Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk:s yttrande bifölls. 2:dra punkten, ang:de redactionen af ingressen till >4 §• R. o. Ad. godkände den af Högv.
PresteSt. antagna redaction af ifrågavar. ingress.
3:dje punkten, ang:de bevilln.afgifterne för arbetsfolk i städerne.
Den i denna punkt föreslagna voter.propos. godkändes.
4:de punkten, ang:de den i bevillnMadgan under rubriken Hästhandlare föreslagna reda elion.
Utsk:s hemställan lades till handlingarne.
5:le punkten, tingtde redactionen af ingressen till b ev ilin.- stadgans 22 §.
Den redaclion af ifråga v. §, sorn detta Stånd beslutat, är, efter min tanke, tydligare och bättre, än den, som af de öfriga Stånden blifvit anlagen.
Då nu Utsk. i en följande punkt, ang:de § 147 af be vi lin. stadgan, som börjar med orden: ”enär 3:ne RiksSt. godkänt redactionen” etc., tillstyrkt att R. o. Ad:s redaclion såsom den bästa borde antagas; så anser jag Utsk. hafva haft lika skäl att äfven här, oaktadt 3:ne Stånd godkänt Utsk:s redaction, tillstyrka antagandet af den ordalydelse, som det funnit vara bäst.
Jag hemställer derföre, om icke R. o. Ad. skulle vilja återremittera denna punkt.
Jag vill visserligen icke motsätta mig den siste värde talarens framställning, mea jag vågar hemställa till Hr von Hartmansdorff eget bepröfvande, om någon återremiss här kan anses behöflig.
Här är 1111 blott fråga om huruvida den redaction bör godkännas, som Utsk. föreslagit och 3:ne Stånd antagit, nemi. orden: ”alt för ränteägaren fortfara”, eller om de ordalag, som R. o. Ad. för sin del beslutat, nemi. ”att fortfara och af ränteägaren erläggas, der ej mellan honom och hemmansinnehafvaren annorlunda öfverenskommet är”, böra anses vara lämpligare.
Nu faller det af sig sjelft, att förord bryter lag; och skulle annorlunda emellan jord- och ränteägaren vara öfverenskommet, så kommer naturligtvis denna öfverenskommelse att bestämma hvem som bör erlägga skatten.
Men att göra redactionen sä tveksam, sorn delta utvisar, tror Den 28 Januari.- 581 jag icke vara rätt gjordt, ty den sorn skall tillämpa lagen bör naturligtvis veta hvem han skall hålla sig till, och det blefve icke fället, om R. o. Ad:s beslut blefve anlaget.
Häradsskrifvaren kan då icke veta hvem han skulle debitera för utskylderne, ej eller af hvem han skulle uppbära skattebeloppet, emedan han icke hade i sin hand den öfverenskommelse, sorn emellan jordägaren och länteägaren blifvit afslutad.
Delta är skälet, hvarföre Ulsk. ansett sill eget förslag lill redaclionsförändring. äga företräde framför R. o. Adis.
Jag yrkar således bifall lill denna punkt.
Om det verkligen förhåller sig så, alt Utsk. anser sin egen redaction vara den hästa, vill jag visserligen icke vidare yrka på återremiss.
Jag gjorde anmiirkn. vid denna punkt derföre, att jag icke ansåg det vara rikligt af Utsk. att i detta läll vidblifva sin mening, blott derföre att 3:ne Stånd godkänt densamma, enär Utsk. i andra fall tillvägagått på annat sätt.
Men på de skäl Frih.
Raab anfört, vill jag afstå från mitt yrkande på återremiss.
Uppå härefter framställd propos. lades Ulsk:s i 5 punktenafgifna yttrande till handlingarne.
6:te punkten, ang:de införande af ett tillägg uti 25 §, t Jruga om bevillning af Fahlu grufvor.
Akerhjelms vid Utsk:s mern. fogade reservation upplästes, på begäran af Hr von Hartmansdorff, som derefter yttrade:
Åkerhjelm i detta fall har rätt, oell alt det verkligen är fråga om någonting mera än blott om ordalydelsen.
