eller en roddflotta skall blifva hufvudförsvaret till sjöss för fäderneslandet.
Det är ångkraftens användande på krigsfartyg, och sednast skofvelhjulens utbyte emot propellern, som åstadkommit denna utomordentliga revolution i sjökrigsväsendet, och det kan ej mera bestridas, att ju ångfartygen redan till stor del äro, och snart nog blifva, det egentliga sjöförsvaret för alla sjömakter, synnerligen sedan desse fartyg, med begagnande af propeller och machineriet under vattenytan, icke blifva, mera än seglande eller ro ldfartyg, blottstälde för fiendens kulor.” 3 H. 13 104 Den 11 Mars e. m.
Hvad sorn i denna citation anföres: att ångfartyg uti alla nationers krigsflotlor tillkommit, är en sanning, lika mycket som det är troligt att en hufvudsaklig del af striden emellan isynnerhet de egentliga sjönationernas lloltor kommer alt med delta slags fartyg utkämpas ; men kan man derföre påstå att tvisten om, eller de skiljaktiga åsigterna emellan, huruvida Sveriges sjöförsvar skall tillämpas i skärgården eller pä hafvet, derigenom blifvit afgjord eller af liden jemnad?
det kan jag icke finna; på sin höjd alt ångkraften på endera stället skulle absolut kunna inverka till det andras uteslutande.
Icke synes
Ilr depart.-chefen sjelf just fästat så särdeles afseende pä de lofordade ångfartygen, dä han bland den nya flottans 272 fartyg endast anser att 32 skola vara försedde med ängmachiner.
Som emellertid
Hr depart:s-chefen på, som mig synes, goda skäl ansett ”nybyggnad af ångskepp och ångfregalter till en början ej böra ifrågakomma, helst systemet för ångans användande såsom auxiliär-kraft ännu icke vore genom erfarenhet tillräckligt pröfvadt, samt kostnaden för nämnde slags fartyg för närvar, svårligen med någon säkerhet kunde beräknas, då de fleste nu befintliga linieskepp genom förändring torde kunna användas för utförande af förslaget i förevar, afseende,” föreslår Hr deparl:s-ehefen flottans oförändrade förblifvande i sitt nuvar. skick, med omsorgsfullt bibehållande af de befintliga linieskeppen, jemte den fåtaliga skärgårdsflottan, den sednare likväl till antalet, åtminstone pä papperet, t. o. m. något förminskad.
Detta är således hufvudsumman af den plan som, till en början och förmodligen för en längre tidsföljd, är ämnad att utgöra värt värn på sjön och ehuru StatsUtsk. för sin del afstyrkt bifall till de föreslagna ångskeppen och ångfregalter, har dess pluralitet likväl, om än icke uttryckligen gilladt, åtminstone icke bestridt fullföljandet af denna interims-plan.
Att Sverige, ända frän sin pånyttfödelse af den store Gustaf Wasa underhållit linieskepp är en känd sak.
Under sednare hälften af 16:de och liela 17:de århundradet var vår linieflotta af den betydenhet, att den ofta med framgång kunde kämpa om herraväldet i Östersjön mot Liibeckska och i synnerhet Danska flottorna.
Carl Xhs förmåga att skaffa medel och den tillgäng pä ekskog, sorn då fanns i Sveriges nyförvärfvade tillhörighet Blekinge, nådde Svenska flottan sitt Zenith och var vid denne konungs död den betydligaste vi någonsin ägt.
Efter K.
Carl XII:s olyckliga krig aftog flottan och var under 18:de århundradet icke af någon vigt, förr än den, med utländska subsidie-medel, af K.
Gustaf lil försattes i-kraftigt skick.
Ryska flottan hade under detta sekel tillkommit och var en sä mycket farligare medtäflare, sorn detta rikes hjelpkällor, till en del på Sveriges bekostnad, förökats till en ojemförlig grad.
