Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 11 Maj e. mi 343' nytt Privilegium å bevisliga nyttiga förbättringar af en redan privilegierad arbets-me* thod. 5:0
Att dessa Privilegier icke måtte tilldelas på längre tid än 10 år, och om prolongation sökes, icke beviljas för längre tid än 5 årj och slutligen 6:0
Att dessa uppmuntrande belöningar för snillet, konst-fliten och idogheten, ej måtte framdeles bära namnet privilegium exclusivum, hvilken benämning lätteligen kunde förbytas emot en för ändamålet mera svarande och enligare deras natur och be^ stämmelse.
Jag anhåller hos Eders Excellence Herr Grefven och Landt.Marskalken samt Höglofl.
Ridderskapet och Adeln ödmjukast, att detta mitt Memorial, såsom nära hörande till det Nya Utskottets verknings-krets, måtte, efter skedd communication med de andra respectiva Stånden, blifva till detsamma remitteradt.
Herr von Engeström, Jan Daniel, hade ilM lemnat följande:
Med Eders Excellences och Höglofl. 344 jD«n ii Maj m'.
Ridderskapets och Adelns tillåtelse utbeder jag mig att få den äran anföra några tankar i ett ämne, som efter min öfvertygelse (den enda ledaren af mina företag) förtjenar Riksens Höglofl.
Under loppet af detta Riksmöte hafva manga förslag inkommit, så väl uti den allmänna hushållningen, sorn lag-frågor och sättet till upplysningens spridande.
Jag tror icke, att jag misstager mig, om jag vågar smickra mig med den tanka, att Höglofl.
Ridderskapet och Adeln gillar en frami Ställning nära rörande Medborgares rätt och välfärd, och af sådan grund värdig den uppmärksamhet jag dristar påkalla.
Manga, och äfven nyare exempel visa, huru lätt den renaste rätt kan gå förlorad och det största lidande beredas igenom Fataliers försummande.
Jag medgifver, att vid vissa händelser personligt inställande eller fullmägtigs biträde är alldeles nödvändigt; men jag påstår också, att denna nödvändighet icke alltid fordras af saken, ehuru den hittills fordrats af lagarna.
Om jag äger mitt hemvist i Rikets sydligaste landskap och har affairer i de nordligaste, händer det lätt, att jag kan blifva inblandad i frågor, som ålägga mig skyldighet att förklara mig, eller lemna mig den rättigheten att göra det.
I bägge fallen rörer det min existence såsom Samhälls-medlem.
Månne icke Lagstiftarens omsorg bör vara att lätta omvä - Dm ii Maj. e.m1 345 garna, och ej förtynga mina omkostnader ?
Bedrager jag mig i min tanka, om jag tror att sådane Lagar böra ändras, som motverka detta ändamål ?
Om jag på en aflägsen ort icke äger någon bekantskap, eller någon pålitlig eller tjenlig person, till hvilken jag kan vända mig, i fall en förklaring af mig fordras, så måste jag resa sjelf eller sända ombud.
Om också inga oförutsedda hinder inträffa under resan, så är den dock förenad med dryga omkostnader, stundom kanhända öfverstigande sjelfva sakens värde.
Jag gjorde i sådant fall bättre, att försumma mig.
Men jag vågar hemställa, om ej Lagarne skulle derigenom småningom liksom förlora något af sin värdighet, och i samma mon desse förlora, >så förlorar också Samhället, för hvars väl de äro stiftade.
I ett annat fall, om jag på behörig ort känner en tjenlig person, så kan jag icke ålägga honom att vara min cominissionnaire.
Men min förklaringstid är kort; jag hinner ej inhämta hans samtycke; han kan ej lagligen förbindas till ansvar, om han ej uppfyller den commission jag honom uppdragit — och fatalier försummas.
Men det kan äfven hända, att ett ombud, som vore villig att iakttaga min rätt, ej befunne sig hemma då mina handlingar, till orten ankommo; och följden för mig, såsom sak-ägare, blefve i alla fall densamma.
