Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk. hade då bordt höra sig före hos stadens styrelse hvad densamma ville företaga med en sådan plats, på det att R. o. Ad. hade kunnat komma i tillfälle att riktigt jemföra båda planerna med hvarandra och derefter rälta sitt beslut; ty att bakgården bör ordnas, kan väl icke förnekas och icke heller att det är föga öfverensstämmande med R. o. Ad:s värdighet att bibehålla densamma i det skick den nu befinnes.
Alt bakgården är eldfarlig, torde icke eller kunna nekas.
Det lärer således vara nödvändigt att bakgården ordnas.
Om Utsk. tror att detta bättre kan ske genom dessa byggnaders nedrifvande och platsens planerande, så hade Utsk. väl bort föreslå detta och utreda kostnaderne derför; ty om det är gifvet att platsen bör ordnas och kan ordnas, så får man icke stanna vid att upgöra svårigheter, utan man måste söka att undanrödja dem, hvarföre jag förnyar mitt yrkande om återremiss på betänk.
Jag ber alt ånyo få ordet, blott för att vederlägga den utaf Gr. af Ugglas framkastade åsigten, som skulle jag icke velat underkasta mig en återremiss af frågan, om R. o. Ad. anser den nödig.
Jag tager mig friheten påminna att förra gån gen jag yttrade mig önskade jag att R. o.
Ad. så mangrannt och individuelt som möjligt läcktes yttra sin enskilda tanka uti dessa angelägenheter.
För öfrigt instämmer jag fullkomligt uti hvad Frih.
Palmstjerna och Hr von Hartmansdorff yttrat och anhåller om bifall lill Utsk:s utlåt.
Jag anser mig blott böra i korthet uplysa derom, att Hr Eriksons plan till en bro öfver Norrström förutsätter nivellering af Riddarhusets bakgård; likaledes bör jag uplysa, alt den i Ridd.Utsk. nu befintliga ritning visar, att de projekterade byggnadernes takås öfverstiger höjden af den nuvar.
Riddarhussalens öfra fenster.
Jag har endast begärt ordet för att, för den häudelse att betänk, blir återremitteradt, fästa Utsk:s upmärksamhet derpå, att om de ifrågavar. flygelbyggnaderna skulle förmörka Riddarhussalen, så låter det sig icke göra att såsom här blifvit af föregående talare föreslaget, öpna fenster på den motsatta sidan, emedan de tvänne slutna Den 8 Februari.
389 fensternicher, som der finnas, på yttre sidan af huset motsvaras af endast ett blindfenster; hvadan verkliga fensters anbringande skulle medföra oregelbundenhet i architektur antingen i salen eller å Riddarhusets fasade.
I händelse någon förändring skulle befinnas nödig å den upgjorda ritningen för att derigenom erhålla mera ljus i Riddarhussalen, så låter det lätt göra sig och i afseende på befarad eldfarlighet af de nya flyglarnes närbelägenhet, så låter det sig lätt göra att afkorta och skilja dem längre ifrån Riddarhuset.
Jag yrkar på återremiss af betänk.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad och H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. behagade bifalla Ridd.Utsk:s förevar, mern., ropades starka ja, blandade med många nej, hvarpå H. Ex. förklarade det han trott sig finna att ja varit öfvervägande.
Den, som bifaller Ridd.Utskrs mern. n:o 3, i anledn. af väckt fråga om ombyggnad af flyglarne å Riddarhusgårdeu, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; vinner nej, varder förenämnde mern. på grund af de deremot gjorda anmärkningar återremitleradt.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer Ja — 61.
Af embetsgöromål förhindrad, att deltaga i öfverläggningen under sisla plenum, begagnar jag nu tillfället att reservera mig emot Ståndets då fattade beslut, hvarigenom R. o. Ad. biföll BankoUtsk:s tillstyrkta afslag å den väckta motionen om återupplifvande af Skillingssedlarne.
