Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom bevis, hvartill sådant kan leda, vill jag anföra, att, då jag var ridd.kamererare, fanns bland Riddarhusets pensionärer en Enkefru, hvilken ägde ett säteri, helånadt i Riddarhusets cassa.
Jag såg då, hurusom räntan å hennes lån liqviderades med pensionen, hvaraf åter följde, att det förra innehades räntefritt.
Jag anser sådant oriktigt och tror, att det ej skulle- hända, om lottning afskaffades; hvilket jag altså tillstyrker.
Den speciella händelse, Hr v.
Hartmansdorff citerat, är mig nogsamt bekant.
Den har Den 18 Augusti. ij3 tilldragit sig under den tid, jag baft förtroendet att vara Ridd.directör, och det är sannt, att det synes, sorn hade Direct:n förfarit mindre noggrann!, då den kunde tilldela pension at en säteriägare.
Men då denna ägde en aktningsvärd bror, som försäkrade, att hennes omständigheter voro ytterst knappa; att det lilla säteriet var öfverintecknadt, och att altså den skenbara förmögenheten icke i verkligheten befanns, utan den verkligen aktningsvärde brödren på heder försäkrade, alt systerns behof var tryckande, samt öfriga betyg dessutom sådant vitsordade, tror jag, alt den fattiga enkan, derföre att hon innehade ett säteri, icke borde uteslutas från parite' med de öfriga, icke mera behöfvande än hon.
Jag vill icke bestrida den mans trovärdighet, från hvilken Frih.
Roye hemtade sitt omdöme; men då han var den sökandes egen bror, torde han skäligen hafva bort anses jäfvig i en sådan fråga sorn den omförmälda.
Jag är öfvertygad, att afsigten med motionen varit att bereda fullkomlig rättvisa i resultaterna; men jag får fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derå, att det måste vara en bland de mest svåra och obehagliga functioner att till den enas eller andras uteslutande bestämdt afgöra emellan personer af ofta fullkomligt enahanda qvalilicationer.
Jag tror, alt Ridd.direct. skulle komma i oangenäm förlägenhet vid valet emellan så många sökande, som gemenligen infinna sig och oftast till den ojemnförligt största delen äro verkligen förtjenta af understöd.
Då man derjemte betänker, att omdömena örn den enas eller andras större eller mindre behof ofta äro olika, måhända någon gång hos hvar särskild ledamot, samt Utnämningen sålunda skulle bero på en röst, synes mig rättvisan icke kunna närmare träffas län genom lottning.
Det lärer vara anledningen till Utsk:s tillstyrkande, och jag be känner, att jag delar en sådan tanka.
Jag anser det obe~ höfligt att utveckla denna min åsigt, rakt stridande mot motionärens; men jag hoppas likväl, att han är öfvertygad, det jag icke misskänner hans afsigt, och att jag, hvad rättvisan beträffar, gerna skulle se alla pensionerna ställda under hans samvetsgranna omdöme.
Hr von Hartmansdorff: R. o.
Ad. torde ej undra på, att jag försvarar min mening, och att jag hemställer till Frih.
Ehrenborgh, hvars embete påkallar att icke lemna åt slumpen något, äfven det ringaste, måls afgörande, om det icke är i sin ordning, alt pensioneringar, hvarpå personers bergning ofta kan bero, afgöras med urskiljning i stället för lottning.
Jag öfverlemnar till Ståndets rättkänsla ptt öfver frågan besluta. >74 Den 18 Augusti.
Såsom f. d. ledamot af Ridd.Direct. ber jag att få upplysa, huru gemenligen tillgått, då pensioner skolat bortgifvas.
Förut hafva nemi. de blifvit bestämdt nämnda, som funnits framför de öfriga förtjenta, och derefter hafva de uttagits, som synts lika förtjenta, samt lottning dem emellan blifvit anställd.
Ett af de hufvudsakliga skälen, hvarför ett bestämdt afgörande så ofta är svårt, är det, alt icke prestbetyg alltid fordras, utan 2lne adelsmans bevis anses tillfyllestgörande.
