Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 66, i anledn. af väckta motioner om alla bevillningsmedel samt öfrige statsmedels ingående till Kiksg.cout.
Härvid förekom först och bifölls den del af utlåt., hvari Utsk. ansett sig icke kunna tillstyrka någon förändring i afseende å de ordinarie statsinkomsternes uppbörd och leverering. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. ansäge nödigt, alt Utsk:s uti särskilda punkter afgifna yttranden, angtde lull-, salu-accis-, post-, chartte-sigillatae- och bränvins-bevillnings-medlens samt en del reslantiers inleverering till Riksg.cont., skulle punktvis företagas eller om utlåt, i dessa delar finge i ett sammanhang förekomma.
Åtskilliga ledamöter hördes begära det sednare behandlingssättet, hvarjemte 3S2 Den 14 December e. m.
Cederström, Jaeob, anmälde sig och yttrade:
Mig synes, alt alla dessa punkter alltförväl kunna i ett sammanhang föredragas och afgöras, helst de i min tanka äro så alldeles omöjliga, alt verkställa, all jag förmodar aU 14. o. Ad. ville alsia dem allesammans.
I följd häraf upplästes nu såsom föremål för öfvérläggningen, hvad Utsk. i fråga om förenämnde extra ordinarie inkomster samt de i sammanhang dermed i liksstaten upptagne restantierne yttrat.
Norden falk, Johan:
Då man uppmärksamt genomläser StatsUtsIcs nu föredragna betänk, och granskar detsamma, med uppriktigt bemödande att finna sjelfva kärnan af saken, den ledande idéen deruti, eller den positiva nyttan af förslaget; sä finner man sig deraf, efter hvad mig synes, föga tillfredsställd.
De skäl, som blifvit anförda såsom motiver för delta förslag, äro i de flesta fall af negativ beskaffenhet, d. v. s. Utsk. har pä de flesta ställen, på iner eller mindre gilltiga grunder sagt, att ”något hinder synes icke möta,” men något positivt skäl för nyttan af förslaget har Utsk. icke ens antyd t, än mindre utvecklat.
När man gör sig noga reda för såväl den princip, sora skulle ligga lill grund för ifrägavar. förslag, som för (le svårigheter, hvilka skulle möta vid verkställigheten deraf, så finner man både ali principen är oriklig och vådlig och alt svårigheterna äro af mångfaldig art, och jag är öfverlygad om, att i händelse den SialsUtsk:s majoritet, hvars tankar delta förslag uttrycker, hade närmare betänkt dessa svårigheter, sä skulle detta förslag icke blifvit afgifvet.
För min del ämnar jag afstyrka det; men då mitt afslyrkande utgår ingalunda ifrån någon afsigt att vilja söka förvara ät Statens förvaltande verk, ät Slatscont. eller Styrelsen handhafvandet af öfverskotlsmedlen för längre tid än som nödigt är, ännu mindre att söka undanhålla Riksg.cont. emottagande!, af dessa öfverskoltsmedcl, utan helt enkelt härleder sig frän min öfvertygelse om alla de särskilda svårigheter, som finnas i sjelfva saken, sä har jag också ansett mig skyldig att för desamma närmare redogöra.
”För liqviderandet af statsfyllnadssumman och för bestridandet af öfriga Riksg.cont. åliggande utgifter,” äger Riksg.cont., sedan flere är tillbaka, ett räntefrill credit i v å R.
St:s Bank af en million r:dr.
Delta crediliv har också hitintills befunnits för ändamålet fullt tillräckligt.
Dock har detsamma, sedan Contorcts egna contant» medel kunnat, på sätt R.
St. föreskrifvit, tills vidare förräntas, under nasti, och innevar. är, mäst tidtals till betydligare belopp anlitas.