Genom denna åtgärd är omintetgjord möjligheten att i allmänna bruket få ett gångbart och lämpligt mynt, hvaraf behofvet dagligen visat sig och saknaden är allmänt känd, och genom hvilken åtgärd raan tvingas att begagna ett mynt, som medför alla möjliga olägenheter i den allmänna rörelsen, och dessutom beröfvar Banken en million silfver årligen.
Hr Rosenblad yttrade härefter:
Under motionstiden väckte jag en motion, som remitterades till Bevilln.Utsk., föreslående att R.
M. anhålla, 390 Den 8 Februari. det täcktes K.
M. till nästa riksdag låta utarbeta ett förslag till ny bevilln.-förordning, hufvudsakligen Ii vila erie på grundsatsen af en inkomsttaxa.
Vid samma tillfälle förbehöll jag mig, att lill Ulsk:s behandling af motionen få aflemna den inom England antagna inkomsttaxan och jag begagnar nu tillfället alt öfverlemna densamma med anhållan, att den måtte till Utsk. blifva remitterad.
Härvid vill jag äfven hafva nämnt, alt man inom vårt land år 1809 väl infört en bevilln.-förordning, som var ungefärligen fotad på grundsatsen af en inkomsttaxa eller beskattning af all slags inkomst, men utom det, att den var illa redigerad, bade den äfven det stora felet, att likasom Jacobinska Ministerens i Frankrike inkomsttaxa 1799 oafbrutit höja beskattningsprocenten i mån af förmögenhetens eller inkomstens stigande, i st. f. att den af den stora William Pitt nyss förut i England införda inkomsttaxa aldrig öfversteg en viss måttlig proc., men dels nedsatte denna, dels aldeles från taxan befriade de små inkomsterne, och sålunda på ett billigt sätt gjorde all slags förmögenhet eller inkomst, äfven den som bestod i rörliga kapitaler eller penningar, med lindring eller undantag för de små tillgångarne, skattbar under Statens behof, men ingalunda genom en tryckande beskattning dref den för industrien så vigliga kapitalförmögenheten ur landet.
Hr Rosenblad har i sin reservation yttrat samma åsigter, som jag lagt lill grund för afstyrkande af bifall till BankoUtskrs ifrågavar. betänk.; men jag måste likväl undanbedja mig ett olagligt understöd, ty enl. 20 § Riksd.Ordn. äger ingen riksdagsman, som tili riksdagen och de dervid förefallande rådslag sig i råttan tid ej inställer, makt att tala å de förut närvarrdes beslut.
Hr Rosenblad har sålunda varit oberättigad till den af honom nu afgifne reservation.
Uppå härefter framsläld propos. remitterades Hr Rosenblads rör:de bevillu:n nu afgifna yttrande och den derjemte atlemnade inkomsttaxan till BevillntsUtsk.
Anmäldes och lades på bordet följande från Utskrn inkomne betänk:n och ullåttn, nemi. från Lag-Utskottet : N:o 6, i anlcdn. af väckt motion om rätt till jord och lägenhet för anläggande af elektriska Telegrafer; N:o 7, i anledn. af väckt motion om verkställighet af Underrätts beslut i hyres- och utflyttningsmål; N:o 8, i anledn. af väckt motion, angule förändring af grunden för beräkningen utaf det
Magistrats-personer i släderne tillkommande arfvode för boupteckningar; N:o 9, i anledn. af väckt motion om förändring af det uti 17 Gap. 16 § R.B. föreskrifna formulär för vittnesed; Den 8 Februari. 391 Allm.
N:o 28, i anledn. af väckl motion, ang:de förändring i föreskrifterne om fartygs upmätning; N:o 29, i anledn. af föreslagen förändring i användandet af den s. k.
Heigonskylden uti Halland, m. m.