Jag hemställer derföre, om icke R. o. Ad. skulle finna för godt att återremittera denna punkt. R. o. Ad. ansåg de emot Ulsk:s i denna punkt afgifna yttrande gjorde unmärkn:r Föranleda till delsauimas återremitterande.
7:de punkten, angtde bevilln.afgij'terne för arbetsfolk pä landet.
Den af Utsk. härom föreslagna voter.propos. godkändes. 8:de punkten, ningsmän eller Socknehandtverkare” i bevilln.stadgans 27 §.
Utsk:s yttrande i denna punkt bifölls. 9:de punkten, ang-.de de i bevilln.stadgans 27 § föreslågne rubriker ne.- ”Smeder, Gårds- eller By-” samt ”Snickare, Gårds- eller By-”; De i denna punkt föreslagne voter.propos:r godkändes.
10:de punkten, § af bevil/n.stadgan. R. o. Ad. godkände den föreslagna voter.propos. 532 Den 28 Januari. 11 :le punkten, ang:de de i t, 3 och 4 niom. af hevilla.- stadgans 36 § föreslagne afgifter. II. o. Ad. vidblef sitt förut i ämnet fattade beslut och godkände den af Utsk. i denna punkt föreslagna voter.-propos. 12:te punkten, ang:de bevilln.stadgans 3y och 38 §§.
De i denna punkt föreslagne voter.propos:r blefvo af R. o. Ad. bifallne. 13:de punkten, ang:de förändring af i morn. af hevilla.- stadgans 4.3 §> 14:de punkten, ang:de förändring af 46 § 1 morn.; samt 15 punkten, ang:de förändring af sistnämnde §:s 5 morn.
Utsk:s i dessa punkter afgifne yttranden biföllus. 16:de punkten, angrdc förändring af bevilln.stadgans 5o §.
I öfverensstämmelse med hvad Frih.
Åker hjelm i sin reservation äfven ang:de denna punkt anfört, tilläter jag mig att anhålla om återremiss af densamma.
Utsk. har utgått från den åsigt, att ordet ”rättmätiga” skulle vara ungefärligen liktydigt med den af R. o. Ad. beslutade mening ”med hvarandra jemförliga.”
Jag vill ieke derom tvista med Utsk.; men jag påstår, att örn ordet ”rätta” skulle komma alt inflyta i ifrågavar. §, och denna komme att tillämpas så, att hemmanen uppskattades till deras ”rätta värde,” så skulle hemmanen i allmänhet blifva uppskattade vida högre, än hvad de skulle blifva efter den ordställning, som R. 0. Ad. antagit, nemi. ”med hvarandra jemförliga värden;” dervid minimilarilfen för hvarje län komme att läggas tili grund för värdets bedömmande, och blott behöfdc tillses, att denna tariff icke understegs.
Om således den ena ordbestämmelsen skulle kunna föranleda till högre taxering än den andra, så anser jag det vara otvifvelaktig!, att ju det har inflytande pä allmänna be vi lin. och således utgör en bevillmsgrund.
Af dessa skäl bar jag i Utsk. varit af den mening, att RiksSt:ns olika beslut ang:de denna 50 § hort blifva föremål för votering i förstärkt Utsk., och att således i särskild voter.-propos. skulle upptagas så väl det beslut, som 2:uc Ständ i öfverensstämmelse med Utsk:s förslag fallat, som ock de olika beslut, Iivari R. o. Ad. samt BorgareSl. stannat; hvarigenom det blir nödvändigt att först genom särskild votering utröna, hvilkendera af dessa sednare Stånds beslut skall utgöra contrapropos.
För att vinna rättelse häri, är det som jag anhåller om återremiss.
Lika med den siste talaren, anhåller jag om återremiss af denna punkt.
Det är tydligt, att ifrågavar. ord här icke blott innefattar en redactionslörm, ulan en bestämd bevillniugsgrund, hvarföre jag anser, alt voter.- propos. bort af Utsk. uppgöras.
Jag kan icke dela den åsigt, Den 28 Januari. 533 som af de 2:ne sisle talarne i denna fråga blifvit yttrad.