Elter 1790 ars krig och sedan det tillkonsllade lifgifningsmedlet ”Subsidierne” tagit slut, har Svenska flottan varit i aftynande tillstånd och kan numera icke täfla med Rysslands om väldet i Östersjön, sedan den sednare blifvit upphjelpt till en förut okänd höjd.
Den räknar 27 linieskepp i Östersjön, utom 18 i svarta hafvet.
Af erfarenheten har det befunnits, att det hiltilsvarande anslaget för fiol tans materiel icke varit tillräckligt för underhållandet af den Den 11 Mars e. m. 195 sedan 1826 gällande planen för flottans storlek, uppgående till 10 linieskepp, 10 fregatter, 10 mindre fartyg och 250 skärgårdsfartyg, ty af linieskeppen anses allra högst 6 i tjenstbar! skick, ehuru 4 dessutom finnes mer och mindre bristfällige och ofullfärdige, af fregatter finnas 6 i sjön och en under byggnad, af de mindre fartygen finnes ungefär fulla antalet samt af skärgärds-fartygen 244 mer och mindre brukbara samt oduglige, af gillade och utdömda modeller.
Oaktadt detta förhållande mäste det dock rättsenligt erkännas, det flottans administration med allt nit gått sä hushällsaktigt tillväga som möjligt, men medlen hafva icke varit tillräcklige.
Betydlig del af detta anslag utgår för att från andra sidan af Östersjön anskaffa de båda hufvudingredienserna ekvirke och hampa, hvarförutan icke ett enda större krigsskepp kunde hyggås och utrustas.
Vi äro således helt och hållet i detta afseende beroende af utländsk medverkan, ty den tid är förbi dä svenska ekskogar funnos att tillgå för linieskeppsbyggnad och hampa har aldrig odlats annat än till obetydliga qvanliteter.
Dä det nya systemet alser flere större fartyg än det gamla, blifver nuvar. anslagssumma dertill så mycket mera otillräcklig.
Om man mäste medgifva, att ingen uppoffring kan vara för stor, då det är fråga om försvarandet af rikets sjelfbestånd, och att således, om detta berodde deraf alt vi ägde först de 10 nuvar. linieskeppen och, sedan det nya systemet skulle hinna att blifva af framtiden utbildadt, de 16 ångskeppen och ångfregatterne, sä borde visserligen Svenska folket åtminstone bjuda till att dertill lemna nödiga medel.
.lag måste derföre härvid utbedja mig, att fä försöka i korthet utreda frågan om och beskaffenheten af denna flottas beståndsdelar samt huruvida fäderneslandet af densamma kan, i behofyets stund, vänta sig något verkligt gagn.
En flotta af linieskepp förutsätter att försvaret skall börja i öppna sjön och alt meningen mäste vara alt på sådant sätt hindra fiendens inträngande i vår skärgård eller alt landstiga på de öppna delarna af kusten.
För att en skeppsflolta skall, med något hopp om framgång, inlåta sig i striden, får hon åtminstone icke vara betydligt underlägsen fiendens, emedan inga andra fördelar, än deni som den absoluta styrkan gifva, kunna vara att påräkna.
För att icke räkna för noga, så antagom till cn början att alla våra 10 linieskepp vore hjelpligt brukbara.
Huru många hafva våra presumme rade fiender att sätta deremot?
Jo, Ryssland, såsom redan blifvit nämdt 27 och England?
Ja, det lönar knappt mödan att nämna, ty någon jemförelse med den Engelska flottan lärer icke ens falla försvararne af linieskepps-systemet in.
Ryska flottan har en bestämd, mycket fördelaktig och alltid fortfarande, organisation och en öfning sä stor, att § af dess linieskepp hafva 3 månaders exercis hvarje år, med samma befäl och samma besättning på samma skepp, år ut och år in.
Uti Svenska flottan hafva 3:nc linieskepp varit ute på expedition sedan 1814, nemi: ett pä halftannat år, det försålda skeppet Tapperheten, ett pä 6 veckor och eli på en månad.