N:o 30, i anledn. af väckt motion om upbärande af våg afgiften för tackjern, som föres förbi Stockholms våg; N:o 31, i anledn. af väckt motion om den s. k. upfoslringshjelpens utdelande genom fatligvårds-styrelserne; N:o 32, i anledn. af väckt motion, ang:de upbäfvande af den med innehafvandet af färjeplalserne Röhälla, Färjestaden och Fröbygårda på Olands vestra kust förenade uteslutande rätt, att till Kalmar öfverföra menniskor, kreatur och varor; N:o 33, i anledn. af väckt motion om förändradl sätt för upbörd af kollekt- och stamboksmedel; N:o 34, i anledn. af väckt motion om föreskrifters meddelande i afseende å rättigheten att på scenen upföra Dramatisk författares arbete; och N:o 35, i anledn. af väckt motion om bestämmande af vilkor för kringvandrande väfskeds-försäljares förpassning. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m.
In fidem protooolli, Albert Munck.
Onsdagen den 12 Februari 1851.
Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i Bevilln:sUlsk.
, att inträda under den ordinarie ledamoten n:o 177 Frih. von Knorring, Volrath, från och med denna dag beviljade 3:ne veckors ledighet; och befanns, dertill hafva blifvit utsedd: N:o 563.
Hr Wulfrath, Fullm.
Hr von Hartmansdorff, August Edvard. 392 Den 12 Februari.
Uplästes elt af Hr Ulfsparre, Sigge, inlemnade så lydande mern.:
Med anledn. af min nödvändiga närvaro vid min gård på landet, och nu i okunnighet huru länge jag der nödgas vara, föranlåles jag afsäga mig det förtroende hvarmed jag blifvit hedrad, att vara Bänkman uli. 9:tle B'änkm:s-Jfd:n, samt Suppleant uti Statslltsk.; och anhåller jag dessutom, att det oaktadt fä behålla min riksdagsmannarätt. R. o. Ad. lemnade till denna anhållan sitt bifall, hvarefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, anmodade Hrr Elektorer att sammanträda för att utse en Suppleant i StatsUlsk., i st. f. Hr Ulfsparre.
Uplästes lill justering och godkändes följande från Exp.Utsk. inkomne förslag till R.
Sits underd. skrifvelse!- til! K. M.:
N:o 9, angtde sammandrag af författningar i afseende på kringvandrande gesäller och andra icke bofasta personer; INto 10, med anhållan att K.
HamnOrdntn af d. 24 Januari 1771 mätte öfverses och förbättras; N:o 11, angtde förändring i sältet att tillhandahålla afskedade krigsmän m. fl. pensioner och nådegåfvor; samt Nto 12, angtde åtgärders vidtagande för att till rolehållares kännedom sprida förfallningarne rörtde de legokontrakts uprättande med rekryt.
Med tillkännagifvande, att i gårdagens Talmans-konferens blifvit öfverenskommel, att Talmännen i dag skulle föreslå RiksSitn, alt dels nästa Lördag d. 15 dennes företaga val af den Nämnd, sora enl. 103 § R.F. och 04 § Riksd.Ordn. eger alt döma, huruvida Högsta Domstolens samtlige ledamöter gjort sig förtjenle att i deras vigtiga kall bibehållas, eller om vissa af dem kunna anses böra från utöfningen af Konungens domsrätt skiljas, och dels nästa Onsdag d. 19 i denna månad anställa val af de Elektorer, som, jemlikt 97 och 98 §§ R.F. och 63 § Riksd.- Ordn., böra utse R.
Sits Just.-Ombudsm. och hans Suppleant, hemstälde H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, om R. o. Ad. bifölle, alt dessa val lingö å nämnde dagar företagas.
Uppå sedermera framstäld propus, biföll R. o.
Ad. jemväl att vid dessa val, i öfverensstämmelse med hvad under föregtde riksdagar varit vanligt hos R. o. Ad. skulle utses 4 Suppleanter, utom de 12 ordinarie ledamöterne af ifrågavar.