Efter dessa anmärkningar kan man icke undgå att göra sig denna fråga:
Hvarföre 346
Den 11 Maj e. m'. är det förbudet att nyttja en genare, säkrare och med mindre kostnader förenad väg?
Jag menar den allmänna Posten, inräliad för hela Samhällets väl, och tjenlig att lika ver, ka till upplysningens spridande och att gagi na den medborgerliga säkerheten.
Länge har den visat sin nytta i handels och oeconomiskt hänseende; skall den icke äfven få vara nyttig i juridiska ämnen?
Om de betydligaste Penning-remisser, de mest vigtiga handlingar igenom Posten länge kunnat befordras till både säker och skyndsam framkomst, så inser jag icke någon våda, att för vissa Rättegångs-papper bruka samma väg.
Jag säger vissa, ty min tanka är den, att denna utväg endast borde vara tilläten i sädana fall, dä ej personlig närvaro eller fullmägtigs biträde oundvikligen af sjelfva saken fordras.
Skulle någon förmena, att han igenom detta sätt ej vore fullkomligen säker, så må det blifva honom öppet, att ej betjena sig häraf; men med en stolt nationlig känsla gör jag den anmärkning, att våldsamheter, utöfvade emot Posten, äro ganska sällsynta i vårt Fädernesland.
Jag vågar, i anledning af det jag nu haft äran anföra, ödmjukast anhålla att få uppgifva några punkter, hvilka hufvudsakligen lära böra iakttagas, om mitt välmenta förslag är nog lyckligt att vinna bifall. i:o
Upphäfvande af alla de författningar, sorn förbjuda Postens nyttjande till ofvan beskrifna handlingars förskaffande.
Den 11 Maj. e. ml 347 2:o
Tid till förklarings aflemnande böt alltid lämpas efter den persons mer eller mindre aflägsna vistelseort, hvilken förklaringsskyldigheten ålägges, och alltid så utsättas, att han äger nödig tid att taga behörig kännedom af handlingarna, och igenom Posten, inom fatalietiden, kunna hafva dem framskaffade.
Såsom grund härtill skulle lämpligare kunna tjena, hvad förut är stadgadt om olika besvärstid i olika provinser, dock borde mindsta tiden alltid utsättas till fjorton dagar efter skedd communication. 3:o Hvar och en äger rätt att till alla Embetsverk, Collegier, HofRätter, Landshöfdingar, Consistorier, Domstolar m. fl. som sammanträda på sådana ställen, der PostContoir finnas, directe med Posten insända sådana handlingar, som endast fordra deras inlemnande. 4:o Sådane handlingar skola öppna in. lemnäs på PostContoiren, och emot vanlig afgifts erläggande afgå under recommendation.
Vid inlemnandet bör äfven erläggas behörig lösen, som i tjenlig ordning afPostförvaltafen afsändes till vederbörligt PostContoir. 5:o
Afsändaren bör vid inlemnandet vara försedd med en fullständig förteckning i handlingarna, hvilka böra vara genomdragne och med Sigill försedde.
Hans egen säkerhet tyckes fordra, att äga behörigen 34$ Den 11 Maj. e. m: vidimerade afskrifter.
Postbeviset kan tecknas å dessa, om Postförvaltaren godkänner dem, som bestyrkt afskrifternas rigtighet, men han bör då förse genomdragnings-tråden med PostContoirets Sigill, och alltid på bref-omslaget teckna ordet Fatalier. 6:o Skulle, genom inträffade händelser, Posten så sent ankomma, att Fatalietiden vore tilländalupen, så förlorar afsända-; ren intet af sin rätt, enär han med Postbeviset kan styrka, att denna tid ej gått förlorad efter Postens vanliga fart, 7:0
Om så nödigt pröfvas, i anseende till något förökadt besvär för vederbörande, som böra utqvittera brefven, Så kunde någon lämplig afgift föreskrifvas och med handlingarna bifogas. 8:0
Då ganska många troligen kornrao att betjena sig af denna utväg, ökades inkomsten af Posten så betydligt, att någon ytterligare moderation tyckes kunna önskas för Fatalie-bref, än den, som Kongl. Förordningen af 1785 lemnar.
