Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti en tid, då sjelfsvåldet så uppenbart tagit öfverhand, att förbud och författningar ieke finnas nog kraftfulla att hämma förstörandet af det nyttiga vilda å Landet, men deremot en bristande förmåga till odjurens förminskande dagligen framtersig, torde det vara hög tid att omfatta och granska dessa omständigheter, som visserligen fordra all uppmärksamhet, och hvilken jag 1111 går alt utaf Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken samt Höglofl.
Ridderskapet och Adeln begära.
Utan alt draga i tvifvel, att ju Kongl.
Maj:t i Nåder afser hvad Committerade härom hemställt, återstår dock en hufvudsaklig omständighet, utom hvilkens reglering ändamålet ofelbart skulle förfelas, och hvarutinnan det tillkommer Rikets Ständer att besluta, nemligen i afseende å en Bevillningsafgift, som kunde finnas nyttig för rättigheten'att jagt idka och utöfva.
Att sätta en lika förståndig som nödig gräns härutinnan, är verkligen ett svårt 86
Den 12 December f. m. opus; men månne icke en Bevillningsafgift, som ej drabbade allmänheten, utan endast dem som vilja jagt idka för sitt nöje eller nytta, vore det lämpligaste.
Jägare-personalen torde derigenom till en del kunna utgallras, och en fond kunna erhållas, som bidroge till de anstalter, hvilka äro så nödige att vidtaga till odjurens förminskande i Landet, helst af Landshöfdingarnes årsberättelser kan inhämtas, att årligen hemdjur till ett värde af 100,000 Riksdaler Banco af odjuren nedläggas.
De som idkade jagten för sitt nöje räknade visst icke på att såsom afgift erlägga en half Riksdaler Banco, och de sednare hade ju genom ett enda skott sin ersättning, i synnerhet som skottpenningar, för odjurs fällande, genom dessa anstalter böra kunna betydligen förökas.
Hos Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken, samt Högloflige Ridderskapet och Adeln, får jag slutligen anhålla om Remiss af detta mitt Memorial till Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet., äfvensom till Bevillnings-Utskottet.
Herr Franc Sparre> Bengt Erland, uppläste följande:
Då uti Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående SlatsVer - Den 12 December f. m. 87 hets tillstånd oell behof, i Nåder blifvit föreslagen en tillökning i årliga anslaget för CivilStatens PensionsCassae-Inrätlning, för att sätta denna Inrättning i tillstånd att pensionera alla Civile Embets- och Tjenslemäns Enkor ocb Barn, som befinna sig i torftiga omständigheter, anser jag min pligt fordra, att till Höglofl.
Ridderskapet och Adeln hemställa, om icke Rikets Ständer med ett ökadt anslag äfven ville förstärka Anslaget för Miiitaire Embets- och Tjenstemäns i torftighet eflerlemnade Enkor och Barn.
För att lemna nödiga upplysningar om nuvarande förhållandet, får jag den äran tillkännagifva, att Miiitaire Embets- oell Tjenstemäns efterlemnade Enkor och Barn nu pensioneras af trenne serskilda Fonder.
Den ena är gifven af Hans Majit Konungens och Hans Kongl. Höghet Kronprinsens enskilda medel, och bestrider, med en årlig ränteinkomst af 5ooo R:dr, pensionsntbelalningar till de Enkor och Barn, sorn Hans Majit Sjelf lackes i Nåder tillägga en sådan förmån.
Den ändra är, genom KrigsBefälets föranstaltande och Arméens egna sammanskotter, bildad år 1817, och har från och med år 1827 utbetalt pensioner efter vissa fastställda Bolagsreglor, likväl endast till Enkor och Barn efter sådane
Män eller Den 12 December f. m.
Fäder, hvilka genom insättning gjort sig i Fonden delaklige.
Men denna nya Inrättning kan ännu icke på en längre lid, och förr än pluraliteten af Arméens medlemmar genom insättning hunnit blifva delägare, underlätta Statens pligt i omsorgen alt pensionera aflidne Militairpersoners efterlemnade familjer.
Den tredje, om hvilken här egentligen hlifver fråga, består af 16,000 R:dr årligen af Statsmedel, hvilka, fördelade i små pensioner, utdelas till Enkor och Barn efter Militairer, som aflidit i så torftiga omständigheter, att 3 procent af behållningen efter bouppteckning icke uppgår till beloppet af den blifvande pensionen.