Min öfvertygelse, att bär endast är fråga om en redaclionsbeslämmelse, grundar jag derpå, att 50 § endast innehåller en föreskrift om verkställigheten af bevilln.förfall».
Den börjar nemi. med ett bestämmande, huruledes Konungens Bef:h:de skola gå till väga, för att, så fort sig göra låter, bestämma terminerne för laxeringscomiteernes sammanträden.
Sedermera föreskrifter § uti 2 morn., att ”då denna bevilln.stadga för första gången skall lända till efterrättelse, bör af Konungens Bef:b:de i kungörelsen lillkännagifvas, ali den minimilariff för hemmansvärdet i hvarje län, B.
St. år 1823 fastställde, nu ånyo stadfästad oell vid bevilln.stadgan fogad, skall lända till efterrättelse oell i intet läll får understigas”; äfvensom § medgifver rättighet åt laxeringscomileen, alt vid bevilln.stadgans första tillämpning vidtaga de åtgärder, i afseende på hemmanens beskattningsvärden, sorn § närmare omförniäler.
Således skulle jag för min del tro, att Ulsk. bort handla i öfverensstämmelse med den § i Riksd.Ordn., sorn stadgar, att när icke sådane frågor hos Stånden äro för handen, hvilka äro af beskaffenhet att icke kunna förfalla, utan förhållandet är motsatt, sä hör också frågan, då tvä Stånd stanna emot. två, förfalla.
Nu hafva två Stånd godkänt den redaetion, som Utsk. föreslagit, två Stånd äter icke godkänt densamma, och således stannat i olika beslut, i afseende på den ifrägakomna redactionsförändringen, hvaraf, efter min öfvertygelse, följer, att det gamla stadgandet i bevilln.- förord», hör oföräudradl bibehållas.
Jag anhåller således, att B. o. Ad. ville, på sätt ofta åberopade § af Riksd.Ordn. innehåller, förklara, att denna fråga förlällit samt att del bör förblifva vid det gamla.
Antingen innefattar det omtvistade ordet en bevillningsgruud, eller gör det del icke.
I förra fallet hör i en voler.propos. upptagas alla Ståndens olika beslut; i sednare fallet äter kan likväl icke det resultat Ulsk. dragit af den ordalydelse, som B. o. Ad. antagit, anses inträffa, eller att orden ”med hvarandra jemförlig»” skulle vara liktydiga med ordet ”rättmätiga”, hvilket ord, elter min uppfattning af Svenska språkbruket, icke är användbart uti ifrågavar. läll.
Delta ord har afseende på lag och laga stadgar, enligt hvilka man kan handla rättmätigt, eller icke; men egendomars värde, eli faktiskt, förhållande, anser jag icke kunna kallas rättmätigt, ulan det bör heta: ”det rälta värdet”, eller som R. o.
Ad. beslutat: ”de med hvarandra jemföriiga värden.”
Emedlertid må man tvista huru mycket man behagar om dessa ord, sä är det likväl icke mer än två Stånd, som antagit ordet ”rättmätiga”, hvadan den gamla bestämmelsen bör blifva qvar.
Jag anser derföre Utsk. icke hafva rätt förfarit, som icke en gång inbjudit B. o. Ad. att förena sig med de öfriga Ståndens beslut i denna puukt, utan ansett saken falla af sig sjelf.
Derpå kan jag icke gä in, utan tillstyrker, lika med alla de ledamöter, sorn hittills 534 Den 28 Januari. yttrat sig, ålerremiss af denna punkt, på det alt Ulsk. måtte taga saken i närmare skärskådande.
Frih. Ii a a b :
Det är egentligen Hr Printzenskjöld, som uppkallat mig genom sitt egna sätt alt förklara detta fall, då han velat hänföra det till den i 75 § Riksd.Ordn. intagna bestämmelse, sorn säger, alt då två Stånd stanna emot två, så skall frågan förfalla.
Hr Printzenskjöld yrkade detsamma inom Ulsk., men ulan någon framgång.
För en sådan tolkning fordras onekligen, all man betraktar della såsom en hlotl reglementarisk grund, och iekc såsom en bevillmsgrund.
.lag hoppas dock, alt Hr Printzenskjöld i detta fall är god och lar reson, och anhåller för öfrigt, att R. o.