Skulle deremot slalsfvllnadssumman, sorn nu utgör 1,505,000 r:dr, och, enligt den af SlalsUtsk. föreslagna 'statsreglering kommer alt uppgå till 1,621,000 r:dr, ytterligare ökas med del belopp af tillsammans 1,171,000 r-.dr, hvartill saluaccis-, chartae-sigillatae- och bränvins-bevillningsmcdlen äro af StatsUtsk. beräknade, blir del nödvändigt för R.
St. att antingen förhöja nämnde credilivs belopp, eller återkalla beslutet om de i Riksg.cont. inncsläende medlens förräntande, eller ock bemyndiga Contorcts styrelse alt genom upplåning bereda sig en för de öka - Den 14 December e. m. 383 de utbetalningarna erforderlig cassatillgång, helst af Riksg.cont. dessutom måste afsättas den för Statscont. föreslagna creditivsumnia af (ifiG,6ö6 r:dr 32 sk.
Förhöjning af Riksg.contcs creditiv pä Banken kan emedlertid svårligen beviljas, i anseende till skäl, som med Bankens ställning äga sammanhang.
Alerkallelsen af beslutet, att de för tillfälliga statsutgifter anvisade tillgångar skola, intilldess utgifterna förefalla, göras räntebärande och hållas allmänna rörelsen tillhanda, kan visserligen, i afseende på hädanefter inflytande medel verkställas, ehuru en dylik återkallelse kommer att medföra en kännbar minskning lili ej mindre Riksg.contis ränteinkomster, än det nu circulerande rörelsecapitalet; men hvad de redan förräntade tillgångarne beträffar, så kan åtminstone den delen deraf, som är nedlagd i Arméens Pensionscassas och Hypotheksinrältningärnes obligationer, icke, utan äfventyr för betydliga ca p i t al förl usler, nu genast på en gång indragas.
Till förskaffande af den ansenliga contanta behållning, som erfordras, i händelse Riksg.cont., vid nästa års början eller innan uppbörden ingått, skall kunna hålla Statscont. tillhanda den tillstyrkta credilivsumman samt ett chartas-sigillalie- och bränvinsafgifterna motsvarande belopp, torde följaktligen endast den återstående utvägen, eller upplåning af hvad härtill erfordras, kunna och böra begagnas.
Härigenom kommer likväl att förorsakas ej allenast en betydlig ränteutgift, för hvars bestridande särskild tillgång måste anvisas, utan äfven en ytterligare för näringarne, särdeles under nuvar. förhållanden, högst menlig indragning af det utelöpande sedelmvntet.
Så förhåller det sig med det väsendlligasle skälet, som skulle finnas i StatsUtskis utlåt., nemi. en besparing, som förslagets antagande skulle medföra.
Vid närmare undersökning finner man, att, i stället för besparing, en ökad utgift skulle uppkomma.
Härvid torde äfven vara på sitt ställe alt upplysa, att Regeringen gjort allt hvad som på den ankommer att förhindra det öfverskottsmedlen kunde komma alt ligga inne i Statscont. längre, än som behöfves.
Under loppet af innevar. år har nemi.
Regeringen anbefallt Statscont. ali, utan afvaktan af riksbokslutet och så fort en approximativ beräkning af öfverskottsmedleus belopp för ett föregående år kan ske, till Riksg.cont. öfverlemna samma belopp i rund summa, i afräkning på den blifvande lkjviden emellan Statscont. och Riksg.cont.
I afseende på förslaget om tullmedlens ingående till Riksg.- cont., erinras, att då dessa medel skola, ”i den män de influtit, till Statscont., uppå skeende reqvisition, utbetalas,” så bör väl Riksg.cont., vid vissa bestämda tider, uppgifva och redovisa för Statscont. de influtna tullmedlen.
Berörde medel synas derföre ingalunda böra sammanblandas med Riksg.contis öfriga tillgångar eller kunna för dess utgifter användas förr, än det i riksstaten beräknade belopp af tullinkomsten blifvit Statscont. godtgjordt.