Dessa Irenne särskilda Pensionsinrättningar, hvaraf endast den sista tillhör Staten, stå nu alla under styrelse af Arméens PensionsCassas-Directionen, sedan, enligt Kongl.
Maj:ts Nådiga proposition och KrigsBefälets medgifvande, äfven den sistnämnde innevarande år från StatsContoret blifvit till nyssnämnde
Directions förvaltning öfverflyttad; och det ari egenskap af Ordförande i Directionen, som jäg anser min pligt fordra, att till Höglofl.
Ridderskapets och Adelns behjertande anmäla, huru otillräcklig den årliga anslagssumman 16,000 R:dr är emot behofvet.
Efter innevarande års Pensionsreglering befinnes, att anslaget, som är fördeladt Den ti December f. m. 89 med i2,3oo R:dr för Embets- och Tjenstemäns Enkor, samt 3,700
R:dr för Underofficerares Enkor och Barn, icke är tillräckligt för mer än ett antal af 2^3 Enkor och n ‘ Barn efter Embets- och Tjenstemän, samt 200 af UnderOfficerares Enkor och Barn, men att derutöfver befinnas 118 Enkor och Barn efter Officerare och deras vederlikar, och 114 efter Underofficerare, hvilka icke kunna af förutnämnde Summa, förr än vid blifvande ledigheter, något understöd erhålla.
Det betydliga antal af olyckliga, som ej på OrdiuarieStat kunnat uppföras, men som alla till sin torftighet äro qvalificerade såsom Författningane äska, hafva, så länge Anslaget var under StatsContoirets förvaltning och i enlighet med PensionsReglementet, undfått en tredjedels pension under namn af Nådegåfvor, hvilka utgått af besparingar, som numera helt och hållet skola vara medtagna, hvarigenom dessa Nådegåfvor kunde komma att upphöra, och de pensionsbehöfvandes belägenhet ytterligare betydligen försvåras.
Då emedlertid nu finnas 232 Enkor och Barn, hvilka nu icke utan särskilda extra anslag kunna lill något underhåll förhjelpas, och hvilka, efter den i Nåder fastställde PensionsStalen, skulle, för att kunna komma i åtnjutande hvar och en af full pension, fordra en summa af Sex Tu - Den 32 December f. m. sende Åtta Hundrade Åttalionio R:dr i6sk., men denna summa icke kan anses hvarje år vara bestämdt lika, hvaremot behofvet beklagligen hittills alltid varit i tilltagande; får jag föreslå, att Rikets Ständer antingen ville föröka Anslaget från Sexton till Tjugofyra Tusende Riksdaler, eller till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemna, att af Öfverskotten på InkomstTitlarne disponera de till fyllnad föreslagne Åtta Tusende R:dr, så vidt behofvet det påkallade, för att förhjelpa alla till full pension.
Att den förhöjning, jag önskar blifva möjlig från en tredjedels till full pension, alldeles icke, efter tidernas kraf, är öfverflödig för att hjelpa de ifrågavarande behöfvande, visar sig deraf, alt t. ex. full pension för en FältMarskalks
Enka utgör 2Öo R:dr, för en Capitaines Enka 36 R:dr och för en Underofficers Enka 16 R:dr, så att en tredjedel af dessa pensioners belopp utan tvifvel är högst otillräckligt, hvilket förhållande äfven visar, att bristen uppkommer icke af för stor liberalitet vid bestämmelsen af pensionsbeloppen, ulan af de i behof varandes stora antal.
Då så väl Armeens PensionsCassa som Armeens Enke- och PupillCassa, i anseende till sina ändamål och naturen af de medel, hvaraf de blifvit formerade, ej hafva något gemensamt med den omtalta Statens Den 12 December f. m. 9> Pensioneringslnrättning, hvilken, endast i hänseende till administrationen, blifvit ställd under samma Styrelse; så kunna förenämda särskilda Cassör icke lemna något bistånd till nu omtalta Class af behöfvande, hvilka således endast genom ett särskildt Statsanslag kunna hjelpas.
Jag vet visserligen, att ökade Statsanslag svårligen kunna begäras uti en tid, då tillgångarne i så många andra afseenden ålitas; men då jag talar för Enkor och faderlösa barn, tvekar jag icke något ögonblick alt blifva hörd af Rikets Ständer i det land, der välgörenheten utgör en nationaldygd: och då jag harden äran, att inför Höglofl.
Ridderskapet och Adeln omtala de i torftighet lemnade familjerna efter Fäderneslandets försvarare, tvekar jag icke, mine Herrar! att lägga dessa värnlösas ömmande belägenhet på Edra lijertan.