Ad. ville bifalla den återreiniss, som af mig och llere talare blifvit yrkad.
Visserligen tager jag gerna reson, när man anför skäl.
Men det händer olyckligtvis ibland, att mine värde motståndare icke mäkla anföra skäl, som äro af den beskaffenhet, att de kunna förändra min öfvertygelse.
Men långt ifrån alt jag har yrkat, att beslut nu matte fallås, eller bifall lill denna punkt, instämmer jag tvertom, lika med Frih.
Palmstjerna och ålskillige andre talare, uti det yrkande, alt frågan måtte lill Ulsk. återremitteras, der jag icke skall underlåta alt söka göra min mening gällande, om jag äfven skulle röna det missöde, alt icke få Frill.
Raab att förena sig med mig.
Uppå härefter framställd propos. förklarade R. o. Ad. sig anse de emot Ulsk:s yttrande i fråga om 50 § gjorde anmärknir föranleda lill ålerremiss, 17:de punkten, ang:de rättelse af redactionen i bevilln.- stadgans 52 §. R. o. Ad. instämde i ViiiIoll.
BorgareSl:s ronde ifrågavar. rättelse fattade beslut. 18:de punkten, ang:de redactionen af SS §; samt J9:de punkten, angde förändring af 58 och 5g §§ i bevilln.stadgan.
Ulsk:s yttrande i afseende på berörde §§ bi föllos. 20:de punkten, ang:de de i bevilln.stadgans 73 §; samt 21:sta punkten, ang:de de i samma stadgas 74 § upptagne beskattningsgrunder. R. o. Ad. vidblef sina i afseende på berörde beskaltningsgrunder fattade beslut, hvarjemte de i 20 och 21 punkterne föreslagna voler.propos:rne godkändes.
22:dra punkten, ang-.de förändring af bevilln.stadgans j6 §.
Då man icke velat antaga, alt ordet ”rätt mätig” här vore synonymt med ordet ”rätta”, eller med de ordbestämmelser R. o.
Ad. för sin del beslutat, ”med hvarandra jeni förliga”, så hemställer jag, om icke dessa ord här, i fråga om Alunbruk, Aukarsmiden, Bergsmanshamrar etc., äfven skulle Den 28 Januari. 535 kunna hafva inflytande på bevilln.grunden.
Åtminstone förefaller det mig högst oegentligt, om man ville i en § bibehålla ordet ”rättmätig”, då man i andra motsvarande borttagit detsamma.
På dessa grunder hemställer jag, om icke R. o. Ad. ville återremittera denna punkt.
Rå flere bland R. o. Ad:s ledamö ter yrkat den sats, att ordet ”rättmätig” bör anses hafva afseende på bevillningsgrunden, och det möjligen också vid slutligt afgörande af frågan kan komma derhän, att en sådan mening vinner bifall, sä och dä jag anser det vara nödvändigt, alt ställa de §§, der delta ord förekommer, i full conformilet med hvarandra, samt delta icke kan ske annorlunda, än genom en återremiss, så anser jag mig höra instämma i den anhållan derom, som Frih.
Raab framställt. R. o. Ad. ansåg de emot Utsk:s i fråga om 76 § afgifna yttrande gjorde anmärkn:r föranleda lill delsauimas återremitterande.
23:dje punkten, ang-.de redactionen af bevilln.stadgans So och S6 §§.
Utsk:s yttrande bifölls. 24:de punkten, ang:de förändring af bevilln. st ad gans /1 q §.
På de skäl, som jag i mitt sednaste anförande uttalade, anhåller jag vördsamt, alt äfven denna punkt, rör:de 112 §, mätte blifva till Bevilln.Utsk. återremitterad.
Jag instämmer med Hr Printzenskjöld i an hållan om återremiss, på de skäl, som af mig och de öfrige lalarne blifvit vid 50 och 76 §§ anförde. R. o. Ad. ansåg de emot Utsk:s yttrande i fråga om 112 § gjorde anmärkn:r föranleda till återremiss.
25:te punkten, särskild pröfningscnmitc för Götheborgs stud; och 26:te punkten, ang-.de rättelse af förslaget lill 123 § af bevilln.stadgan.
