Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har icke heller begärt ordet för att yttra mig i sjelfva hutvudsaken, ehuru jag anser frågan otvifvelaktig! behöfva en närmare utredning; men jag har uppträdt för att afgifva en protest emot Pir Mannerskantz’s förslag att remittera motionen till Bevilln.Utsk:t, för att dermed visa, att R. o. Ad. ansåg frågan icke hafva att göra med Banken.
Hr Mannerskantz protesterade visserligen emot Hr Lefréns förslag att vägra remiss; 56 Dtsn 2 November. men jag anser Hr Mannerskantz’s förslag vara nära nog detsamma.
Ty om vi skulle remittera frågan till Bevilln.Utskit, under förklarande att den ej rörde Banken, så skulle vi hafva afgjort sjelfva hufvudsaken innan den uti vederbörligt Utsk. erhållit nödig utredning.
Jag får dessutom fästa upmiirksamlieten på 32 § R.O., som innehåller: »BankoUtsk:t, som utgöres af 36 ledamöter, skall öfverse Bankens styrelse och tillstånd, samt gifva föreskrifter om dess förvaltning.
» Nu har Hr Ehrenhoff just grundat sin motion på Bankens bekymmersamma tillstånd, och derjemte på dess förvaltning, hvilken han icke ansett vara sådan, som hon borde vara, och då synes det väl vara klart att det är BankoUtsk:t och icke Bevilln.- Utsk:t, som det tillhör att handlägga motionen.
Jag anhåller således att motionen måtte remitteras till BankotJtsk:t, som må ega att vid frågans pröfning sammanträda med Bevilln.Utsk:t,omsåansesnödigt.
När Hr Cederschiöld anmälde sig och började med att förklara, det han endast ville tala om hvart motionen borde remitteras, kunde jag icke föreställa mig annat, än att jag skulle få understöd åt min åsigt.
Hr Cederschiöld har i sitt föregående yttrande framställt en paralell mellan jerntackor och silfvertackor, och att, om det ena skulle förbjudas till utförsel, så borde detsamma ega rum rr.ed det andra.
Om nu det ena tillhör Tullen och Bevilln.Utsk:t, så måste ju äfven det andra höra dit; ty frågan om tull eller förbud på jerntackor är en fråga, som tillhör Bevilln.Utsk:t, och derföre trodde jag att, enligt Hr Cederschiölds mening, nu ifrågavar:de motion äfven borde remitteras till detta Utsk.
Jag förbigår de resonnementer, motionen innehåller, men jag anser att, till följd af de resultater, hvartill den kommer, bör den remitteras till Bevi!ln.Utsk:t.
Jag anser också visserligen att den bör förkastas, till hvilket Utsk. den kommer, men jag tror det vara öfverenstämmande med god ordning, att den hiinskjutes till det Utsk., som har att göra med tullfrågor, och i alla fall är jag öfvertygad, att H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, afgör den frågan så, som den bör.
Då jag fästade Ståndets uppmärksamhet derpå, att jerntackor voro förbjudna till utförsel ända till sista riksdagen, skedde det för att visa, att det icke kunde innefatta någon orimlighet att förbjuda export af andra metaller.
Då emellertid motivet till motionen iir Bankens olyckliga ställning oe’h förvaltning, kan jag för min del icke inse annat, än att den tillhör BankoUtsk:t.
Bevilln.Utsk:t har deremot, enligt Grundlagen, endast att uppgöra grunderna för bevillningens utgående, och då Hr Ehrenhoffs motion icke alser att åvägabringa någon inkomst, utan endast att bereda säkerhet för Banken, kan jag icke finna mig vederlagd af Frih.
Tersmeden, utan fortsätter min anhållan om remiss till Banko-Utsk:t.
Huru litet BankoUtsk:t har att göra med denna fråga, torde bäst visas deraf, att alla de förslag, som utgå från Den 2 November.
A7 detta Utsk., icke behöfva K.
Mits sanktion; R. 8t:r besluta deruti sjelfva.