Jag anhåller alt detta mitt vördsamma anförande måtte communiceras de öfrige respectiye MedSlånden, samt Remiss derå till StatsUlskollet beviljas.
Hans Excellence Herr Grefven och LarultMarskalken tillkännagaf, alt plenum lomme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas.
Den ia December f. m.
Herr Tham, Wolrath, anförde skriftligen:
Majrts Nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof föreslås, att CapitationsBevillningen skulle direcle till Statsverket ingå af den orsak, att den skall utgå efter samma grund som Mantalspenningarne.
Härvid måste jag anmärka, att detta för det första icke förhåller sig så, då Mantalspenningarne utgå ifrån och med i5 års ålder, men Capitationsafgiften ifrån och med 1824 års början icke blifvit erlagd förr, än ifrån och med 18 år; för det andra, att Mantalspenningarne äro en ordinarie Statsinkomst, som till beloppet icke förändras, då Capitationsafgiften deremot är Bevillning, som af Ständerna vid hvarje Riksdag kan ökas, minskas eller alldeles borttagas; oell ändtligen för det tredje, att alla tiders erfarenhet visat, att Bevillningar, som directe till Statsverket fått ingå, lätteligen förvandlats till ordinarie skatter, hvilka sedan aldrig upphört.
Af dessa skäl nödgas jag föreslå, att, med afslag å den Nådiga Propositionen i denna del, Rikets Ständer må förordna, att Capitationsafgiften, hädanefter som hittills, kommer att till RiksgäldsContoiret aflemnas; anhållandes att detta Memorial med de andre respective MedStånden corn muni-, ceras och till Höglofl.
StatsUtskottet Remitteras.
Den 12 December f. m. 93 Herr Tham, Wolrath, uppläste följande:
Ehuru jag har fullkomlig anledning förmoda, att ifrån Hans Maj:t Konungen en fullständig Nådig Proposition blifver Ständerna meddelad, angående Tullbevillningen, Tullstyrelsen och alla till denna vigtiga gren af Statshushållningen hörande Srender, kan jag dock icke, i osäkerhet om den Nådiga Propositionens åsigter och innehåll, och under fruktan att den icke inom Motionstidens slut till Ständerna inkommer, underlåta att fästa Rikets Högloft Ständers uppmärksamhet på detta ämne, som, i afseende på dess ingripande i Svenska Statshushållningens alla grenar, torde framför de flesta andra förtjena den mesta uppmärksamhet.
Till grund för deras åtgärder i detta ämne, antogo Rikets Ständer vid i8?-3 års Riksdag såsom allmän princip friheten, att emot tull in- och utföra alla möjliga varor.
Utan att öka det af tullen utgående Statsanslaget, åsyftades dermed, att till en ökad Statsinkomst kunna öfverföra den betydliga vinst, som den af misstagna Förbudsförfattningar gynnade lurendrejaren delade med utländska Assuradeuren genom införandet af förbudna Artiklar, och att genom denna ökade Statsinkomst antingen kunna minska de öfrige BevillningsArtikiarne, eller åtminstone, utan deras ökande, Den 12 December f. m. finna utvägar att uppfylla ökade Statsanslag; vidare alt genom lämpliga Tullafgifter, under förutsättande af en förbättrad Tullorganisation och bevakning, skydda den Svenska Fabrikationen vid den ståndpunkt af täflan med utlänningens, i afseende på varornes godhet och pris, som är nödvändig för att å ena sidan upprätthålla Fabrikören, och å den andra hindra honom från att blifva en frätande Monopolist; att genom borttagandet af allt möjligt lurendrejeri beröfva Tullförsnillare!! det skydd, lian sig der bakom förskaffat; och ändtligen att efter band utrota det moraliska onda, som genom lagbrott och ett lagarnes oförsynta gäckeri olyckligtvis börjat rotfästa sig hos en ganska betydlig del af Nationen.
En lycklig erfarenhet har rättvisa!
Rikets Ständers åtgärder och beslut, och ehuru ännu betydliga varuartiklar, såsom af Regeringen förbjudna, genom lurendrejeri införas, har dock detta Statens onda förminskats i lika proportion med förbudens uppliäfvande, hvarigenom, så val som genom förbättrad Tullorganisation och bevakningsanstalter, samt en på de till införsel tillåtna varorna bättre afpassad tull, Staten vunnit en högst betydlig tillökning i Inkomster, utan känning för redlige Medborgare, hvilka derjemte, genom de berättelser om Svenska Manufacturernes tillstånd, % Den i?