Utsk:s i dessa punkter afgifne yttranden biföl los. 27:de punkten, ang:de ifrågasatt förändring af bevilln.- stadgans 128 §■ Frih.
Dä jag anser ett bifall icke böra lemnäs till en framställning, sådan som denna, emedan hvad deruti förekommer icke är verkställbar, så anhåller jag, att R. o. Ad., vid sitt hesluts fattande, måtte begagna samma ordalag som Utsk., eller låta vid dess framställning bero.
Hr Printzenskjöld.
Uppå härefter af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd propos.', lät R. 0. Ad. bero vid Utsk:s yttrande, i fråga om 129 §.
536 Den .28 Januari. 28:de punkten, angule rättelse af ett tryckfel i förslaget till hevilla.stadgans 14S §.
Utsk:s yttrande bifölls. 29:de punkten, ang:de frihet frän bevillning efter 2:dra Art. för Götha canal å den utdelning, som icke öfverstiger en procent af actiecapitalet. R. o. Ad. vidblef sitt förut i ämnet fattade beslut och godkände den uti denna punkt föreslagna voler.propus. 30:de punkten, ang:de ett tillägg i 1 mom. af bevilln.- stadgans 14$ §; och 31:sta punkten, ang:de förändring i j morn. af samma §.
De i dessa punkter föreslagna voler.propos:r godkändes.
32:dra punkten, ang:de befrielse från bevillning efter 2:dra Art. för Högands stenkols grufva; och 33:dje punkten, ang.-de tillägg af orden ”jord- och stat-” framför ordet ”torpare” i bevilln.sladgans 147 §■ R. o. Ad. vidblef sina härom fattade beslut och godkände de i dessa punkter föreslagna voler.propos:r. 34:de punkten, ang.-de åberopande af K. förorda, d. 8 Mars 1770 uti bevilln.stadgans 147 §.
35:te punkten, ang:de bibehållande af 2 mom. af 147 § i nu gällande hevilla.stadga. R. o. Ad. vidblef sitt i ämnet förut fattade beslut och godkände Utsk:s förslag till voler.propos.
Föredrogs ånyo LagUtsk:s d. 8 och 22 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 52, i anledn. af väckte motioner om dels en allmän organisation af domstolarne i Riket, och dels indragning af lagmans- och riddaresyne-rätterne.
l:sta punkten, innehållande tillstyrkande, att Hr RrÖningssvdrds motion, om antagande af Lagberedningens d. 16 Dec. 1S42 till li.
M. afgifva und. betänk., rör:de domstolsorganisalionen i allmänhet, må lemnäs utan afseende.
Bifölls. 2:dra punkten, innehållande förslag till und. skrifvelse till K. M., ang.-de lagmans-, kärnners- och riddaresyne-rdtternes indragning m. m.
Jag anhåller, att Ridd.- secret. ville upplysa, huru de öfriga Stånden afgjort ifrågavar. betänk., och i händelse, såsom jag har anledn. förmoda, förhållan - De n 28 Januari. hållandet är, alt två Ständ alslagit detsamma och i slället antagit den af Frih.
Stjernstedt afgifna reservation, anhåller jag, all denna reservation äfven malle blifva uppläst.
Ridd.secret. lillkännagaf, alt prot.utdr. ankommit, som visade, att PresteSt. bifallit ifråga var. betänk.; alt BorgareSt. gillat ötsk:s yttrande i anleda, af llr Kröningssvärds motion, samt ogillat förslaget lill tind. skrifvelse lill K.
M. och anlagit Frih.
Stjernsledts i afgifven reservalion uppgjorda förslag lill l:o författning i ämnet, 2:o dermed sammanhang ägande förändringar uti Rättegångs-, Utsöknings- oell Jorda-balkerne, och 3:o R.
Sl:s särskilda underd. skrifvelse i della ämne; samt alt BondeSl. ogillat Utsk:s betänk, oell anlagil såsom sitt beslut Frih.
Stjernstedt emot betänk, afgifne reservation.
Spens anmälde sig härefter å nyo oell yltrade:
I den förmodan, att Frih.