Nämnd och Elektorer, hvarefter H. Ex. med erinran, att till följd häraf enl. 33 § Ridd.- Ordn., vallistorne borde innehålla 16 namn, tillkännagaf, att till tidens besparande R. o. Adts plena skulle komma att börja kl. 9 f. m. då ifrågavar. val skola företagas.
Den 12 Februari. 393 Sedan härefter prot.utdr., innefattande R. o. Ad:s beslut om ifrågavar. vals företagande, blifvit justeradt, anmälde sig och yttrade Gr.
Frölich, Gustaf:
Jag vågar vördsamt hemställa om icke det holde nämnas, huruvida med valet i så fall bör tillgå, att om, af de 16 personer, som upföras på listan, de 12, som få flesta rösterna, blifva ordinarie ledamöter, de 4 som komma näst i röstetal må blifva Suppleanter.
I anledn. häraf erinrade H. Ex. Hr Frih. o.
Landtm, att det redan genom 33 § Ridd.Ordn. vore stadgadt, att de flesta rösterna bestämma, hvilka personer blifva ordinarier äfvensom den ordning hvarefter Suppleanterne böra tillkallas.
H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf vidare, att i sista Talmanskonferensen äfven blifvit öfverenskommet, att fästa RiksStms upmärksamhet på angelägenheten att innan kort till K.
M. ingå med underd. anmälan, att riksdagsärenderne icke kunna blifva afgjorde inom den i grundlagarne bestämda lid af 3 månader, och derjemte anhålla om K.
M:s bifall lill riksdagens förlängning med en månad; hvarjemte H. Ex. hemstälde om R. o. Ad. behagade besluta en sådan underd. framställning till K. M. Ropades ja.
Prot.utdr. ronde R. o. Adis i delta ämne fattade beslut biet härefter justeradt.
Föredrogs ånyo LagUtsk:s d. 5 och 8 dennes på bordet lagda beläDk. n:o 5, i anledn. af väckt motion om antagande af ny allmän Civil-lag.
Jag förundrar mig i sanning öfver att ingen af de mänga ledamöter vi äga inom detta Stånd, som äro hemma i juridiken, begärt ordet för att yttra sig i denna fråga.
Vid genomläsandet af delta betänk., bar jag icke kunnat undgå fästa mig vid Riksdagsmannen Ola Månssons reservation.
Han har i densamma uttalat den åsigt, att han för sin del icke vill söka komma till annat resultat än det, hvartill Utsk. kommit, men på helt andra motiver.
Utsk. har nemi. bland sina motiver anfört den ordställning, som Ola Månsson i sin reservation anfört, och hvilken jag tager mig friheten uplåsa: Utsk. har sagt: ”Men denna omständighet i förening med den varsamhet och försigtighet, som röjes i den behandling af frågan, hvaraf de utmärkande dragen ofvan äro tecknade, framkallar ovillkorligt ett tvifvel om möjligheten att på en gång, serdeles i den civila lagstiftningen, söka få utbyta den lag, som gäller, emot en derifrån i grundsatser väsendtligen olika.
Man har äfven satt i fråga huruvida något dylikt varit 1810 års Ständers mening.
Det torde väl böra medgifvas, att det nya statsskicket 394 Ben 12 Februari. kräfde en reform af lagstiftningen; men alt denna reform borde blifva af den genomgripande art, af den vidsträckta omfattning, som lagförslagen afse, synes ej lika ostridigt.”
Det är då ostridigt att Utsk. har fällt ett omdöme om det civila lagförslaget, som med stor kostnad och under loppet af 40 år tillvägabringats.
För min del föreställer jag mig, att det är för tidigt af LagUtsk. att deröfver fälla ett sådant omdöme.
Jag tillåter mig visserligen icke yttra någon opinion antingen detta omdöme är grundadt eller icke grundadt, men skulle föreställa mig att om detta betänk, nu bifölles af Ståndet utan någon sorts reservation, så skulle det kunna en annan gång, då fråga blir om antagande af sjelfva lagen i sin helhet, anföras, att R. o. Ad. förut bifallit det klandrande omdöme, som LagUtsk. här uttalat öfver ifrågavar. förslag.