December f. m. sorn Kongl.
CommerceCollegium årligen utgifvil, äga den tillfredsställelsen alt finna, att Svenska Manufacturerna gjort jenina framsteg, så vidt de icke äro i strid med Nationens behof och tillgångar.
Det har väl icke kunnat lyckas att genast utrota det så väl organiserade lurendrejeriet och dermed förenade tullförsnillningen; men erfarenheten har dock visat, att klokhet i anstalter och allvar i utföringen kunnat minska dessa som en loflig inkomstkälla förut ansedda lagbrott.
Man bör derföre förmoda, att Rikets Högloft.
Ständer allvarligt skola bemöda sig, att, uti allt hvad som på dem ankommer, söka utveckla och fullborda ett system, som för landet medför så betydande fördelar, och man bör äfven hoppas, att de häruti skola vinna bifall och understöd af en för Landets väl vaksam Regering.
På grund af dessa åsigter föreslår jag, att Högloft.
Bevillningsutskottet, som det åligger att lill Ständerna inkomma med Förslag till grunder för allt hvad Regeringsformen stadgat vara Bevillning, hvad tullbevillningen angår till alla delar följer samma principer, som vid 1823 års Riksdag; att Utskottet således med uppmärksamhet må granska resultaterne af de förändringar, som under tiden blifvit gjorde uti de af Ständerna vid nämnde Riksdag fastställde tullafgifter, och i afseende på alla än - 96 Den 12 December f. m. nu till införsel förbudna varuartiklar föreslå tull, som på ena sidan försäkrar Svenska Fabrikören vid en skälig vinst å sin tillverkning, men å den andra gifver anledning till den täflan med utländningen, som är nödvändig, såvida man önskar sig goda varor för drägliga pris.
En allvarlig granskning af de upplysningar, som HallRätternas och Kongl. CommerceCollegii uppgifter meddela, torde tillförlitligen bevisa, att den medgifna större handelsfriheten alldeles icke skadat sådane Fabriker, som antingen äro grundade på Svenska rudimaterie!', eller ock på våra verkliga behof, och hvilka med klokhet äro anlagda.
Erfarenheten torde äfven, för den sorn vill se, bevisa, att lurendrejeriet med ännu till införsel förbudna varor mycket mer skadar Svenska Fabrikören, än en med afpassad tull medgifven införsel möjligen skulle kunna göra.
Man bör derföre hoppas, att Regeringen, härom öfvertygad, ännu mer skall minska, om icke alldeles upphäfva, de återstående förbuden, då en afpassad införseltull af Ständer stadgas.
Nationens rättighet att ensam och sjelf beskatta sig, allvarligt använd och noga bevakad, är frihetens säkraste försvar.
Det är på grund häraf jag tror, att Ständerna en - Den 12 December f. m. 97 ensamt böra föreslå det högsta tullbevill— ningsbelopp, hvaruti icke någon förhöjning bör medgifvas, helst Konungen vid förefallande behof äger rättighet förbjuda varors införsel; men som erfarenheten visat, att för hög tull minskar den beräknade inkomsten derigenom, att den föranleder tullförsnillning, så skall det alltid medföra en väsendtlig nytta, att Regeringen lemnäs rättighet att minska tullen, enär sådan åtgärd af omständigheterna påkallas.
Enär numera Svenska Åkerbrukets förkofran kan försäkra Landet om nödig tillgång på spannmål, såvida icke svåra missväxtår infalla, och Landtmannens behof af afsättning i goda år, likasom Nationens behof atftill minsta möjliga pris erhålla utländsk spannmål vid infallande missväxt, hufvudsakligast bero af en på säkra grunder bygd jemn spannmålshandel, och härtill förnämligast skulle bidraga, att Köpmannen med någorlunda säkerhet kan beräkna, när införskrifning af utländsk spannmål utan förlust kan verkställas; så anhåller jag, att Höglofl.
BevillningsUtskottet ville vara betänkt på att föreslå sådane grunder för Tullen å utförsel och införsel af spannmål, hvilka, antagna af Ständerna och Regeringen, i denna vigtiga omständighet kunde lemna all möjlig säkerhet; och i afseende hvarpå jag förbehåller mig alt, som 4 H. 7 qB Den ij December f. m.
Ledamot af Utskottet, derstädes få afgifva Förslag.
Anhålles att denna Motion remitteras till Höglofl.
BevillningsUtskottet.