Af sådan egenskap är mitt förslag.
Medborgares säkerhet är derigenom nära förenad med Statsverkets förmon.
Det är dessa skäl, som förmått mig att yppa mina tankar.
Jag har sett för många förluster, för att kunna försumma detta tillfälle samt Den ii Maj e. tnl 349 den både rättighet och pligt mig, såsom Riksdagsman, tillhörer.
Jag anhåller ödmjukast, att Eders Excellence Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken samt Högloft.
Ridderskapet och Adeln täcktes till behörigt Utskott, kanhända så väl till Högloft.
Lagutskottet, som äfven till Höglofl.
OeconomieUtskottet, remittera detta mitt anförande, samt tillåta att detsamma får meddelas de Respectiva MedStånden.
Begärdes på Bordet, Friherre Stael von Hollstein, Corjitz Lud-. vig, uppläste följande Vördsamma Memorial, Då ett af de mest magtpåliggande årender, vid detta Riksmöte, är att påfinna ett räddningsmedel emot de olyckor, som hota att drabba en mängd enskildta medborgare, genom den oordning, som uppkommit i Penninge-verket, och som från början härleder sig, efter min tanka, från den lättare tillgång på penningar, hvarmed
Disconterne bifrädt, och som föranledt till vågsamma och allt för dristigt calculerade företag, så i egendoms-handel som andra speculationer, så är det en oundviklig nödvändighet, att först någon undersöker hvarifrån den r.u 350 Den 11 Maj. t. m. öfverklagade penning-bristen härrörer.
Allmänneligen hålles för, att en allt för ringa Penning-massa, emot Folkstocken och Varuproductionen, härtill är orsaken; och derföre tror man hjelpen vara funnen deruti, att man ökar Penning-massan.
Efter mitt begrepp, är detta alldeles falskt.
Bankens utelöpande Sedlar äro flera Millioner större än år 1SO9; och sedan det året håfve vi likväl förlorat, genom Finlands förlust, nära en Million Menniskor och producter i proportion; när nu härtill lägges alla circulerande DiscontÄssignationer, så torde man, utan att göra misstag, kunna säga, att Sverige aldrig haft så stort utelöpande Capital, som i närvarande tid.
Att derföre hjelpa oredan medelst ökande af denna pappersmassa, vore ej annat, än att göra det onda dubbelt större; väl kunde det hjelpa en och annan, som oförsigtigtvis ställt sina affärer så, att enda hjelpen blir ett försämradt mynt, hvarigenom producterne kunna stiga till tredubbelt värde i ett dåligt mynt; men äldre skulder, contraherade den tid myntet var bättre, likväl dermed kunna betalas; oskyldige medborgare derigenom bringas om deras förmögenhet, och sjelfva Staten sättas i äfventyr, helst om Banken skall göra biträde, hvartill den icke tyckes hafva lägenhet, då dess sedlar i närvarande stund äga så slät valeur.
Man far verkligen vilse om rätta orsaken till penning-bristen — Den är icke svår att finna.
Landtmannen ej blir af med sina producter:
Spann* Den 11 Maj e. m« 35^ mål, Bränvin, -Victualier m. m. allt föres in i denna stund från främmande orter, och våra penningar föras deremot ut — likväl håfve vi sjelfve stora förråder, som ligga ofruktbara.
Förbjud endast ali införsel af utländska varor, som vi äge här hemma, och laga att landtmannen får debit på sin spannmål, victualier m. m.! — 5 å 6 Millioner skola komma i rörelsen, och allt skrik om penning-brist skall upphöra — utom af dem, som hvarken hafva varor eller credit, och de stå svårligen att hjelpa; kunna också icke pretendera att Staten är förbunden mera hjelpa deni än andra, som i förra tider kommit på obestånd.