Det är nemi. olika, då ett betyg lemnäs på embetets vägnar, än då det beror på 2:ne personers enskilda omdöme.
För min del befann jag mig nästan alltid i den belägenhet, att jag icke kunde bestämdt utnämna till alla de lediga pensionsrummen; och hvarföre skall man väl tvinga Direct. att döma emot dess öfvertygelse.
Då jag icke ser någon af Utsk:s ledamöter närvar., torde jag få taga mig friheten att, i egenskap af secreterare i Ridd.Utsk., meddela några upplysningar om skälen för Utsk:s afstyrkande till motionen uti ifrågavar. fall.
Utsk. fann det nemi. omöjligt för Direct. att på grund af, oftast efter gamla formulär utfärdade, betyg döma om företrädet emellan 70080 för Direct. i öfrigt okända personer; och jag hemställer till Hr v. Hartmansdorff, huru man väl kan jemn föra förhållandet inom Direct. med det vid en domstol, der laglig bevisning skall företes, då deremot Direct. icke äger fordra andra betyg, än dem stiftelsebrefven föreskrifva.
Jag har redan vid flera tillfällen, då jag förrättat ridd.sccri t.tjensten, lemnat min röst för lottning, och jag bekänner, att jag icke tror, alt man annorlunda kan komma til! ett nöjaktigt resultat.
Dessutom finnas flera testamentsfonder, för hvilka sjelfva testamentsbrefvet föreskrifver lottning; och der kan densamma altså icke borttagas.
Jag tror, att Utsk:s tillstyrkande är väl grundadt; och Direct.., som blifvit hörd i frågan, har jemte secreterareu enhälligt förklarat sig för lottningens bibehållande.
Då frågan icke är utan vigt, torde jag få något närmare upplysa, huru det tillgår vid pensioners bortgifvande.
Det går ingalunda slumpvis tillväga.
Dagen efter ansökningstidens utgång upprättar nemi. secret. en förteckning å alla de sökande och sammanfattar en resumé' af hvars och ens företedda betyg.
Denna förteckning circulerar sedan lill hvar och en af DirecCs ledamöter, som då behåller densamma 1 å 2 dagar, samt derunder sjelf uppgör sig en lista på de sökande och bemödar sig alt, innan utnämningen skall ske, genom bekanta få utrönt, huru det förhåller sig med de sökandes tillstånd.
Då Direct. derefter sammanträder, framdrager hvar och en de upplysningar, lian kan äga, och någon gång kominer man öfverens om Den 18 Augusti. * hvilka sorn bestämdt förtjena företräde; nien oftast öro meningarna delade och understundom så, att hvarje ledamot liar sin särskilda.
Jag är naturligtvis skyldig att underkasta mig R. o. Ad:s tanka i detta afseende; men erfarenheten har sagt mig, att lottningens borttagande skulle vara olämpligt.
Ilvad mig personligen angår, vädjar jag till Hr v.
Ilartmansdorffs vitsord örn mitt förhållande såsom II i dd.— directör under hans tjenstgöring vid cancelliet och hoppas, att linn icke skall kunna säga, att jag någonsin frångått billighet och rättvisa samt framför allt den samvetsgrannhet, som jag ansett lika mycket för ett behof som för en pligt.
Ur Dalman:
Jag ber endast att få rätta det misstag uti uppgiften i, mitt sednasle yttrande, att Direct. enhälligt tillstyrkt det utlåt., hvari Utsk. stadnat.
Hr Carleson var nemi. skiljaktig.
Ridd.Utsk:s nu föredragna mentor, blef af R. o. Ad. bifallet.
Frölichs, Dav., d. i5 dennes e. ni. på bordet lagda motion, med förslag till lag för offentliga bolagsbanker.
Hr G iinther, Carl Gust., uppläste följande:
Frölich väckte nu föredragna motion, begärde jag den på bordet, emedan jag blott hörde några ord af Hr Gr:s anförande; men jag förmodade genast, alt motionen just åsyftade, hvad jag sedermera af dess innehåll bar funnit bekräftadt.