Sljernstedts reservation, jemte det dervid fogade förslag, redan är för de fleste ledamöter nogsamt bekant, och då det måhända endast torde leda lill en onödig tidsutdrägt, alt här låta uppläsa den, vill jag afstå från min begäran derom, och inskränker mig till alt, på grund af hvad denna reservation innehåller, tillstyrka alt R. o. Ad. måtle instämma i Borgare- och BondeStuis beslut.
Jag begärde egentligen ordet, för alt vördsamt hemställa till Gr.
Spens, huruvida han icke skulle vilja afstå frän sin begäran om uppläsandet af Frih.
Stjernsledts reservation; men då Hr Gr min bön förutan redan afståll från denna sin begäran, har jag ingenting dervid alt säga.
Men dä jag nu har ordet, anhåller jag att äfven få yttra mig i detta vigtiga ämne.
Såsom icke varande jurist ex professo, är jag skyldig att bedja om ursäkt för det att jag uppträder i cn fråga af denna beskaffenhet.
Men då lagar^sliflas icke blott för dem, som skola tillämpa dem, utan äfven för dem, på hvilka de skola tillämpas; och då jag tillhör de sednares antal, sä torde det icke vara ur vägen, att jag yttrar mig i denna fråga.
Jag tror mig så mycket hellre kunna göra det, som jag vid 2:ne föreg:de riksdagar sökt, så godt jag kunnat, understödja den mening, att den 4:de rältegångsinstansen borde ur Svenska lagskipningen borttagas.
Jag anser det vara en af medborgarens billigaste fordringar, att de lagar, som finnas i samhället, skola skydda hans äganderätt.
Men lagarne, 0111 än aldrig så fullkomliga, uppfylla detta ändamål endast ofullkomligt, så vida med tiden för deras tillämpning kan dragas ut i oändlighet.
Jag liar ansett (och gör del iin), alt del förslag till förändring i rättegångsordningen, som af 1815 års Lagcouiilc är utarbetadt, skulle gagna mill fädernesland.
Hess antagande har ulgjort ett af mina önskningsmål.
Men dä jag icke tillhör deras antal, hvilka, då de icke vinna allt, ej äro belåtna med att vinna något, som syftar lill samma mål; så har jag (> H. (»8 538 Den 28 Januari. ansett det vara min pligt, att vid hvarje tillfälle, då någonting kan vinnas till förbättring, yrka derpå.
I det afseendet anser jag lagniansrätternes borttagande redan vara af stor betydenhet.
Under 3:ne föregule riksdagar hafva II.
St. enstämmigt önskat dessa rätters äfvensom kämnersrälternes borttagande.
Jag hade derföre väntat mig, alt LagUtsk., efter den allmänna opinion, som derom uttalats, skulle kommit till ett helt annat resultat i denna fråga.
Jag bekänner, alt jag bief högst förundrad, då jag vid genomläsandet af delta betänk, påträffade följande stycke: ”att derest berörde domstolars indragning finnes kunna på ett ändamålsenligt sätt verkställas, utan att å ena sidan rättegångsordningen i öfrigt behöfver undergå sådan förändring, hvarigenom utvägarne till ändringssökande för parter i allmänhet för myckel, försvåras, eller å andra sidan statsverket alltför mycket betungas med ökade utgifter för de nuvarande hofrätternes förstärkande till antal eller personal etc.”
Meningen med borttagande af ifrågavar. rätter är naturligtvis att bereda lättnad för rättegångssökande och icke att försvåra möjligheten för dem att i öfverdomstol erhålla rättelse i underdomstols beslut.
Det är visserligen möjligt, såsom flere ledamöter påstått, att hofrälterne i början skulle fä flere mål att afgöra, än hittills; men erfarenheten skulle snart gifva vid handen, hvad som vid hofrätterne behöfde ordnas, för att göromålen skulle behandlas åtminstone lika fort, som hittills, och då återstår alltid att vinna minst det är, som lagmansrätterne alltid medtagit af hvarje rättegång, som varit dess pröfning underkastad.
Dernäst har Ulsk. satt i fråga, om Ständerne skulle vilja bekosta de utgifter, som för denna förändrings vidtagande blefve nödvändige.