Då Riksg.cont. således endast kan betrakta tullmedlen såsom ett odisponibelt depositum, synes någon allvarsammare controll öfver desammas skyndsamma och författningsenliga levererande icke rim - 384 Den 14 December e. m. ligtvis kunna af detta verk begäras.
En länk i den allmänt föreskrifna kedjan af uppbördscontrollen torde följaktligen komma att saknas.
StatsUtsk. synes för öfrigt hafva förbisett den icke osannolika händelsen, att tulluppbörden ett eller annat år kan komma att understiga det påräknade beloppet, emedan för sådant fall något stadgande ej blifvit föreslaget.
Utsk. har i fråga om charta*-sigillatae-medlen föreslagit, att all befattning med stämplade papperels beredande, uppbärande oell redovisande må till Riksg.cont. förflyttas; men ang:de charke-sigillalse-medlens ujlemnande innehåller Utsk:s förslag icke ett ord.
Det under Statscont. nu lydande eliarlae-sigiUatae-contoi.ets tjenstemän, hvilka hafva dels K. M:s, dels Statsconks fullmakter pä sina tjensler, lära väl icke kunna, emot sin vilja, transporteras till Riksg.cont.
Flera nya tjenstemän måste derföre i sistnämnde verk anställas, i fall det skall emottaga det för detsamma helt och hållet främmande och, sorn det vill synas, overkställbara uppdraget att vederbörligen controllera chartaj-sigillatäe-uppbörden.
En obehaglig erfarenhet har visat, att hittills gällande föreskrifter och conlroller i afseende pä sistnämnde uppbörd icke varit fullt, ändamålsenliga eller tillfyllestgörande.
Förändringar härutinnan äro också redan föreslagna samt ytterligare conlroller ifrågasatta.
Att dessa skärpta conlroller skola kunna utöfvas af ett så organiseradt och isoleradt verk, som Riksg.cont, måste emedlertid högligen betviflas af en hvar, som äger någon kännedom om detta verks adminislrationssätt och den ifrågavar. uppbördens beskaffenhet.
StatsUtsk. har visserligen tillstyrkt i sitt utlåt, ett creditiv af 666,666 r:dr 32 sk. b:co, för att af Statscont. begagnas till bestridande af del löpande årets utgifter.
Detta kan visserligen i någon mån afhjelpa olägenheterna för Statscont.; men förslaget är äfven härutinnan i flera afseenden ofullständigt, och åtskilliga anmärkmr kunna deremot göras.
I första rummet kan i afseende på detta creditiv anmärkas, att summan icke har någon grund för sig.
Den är, såsom man skulle kunna säga, tagen ur luften.
Vidare kan det anmärkas, att inga särskilda stadganden äro föreslagna i afseende på creditivets lyftning.
Det är icke sagdt, alt denna lyftning kan äga rum när det behöfs.
Det skulle således kunna inträffa, att R.
St., vid utfärdande af sitt reglemente för Riksg.cont., deri nedlade sådana villkor och föreskrifter, som i en eller annan måtto försvårade lyftningen af dessa medel, när de erfordrades.
För det tredje kan man äfven med skäl anmärka den omständigheten, att ett sådant creditiv kunde af R.
St. vid en annan riksdag möjligen indragas.
Jag bar nu tagit mig friheten att anmärka några detalj-omständigheter och svårigheter i och för verkställigheten.
Långt flera kunna tänkas och utvecklas, men jag anser detta öfverflödigt, då hvar och en, som har någon bekantskap med uppbördsverket och eontrollerna dervid, lätteligen inser, huru mångfaldiga sådana svårigheter kunde uppstå.
Man kan härvid icke fästa nog vigt vid Dan 14 December e. m. 3S5 vid principen af enhet i förvallningsbestyret och vid nödvändigheten att icke vidtaga sådana stadganden, hvarigenom denna enhet splittras, oell hvarigenom de allribuler, sorn egentligen tillhöra den administrativa makten, skulle till en del öfverfiyttas på 15.