Alltifrån riksdagens början har jag väntat få höra försök göras i den väg, på hvilken, redan under flera års lid, från vissa håll bemödanden olla varit synliga, alt bereda allmänna opinionen till hyllande af den mening, hvilken åsyftar att kullslå statsbanken.
Under riksdagen hafva några smärre försök varit gjorda; men så långt på denna väg, som Gr.
Frölich nu gått, har ingen förut vågat sig.
Jag har alltid ogillat dessa bemödanden, emedan jag anser dem endast innefatta ett sträfvande att, på nationens bekostnad, rikta några bankspeculanter, hvilka åsyfta att tillrycka sig statsbankens stor vinst gifvande rörelse.
Sådana bemödanden anser jag vara ganska vådliga för samhället, och jag kan derföre icke underlåta att, så mycket jag förmår, bestrida dem.
Den önskan, Hr Gr. uttrycker uti 2:dra och 3:dje punkterna af förordet till sitt förslag till log för bolagsbanker, nemi. att statsbanken mindre må söka begagna sitt privilegium för att göra vinst, an för att förse enskilda bolagsbanker med medel, hvarpå de kunna grunda sin rörelse och slippa hålla guld och silfver, samt att, så snart tillräckligt antal enskilda bolagsbanker uppstår, statsbanken då indrager såväl sin lånerörelse som ock sin tillverkning af myntrepresentativer eller sedlar på mindre valör än 100 r:dr cou - Den 18 Augusti. rant, på det såväl lånerörelsen sora myntfabricationen må tillkomma de enskilda bolagen eller, rättare sagdt, bankspeculanterna.
Så riktig denna önskan än är bos bankinteressenter, kan den likväl ej delas af den öfriga delen af nationen, emedan statsbankens vinst kommer alla till godo, så att ju större den kan blifva, dess bättre för samhället och de skattdragande.
Statsbankens nuvar. årliga vinst äf circa ^ million r:dr b:co skulle, enligt Hr Gr:s förslag, i stallet att förökas till det högsta belopp, hvartill den kan uppgå, bortskänkas åt några enskilda speculanter emot 5 procls ersättning, som vore en alltför ringa ersättning för statsverket.
Derjemte skulle, enligt Hr Gr:s förslag, olika myntrepresentativer, ej utgörande lagligt betalningsmedel, blifva gångbara inom provinserna i stället för ett allmänt och för alla gemensamt lagligt sedelmynt.
Den oundvikliga följden häraf skulle blifva otaliga förluster, oredor och olägenheter uti den inre rörelsen, hvilka deraf föranledas.
Jag måste derföre på det högsta bestrida detsamma, emedan jag anser det endast åsyfta enskildas inkräktning på det allmännas bekostnad.
Jemte det, söm jag här yttrat öfver Hr Gr:s förslag i dess väsendtligaste delar, anhåller jag äfven få göra några anmärkningar vid detaillerna.
Uti t § har Hr Gr. uttryckt en sanning, som jag till alla delar gillar, nemi. att privata banker väl må, under allmän lag, idka bankrörelse med egna eller upplånade medel, men förbjudas att utgifva tryckta eller graverade creditsedlar, af hvad namn de vara må.
Då jag fullkomligt instämmer i denna af Hr Gr. öppet erkända sanning, kan jag ej undgå anmärka den uppenbara motsägelse, som Hr Gr. tillåtit sig redan uti följande 3 § och sedermera liela förslaget igenom.
Uti 3 § har Hr Gr. föreslagit, att actie- och bolagsbanker skola få utgifva tryckta och graverade creditsedlar, och vidare har Hr Gr. föreslagit, att dessa banker skulle fä öfvertaga ej allenast statsbankens lånerörelse, utan äfven dess myntfabrication af alla valörer under loorldr courant.