Herr Tham, Wolrath, uppläste ytterligare ett anförande, så lydande:
För att till Höglofl.
BevillningsUtskottet ensamt remitteras, har jag nyss haft äran till Höglofl.
Ståndet aflemna en Motion i afseende på grunder för Tullbevillningens utgörande, och anhåller nu att få fästa uppmärksamheten på de flera Författningar och reglementariska åtgärder, som, lill vinnande af säkerhet vid Tullbevillningens uppbörd, af andra Utskott jemte BevillningsUtskottet böra handläggas, innan de till Ständernas afgörande öfverlemnas.
Att en lycklig verkställighet af Författningarne, angående Tullbevillningen, beror så väl på omsorgen att sjelfva Författningarnes innehåll icke gifver anledning till Lagbrott, som af de Embetsverks organisering, hvilka skola handhafva dem, måste numera vara bevisadt genom jemnförelsen emellan de Författningar, som i detta afseende varit gällande före och efter i8a3 års Riksdag, och emellan de Embetsverk, hvilka det under dessa olika tider ålegat Den 12 December f. m. 99 att handhafva dem; och derigenom måste äfven vara bevisadt, att det icke är mera omöjligt alt skaffa lydnad för goda Lagar i denna, än i andra delar af samhällsordningen.
Att de efter i823 utgifna nya Tullförfattningar till Rikets fördel så väl utslagit, derföre tror jag förtjensten till stor del tillhörer den nya Tullstyrelsen.
Med min öfvertygelse är det fullt öfverensstämmande, att denna Styrelse, som har sig uppdraget bevakandet och uppbörden af en så högst betydande Statsinkomst, hvilken genom naturen af sin inrättning är den jemna.
,t och bäst fördelade, samt af alla minst tryckande, bör vara så lönt, att Nationen äger rättighet af densamma fordra, att denna Styrelse motsvarar det stora förtroende densamma erhållit.
Att för framtiden försäkra detta vigtiga ändamål, vågar jag föreslå, att den lön, som Öfverstyrelsen vid Tullverket åtnjuter, för framtiden borde beräknas till vissa Procent af Tulluppbörden.
Derigenom skall Tullstyrelsens interesse förenas med Nationens, och vissheten derom, att kunskaper, kraft och ansträngning erfordras för att vid dessa Embeten blifva väl lönt, skall vid förefallande ledigheter afhålla mindre tjenlige ämnen att täfla om eller anse dessa Embeten såsom Pensionsanslalter, och mera fråga skall blifva för Regeringen att eftersöka de IOO Den 12 December f. m. skickligaste, än alt behöfva välja bland en mängd sökande.
Om det är vigtigt, att hvarje Embetsman är så lönt, att han kan vara anständigt försörjd, så måste denna angelägenhet framför allt böra iakttagas med embeten, der frestelsen till olofliga inkomster är större än vid andra.
För att utan Tullverkets känning kunna uppfylla de härigenom uppkommande behof, föreslår jag äfven, att alla vid Rikets inre Städer befintliga Tullbevakningar måtte indragas, hvarigenom tillgångar till bättre löner för den öfriga Tullbetjeningen erhålles, så fort de indragne platsernas innehafvare antingen dö, eller till andre sysslor kunna användas.
Erfarenheten torde tillräckligen hafva hevist, att brott emot TullLagarne böra motas vid Rikets kuster, och att de i sådant afseende inrättade tullar in i Landet icke åstadkommit någon nytta, svarande emot deras kostnad.
En granskning af den utfärdade Förpassningsstadgan förmodar jag snart skall visa, att den i många afseenden är felagtig, och förorsakar oreda samt chican-processer utan nytta.
Jag hoppas, att densamma icke allenast kommer att undergå högst nödiga förändringar, utan äfven att de i och för denna författning, i en del Städer, der Tullbevakningen redan är af - Den 12 December f. m. 101 skaffad, tillförordnade Tullembetsmän så mycket mer måtte indragas, som deras göromål beqvämligen böra kunna betridas af Städernas Borgmästare, för hvilka ett passande arfvode kan vara en välkommen löntillökning, då de till indragning föreslagna Tullembetsmännens ringa aflöning för ingen del är tillräcklig till deras lifsbergning.
Såsom en följd af hvad jag förut haft äran anföra, föreslås äfven indragande af alla andra
DistrictCbefsEmbeten än deni, sora kunna anses oumbärliga vid en sträng kustbevakning.
Att Tullar skola behöfvas emellan Sverige och Norrige, tyckes vara stridande emot ändamålet af båda Nationernas förening.