St:s Fullmäktige.
Afven om man icke tänker sig någon böjelse för splittring, sä skulle ofelbart sådana föreskrifter förr eller sednare leda lill collisie ner, som vore icke blott obehagliga, utan äfven för det allmänna skadliga.
Hvar och en kan linna, alt om ett sådant förslag, som SlatsUtslcs betänk, innehåller, skulle antagas, så skulle deraf följa ett mycket vidlyftigare reglementerande för lliksg.cont. än hittills.
I samma mån delta reglemente blefve vidlyftigt, så skulle det också kunna leda till flera olika tolkningar.
Äfven om jag antager hos R.
St:s Fullmäktige i Riksg.conl. den bästa vilja att uppfatta reglementet enligt sin [iligt och enligt det allmännas fordringar (och jag antager gerna denna förutsättning), så skulle man lätt kunna föreställa sig, alt Riksg.cont. vid något tillfälle skulle, t. ex. af ett möjligen otydligt uttryck i reglementet, finna sig förhindrad att aflemna anordnade summor, lill skada och uppehåll för de ändamål, hvartill anslagen blifvit påräknade.
Sådana otydlighcter tili reglementena för alla andra verk kunna afhjelpas; ty der finnes alltid en domare, som kan förklara dem; men emellan K. M. och R.
Sits Fullmäktige finnes emellan riksdagarne ingen skiljedomare.
Någon tolkning af ett sådant stadgande kan således icke äga rum, och Riksg.cont. kan icke af Styrelsen åläggas att handla i strid emot reglementet, sådant det af Fullmäktige blifvit uppfattadt.
Ärendet kunde t. o. m. vara af den vigt, att följden blefve en nödvändighet att sammankalla R.
St. lill urtima riksdag, och man må väl fråga, om sådant kunde vara lyckligt.
Saken liar äfven en annan ganska vigtig sida, nemi. den grundlagsenliga sidan, och denna har blifvit af en del reservanter vidrörd.
Jag vill nu icke för närvar, yttra mig om huruvida förslaget är bokstafligen stridande emot grundlagen; men hvad man med säkerhet kan yttra sig om, och hvad jag icke hyser något tvifvel att uttala, det är, att förslaget är bestämdt stridande emot andan af grundlagen; ty genom hela grundlagen går den riktiga ideen, att skilja emellan den administrativa och den lagstiftande makten.
Denna princip skulle här på det ömtåligaste blifva störd, om en åtgärd, sådan som den föreslagna, vidtoges.
När sålunda, efter mitt omdöme, frågan i och för sig sjelf, sedd ifrån alla sidor, icke leranar något enda antagligt skäl lill bevillningsmedlens öfverflyttande till Riksg.cont., utan fastmera deremot, så väl lill sjelfva idéen, som verkställigheten, finnas väsendtliga betänkligheter, så torde likväl mången föreställa sig, att det innersta, fastän icke uttryckta motivet för förslaget skulle vara ett misstroende till Styrelsen i afseende på handhafvande af öfverskottsmedlen.
Jag lemnar derhän, huruvida ett sådant misstroende funnits, och vill för min del icke uttala denna förmodan, icke ens inom mig sjelf hysa den, ty jag fruktar alltid i detta, 5 H. 49 380
Den 14 December e, m. såsom i hvarje fall, ali möjligen begå en orättvisa.
Den allmänna refleclionen må likväl vara mig tillåten, att om ett sådant misstroende funnits, så bade det varit den enda rälta och öppna utvägen, att bestämdt uttala det, och alt söka göra den gällande pä alla de vägar, som grundlagen medgifver.