Hvad äro då de föreslagna actie- och bolags-bankerna annat än större eller mindre privatbanker?
Hr Gris förändring af deras namn synes mig endast vara ett sätt att dölja deras rätta namn.
Uti 5 § föreslår Hr Gr., att den bank, som skall, å utsatt tid och ort, genom sin direction inlösa sina creditsedlar, har förverkat sin octroj på rörelsen, och att directionen då genast biifver lagförd samt bolaget satt i concurstillständ.
Det är visserligen godt och väl, alt alla dessa åtgärder äro föreskrifna; men de gagna föga dem, hvilka äro innehafvare af creditsedlar, utprånglade till ett belopp af kanhända flera millioner, för hvilka ingen betalning erhål les - Den 18 Augusti. *77 les förrän efter mer eller mindre tidsutdrägt, och hvarvid säkerligen inträffar, att flera tusendes välfärd förstöres, innan en sådan oreda kan afhjelpas.
De tili 6§ för näringsidkare mycket förmånligt beskrifna cassacreditiv tror jag att näringsidkare lättare erhålla af solida och speculativa handelshus uti provinsstäderna.
Sådana cassacreditiv har jag sett begagnas af många personer under den tid, som förflöt emellan 1812 t. o. m. 1817, då en I i fl iga re rörelse, än nu, inom alla provinser existerade.
Solida handelshus kunna äfven lättare lemna förlag till näringar af alla slag, än som kan ske utaf bankdirectioner.
Helt annat är förhållandet med större creditiv, sådana som erfordras till stora företag; de kunna ej erhållas annorstädes än hos statsbanken.
Frölichs förslag ej tillskyndar Sveriges hufvudnäring, jordbruket, någon tillgång på så beskaffade lån, hvaraf denna vigliga näringsgren är i behof, och som dea ej heller kan erhålla annorlunda än mot pant af fastighet, visste jag väl förut; men jag tackar Hr Gr. för det att denna vigtiga sanning är bestämdt erkänd uti 2:dra punkten af 6 S.
De uti 8 § meddelade föreskrifter synas mig tillskynda Bancofullmäglige och Regeringen alltför mycken möda, utan nytta för det allmänna, och endast bereda tillfälle att, vid inträffande oredor och fallissement inom de af Hr Gr. föreslagna banker, kunna skjuta skulden antingen på Bancofullmägtige eller på Regeringen; således utgöra dessa föreskrifter blott medel att undanskymma, hvad som tilldrager sig inom bolagen.
Uti 10 § föreslår Hr Gr., att R.
St. intill 1860 eller 1870 skola afsäga sig ali rättighet till införande af möjligtvis nyttiga nu okända reformer uti bankväsendet, Att på så lång tid tillförbinda sig och efterkommande en sådan afsägelse utaf grundlagsenliga rättigheter, anser jag vara ej allenast obetänkt och i högsta grad oförsigtigt, utan ock stridande mot våra grundlagar; hvadan en sådan afsägelse af oss aldrig kan blifva bindande för efterkommande Ständer.
Minst hade man kunnat förvänta ett dylikt förslag från det håll, hvarifrån man ofta får höra ifrigt ropas på reformer, äfven utan att målet, som åsyftas, eller vägen, som leder dit, antydas.
Uti 17 § föreslås, att K. M:s Bef:h:de skola pröfva säkerheten af de papper eller inteckningar, hvilka af actieägare deponeras, för att få utvidga sedelemissionen; men man har sett, huru det vid många andra tillfällen misslyckas för K. M:s Bef':h:de att pröfva dylika säkerheter, och må man derföre ej med en sådan föreskrift dels narra allmänheten, dels otillbörligt besvära auetoriteterna. 12 II. 23 Den 18 Augusti.
Uti 24 § föreskrifves, att en förteckning på lottägare skall finnas hos K. M:s Bef:h:de.
Det är godt och väl; men en sådan förteckning bör tillika tillkännngifvas en gång 0111 året uti officiella äfvensom uti provinstidningarna, jemte deruti inträlfade förändringar, på det hvar och en så mycket lättare må kunna välja, hvem deribland han vill hålla sig till, i fall rörelsen afstadnar.