Dessa Tullar torde vara ett nödvändigt ondt, så länge båda Nationerna äga olika Tullföifattningar, och det måste derföre vara tillåtet önska, att uppmärksamheten fästes derpå, huruvida icke medel skulle kunna finnas till detta ondas bäfvande.
Till skyddande af sådana Lagar, emot hvilka egennyttan förleder till brottslighet, fordras allvarsamma, väl tillämpade och strängt handhafda straff; dessa förfela sitt ändamål, om de så inrättas, att'den verklige Lagbrytaren kan med penningar värfva eu annan till straffets undergående. 102 Den 12 December f. m.
Vid böternas förvandling till fängelse vid vatten och bröd kan med skäl dea erinran göras, att detta straff, utsträckt till 2, 3 å 4 veckor, gäller helsans och lifvets förlust, om det rigtigt verkställes, och att missbruk vid verkställigheten äfven derföre inerändels äger rum.
Utaf de i sednare tider använda bestraffningar lärer föga något finnas mera verkande, än fängelse i mörkt rum; och jag frågar, hvarföre icke den, hvars brotsliga företag söker skydd af mörkret, icke äfven lämpligast borde med mörker bestraffas.
Under förnyande af det hopp jag i en föregående Motion tillkännagifvit, att Rikets Ständer skola i dessa vigtiga frågor erhålla Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, har jag endast velat antyda de ämnen, vid hvilka jag hoppas att så väl Utskotten, sorn Rikets Ständer sjelfva skola fästa den vigt, som en Statsinkomst, hvilken lätteligen tor-* de kunna uppbringas till 3 millioner, i förening med befordrande och försvarande af Nationens moralitet förtjenar; och har derföre afhållit mig från att trötta med ytterligare detailler, hvilka vid frågornas handläggning inom Utskotten icke lära förbises.
Jag hemställer ödmjukast, om icke denna Motion bör remitteras till Stats-, Bevillnings-, Lag- och EkonomiUtskotten.
Dou 12 December f. m.
Herr Montgommerie j Gustaf, anförde skriftligen:
Det sednnsle
Rikdagsbeslulet innehåller val en underdånig skrifvelse lill Kongl. Majrt derom, alt ehuru Dykeri- och BergningsCompngniets
Octroj upphör med ingången af Januarii Månad 1828, detsamma dock må till enskilda spekulanter fortfarande utbjudas och företrädesvis åt dem upplåtas, som, jemte inrättningens vidmagthållande samt ett noggrannt uppfyllande af det blifvande Reglementets föreskrifter, förbinda sig till de billigaste villkoren och de minsta utgifterna.
Samma Rikets Högloft.
Ständers beslut uppgifver tillika de grunder, hvarpå en ny Octroj bör byggas, bestående af följande villkor: 1:0
Alt minst 60 timmars bergningstid för eget folk må medgifvas; 2:0
Alt då lossning skett inom denna tid, Skepparen fritt och obehindradt får afsegla; 3:o Att, efter denna tid, icke för det, som redan blifvit lossadt, bergarelön till
Djfkeriet behöfver betalas; samt för det 4:o Att, då Skepp i Lotsmans-farvalten af KronoLots blifvit satt på grund, ingen befattning med bergningen af sådant Skepp, eller dess last, må af Dykeriet vid-» tagas, derest dess hjelp ej påkallas.
Men som dessa villkor och grunder i ett blifvande nytt Reglemente icke förebygga de egentligaste klagomålen öfver, och de mot Folkrätten och medborgerliga friheten stridande, och all rättvisa och billig o hel åsidosättande, föreskrifterna uti det förra Reglementet af 1802 för Dykeri- och BergningsCompagniet; så anser jag min pligt vara, att derpå fästa Rikets nu församlade Ständers uppmärksamhet.
Ett ämnej sorn under så olika åsigter redan 1823 års
Riksdag behandlades, och som af dåvarande Ständer, lika med mig, ansågs för ett bland de vigtigare föremålen för deras öfber läggningar , oeh förtjenande ett utmärkt rum, i anseende till dess inflytande på Rikets handel och sjöfart; ett ämne af denna vigt påkallar, vill jag säga, det ömmaste oeh allvarligaste deltagande.
Det vore brottsligt att, under sådana förhållanden, låta något spår af egennyttans och grymhetens fordna förfaranden i denna inrättning qvarstå, till vanära för tidedehvarfvet och ett upplyst samhälle.
Dertill måste räknas bibehållandet af föreskriften, att