Ur sådan synpunkt synes det mig att R. o. Ad. icke borde obetingadt bifalla detta förslag; utan får jag sålunda vördsamt hemställa, om icke R. o. Ad. ville bifalla detsamma utan afseende på moliverna.
Det var mig icke oväntadt att detta LagUlsk:s betänk, skulle röna ovilja frän den sidan, lill hvilken den siste värde talaren hörer.
Ämnet är ömtåligt, och hvarje gång man vågar vidröra detsamma upslår gny.
Det Svenska lagstiftningsarbetet sedan 40 år tillbaka behöfde få sin historia tecknad.
De drag dertill, som innehållas i detta betänk., om också ofullständiga, gifva till denna historik en ledning.
För att fullständiga den, må det tillåtas mig alt kasta blicken något utom vårt eget samhälle, ty Sverige står icke i det Europeiska samhäils-systemet så isoleradt, så utom allt inflytande af de der herrskande åsigter, att man kan betrakta det ensamt, utan att fästa afseende på andra nationer.
I början af detta århundrade, samtidigt med vårt lagstiftningsarbete, upslod i Europa en viss lagstiftnings-ifver.
Den sammanhängde med de åsigter, som, upkomne under det förflutna århundradet, slråfvade att, med förbiseende af alla de lärdomar, som kunde vara att hämta af förflutna tider, med åsidosättande af de frön till bildning, som förra tiders erfarenhet lemnade, frambringa ur den menskliga tankekraften allenast nya, och likväl fullt tillfredsställande samhälls-institulioner.
I fråga om lagstiftningen, afsågo anhängarne af dessa åsigter, åstadkommandet af en lagbok, som skulle vara byggd på rena förnuftsskäl, och derjemte så fullständig, att domarens åtgärd skulle blifva en blott bokstaflig tolkning, en nästan mekanisk tillämpning deraf.
Dessa åsigter hvila på den upfaltning af rätten att densamma hämtar sitt innehåll endast ur lagboken, att rätten icke är något annat än lagstiftarens i lagboken uttalade vilja.
Impulsen lill denna lagstiftnings-ifver kom från Frankrike; Revolutionen bade omintetgjort åtskilliga rättsförhållanden i delta land, och en lagstiftning för de nya blef nödvändig.
Ett sammanförande af de i serskilda provinser gällande Coutumer, hvilka något när liknade våra gamla Den 12 Februari. 395 landskapslagar, var också af behofvet oundgängligen påkalladt.
Det skedde genom Code Napoleon, hvilken börjades under revolutionen och fullbordades till en del genom Napoleons maktspråk.
Och likväl innehöll detta lagverk vida mindre nytt, än man i andra länder, okunnig om förhällanderne i Frankrike föreställde sig.
Hänförd af den vackra idéen om ett helt nytt, och systematiskt lagverk, som skulle förekomma alla rältsförvecklingar, trodde man ali jemväl inom andra samhällen, det vore lätt alt komma till stånd med stiftandet af en ny lag, som skulle kunna bildas efter det Fransyska mönstret.
Denna ifver för nya lagböcker, blef särdeles liflig inora Tyskland.
Då framstod en man, som med snillets skärpa vederläde och på en gång så fullkomligt nedgjorde dessa åsigfer, att de ännu icke efter 40 års förlopp hafva kunnat resa sitt hufvud efter nederlaget, det var Savigny.
Uti ett af dessa klassiska arbeten som långt i tiden skola fortlefva, ådagalade han: att rätten har sin grund i något annat än lagboken, att rätten upspirar ur folkets innersta lif och krafter.