Men ett silfverexport-förbud behöfver deremot K.
Mits sanktion; det inverkar på hela landets ställning, och kan således icke behandlas af BankoUtskit.
Om K. o. Ad. anser att K.
M. eger rätt att ensam besluta ett sådant förbud, och om B. o. Ad. eller B.
St:r ega rättighet att önska det, så finues det ett Utsk., som upptager önskningsmål, och det heter Allm. Besv.- o. Ekon.*
Utskit.
Dit bör motionen i sådant fall remitteras.
Anser åter R. o. Ad. eller E.
Stir sig ega lika rätt thed K.
M. att besluta ett silfverexport-förbud, då skall frågan remitteras till LagUtskit; men anser R. o. Ad., att R.
St:r kunna ensamme besluta i frågan, då bör den remitteras till Bevilln.Utskit.
För min del anser jag, att frågan bör remitteras till sammansatta Bevilln.- o. Ekon.Utskit.
Då utan all fråga det mest framstående i motionen alser export-förbudet, och då alla frågor, som röra import eller export, tillhöra Bevilln.Utskit, så kan jag icke annat än förena mig med de Hrr, sem yrkat remiss till detta Utsk.
Afven de, som förordat remiss till BankoUtsk., hafva erkänt, att åtskilligt i motionen tillhör Bevilln.Utskits behandling, och de hafva derföre ansett att dessa Utsk. borde sammanträda; men Bevilln.- Utskit kan ju lika lätt sammanträda med BankoUtskit., då någon fråga i motionen förekommer, som rörer detta Utsk., som BankoUtskit kan sammanträda med Bevilln.Utskit.
Då emellertid, såsom jag i början nämnde, motionen hufvudsakligen rörer export-förbud, anser jag henne böra remitteras till Bevilln.Utskit.
Härmed ansågs öfverläggningen vara fulländad, hvaruppå H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att Hr Ehrenhoff, som uti den ifrågide motionen föreslagit, »att R.
St. måtte besluta export-förbud å silfver, så väl i myntad som omyntad form», samt begärt motionens remitterande till vederbörligt Utsk., under den nu slutade öfverläggningen anhållit om motionens öfverlemnande till BankoUtskit; att åtskilliga ledamöter i denna anhållan instämt, hvaremot flere andra ledamöter yrkat remiss till Bevilln.Utskit, och en ledamot till sammansatt Bevilln.- o. Ekon.Utsk.; samt att slutligen Hr Lefrén yrkat, det R. o. Ad. skulle vägra remiss å motionen; i afseende å hvilket sistnämnde yrkande H.
Exc. nu finge, till svar å af Hr Lefrén gjord förfrågan, tillkännagifva, det H. Exc., på grund af ordalydelsen i 49 g 1 mom.
R.O., icke ansåg sig kunna vägra att framställa propos. i enlighet med Hr Lefréns yrkande.
Härefter anmälde sig och yttrade Hr Lefrén:
Landtm, nu förklarat att jag icke yrkat någon olaglighet, är jag nöjd och afstår från mitt förslag.
H. Exc. förklarade, att sedan Hr Lefrén nu afstått från sitt förut gjorda yrkande, det endast återstode för R. o. Ad. att afgöra, till hvilket Utsk.
Hr Ehrenhoffs motion, jemte de i anledning deraf afgifna yttranden, skulle öfverlemnas; hvarefter H. Exc. fram - 58 Den 2 November, ställde propos. å remiss till Bevilln.Utskrt, och sedan denna propos. blifvit besvarad med starka ja, blandade med nej, tillkännagaf att han funnit ja öfvervägande.
Efter skedd föredragning af Hr Cederschiölds, Gustaf, d. 26 i sisth månad på bordet lagda motion ang:de tryckning uti Bihanget till RiksStms Protokoll af de i Ståndens plena väckta motioner, tillkännagaf H.
Landtm., att Hr Cederschiöld till denna motion gjort ett tillägg af följande innehåll: »På det stadgandet i 59 § R.O.