Visserligen hafva Svenska sjöofficerare, hvilka varit i Engelsk oeh Fransk tjenst, äfven lill en del varit tjenstgörande på dessa nationers linie 1, 3, * litti De 11 11 Mars e. ra. skepp, men det är likväl ett faktum, att icke flere Svenska skepp på dessa 33 år varit i rörelse.
För att nu återkomma lill frågan om förmågan hos våra 10 linieskepp att mäta sig med Rysslands 27, sä betviflar jag det någon pä allvar kan tro det vara möjligt.
Om man på ett öppet fält t. ex. skulle uppställa 10 bataljoner infanteri emot 10 andra bataljoner, vore åtminstone chansen pä den större tapperhetens sida och det Svenska mannamodet, med sina gamla anor, kunde hafva allt hopp att vid sådan händelse gå segrande ur striden; men 10 emot 27! då lika skicklighet nu för liden måste förutsättas, det hlefve en hård kamp och efter alla beräkningar olycklig för den svagare.
Efter all anledn. kommer Ryssland således, i fall det någon gång i framtiden skulle fä lust att fortsätta med de gamla eröfrings-planerne emot Sverige, att, sedan det emot vår flotta afsändt hvad som kan anses vara tillräckligt för dess tillintetgörande eller blockerande, använda det öfriga alldeles så, som om vi icke hade några linieskepp; och hvarmed skola vi då försvara oss emot denna återstod af Ryska öfvermakten till sjöss, i fall den skulle göra påhelsning uti vår skärgård?
Och i fall Ryska skeppsflottan lyckas bemäktiga sig några af våra skepp, så kommer den ju sedan med förökad styrka, och hvarmed skola vi då försvara oss?
Men nu är det en förbättring i afseende på artilleriets beskaffenhet, som i sednare år blifvit alltmera antagen, alt nemi. utur vanliga kanoner, fast af större kaliber än förut bruklige, skjuta ihåliga, till crevad laddade, projektiler eller s. k. bomber och hvilket förhållande äfven af Hr chefen för sjöförsvars-depart. i förbigående nämnes, då han nemi. omtalar att: ”Den betydliga artilleri-effekt, som åstadkommes af bombkanoner, har föranledt den förändring i bestycknings-planerne, att dessa kanoner nu måste utgöra en väsendtlig del af försvaret på fartyg af nästan alla certer; att ångbogserings-fartygen och alla kanonsluparne må förses med hvardera en bombkanon, anser” Ilr depart:s-chefen ”af vigt ”
Denna förökning af förstörelse-medel är den farligaste fienden emot stora fartyg, derigenom att det skjuter dem i brand och möjligtvis, om flera explosioner ske i vattengängen, äfven sänker dem.
Detta är väl så tillvida ännu blott en hypothes, efter som icke något sjökrig sedan bombkanoncrnes allmännare införande ägt rum, men kan, efter alla anledmr och gjorda försök, t. o. m. säkrare anses för gifvet än den af Hr chefen för sjö-försvarsdepart. framstälda, om det uteslutande användandet af ängmachiner å krigsfartyg.
Ett ibland bevisen på den förstörande förmågan hos de springande bomberna är lätt att anföra och faller sig begriplig för en hvar; om man nemi. med sådana projektiler beskjuter ett vanligt trädhus, hvilket som helst, så kommer ju detta ovilkorligen att laga eld, så mycket snarare om det är uppfyldt af hvarjehanda brännbara ämnen såsom ett krigsskepp, hvarjemte det inneslutna manskapet, genom verkan af bombspringningarne och äfven endast genom krutrökens täthet, blifva försatte uti overksamhets-tillstånd.
Att krigsskepp, som beskjutas med bomber, sålunda snart blif - Den 11 Mars e. ni.
197 va efter en kort strid förstörde, lärer förefalla en hvar temligen påtagligt.
Detta blifver händelsen med de största tredäcksskepp som bekämpa hvarandra och sålunda tillintetgöra hvarandra ömsesidigt.