Jag skulle alltför inyeket misstaga mig om Ständernes conseqvens i handlingssätt, och om deras omdömesförmåga, ifall jag trodde, att de, efter att hafva 3:ne riksdagar å rad yrkal nu ifrågavar. förändring, skulle vägra ali bekosta de för förändringens verkställande nödvändige utgifter.
Jag hade derföre trott, att sådane skäl och suppositioner icke bort af Utsk. framställas.
Men då jag går tillbaka och läser moliverne, finner jag, att Ulsk. sökt klandra motionärerne, derföre att desse sagt, att Ständerne stadigt vidblifvit sin mening.
Utsk. har deremot ansett, att Ständerne varit alltför ostadiga i sina beslut ronde denna fråga.
Delta kan jag dock icke medgifva, enär Sländerne vid 1829 och 1835 årens riksdagar på enahanda sätt fattat sitt beslut, samt vid 1840 års riksdag i hufvudfrågan adopterat föreg:de Ständers beslut, ehuru de, i fråga om summa appellabilis, den de alldeles ville borttaga, samt ang:de rättigheten att fä dom verkställd, den de då ville utsträcka äfven till första underrätts dom, stannade i olika beslut mot föregående Ständer.
Delta sista förhållande har gifvit Utsk. anleda, alt sidan 6 yttra, del uppgiften, att Ständerne vid 3 riksdagar stadigt vidhållit samma mening, icke vore så alldeles öfverensstämmande med förhållandet.
Hvad skäl
Utsk. haft ali sä yttra sig, det lemnar jag åt Ilrrirne sjelfve att bedömma.
Läser man vidare i rnoti - Den 28 Januari. 539 verne, så finnér man alt Utsk. antagit, att lagmansrätterne ännu skalle vara för allmänheten särdeles beqväma; samt derefter, alt Utsk. ansett det vara nära nog för sig omöjligt att medhinna att uppgöra, och lill
Ständerne vid denna riksdag inkomma med ett förslag lill den förändring, hvarom nu är fråga.
Stjernstedt har i sin reservation velat förklara denna omöjlighet från Utsk:s sida härröra af Ulsk:s åsigler i sjelfva saken.
Huru man än må bedömma Ulsk:s förfarande härvid, tror jag dock för min del, att man icke så hastigt bort afgöra denna vigtiga fråga, som 2:ne Riks:St. gjort, då de, med afslag å Utsk:s betänk., antagit Frih.
Stjernstedts reservation såsom deras beslut i ämnet.
Ty ehuru jag gillar hufvudsyftningen af denna reservation, och är öfvertygad, att Svenska folkel lifligt önskar den deri föreslagna förändring, hyser jag dock betänkligheter vid att tillstyrka Ståndet att nu genast antaga detsamma oförändradt.
Dertill har jag 2:ne skäl: l:o Att jag icke för min del kan afgöra huruvida de förändrade lagbestämmelser, som Frih:n föreslagit, äro fullt ändamålsenliga.
Af detta skäl skulle jag önska, att Frih:s redaction först underkastades Ulsk:s granskning; och 2:o
Att jag icke önskar, lika med Frih:n bibehållandet i allmänna lagen af det nuvarande stadgandet i 21 cap. 4 § Rätteg.b:n, som går derpå ut, att om den ena parten vinner vid en domstol, men tappar vid en annan, så skall rättegångskostnaden begge parterne emellan qviltas.
Delta anser jag vara ett fel i vår nuvar. rättegångsordning, och skulle icke önska någonting hellre, än att den ändring deri ägde rum, alt den part, som slutligen tappade målet, blefve ålagd skyldigheten att gälda hela rättegångskostnaden.
På grund af de åsigler jag nu framställt, samt med recominendation för den anmärkning jag sist uttalat rörde 21 cap. 4 § Rälleg.bm, får jag hos Ståndet vördsamt anhålla och tillstyrka, all det mätte återremittera förevarande betänk, till LagUtsk. med uttryckande af Ståndets önskan, att Frih.
Stjernstedts reservation och förslag mätte lagas i noggrant öfvervägande.