.icke må anses utgöra ett hinder för bifall till det af mig väckta förslag, anhåller jag att få förändra ordalydelsen i motionens 1 mom. på följande sätt, nemi, det måtte B,.
St:r besluta, att de uti RiksStrn väckta motioner tryckas, icke uti Stånds-prot:n, utan särskildt för sig, samt att de sålunda tryckta motionerna häftevis utdelas till samtlige RiksSt:n, på sätt sorn sker med Bihanget.
Hemställande jag att motionen i dess nu förändrade skick måtte varda till Exped.Utsk:t remitterad.» Häruppå anmälde sig och anförde Frih.
Ehuru jag för min del anser en stor del af de utaf motio nären framställda anmärkningar riktiga, och ehuru jag således äfven delar den önskan, att den af honom begärda åtgärd måtte vidtagas, anhåller jag dock, att i afseende på en del af hans förslag yttra min olika tanka.
Motionären har nemi. föreställt sig, att, derest motionerna trycktes i ett sammanhang, och utgjorde ett särskildt häfte af riksdagstrycket, men deremot utginge ur Ståndens prot., skulle också de resp.
Utskm vara befriade från att resumera motiverna för de inkomna motionerna, emedan det stöde hvar och en ledamot i alla RiksStm fritt, att taga kännedom om innehållet af dessa motioner.
Men'då man nu icke kan begära, att hvarje ledamot har till hands detta häfte vid förekommande behandling af någon fråga, så tror jag att det är bättre, att Utskm, hädanefter som hittills, förpligtas att gifva en resumé af hvarje särskild motion, om än denna resumé hädanefter kunde göras i någon mån kortare, än hittills.
Jag undantager således från mitt tillstyrkande i allmänhet denna del af Hr Cederschiölds motion.
Exped.Utskit, till hvars handläggning detta förslag blifvit af Hr Cederschiöld önskadt, torde jemväl bereda oss tillfälle att taga kännedom om den kostnad, som skulle upstå genom införande af det föreslagna behandlings sättet, i jemförelse med det nuvarande.
Det torde väl komma att blifva något dyrare, men skillnaden blefve troligen så obetydlig, att vinsten på det hela komme att blifva öfvervägande.
Jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att den punkt, emot hvilken Frih.
Cederströms anmärkningar voro rigtade, finnes endast i motiveringen och icke i förslaget.
Jag har just undvikit att uptaga den der, på det att den icke skulle utgöra något hinder för framgången af det hela.
I Den 2 November. *9 berörde hänseende skulle således förblifva enahanda förhållande, sorn för närvarande; men det stöde vederbörande Dtsk. fritt att, på sätt jas autydt, betydligen förkorta rubrikerna till sina betänkande!].
Redan under nuvarande förhållanden brukas stundom af StatsUtsk:t att, uti sina betänkande!) om Stats-regleringen, utesluta motiverna till enskildes motioner.
Sådant har ofta föranledt klagomål, som, i händelse mitt förslag antoges, icke vidare kunde förekomma.
Då nu ingenstädes är föreskrifvet näsrot angående formen för Utskrs betänkanden, tror jag att den af Frih.
Cederström i detta hänseende framställda anmärkning icke bör kunna hindra bifall till törslaget.
Den enda förändring i detta hänseende, som derigenom upkomme, vore att Utsk:n, vid rubrikernas redigerande, hade fullkomlig frihet att förfara efter omständigheterna.
Jag anhåller om remiss till Exped.Utsk:t.
Ofverläggningen förklarades fulländad ooh motionen, jemte de afgifne yttranderne, remitterades till Exped,Utsk:t. *'
Då härefter förekom Hr Cederschiölds, Gustaf, den 26 sisth Okt. på bordet lagda motion om K. o.