Falskt är det föregif. vande, att med tillåtelsen af införsel af utländska förnödenhets-artiklar ett modereradt pris derpå kan hållas till gagn för penninglöntagarne, arbetsman och de mindre bemedlade.
Om i deras hushålls - utgifter 8 å 10 procent härigenom kan besparas, måste de dyrt omgälla detta, när sedan, till oredornas hjelpande, svårare mått och steg måste tagas, och de förlora kanske hälften af deras förmögenhet.
Ett förbud emot all införsel af sådana utländska producter, som finnas i landet — och det snart — blir enda bote-medlet.
Den 11 Maj e. m. Herr Fock, Berndt Vilhelm, hade inlemnät följande Vördsamma Memorial!
Erfarenheten har lärt, att den nu öfver allt i Riket införda Vaccinationen icke ännu blifvit begagnad med all den omtanka och sorgfällighet, som uppfinningens ojemförliga värde förtjenar.
Uppmuntringar af alla slag från en vis och faderlig Regering, Läkares och Presterskaps bemödande, samt de i Församlingarna tillförordnade Vaccinateurers åtgärder, hafva visserligen uträttat mycket, och den härjande farsotens fordna stora förödelser hafva blifvit på ett högst betydligt sätt inskränkte; men, ty värr! ännu icke utrotade; och man måste som säkra orsaker dertill antaga, dels att okunniga föräldrars vantro alldeles undanhållit flera barn från den välgörande ympningen, dels att en oväntad sorglöshet ställt
Vaccinateuren utur tillfälle att undersöka den anbragta Vaccinens verkan och äkthet; genom hvilken sistnämnde händelse här och der inträffat de; menlige följder, att naturliga koppor sedermera angripit och jemväl fört i grafven sådana vaccinerade barn.
Dessa bägge händelser påkalla en ansvarighets-lag, som directe verkar till det stora ändamålet; och , må hända, skulle detta säkert vinnas genom en årlig beskattning eller Capitations. afgift för hvart och ett barn, som icke kan vid lil.
Den ii Maj e. ml 3 53 vid Mantalsskrifningen med Vaccinateurens bevis styrkas vara, inom sex månaders ålder, ej allenast vaccineradt, utan ock sedermera hafva i rätt tid blifvit för Läkaren eller Vaccinateuren uppvist, samt befunnits hatva haft verkliga skydds-koppor; äfven som det i förening härmed blefve nödvändigt, att Presterskapet, inom en viss dag i hvarje månad, till Församlingens vaccinateur öfverlemnade ett utdrag utur dag-boken, för den nästföregångne, på det att såmedelst all möjlig controll och upplysning om de föddes antal och vistelse-ort kunde vara att tillgå; hvarefter dessa utdrag, försedda med Vaccinateurens anmärkningar om hvad tillgjordt blifvit, äfven borde vid Mantals- och Skatt-skrifningen till granskning företes af Krono-betjeningen i orten, som alltid åtta dagar förut deraf kunde få del.
På sådant sätt, och om ingen annan finge befatta sig med Vaccination, än deri som af vederhörande Provincial-Läkare godkännes äga erforderlig skicklighet dertill, samt om, på Nådigste befallning, ett Reglemente för alla Vaccinateurer blefve utfärdadt, rörande deras rättigheter och pligter i och för vaccinationen; skulle troligen fördomen och liknöjdheten, understödda äf egennyttan, kunna besegras, och en långlig vana småningom göra tvångs-medel öfverflödiga.
Prat. N:o 45. 46. 354 lien il Maj. c. m.
Remitterades till Allmänna Besvärs* Och Oeconomie- Utskottet.