Man bade då, med ett sådant öppet uttaladt misstroende, vare sig rättvist eller orättvist, träffat personer, och de för ögonblicket handlande personerna äro blott obetydligheter uti Statens fortgående lif; men man har då åtminstone undvikit att, såsom nu skett, vidröra vigliga samhällsprinciper, hvilkas tillintetgörande ofelbarligen skulle förr eller sednare rubba den jemnvigt emellan båda statsmakterna, som vår grundlag med så mycken omsorg sökt att åstadkomma, och derigenom skulle också ofelbart i tidernas längd förderfliga följder för fäderneslandet uppslå.
Pä dessa skäl, som jag vågar tro hafva sin grund både i rättvisa oell statsklokhet, tillförsel’ jag mig, ali R. o. Ad. ville ogilla SlatsUtskis betänk., och det är om propus, derpå, sorn jag nu bos Hr Gr. o. Landtm, anhåller.
Blänga bifallsrop hördes efter detta anförande.
Då jag anser det nu föredragna betänk, vara ett af de vigtigare, som vid denna riksdag förekommer, så anser jag mig äfven skyldig såsom representant att derom uttrycka min åsigt, .lag kan icke understödja SlatsUtsk:s tillstyrkande uti detta betänk.
Jag liar deremot flere betänkligheter, men skall inskränka mig till endast några få hufvudsakliga anmärkmr.
I främsta rummet anser jag, alt om också den föreslagna åtgärden icke skulle stå i strid med grundlagens bokstaf, så är den deremot icke öfverensstämmande med grundlagens anda.
Till stöd för denna åsigt tager jag mig friheten åberopa motiverna till vår nuvar. grundlag, framlagda af 1809 års Consl.Utsk., der det yttras, att en öfverflyttning af dessa medel till Riksg.cont. vore cn åtgärd, hvilken man med skäl skulle kunna säga vara i strid med en riktig fördelning af Statens functioner.
Det skulle förutsätta, att R.
St. utfärdade en ny bevillningsförordn.
, alt samma 11.
St. tillsatte den aucloritet, hvilken hade sig uppdraget att emottaga och fördela stats-inkomslerna, och vidare att denna aucloritet skulle hafva sig förbehållet att i uppbördsväg utöfva ett slags förmanskap öfver den verkställande maktens embets- oell tjenstemän.
Jag finner äfven en annan betänklighet emot att lemna bifall till den föreslagna förändringen, nemi. den, alt det skulle förorsaka alldeles icke redighet utan oordning uti dessa saker, på sätt både af den föreg;de talaren och af reservanterne blifvit anmärkt.
Icke eller anser jag, att genom den föreslagne åtgärden någon besparing kunde vinnas, ty otvifvelaktig! skulle, i st. f. minskning af embetsmanna-personalen, tverlom i och för controllerne och redovisningen för dessa medel en icke obetydlig tillökning uti en redan förut talrik embets- och tjenslemanna-corps blifva behöflig.
Jag anser mig äfven böra upptaga ett annat skäl, som blifvit anfördt till stöd för den före - Den 14 Dccem!>er e. ra. 387 slagne ålgården.
Det står nemi. uti inledning lill Utsk:s betänk.: ”Del vore, i motionärens tanka, olämpligt, att ett och samma verk fungerade både såsom bokhållare och casseur.
Dessa egenskaper förenade K.
Slalscont. bos sig, enär alla extra-ördinarie inkomster af detsamma förvaltades, så väl i afseende på uppbörd sora fördelning, och detta utan ansvarig redovisningsskyldighet, så vida utgiften kan styrkas genom ett K. biv, contrasigncradt af en vid inträffad revision redan afgången Depart:s-chef.” .lag anser, att detta yttrande, minst sagdt, är otillbörligt, ty vi måste härvid ihågkomma, att sedan deparmental-styrelsen är antagen, skola alla Konungens rådgifvare vara närvar, då beslut fattas.
Deras tankar skola föras till protocoll, och enligt grundlagarne skola dessa protocoll granskas af ett Const.Utsk.
Månne icke då tillfälle är för national-representationen att iakttaga de åtgärder, som omständigheterna kunna föranleda.