Den uti 25 § omnämnda solidariska ansvarighet, som uttryckes med orden: en för alla och alla för en, hetyder föga eller intet, så framt ej, då directionen upphör att betala å den ort, der invexling är utsatt, hvarje sedelhafvare berättigas att genast vända sig till hvilken lottägare han behagar, för alt utan uppehåll eller tidsutdrägt utkräfva betalning för creditsedlarna.
Om derigenom en skulle få betala för alla, vore det ej mer än ganska rätt; förlusten må sedan vid slutliga utredningen fördelas lottägarne emellan, bäst de gitta.
Skulle annorlunda tillgå, blifver den vackra phrasen, en för alla och alla för en, alldeles menningslös, åtminstone föga båtande för sedelinnehafvarne, af hvilka kanske större delen ej öfverlefver den slutliga utredningen.
Uti 27 § träffar man på rätta arcanum, som jag väl sett af flera förberedas, men som ingen förut vågat framställa och hvilket jag på det allvarligaste bestrider, nemi. att enskilda bolag skulle få öfvertaga all scdelfabrication på valör under 100 rtdr courant.
Genom en sådan rättighet för enskilda bolag uppstå mångfaldiga allmänna förluster och enskilda olägenheter, dels genom statsverkets förlust afbancovinsten, dels genom näringarnas förlust af deras lånrätt bos staten, som aldrig kan ersättas hos enskilda bolag, och slutligen genom de oredor oell förluster, hvilka uppkomma i den inre rörelsen, när producenter nödgas i liqvid för sifia varor emottaga creditsedlar, hvilka ej utgöra ett lagligt myntrepresentativ, hvarmed de således ej kunna bestrida sina utgifter.
Ehuru jag förlitar mig uppå, att BancoUtsk. ej underlåter att uppfatta och pröfva alla de olägenheter, Gr.
Fröliclis förslag innefattar, har jag likväl funnit mig nödsakad att yttra mig deröfver, enär man från flera håll förnimmer ihärdiga bemödanden att öfvertala oss om nyttan af att kullslå statsbanken till förmån för några enskilda speculanter.
Jag anhåller vördsamt, att dessa anmärkningar få åtfölja remissen af Gr.
Då jag anmälde mig, trodde jag icke, att Hr Giinlhers anförande skulle vara så vidlyftigt, som vi nu hört och hvarföre jag ej heller nu kunnat fullständigt uppfatta detsamma.
Jag vill derföre blott anmärka i anledn. af några yttranden deri, att jag alltid varit bland dem, som bestrid t försöken till allt för ha - Den 18 Augusti. *79 stiga privatbanksinrättningar pä statshankens bekostnad; att jag aldrig varit för cassacreditiv till dessa stna banker, som skulle komma alt stiga tipp såsom svampar och falla lika hastigt; och om än Gr.
Frölich sökt, måhända väl starka, correctiv emot dessa, anser jag likväl en sådan ytterlighet vara bättre, än den motsatta.
Jag vill nu icke tillägga något vidare, utan är öfvertygad, att Utsk. lemnar åt förslaget det afseende, detsamma otvifvelaktig! förtjena!-.
Jag är öfvertygad, att nödvändigheten af privatbanker snart skall visa sig, så vida näringarna skola kunna upphjelpas utur den förlägenhet, hvari de nu befinna sig.
Frölichs motion remitterades till BancoUtsk.
Likaledes remitterades till BancoUtsk.
Frölichs samma dag på bordet lagda motion, ang:de några föreskrifter för B.
St:s Bank, till iakttagande, i händelse offentliga bolagsbanker skulle uppstå.
Till pröfning företogs Ridd.Utsk:s d. i5 dennes e. m. på bordet lagda memor. i anledn. af återremiss utaf Utsk:s betänk, öfver ffr Cederscbjölds motion, ang:de utseende af suppleanter bland R. o. Ad. till ledamöter i Utsk.