Ad:s diskussions-protrs förande i sammandrag, yttrade sig Ilr Montgomery, Gustaf:
Då det är fråga om att göra en förkortning i diskussionerna härstädes och derigenom åstadkomma en vinst både i tid och kostnad, anser jag, att bäst vore så väl att diskussionerna icke bokfördes, som att de icke trycktes, utan att de helt och hållet borttoges ur protokollen.
Sådant var förhållandet, då vid sista Riksdagen alla fyra Stånden sammanträdde gemensamt, och vi erforo då, att några timmar derefter voro diskussionerna både kända och tryckta i tidningarna.
Diskussions-prot. föras icke heller i Utsk.-n, och icke heller i något annat konstitutionelt land.
England, som är sjelfva moderlandet för det konstitutionella samhällsskicket, och der det talas mer, än inom våra Stånd, der tryckas icke några debatter, utan särskilda stenografer uptaga dem med sådan hastighet, att de några timmar derefter äro kända af hela verlden.
Jag tror derföre, att det vore bäst att diskussionerna alls icke uptoges.
Jag tror mig äfven veta, att man skulle göra en vinst i afseende på kostnaden.
Det var icke längesedan uppenbart till huru stora summor riksdagarne gå, och att dess utgifter för protokollstryckningen bestiga sig till öfver 100,000 R:dr; det är äfven visst att diskussionerna kosta minst inom R. o. Ad. och mest hos BondeSt.
Detta vore således en orsak att behjerta mitt förslag, isynnerhet när man vet hvart dessa penningar taga vägen; man kan om dem säga som Drottning Elisabeth sade om strumpebandet: »Hony soit qui mal y pense.»
Jag försäkrar att det är tid på att R. o. Ad., värdigt sin upplysning, går i spetsen för att omintetgöra den onödiga både protokolls-föringen, justeringen och tryckningen af annat än besluten, med kort uptagande af skälen dertill. fiO Den 2 November.
Jag nekar icke, att flera af de förhållanden, motionären vidrört, äro behjertansvärda, och att hans förslag är särdeles väl motiveradt; men jag instämmer ej i slutresultatet, i följd af motskäl; tror dock icke heller, att R. o. Ad. bör genast afgöra frågan, utan torde den böra öfverlemnas till Riddarh.Utsk:t, der jag anser den komma att erhålla den säkraste pröfning.
Beträffande sjelfva saken, föreställer jag mig, att åtgärden har sina betänkligheter.
Motionären föreslår nemi, att diskussionsprot:n skola föras i sammandrag, men att den talare, som sådant önskade, skulle få skriftligen aflemna sitt yttrande, och få det in extenso infördt i prot:t.
Om detta bifalles, fruktar jag att prot:n skulle få en mindre sammanhängande och något för brokig upställning.
Svar kunna nemi. förekomma å tal, der man icke tydligt ser hvarom frågan är, enär t. ex. i det första yttrandet, som förts i sammandrag, ej uptagits just det hvarå svaras.
Den siste värde talaren har föreslagit, att R. o. Ad. helt och hållet måtte afskaffa diskussions-protm, samt har i sådant afseende anfört Englands exempel; men förhållandet är dock betydligt annorlunda, ty Engelska parlamentet har till sitt förfogande en talrik stenograf-corps, hvilken är försedd med särskilda, väl aflönade dechiffrörer, hvilka tätt och ofta under diskussionen byta om med andra, och ögonblickligen nedskrifva det sagda; ett machineri, som arbetar med största lätthet.
Vidare har det att tillgå dagl. utkommande, enormt stora tidningar, som i sina vidsträckta spalter genast införa yttrandena ordagrannt.
Något sådant kan dock icke här komma i fråga eller billigtvis af oss begäras.
Jag nekar visst ej det åtskilliga riktiga, som af Hr Montgomery vid dess förslag blifvit yttradt; men hemställer dock, om det är skäl, att R. o. Ad. ensamt vidtager en sådan åtgärd?
Vi veta att BorgareSt:t just i dessa dagar på allvar ifrågasatt, att hädanefter begagna stenografer, för att få sina prot. mera fullständiga; det skulle då måhända icke vara lämpligt, att R. o. Ad. beslöte att tvertom gifva sina mindre utförlighet.