Deraf följer, äfven i bästa fall, att våra 10 linieskepp, med största skicklighet och tapperhet förde, medtagande de utvaldaste bland håde befäl och manskap, icke positivt uträtta något mera än att i sitt förderf äfven draga lika många fiendlliga med sig.
Då återstår alt tänka efter hvad vi hafva i behåll och hvad våra flender hafva.
Vi hafva nemi. inga och de hafva 27—10 eller 17.
Hvarmed skola vi emot dessa 17 försvara oss, om de intränga i vår skärgård?
Jo, mine Hrr! det är troligt att svaret på alla dessa frågor blifver, alt vi skulle vara ganska belåtna med alt hafva hvad som helst, t. o. m. kanonslupar, att sätta emot dem.
En skeppsflotta kan icke eller under kriget medelst nybyggnader underhållas, annat än i högst obetydlig mån, dels emedan förråder saknas för flere än högst några enstaka skepp, dels af brist på tid samt äfven emedan tjenliga besättningar vanligen fela.
Den styrka man äger vid kampanjens början minskas således genom hvarje batalj-tillfälle, utan att kunna underhållas, och slutar med att snart reduceras till noll.
Jag tror mig härigenom hafva visat, att de't icke är tillförlitligt för Sverige att - bygga på det nuvar., eller, som är detsamma, det till interims försvar antagna systemet af 10 linieskepp.
Nu lill framtidsplanen, hvartill, såsom jag redan nämnt, StatsOtsk. väl icke ansett sig böra tillstyrka R.
St. att bevilja medel, men som jag dock torde få med några ord belysa.
Om de bästa af de med omsorg bibehållna skeppen slutligen förses med ängmachiner och förvandlas till 8 ångskepp, och vi derjemte bygga de föreslagna 8 ångfregatterne, så förändras icke förhållandet; ty kommer saken att duga, så är det gifvet att i Ryssland vidtagas enahanda åtgärder och proportionen emellan Rysslands och vår styrka lärer i alla fall nog blifva densamma.
Det är lik väl, efter hvad man hittills vet, ganska tvifvelaktigt om de gamla skeppen komma alt lill en dylik förändring befinnas användbara, enär ångskeppen måste vara af annan form och i vissa fall af mycket större dimensioner än de nuvar. och att således, oansedt kostnaden af de dyrbara ångmachinerna, erfordra mycket högre byggnadsanslag.
Dessa ångskepp, ehuru fördelaktig sjelfva idéen må vara, hvilket jag väl icke kan bestämt bestrida, oaktadt tviflare som påstå motsatsen finnas, uthärda ändock icke flere bombskoll än de, som icke hafva ängmachiner och kunna i alla fall, uti den klippfulla och på de flesta ställen trånga och grunda skärgården, sällan under strid begagna sina machiner eller Vara i rörelse, så väl för brist på utrymme, som för faran att komma på grund.
Dessutom, i fall de skola landsätta eller ombordlaga trupper, mäste de under den tid detta pågår vara stillaliggande samt derjemte, så länge de hafva transporten ombord, vara så mycket mera utsatte för de, ibland den hopträngda menniskomassan , högst verksamma bombexplosionerna.
Men de kunna äfven genom sitt djupgående, i anseende till bristan - 195 Den 11 Mar s e. m. de vatten, icke komma fram öfverallt hvarest de kunde behöfva»; de flyta t. ex. icke genom Calmarsund och skärgården, i synnerhet den inre, är pä mångå ställen derigenom spärrad för dem.
De äro således, såsom försvar för den af skärgård omslutna största delen af kusten, af högst ofullständig beskaffenhet.
Lägger man dä dertill att brännmaterialet; stenkolen, skall utrikes ifrån anskaffas till ganska stora, dyrbara och på mänga ställen upplagda qvanlileter och hvilka af fienden kunna uppbränna» och förstöras, om icke upplagsslällena äro befästade, så blifver detta slags försvar icke allenast mångfaldigt dyrare än det nuvar,, utan äfven i mänga afseenden lika osäkert och opålitligt.