Vidare upplästes ett af Herr Fock ia« lemnadt så lydande Vördsammaste
Att ej allenast Kongl. Maj.‘ts och Kronans Parker och Allmänningar, utan ock enskildte Skogar, olofligen tillgripas och förödas, samt att nuvarande, till dess antal otillräckliga och illa lönade, Bevakning å de förra icke afvärjer sådana tillgrepp — är en sanning, lika allmänt känd, som den är väl grundad, och hvars bedröfliga följder böra förekommas, genom skyndsamma och ändamålsenliga mått af Rikets Lagstiftande Magt.
Hos den obildade FolkClassen råder allmänt den öfvertygelsen, att, emedan Skogen växer utan Mennjskans närmare vård, så växer den, som man säger, för alla; hvil* ket lärer vilja säga, att den behöfvande begår ingen egentligt ond gerning, då han hämtar sitt behof af denna nödvändighetsartikel, der han först och lägligast finnér den; hvilken grundsats, oftare tillämpad på Krono-parker och Allmänningar, än på Enskildtes Skogar, synes vara föranledd af stadgandet i vår Allmänna Lag, som icke till classen af missgerningar eller fiirbrytel - Den 11 Maj. e.m. -3 5 5 ser hänför dessa ingrepp i ägande rätten, och som jemväl med alltför mycken mildhet bestraffar lättsinnighetens eller ondskans företag emot de till prydnad och gagneligt nöje planterade träd.
Så länge denna bristfällighet i Lagstiftningen icke afhjelpes, och det deraf i den okunniges ögon följande begrepp om ringa eller ingen moralisk brottslighet, genom öfverträdelse af ett vites-förbud, alldeles utrotas, medelst en strafflag, som antingen ställer Skogstjufnad och våld emot Trädplanteringar i jemnlikhet med annan stöld, och således lika heligt beskyddar denna Statens eller enskildta medlemmars så lätt tillgängliga,- men så långsamt och svårt ersättliga egendom, sorn hvarje annan del deraf, eller ock åtmindstone, jemte förhöjda penningböter, bestämmer uppenbar Kyrkopligt för åverkan, enär skadan öfverstiger Tre R:dr 16 skillingars värde; så länge kan man icke förvänta ett förbättradt tänkesätt i detta afseende, och icke kunna hoppas att allt det värde fästes vid denna för vårt Climat vigtiga egendomsgren; och jag får derföre föreslå, att en sådan Lag-förandring må blifva ett föremål för Rikets Höglofliga Sländers upplysta och mogna ompröfning.
, Remitterades till Lagutskottet.
Herr Reenstjerna, Carl Adolph, uppläste ett
Dictamen rörande åtskilliga ämnen; men Deri ii Maj. e. m, hvilket flans Excellence Herr Grefven och Land tMarskalken, i anledning af 5l §.
Riks* dagsOrdningen, hvaruti stadgas, att ”i en bkriit böra ej flera mål af olika beskaffen*' het sammandragas,” anmodade Herr Reen. stjerna att återtaga.
Herr Printzschöld, Paul, uppläste föl* jande Ödmjukaste Memorial!
Vid 180g års Riksdag gjorde, hos Hög; lofl. Ridderskapet och Adeln, jag vördsam framställning oin angelägenheten af sådana anstalters vidtagande, hvarigenom Svenska KlädesFabrikerna kunde med tiden hafva att påräkna deras Ull-behof af Inrikes production, och med det samma flera hundrade tusende R:dr, som årligen för utländsk
Ulf utgå, måtte komma Svenska Jordbrukaren till godo, och derjemte blifva en vinst på Rikets Handelsvåg, Som erfarenheten förut visat, å ena sidan, att de redan år 1751 stadgade premier för de finare Ull-sorterna mycket befordrat Schäferi-handteringens förkofran , och deremot å den andra, att sedan dessa premier år 1794, till följe af Kongl, Majus, på Kongl.