Jag befarar att sådant kunde gifva anledning till den misstydning, att vi ansåge hvad hos oss yttras vara mindre värdt att bevara, i jemförelse med hvad inom öfrige Stånd förekommer; en tydning, som bör undvikas, likasom sjelfva åsigten vore oförtjent.
Men först, om den föreslagna indragningen af tryckeri-åtgärd beslutas, komme kanske hvarjehanda, mindre väl öfvervägdt, att framhalka.
Huru skulle sedermera, vid upkommande fall af klagan öfver »otjenliga ordalag,» utredas förhållandet härmed ?
Ehuru jag alltså redan erkänt befintligheten af åtskilliga bland de af motionärerna framlagda olägenheter, kan jag dock för närvarande icke tillstyrka bifall till förslaget; men torde derom få bättre tillfälle att orda, när motionen återkommer från Utsk:t.
Hr Cederschiöld, Rob. Theoph.:
Jag skulle tro att Grundlagen lägger hinder i vägen för att bifalla Hr Montgomery^ motion.
I 57 § R.O. heter det nemi.: »Vill ledamot, som ej i Ståndets fattade beslut instämt, sin särskilda tanka hos de öfriga Stånden anmäla, stånde det honom fritt, genom särskildt mern. eller Den 2 November. 61 diktamen till prot:t, hvilket må MedStm tillställas, enär lian de för kommunikationen oell prot:t nödige exemplar deraf till Sekreteraren aflemnar.»
I 58 § heter det: »Vid just. af prot eller prot.utdr. kan ett beslut ingalunda ändras, men väl sådana tillägg göras, hvarigenom ingen förändring i beslutet upkommer.
Utur ett prot. må vid justm, med Ståndets bifall och på den talandes eget begifvande, uteslutas dess egna uttryck och äfven deliberationer, som deraf följt; dock kunna ej sådana uttryck uteslutas, på hvilka beslutet tydligen sig grundal-;» och slutligen stadgas i 59 §: »Alla hos RiksSt:n hållna prot. skola, så tidigt ske kan, genom trycket utgifvas till deras fullständiga innehåll.»
Vid sådant förhållande torde R. o. Ad. finna, att Hr Montgomery^ förslag icke lärer kunna bifallas, Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.:
Den fråga, som Hr Cederschiöld väckt, sönderfaller i trenne.
Den första är den, huruvida ett verbal-prot. skall föras, den andra, om detta prot skall helt och hållet utskrifvas, och den tredje, om det skall tryckas.
Jag tror för min del, att det är nödvändigt, att ett verbal-prot. föres, hvars bestämmelse endast bör vara att blifva ett i arkiven inneliggande exemplar.
Deremot tror jag icke, att det är nödigt, att detta prot. tryckes, utan blott sammandraget deraf.
Likaså är det min tanke att endast det sammandragna prot:t, som, allt efter ämnets beskaffenhet, kan göras mer eller mindre utförligt, expedieras till Utskm.
Sedan öfverläggningen förklarats afslutad, remitterades motionen, jemte dertill hörande yttranden, till Riddarh-Utsk:t.
Hr Stjernefeldts, Claes Ferdinand, d. 26 nasti.
Okt. bordlagde motion, att undervisning i skogshushållningsläran måtte meddelas vid folkskolelärare-seminarierne, skolorne och universiteten m. m.
Jag hade önskat att innan remiss skedde å den nyss föredragna motionen, få yttra några ord.
Den är visserligen framställd i största korthet, men jag vill minnas, att den innefattade förslag, att R.
St:r skulle anslå medel för en persons utsändande i ändamål att taga kännedom om torfmossars förädling till brännmaterial.
I anledning häraf uppläste H.