Jag anser således det andragna skälet för ifrågavar. åtgärd helt och hållet förfalla.
Jag yrkar afslag på betänk.
Utgången af denna fråga synes icke vara tvifvelaktig.
Obehöflig;! kan det således anses att förorda den utgång deraf, som af de tvenne föreg:de talarne blifvit yrkad.
Del är den, som äfven jag kommer att yrka; men det gifves vissa vitalfrågor, som ådraga sig uppmärksamheten framför andra, och bland dem räknar jag äfven denna.
Det torde således tillgifvas en representant, som ännu icke ställt sig hvarken på den ena eller andra ultra-sidan, om han i en sådan fråga vill uttala sin opinion.
All denna fråga är en verklig vi talfråga, derom vittna onekligen de mänga strider, som under fem föreg:de och denna den sjette riksdagen derom ägt rum.
Jag har gjort mig möda att genom noggrann granskning af föreg:de prot. skaffa mig kännedom af detta ärende och det har icke slått i min förmåga att uppleta några grundade anledmr, hvarföre representationen skulle söka tillvälla sig den skyldighet och den rättighet, som här är ifrågasatt.
Man har uppgifvit, ali sådant skulle vara för att vinna mera ordning, mera reda, mera enhet.
Jag vill icke upplaga detta till vederläggning.
Förhållandet dermed är redan så fullständigt utredt af en föregide talare, hvilken lika med mig icke ansåg ett sådant ändamål med den föreslagna förändringen kunna vinnas, att jag endast skulle onödigtvis upptaga R. o. Ad:s tid, om jag åter upprepade hvad derom redan är sagdt.
— Man har sagt, att en besparing derigenom skulle åstadkommas.
Äfven delta påstående är vederlagdt.
Dertill vill jag lägga hvad reservanterna anfört, att emellan 10 ä 12,000 r:dr säkert vore den minsta summa, som skulle åtgå till aflöning af en ökad tjenstemannapersonal vid Riksg.cont., i händelse denna förändring blef beslutad.
Slutligen har man sagt, såsom den siste värde talaren jemväl anmärkt, att det vore orätt att samma verk är både bokhållare och casseur.
Om man ansett ändring i delta afseende behöflig, så hade man bort fästa sig vid det förslag, som Doctor Thomander uti sin reservation uppgifvit.
Del är likväl ingen I 388 Den 14 December e. m. tvifvel, att icke della skäl är underordnadt.
Jag kan icke nnderlåla att i bakgrunden se elt annat skäl, sorn man vanligen kallar elt politiskt skäl.
Jag skulle icke undra på om ett sådant skäl gjort sig gällande, om llegeringen hade ådagalagt någon misshushållning med Statens medel och användt öfverloppsmedel på de olika tillarne; men i afseende pä närvar.
Regering kan väl ett sådant skäl icke vara för handen.
Det återstår nu endast ett motiv att förmoda såsom liggande till grund för det afgifna försfaget, nemi. det grunddrag, som genomgick alla riksdagsförhandlingar under frihetstiden, benägenheten hos den ena statsmakten att inkräkta på den andras område.
Det är emot en sådan benägenhet, som jag pä det allvarligaste protesterar.
Jag anser det vara representantens pligt alt på det noggrannaste controllera Regeringens handlingar och med ogillande eller gillande yttra sig om dess åtgärder i allmänhet, både om de negativa och positiva; men en representant, för hvilken den constitutionella friheten är dyrbar, bör pä det allvarligaste motsätta sig hvarje åtgärd, som åsyftar att inkräkta på den andra statsmaktens område, den må komma ifrån den ena eller andra sidan.
Det är på detta skäl, som jag slöder mitt votum till afslag på ifrågavar. betänk.
Efter att hafva hört Frih.
Nordenfalks yttrande i denna fråga, har jag ingenting att tillägga till de motiver, som Frih.
Nordenfalk behagat anföra till förkastande af Slatslltsk. förslag.