Jag tror icke, att frågan bör blifva om stadgande af det strängaste eller mindre stränga äfventyr för ledamöters uteblifvande från Utsk., utan frågan är att tillse, det någon åtgärd vidtages, hvarigenom ändamålet, nemi. ärendernas oafbrutna gång, vinnes.
Att bristfälligheter i de nuvar. stadgandena finnas, torde livar och en, som haft tillfälle inhemta »erfarenhet om förhållandet, erkänna och vitsorda.
Det händer nemi. ofta, då de öfriga Stånden äro fulltaliga, att åtskilliga vacancer, till följd af permissioner m. m., bland R. o.
Ad:s ledamöter äga rum; hvadan, enär voteringarna ske per capita, R. o. Ad:s delaktighet deruti har en bestämd undervigt.
Det inses lätt, att häraf skall följa, att vårt Stånd utöfvar ett ringare inflytande på ärendernas gång, än hvardera af de öfriga Stånden.
Då Ulsk:n arbeta på flera afdelningnr, inträffar det t. o. m. understundom, att ordföranden på afdelningen är ensam ledamot utaf R. o. Ad.
Det synes då vara tid, alt R. o. Ad. begagnar samma utväg som de öfriga Stånden, att nemi., då någon utskrs-ledamot erhållit ledighet, en annan genast insattes i den förres plats, hvarigenom Utskm alltid kunna vara fulltaliga.
Sedan jag sålunda motiverat nödvändigheten af en förändring emot hvad nu äger liim, kommer jag till frågan om sättet för densamma, om tiden, under hvilken den invalde bör få bibehålla sin plats, &c. Jag instämmer med Utsk. deruti, att 79 § Riksd.- Ordn. synes utmärka, hvad de öfriga Stånden beträffar, att Deu 18 Augusti. de, till följd af ledigheter äfven på kortare tid, ingångna ledamöter böra qvarstadna, jemväl sedan den fyllda ledigheten åter kunde intagas af den först valda personen; men samma § säger i afseende å It. o. Ad., att detta Stånd ager lili ifrågavar. fall att rätta sig efter Ridd.Ordn.
Denna kan It. o. Ad. med Konungens sanction också upprätta huru som helst.
För min del synes då det ändamålsenligaste vara, att val efter en ledamot, som erhållit t. ex. 3:ne veckors permission, sker endast i afseende å dessa 3:ne veckor.
Skälen torde vara lätta att inse.
Få ledamöter kunna nemi. så uteslutande egna sig åt riksdagsärenderna, att de icke någon gång nödgas begära ledighet.
Att denna nödvändighet skulle medföra förlusten af det innehafda utsk:s-ledamotsskapet, och således personer, som hunnit göra sig fullkomligt hemmastadda i ärenderna, likväl, endast till följd af behofvet att någon kortare tid vara borta, icke vidare få med sitt arbete gagna Utskrn, kan icke vara lämpligt, särdeles då man någon gång, efter några veckors åtnjuten ledighet, vid återkomsten kan råka att finna ärenderna qvarstående på samma punkt, sorn då man reste bort.
Det är naturligt, att vid de första Utsk:s-sammansättningarna man vanligast väljer dem till ledamöter deruti, hvilkas arbetsförmåga och öfriga egenskaper synas närmast motsvara arbetenas fordringar; så skulle ock, om, i och med detsamma en ledighet af någon ledamot toges, denne derföre vore för riksdagen utesluten från sin plats i Utsk., samtliga dessa omsider finnas upptagna af personer, hvilka, i jemnförelse med de först valda, ansetts mindre skickliga än dessa.
Jag kan jemväl icke inse, att det kan möta några svårigheter, att sådana val, som ske i anledning af på kortare tid uppkomna ledigheter, endast gälla för den tid, ledigheten äger rum; och jag kan sålunda icke godkänna Utskts invändningar i denna del.