CommerceCollegii underdåniga tillstyrkande grundade, Förordnande, blefvo indragna, tillförseln på Stockholms Ull-Ma* Den 11 Maj e. m. 357 gazin, som år 1793 var 88,464#, sedermera år efter annat så mindskades, att den är lBOO icke utgjorde mer än 07,148 fe,' sä trodde jag mig deraf hafva anledning att, såsom första medlet till ifrågavarande föremål, föreslå upplifvandet af de senast bestådde 12 procents premier, och sådant icke endast, såsom förut tillgått, för den finare ullen , utan jemväl för de gröfre sorterna , så mycket hellre hvad de sistnämnda beträffade, som Klädesfabriks-idkarne, vid deras tillverkningar af alla sorter grofva kläden, derunder Svenska Krigshärens behof äfven beräknadt, snart till sigandes, 1 allo måst begagna utländsk ull; och jag för. modade härvid, att Rikets Allmoge, sorn, änskönt den innehar och brukar Rikets mesta jord, hittills icke, åtmindstone på det obetydligaste, med tili från dess får-afvel biträdt Svenska Klädes-fabrikerna, skulle genom förberörde föreslagna premier kunna uppmuntras och föranledas till denna hushålis-anstalts utvidgande; men emedan det derjemte icke borde undfalla mig, hurusom en mindre jordbrukare skulle linna föga lönande att på längre väg till något ull-magazfö utföra ett obetydligt ull-parti, samt trodde att en slik betänklighet kunde blifva afhulpen , om en hvar vöre tillåtet på landet i större eller mindre partier upp. handla ull , och efter erhållet bevis af vederbörande Presterskap, att nilen blifvit i Socknen uppköpt, dermed anmäla sig vid närmaste ull-magasin för att premier der - 358 Den 11 Maj. e. m, för uppbära, ty tillstyrkte jag än vidare, att Lagens påbud uti 6:te Capitlet i:a §:en Handels-Balken emot Landthandel måtte i afseende på upphandling af inrikes fallen ull varda hvilande, samt en fri handel dermed tillåten.
Då nyssberörde mitt förslag till ullpremiernas återupplifvande icke vid 130g års Riksmöte blef bifallet, och då det andra förslaget, om en fri ull-handel på landet - oaktadt godkändt af alla fyra RiksStånden, genom saknad! allmänt påbud derom, hittills icke kommit till verkställighet, så vore väl för mig anledning till tvekan derom, huruvida någon vidare öfverläggning om förberörde mina framställningar, kunde äga eller få äga rum; men vid betraktelsen deraf, att flera, och deribland äfven af mig år 1809 yttrade och yrkade meningar, som då icke vunno bifall, vid efterföljande Riksdagar blifvit framställde och godkände, så vågar jag ännu en gång påkalla Högloft.
Ridderskapetsoch Adelns uppmärksamhet å den vigtiga frågan , huru och hvad medel må blifva till vidtagande för att befordra och vinna det stora föremålet, att nemligen med möjligaste första Svenska klädes-fabrikerna' skola kunna påräkna deras erforderliga ull-behof ifrån Svenska Schäferier.
Efter min öfvertygelse, är visserligen denna fråga af mycken vigt, ty det är icke nog dermed, att, om, såsom förberördt är, tillräckliga förråder af inhemsk ull blifva för Den 11 Maj. e. m'. inrikes behofvet att tillgå, flera hundra tusende R:dr, som nu årligen för ull utgå till utrikes orter, qvarstadna uti Riket och utgöra en betydlig tillgång för Svenska Jordbrukaren ; utan derutöfver skall jemväl hvarje tänkande patriot anse för en tillfreds, ställande vinning, att det oförmånliga omdöme och den skugga således måste försvinna, som en så långtida uraktlåtenhet af ifrågavarande Hushålls-anstalt ostridigt förtjent.