Ty, Mine Hrr, långt innan rätten i skrift blir upfaltad, långt innan samhällsmakten organiserats, finnas rättsgrundsatser; de upkomma ur folkets vanor och tänkesätt, de inläras genom upfostran, och dessa grundsatser bestämma menniskornas inbördes förhållanden, långt innan någon tänkt uppå att upskrifva dem i bok.
Men civilisationen fortgår; samhället utvecklas, och de högre anspråken föranleda dertill alt en egen klass af män måste sysselsätta sig med lagens tillämpning.
J kännen denna klass, Mine Hrr, jag tillhör den, och om J till äfventyrs ej alltid sen juristerna med blida ögon.
— J kunnen likväl icke undvara dem!
Men då juridiken således blir föremål för en viss klass’s bearbetande, upslår tvenne slags rätts-kunskap, den ena den folkliga, den naturliga, som utgår från och forllefver bland folket, den andra, den tekniska, den som blir juristernas egendom.
Ju bättre folkets frihet är bevarad, ju större andel folkel har i lagstiftningen och lagskipningen, ju större blir den folkliga rättskunskapens område; ju mer deremot folket undantränges från deltagande i dessa andelar af den offentliga makten, ju större blir den tekniska rätts-kunskapens.
Väl oss Svenskar, att det förra området ännu är större!
Väl att ännu i dag folket har kunskap om rätten, icke den tekniska utan den lefvande, sådan den finnes upfaltad i vår gällande lag.
Deraf följer alt hvar och en, äfven den fattigaste arbetare kan sjelf utföra sin talan inför rätta.
Detta är en lycka, som icke är honom beskärd i många andra länder, der det är honom förbjudet att sjelf plaidera sin sak, utan han nödgas äfven i den obetydligaste fråga söka biträde af dyrlegde advokater.
Jo derföre, alt rätten i dessa länder är främmande för folket; derföre att det tekniska gebitet inkräktat alltför mycket på den folkliga rättens område.
I samma mån således som detta folkliga element af rätten är omfattande, i samma mån måste det sorgfälligt vårdas, i samma mån måste man vara rädd att bortkasta en lagbok, som innehåller rätls-grund - 396
Den 12 Februari. satser, hvilka äro af folket väl kända, för att utbyta den mot en mer teknisk, oell sorn just derigenom för nationen blir främmande.
Och hvad tror man sig vinna genom denna lagstiftning?
Hvem känner ej att dessa föreställningar om möjligheten att åstadkomma en fullständig lagbok, hvars tillämpning skulle bestå i en bokstaflig tolkning, är en chimére, som icke kan i verkligheten upnås.
Den man finnes icke, som skulle äga nog förmåga af förutseende, att i lagboken uptaga serskilda lagstadganden för alla de i oändlighet vexlande tvister, som af möjligen upkommande rättsförhållanden kunna härflyta.
Ur lagboken skall juristen veta att hämta grunder till ledning för bedömande af förekommande fall, men han kan icke, så säga redan våra gamla Domare-reglor, finna dessa fall upräknade i lagboken.
Likaså bör lagstiftaren, med bibehållande af dessa grunder, reglera de nya förhållanden, emellan samhällets medlemmar, som blifva en följd af ökad rörelse, men icke kan han vid sådana partiella lagstiftningar företaga en omarbetning af hela lagverket.
Också har i andra länder tanken uppå, att på en gång införa en helt ny lagbok fallit, och man har i stället åtnöjt sig med att småningom komplettera och förbättra den gällande lagen.
Men Savignys läror hafva icke i allmänhet trängt till Sverige.
Ilos oss har man vidhållit denna tanke på möjligheten af att på en gång införa ett nytt lagverk.
Jag är långt ifrån att vilja bestrida de mäns utmärkta skicklighet och insigter, som deltagit i utarbetandet af de trenne serskilda lagförslag vi äga, men jag betviflar alt den förmåga finnes till, som kan utarbeta en helt ny och på nya grunder byggd lag utan att stoff dertill förefinnes.