Alt de öppna delarna af kusten, genom den föreslagna finreskepps flottan, vare sig utan eller med ånga, icke kunna hållas befriade frän landtsligningsförsök, det synes mig äfven, af hvad jag haft äran anföra, vara ådagalagdt.
Här äro likväl ej landtstigningar så lätt verkstälde och landtförsvaret, som i alla händelser måste vara det hufvudsakligaste, bör så mycket snarare vid dylika tillfällen kunna med fördel användas, som dessa punkter icke kunna vara sä många eller följaktligen så svåra att bevaka.
Men, säger man, om vi fä mera medel att disponera, så kan naturligtvis underhållas, icke allenast den nu föreslagna sjögående flottan, utan äfven, i mån som anslaget ökas, en betydligare.
Detta är naturligt, men vi blifva i alla fall alltid för mycket underlägsne och genom sednare tiders alltmera förstorade mått på krigsskepp och deraf följande ökade dyrhet, kan omöjligen en fattig nation täfla eller bör icke ens försöka att på den banan följa med de rikare och mäktigare.
Att icke, derföre all hafskust utgör en del af ett rikes gränser, detta rike behöfver underhålla en sjögående flotta, derpå år en af Östersjö-grannarne, Preussen, ett talande exempel.
Preussen har icke en gäng lättare fartyg till sjöfartens skyddande, ehuru dess handelsflotta är betydlig.
Om hvad jag nu anfört befinnes, såsom jag förmodar, grundad! på fullgiltiga skäl, så framställer sig belt naturligt den frågan:
Bör staten fortfarande offra stora summor åt underhållandet a f ett f örsvarssystem, sorn icke, när det gäller, kan vara till något positivt gagn, utan endast, genom absorberandet af alta medel, förhindrar utvecklingen och antagandet af något för vår egendomliga kustbeskaffenhet och våra tillgångar mera lämpligt?
Svaret härå synes mig ej kunna utfalla tvifvelaktigt.
Att, till handelns skydd på de aflägsnaste liaf och flaggans visande samt till oroande af fiendens transporter, konvoyer och enskildta handelsfartyg, och äfven för att kunna företaga diversioner i den fiendtliga arméens rygg eller i dess eget land, likväl erfordras ett antal sjögående segel- och ångfartyg af mindre eerter, derom hafva aldrig några delade meningar funnits och deruti instämmer äfven jag.
Dessa mindre, i synnerhet ångfartyg, kunna ändock, försedda med några grofva bombkanoner, ofta åstadkomma lika mycken ska - Den 11 Mars e. m. 199 da, som de större, enär verkan af bombernas explosioner är så öfvervägande den af all annan artilleri eld.
Men nu säga motståndarne till skärgårdsflottan: all detta vapen ingenting förmår uträtta emot stora fartyg, hvilka med sin öfvervägande artilleri-eld förstöra dem och deras besättningar och, när de tillika liro försedde med ångmachiner, med sina väldiga skrof öfversegla dem.
Detta skulle visserligen, uti några enstaka fall, kunna inträffa i synnerhet med en illa anförd skärgårdsflotta och är ett så mycket större skäl, att denna flotta icke bör lemnäs på vinst och förlust i händerna på oöfvad! befäl, som det ej bör kunna inträffa uti en skärgård, der man väljer sin ställning på ett med vapnets beskaffenhet öfverensstämmande sätt; och dervid skola vi äfven ihågkomma, alt fregatter och skepp ligga 18 å 24 fot djupt, då kanonsluparne ligga högst 5, att djupgående fartyg alltid äro besvärade af alt gä i vår krokiga och grundfulla skärgård, t. o. m. de utprickade segellederne, och således så mycket mera dä de icke lä gå dessa, utan skola på samma gäng manövrera, observera och undvika grunden, servera artilleriet och släcka elden efter de träffande och kreverande bomberne; det sednare, emedan bombkanoner placerade på kanonslupar åstadkomma lika förödande skott då de begagnas emot stora fartyg, som dä skepp med dylikt artilleri beskjuta andra skepp.