Härvid må likväl icke obemält lemnäs, huru som, genom prisernas stigande på den finare Svenska Ullen, Sehäferi-ägarne lyckligtvis så funnit deras räkning vid denna handtering, att, utan afseende på de indragna premierna, tillförseln på Stockholms Ull-Magazin af fin ull årligen tilltagit, och förlidet år utgjorde 110,822 tt, eller 41,220 tfe mera än år 18O9, samt att således anledning är till förhoppning derom, att dessa Schäferier ännu tills vidare utan premier fortgå; men jag bör ock icke heller underlåta tillägga och påminna om angelägenheten af uppmärksamhet derå, om, genom utländska, ullprisernas fall, och då Svenska ullpriserna i samma nion måste falla, Sehäferi-ägarne icke skulle finna räkning vid slika priser, emedan i sådant fall anstalter til! dessa Schäferiers bibehållande då mäste tidigt vidtagas, antingen genom förhöjd Tuli på den utrikes ullen, eller genom förnyade premier på den Svenska. 360 Den 11 Maj. e. ni’.
Vid nu anförda förhållande tror jag mig också för det närvarande böra inskränka denna min framställning endast till frågan oin productton af Rikets KlädesFabrikers. behof utaf de gröfre ull-sorternaj med nö,< dig kännedom af Rikets vidd, odeibarhet och dimat, tror jag ock möjligheten deraf icke böra blifva tvifvelsmål underkastad5 emedlertid torde följande öfversigt lätteligen utveckla saken.
Jag antager blott, att 40,000.
Svenska hemman underhålla grofullgifvande
Får, och att på de öfriga hemman i Riket åstadkommeS finare nilsotter; öfver hufvu. det taget skulle väl kunna beräknas 4 Åboer på hvarje af berörde 40,000 hemman; men jag beräknar härvid endast trenne på hvar. dera, utgörandes således tillsamman 120,000 hemmans-aboer — Torpare härunder ej inbegripne.
Om nu desse hetnmans-åboer, hvar och en på fyra år, ökade deras
Fårhjordar med ett Får för hvarje år, så uppj kommer dymedelst vid fjerde årets slut ett förökadt antal af icke mindre än 480,000 Får, af hvilka, efter 2 ft
Ull på hvardera för året, bör vara att påräkna 960,000 , som, å. min’st 16 Skill.
B:co utgör en Summa af 320,000 R:dr B:co.
Under nu förevarande magtpåliggande öfverläggning om Svenska Jordbrukarens förlägenhet, samt hjelpmedel deremot, synes mig förberörde
Hushålls-anstalt förtjena att äfven komma under pröfning, och jag utbeder mig alltså ödmjukast att, såsom, Den ii Maj e. irt'. efter mitt begrepp, befordrande utvägar för erhållandet af en förökad inrikes production utaf grofva ull-sorter, få å nyo välment uppgifva ofvanomförmälte af mig vid 1SO9 års Riksdag gjorda 2:ne förslag, att nemligen lto 12 procents premier måtte bestås för all den till så kallade Stettiner samt i5 och l600 Klädes-tillverkningen användbara Svenska grof-ull, som på allmänna Ull-magazinarna inlevereras; samt 2-0 att, utan hinder af Lagens förbud emot landt-handel, en hvar må vara tillåtet på landet upphandla Svensk ull, samt, försedd med Presterskapets bevis, att ullen på landet blifvit handlad, för nyssberörde grofva ull-sorter erhålla de stadgade premierna.
Under min mångåriga embets-befattning med mål och ärenden Stockholms Fabrikörer rörande, har jag icke utan särdeles förtrytelse sjelf haft tillfälle erfara, huru Klädesfabrjks-idkarne, för bristande tillgång pä Svensk grof-ull, varit nödsakade att i det stället söka och begagna utländsk, samt att likaledes för fina klädes-tillverkningen inhemska ull-förråderna varit otillräckliga ; mig torde ock förty förlåtas, att mitt nit för saken ålägger mig icke allenast att nu för andra gången till Höglofl.
Ridderskapetsoch Adelns upplysta granskning och bedömande uppgifva dc medel, sorn jag hoppas skola, om icke alldeles och genast , dock med tiden och i betydlig måtto, befordra det af inig åsyftade ändamål, utan ock, om jag så S6 3 Den n Maj e. ml mä yttra mig, vördsamligen uppmana det eller de Riksens Höglofl.