Jag anser verkligen ieke någon rimlig anledn.
, hvarföre StatsUtsk. skulle vilja vidhålla ett misstag; jag säger väl betänkt ett misstag, begånget af 1840 års StatsUtsk., då del föreslog samma åtgärd, som den hvarom R. o. Ad. nu öfverlägger.
Jag skulle endast kunna finna ett enda skäl lill framkastande af elt sådant förslag vid innevar. års riksmöte, nemi. det att belasta R.
St. med en så stor moralisk skuld, att den icke kunde afbördas lill nationen och att man på den vägen skulle äfven söka att tillvägabringa en representationsförändring.
Det är väl möjligt att jag misstager mig om moliverna för StatsUtsk:s tillstyrkande; jag har likväl något minne qvar om förloppet inom Utsk., då detta förslag vid föreg:de riksmöte blef framlagdt till R.
St:s pröfning, och det kan vara möjligt att ledamöter inom detta Hus nu äro närvar., som äro i tillfälle alt redogöra för de motiver, hvilka lago till grund för StatsUtsk:s då afgifna tillstyrkande.
Om dessa värda ledamöter eller åtminstone en af dem, som här är närvar., skulle behaga att yttra sig i denna fråga, så skulle måhända 11. o. Ad. kunna blifva i tillfälle att göra sig närmare reda för huru det varit möjligt att inom R.
St:s församling, sedan 1809 års statsskick infördes, en fråga blifvit väckt, som skulle förbereda grundlagens fall och undergången af nationens frihet, med den naturliga reaction, som till en lid undertryckta politiska krafter alltid åstadkomma.
Jag vågar tro, att de exempel, hvilka vi här genomlefvat och dem vi kunna hemta, icke allenast ur våra häfder, utan äfven ifrån samtidens ganska talande bevis och exempel på misstag inom representativa församlingar, böra föranleda Den 14 December e. m. 389 R. o. Ad. att för närvar, vidblifva sin öfvertygelse om olämpligheten och oriktigheten af den föreslagna förändringen, och alt R. o. Ad. vid detta riksmöte äfven helt och hållet underkänner det förslag, som af StatsUtsk. nu blifvit framstäldt.
Jag tror äfven, att SlatsUlsk. har begått ett misstag, då Utsk. sökt att helt och hållet stödja sin åtgärd vid 1840 års StatsUtsk:s förhandlingar, emedan vid det tillfället verkligen icke så ampelt föreslogs alla bevillningsmedlens ingående till Riksg.cont. som vid denna riksdag.
Nordenfalk äfven blifvit ådagalagdt, huruledes med den föreslagna Riksg.cont-.s administration, det skulle blifva en ren omöjlighet att tillvägagå såsom Utsk. sig föreställt, såvida icke samma Contor bekläddes med en rent af ministeriel myndighet inom samhället och chefskap öfver uppbördsverket.
— Jag afslyrker för min del hela förslaget.
Hr Gripenstedt, Joh. Au g. t
I samma mån, som antalet af föreg:de talare ökas, i samma mån minskas anledn. att här uppträda, och utgången af denna fråga tyckes redan vara så gifven, alt det kan synas temligen öfverflödigt att ingå uti någon vidare utveckling af ämnet, synnerligen för mig, hvars opinion i alla fall är af föga betydenhet inom delta rum.
Jag kan derföre vara kort.
Men då här för någon lid sedan var fråga om reorganisation af embetsverken i allmänhet, yttrade jag den åsigten, att en sådan, enligt min tanka, vore behöflig icke för att helt och hållet förvandla dessa verk till blotta bureauer under Dep:ts-cheferne, men dock för att ställa dem uti ett närmare samband med Statsrådets nya organisation; och då den nu föredragna frågan onekligen äger sammanhang med den förra, samt lill följd derutaf också tillförene blifvit i ett sådant sammanhang behandlad, så finnér jag mig härigenom uppmanad att äfven nu yttra några ord.