I Frankrike hade man vid företagandet af det lagstiftningsarbete jag omtalat, en fullständig juridisk litteratur bearbetad utaf landets utmärktaste rättslärde, och den åberopade lagboken innehåller således, på sätt jag redan nämnt, endast, en ratifikation af de grundsatser, som funnos utvecklade i dessa mäns arbeten.
Här i Sverige hafva vi f. n., jag säger det med sorg, föga eller ingen juridisk litteratur.
Huru vill man, under sådana förhållanden tänka på införandet af ett i flere väsendtliga delar nytt rätts-system och en derpå grundad ny lagbok.
Också, Mine Hrr, hördes inom LagUtsk. af dess 16 ledamöter ingen enda yttra ens tanken på möjligheten af antagandet utaf delta lagförslag.
Visserligen kunna i fråga om kriminallagförslaget meningarna vara delade, men jag tror icke, att i fråga om antagandet af den nya civillagen för Sverige, någon särdeles skiljaktighet i meningarna, åtminstone bland jurister, skall finnas.
Nu har man sagt, att det skulle vara i otid, som Utsk. uttalat tvekan om möjligheten eller rådligheten af förslagets antagande.
Men om icke sådant tvifvel hos Utsk. funnits; månne det då icke varit Ulsk:s pligt att, på grund af motionen ingå i en detaljerad granskning af förslaget?
Dessutom, Mine Hrr, då såsom motionären äfven sagt, (och hvilket ofta såsom hinder mot företagandet af partiella lagförbättringar åberopats) man under afvaktan på fullbordandet af förenämnde lagförslag upskjulit med Den 12 Februari.
397 vigliga och af behofvet påkallade förbättringar i gällande lagstiftning; månne det icke är lid att representationen en gång ullalar en åsigt, på det att
Regeringen må kunna få veta huruvida man hyser förtroende för detta sätt att stifta lag eller huruvida den bör på mera ändamålsenligt sätt gå till väga, för att åstadkomma behöfliga reformer.
Af delta skäl har jag deltagit uti, och underskrifva detta betänk.
Utsk. bar yttrat att åtskilliga af de grundsatser, som i lagförslagen förefinnas, i den mån de blifvit inhemska, och införlifvats med folkets tänkesätt, så småningom i lagstiftningen kunna införas.
Der dessa grundsatser äro sanna, tror jag det ock.
Jag är långt ifrån att bestrida det vi icke skulle tillegna oss nyare tiders insigter och erfarenhet, men jag betviflar möjligheten af att med vår fyrdelade representation, och till äfventyra med hvilken representation som helst under nuvar. förhållanden antaga en spritt ny lagbok.
Dessutom tror jag rätta sältet för lagstiftningens utbildning vara att gå tillbaka till vår historia.
En man, som ingen nekar det vittnesbörd att han varit en bland Sveriges största historieskrifvare, jag menar Erik Gustaf Geijer har sagt: ”En återgång är under alla omständigheter lofva rd och tilbörlig: det är återgången lill sig sjelf.
En sådan återgång är, der den rätt sker, vilkoret för all framgång.
Det gäller för folken, såsom för den enskilde.
Tecknen till en sådan återgång äro, om ock varnande, likväl bland de hoppfulla.
Och sådana tiders tecken gifvas.”
Jag tror och hoppas att om vår inhemska rätt blefve utbildad, vi på sådant sätt skulle åstadkomma ett bättre tillstånd än del närvar.
Sedan vi sålunda förbättrat vår jurisprudens och arbetat undan hvad som på förhand bör göras, då blir lid att företaga kodifikationen.
”Till dessa hoppfulla tecken af en nationel återgång vända vi oss och vilja ej tänka oss möjligheten af alt ett rikt arf och undfångna gåfvor skulle förgätas och förspillas.
Vi hoppas, att
Svenska rätts-historien skall blifva allt mera känd och älskad och att 17:de århundradets höga föredömen skola mana till efterföljd.