Jag tillstyrker altså, att, med ufslag till Utskts förslag, ett tillägg till andra mom. af 2) § Ridd.Ordn. må göras, lydande sålunda: då sker val till ny lits litsle da mot under I ed i g h e t s t i d e n.
Om detta stadgande infördes, vore det afsedda ändamålet vunnet.
Utskts förslag till stadgande, att ledamot, som önskar ledighet från Utsk., skall anmäla sådant för ordföranden derstädes, kan visst icke vara skadligt, men nödigt finner jag det icke; ty sällan lärer någon ledamot begära ledighet af Landtm., utan att hafva först nämnt derom för ordföranden i Utsk.
Då inom Ridd.Utsk, vid sista riksdagen förslaget till ny Ridd.Ordn. discuterades och uppgjordes, var frågan om complettering af R. o. Ad:s ledamöter i Utsk;n jemväl föremål för Utskts begrundande.
Man visade då med flera exempel olägenheterna af de ständiga vacancerna bland Adelns ledamöter under utsk:s-sarnmanträdena, Yi voro alla öfvertygade, att förhållandet Ut-» Don iS Augusti. 1S1 öfvade elt menligt inflytande på ärendernas gång; men Utsk. stadnade dock i den öfvertygelse, som äfven jag delar, alt nemi. någon ändring icke är möjlig utan ändring af grundlagarna.
Palmstjerna* förslag, att, då en ulsktsledamot reser bort, val till fyllande af ledigbeten endast under bans bortovaro borde ske, står icke tillsammans med stadgandet i 79 § Riksd.Ordn.
Det är sannt, sista raden deruti hänvisar R. o. Ad. till Ridd.Ordn.; men Frih.
Palmstjerna har boppat öfver orden: ”i dessa sednare fall.”
Hänvisningen har således icke afseende på bela §, och Ridd.Ordn. mäste vara författad i öfverensstämmelse med grundlagarna.
Jag ber dessutom att få fästa uppmärksamheten uppå, i hvilket besynnerligt förhållande den ifrågaställa suppleanten skulle komina.
Fn utskrsledamot reste nemi. bort på 3:ne veckor.
Någon vigtig fråga vore just då vid den afgörande punkten.
Suppleanten inträdde, satte sig på samma stol, som hans företrädare sutit, framlade sin voteringssedel, då han dertill uppropades, men toge för öfrigt ingen del i ärendernas gång; ty icke lärer man väl kunna begära, att någon för en lid af 3:ne veckor skall arbeta sig in i ämnena, då man icke har någon säkerhet för att kunna få fortfarande verka med de insigter, man sökt förskaffa sig.
Jag tror, att det skulle blifva svårare att få sådana vicarier, än ordinarie ledamöter.
Man bör icke lemna ur sigle olikheten i förhållandena hos R. o.
Ad. och de öfriga Stånden.
Dessa äro valda och hafva arfvoden för sin närvaro.
I afseende å R. o. Ad. äger intetdera deraf rum; och så länge, samt då våra riksdagar medtaga en sådan tid, som gemenligen nu är fallet, kan man icke begära, att R. o. Ad. icke någon tid skall lemna riksdagsbestyren för sina enskilda angelägenheter.
Jag måste altså tillstyrka, att motionen lemnäs utan afseende.
Likväl medger jag, att Utskrs förslag är så oskyldigt, att jag icke vill bestrida bifall derå.
Den fråga, sorn är under öfverläggning, vittnar om huru nödvändigt det är att, innan man vidtager en förändring, göra sig reda för följderna deraf.
Fordom var antalet af R. o. Ad:s ledamöter i Utsk. dubbelt emot de öfriga Ståndens.
Från denna nedsättning härleder sig den öfverklagade svårigheten.
Jag vet väl, att då omröstningarna inom CJtsk:n beräknas per capita, måste antalet af ledamöter vara lika från hvarje Stånd; men det synes mig icke conseqvent, att inom en Representation, der frågorna slutligen afgöras ståndsvis, förberedande handlägga dem per capita.