Landtm, följande stycke ur motionen: »I sammanhang med denna fråga, får jag i största ödmjukhet fästa uppmärksamheten på de mångtusende tunnland torfmossar, som inom våra skogar ligga gömda, på understöd af Statens medel, för undersökning från utlandet af rätta bedrifvande! af torfmossars förädling till brännmaterial, lika med de bästa Engelska stenkol, som härigenom skulle fylla ånbåtsflottans, 62 Den 2 November. jerntrainernas, fabrikernas och enskildtes behof och gifva anledning till export af densamma» ; hvarefter uppropades och yttrade Frih. von Schulzenheim:
Just med anledning af detta tillägg, hade jag önskat att få yttra mig.
Då jag anser att vid denna Riksdag sparsamhet i främsta rummet bör göra sig gällande, önskar jag att ifråga var: de förslag icke måtte vinna något afseende, samt anhåller, att detta mitt yttrande måtte till Utsk:t få medfölja.
Öfverläggningen ansågs fulländad, och motionen, jemte det nu afgifna yttrandet, remitterades till Allmänna Besv.- o.
Just:s 2:ne prot.utdr., ang:de de af Frih. Palmstjerna och Hr Montgomery i detta plenum väckta förslag och R. o. Ad:s i anledning deraf fattade beslut, hvarefter föredrogs oell uplästes ett från Högv.
PresteSt. ankommet prot.utdr., hvilket, enär detsamma innehöll en inbjudning till de öfriga St:n att biträda ett beslut i enahanda syftning som det af R. o. Ad. uppå Frih, Palmstjernas framställning, redan fattade, ej ansågs erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarne.
Anckarsvärd, Carl Henrik, upläste följande motion :
Fyratiofem år äro förflutna, sedan den så kallade Noriges förening med Sverige å bane bragtes.
Vid fredsslutet i Kiel den 14 Januari 1814 afträdde Hans Danska Maj:t, uti Traktatens 4:de Art., oåterkalleligen och för evärdeliga tider, så väl för sig, som för sine efterträdare till Danska Kronan, till förmån för Sverige (Märken väl för Sverige1} alla dess rättigheter och anspråk på Konungariket Norige, hvilket (med undantag af Grönland samt Ferröarna och Island) hädanefter skulle tillhöra H. M.
Konungen af Sverige, och utgöra eli Konungarike förenadt med Sverige.
Häremot förband sig Konungen af Sverige, uti fredstraktatens 6:te Art. att, i egenskap af Noriges Öfverhet, ansvara för en del af Danska Rikets skulder, lämpad efter det förhållande i folkmängd och tillgångar, hvilket Norige ägde till Danmark.
Genom 7:de Art. afträdde Konungen af Sverige till Danmark Svenska Pommern och Furstendömet Rugen.
Traktatens 14:de Art. bestämmer Hertigdömena Schleswigs och Ilolsteins utrymmande af de allierade trupperna och Svenska truppernas inryckande i Norige, samt besättande af dess fästningar. 18:de Art. uphäfver den qvarstad och det embargo, hvarmed de begge Monarkernes respektive undersåfcers egendom var belagd, och hvarvid de, Hertigdömena ålagde, k.rigskontributioner, till ett belopp af tolf mill.
Riksbankdaler, lära blifvit efterskänkta.
Uti den 19:de Art. afstår Sverige alla sina anspråk på ersättning för de Svenska skepp och laddningar, som blifvit upbragte af Danske kapare sedan freden i Jönköping; upgående, såsom det äfven förmodas, till mera än tolf mill.
Riksbankdaler, eller 24 mill, R:dr li:mt. fren 2 November.
Genom den första af de hemliga Art:ne, som bifogades fördraget, lofvade Sverige till Konungen af Danmark betala en mill. b:co;*) men dä man härtill ville foga ordeu för Noriges afträdande, lärer den Danska underhandlaren kraftigt yrkat uteslutande af detta tillägg, förebärande att Konungen, hans Herre, icke ville, att man någonsin om honom skulle kunna säga att han såldt sine undersåter.
Milkn afleranadea, och emottogs icke desto mindre.