Skillnaden emellan träffsäkerheten är likväl högst betydlig, härrörande både från de olika ligtningsmetoderna. och i synnerhet från skotlmålens olika storlek.
Ifrån skeppet gå största delen af skotten genom den divergerande rigtningen på de många spridda små föremålen af många skäl bom, hvaremot ifrån kanonsluparne de, af fullkomligt motsatta skäl, träffa.
Huru många bom ber ett skepp tål för att ej uthärda flera, är väl icke utrönt och kan aldrig på siffran bestämmas; men det säkra är: att då en tillräcklig kanons!ups-styrka , försedd med bombkanoner, på lämpligt ställe möter (ankommande större fartyg, den ovilkorligen skall blifva vinnande.
Att kanonslupar äfven komma alf springa i luften eller sänkas, är lika gifvet, som att dessa få händelser, ibland den stora massan, icke hafva mera inflytande på utgången af det bela, än då en aimée förlorar några af sina fältpjeser, hvilka, isynnerhet i eget land, snart med nya böra kunna ersättas, om sä pä förhand är rangeradt.
Om deremot den kedja af öar och skär, sorn, under namnet skärgård, af alla länder i verlden endast finnes, till en oräknelig mängd, utanför en del af Sveriges och Finlands kuster utströdde, likasom till naturliga utanverk i och för landels försvar, skulle lemnäs obehindradt, eller, som är detsamma, i följd af otillräckliga förr svarsmedel, att af fienden inlagas, vore detta säkerligen det vådligaste af allt; ty får han fast fot derstädes, kan han begagna tillfället alt förnya hvad vid Bomarsund så mycket, med skäl, väckt vår förtrytelse och alt sedermera återtaga hvad vi en gång låtit gå förloradt, häfver sig måhända icke så lätt.
Men om detta naturliga, ehuru farliga, bålverk för Sveriges sjelfbestånd sorn sig bör, genom en talrik oell väl sammansatt skärgårdsflotta, försvaras, så bör man 200 Den II Mars e. m. kunna vara förvissad derom, att ett mäktigt, för att icke säga oundgängeligt, bidrag till hela landets försvar derigenom åstadkommes.
Den egna beskaffenheten af den utanför största delen af våra kuster belägna skärgården, som lika litet finnes utanför något annat lands, utom som jag nämndt Finlands, som ordet finnes på något annat språk, har varit den ursprungliga orsaken både till första inrättandet af skärgårdsflottan och till det motstånd denna flotta rönt hos våra örlogssjömän i allmänhet; det sednare af det skäl, som ofta anfördts till bevis på odugligheten af kanonslupar och kanonjollar med den konstruktion som de hos oss brukliga att uti ingen annan nations flotta sådana blifvit byggda eller ansetts användbara.
Då man likväl tager i betraktande olikheten emellan andra länders nakna, af hafvets skummande böljor sköljda samt för det mesta med tidvatten besvärade, kuster och våra, som på de flesta ställen kunna jcmföras med lugna insjöstränder, så har man häruti straxt en förklaring, som jag förmodar måtte vara tillfyllestgörande, öfver sammansättningen af våra skärgårdsfartyg.
Dessa fartygs konstruktion, utom alt praktiskt hafva visat sig vara duglig till krigsbruk, är derjemte af så sinnrik, enkel, men tillika stark och uthållig beskaffenhet, att, ehuru visserligen ingen lärer kunna tilltro sig gä i förväg för de upptäckter af flere slag sorn kommande tider kunna fä skåda, vi med full tillit kunna antaga densamma för god och derpå, när som helst, bygga vårt försvar, ända till dess något bättre verkligen blifvit uppfunnet och pröfvadt.