Sådan var Sveriges statsrättsliga rätt till Konungariket Noriges oinskränkta införlifvande med Sveriges Krona, under enahanda förhållanden, som Storfurstendömet
Finland under så manga seklers lopp var förenadt med det öfver skilsmessan städse sörjande moderlandet, och under samma statsrättsliga förhållanden, som i beklaglig åminnelse ovilkorligt underlagt Finland det Ryska enväldet.
Härvid inträffade likväl att Noriges folk, af sin Ståthållare, ArfPrinsen Christian Fredrik till Danmark, eggadt till upror, motsatte sig traktatens fullgörande, hvarigenom
Sverige nödgades med vapenmakt ytterligare tillkämpa sig Noriges underkastelse.
Denna afslutades likväl af segervinnaren på ett sätt, som omisskänneligen ådagalägger förbiseendet af all framtida Svensk politik, af Sveriges intressen, af Sveriges anspråk, åtminstone å ett yttre sken af någon ersättning för förlusten af Finland, för afträdandet af den dyrbara provinsen Pommern med Hertigdömet Rugen, som nu utgör ett af Preussens i industrielt och finansielt hänseende indrägtigare landskap, och som derjemte företedde den sista lemningen af Sveriges fordna anseende och vigt inom det Europeiska Statsförbundet, och ett Sverige älskande och i verkligheten tillgifvet brödrafolk.
Noriges underkastelse fulländades genom den s. k. föreningen på ett sätt, som ådagalägger huru Sveriges urgamla ära och historiska anseende, såsom ifrån Hedenhös Skandinaviens mäktigaste stat, ifrån alla synpunkter åsidosattes af segervinnarnes, den då, de facto, Svenska Regentens, och af dess Svenska rådgifvares vid tillfället vidunderliga och allt annat än Svenska politik; då, för allt hvad Sverige vid tillfället uppoffrat, för allt hvad Sverige genom föregångne Regenters och Regeringars oförstånd, egensinnigt halsstarriga, falska politik och krig vid fredsslut lidit, — Sverige nu, vid det gynsamma tillfället, för sina gäckade förhoppningar afspisades med den, blott alltför skenbara glansen af en dubbelkrona för sin nyss upkomna Regentslägt, och med den för Sverige nära nog hånande benämningen af en förening med Konungariket Norige till namnet, men i verkligheten ingenting mindre än en sådan.
Uti första konceptet till fredsfördraget med Danmark hette det: »Att Norige skulle införlifvas (inkorporeras) med Sverige», och lärer det varit på H. K. H. Kronprinsen Carl Johans uttryckliga begäran, ordställningen förbyttes till den uti sjelfva traktaten först anförda.
— Den inre tanken vid detta förfogande torde det icke •) Se Schinkelska Minnena 7:de del. pag. 330. 64 Den i November. nu vara tillständigt att utleta, men, tillgänglig för historieforskaren, kan den i en framtid ej undgå den kritiska analysen.
Huru H. K. H. Kronprinsen Carl Johan, före utförandet, tänkte sig Sveriges besittning af Norige, belyses uti ett af hans bref till PrinsenRegenten af England, dat.
— »Finlands förlust är i alltför friskt minne hos Svenskarne, för all allmänna meningen icke längesedan skulle varit betänkt på medlen, alt ålereröfra denna provins.
Del liar derföre varit nödvändigt, all innan jag riglade Sveriges ansträngningar till kontinenten, jag vinlade mig om, alt popularisera eli system, hvilket i mängdens ögon aflägsnar de fördelar, Sverige skulle kunna hafva förvärfvat, om det förbundit sig med Frankrike, och enda medlet att komma till della resultat, på samma gång man afser Sveriges sanna intressen, är förvärfvandel utaf Norige».
(Se v. Schinkels Minnen Tom. 7, Bil. N:o 1).
Svenska folket har under nära ett halft århundrade tålmodigt åsett sina representanters skygghet att offentligt undersöka och granska, huruvida den s. k.