Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Der anföres wäl, at möjeligen kunde i en sadan berättelse inflyta anmärkningar emot Embetsmän, som först nagra ar derefter, wid infallande Riksdag, kunde pröswas och bedömmas, men i den säkra förmodan, at åtminstone undör en längre tidc-rymd sadane stola ureblifwa, får jag deremot anföra, ar da anmärkningar icke kunde framställas, uran i förening med stälen som dertil föranledt; dä allmänheten således wore i tilfälle at derom owäldigt dömma, och den, emot hwilken anmärkning wore gjord, ägde desmtom at inför kevi.-rorer och genom tryck för Allmänheten beswara och ^vederlägga hwad emot honom kunde wara anfört, sa kunde genom niis bruk af sädane anmärkningar intet äfwentyras, men rättigheten ac göra dem allmänna, stall deremot ofelbart bereda en warsamhec hos dem som blifwa dem underkastade, för Negenten en pälitelig kännedom om dest Embetsmäns förwaltning , och hos Allmänheten stadgas et förtroende för Styrelsen, som störes stundom genom de mihtankar och misstroende, som twedrägts-andan wäcker genom föregifwanden, hwilke, hemlighet underkastade, icke kunna pröfwas och wederläggas, men som deremot bibehälles, dä den grundsats följes, at et öppet och förtroligt för - roza Den 24 Mars. hällande emellan Styrelse-Magten och Folket bereder deras ömsesidiga sällhet. »Herr 8i!ver8tolp6, 6u8tsk ^brabsm.
Af samma stal som Herr Grefwe Lilienborg anfört, at han i Utffottet yrkat det Alternativ, at fi.evi80rern38 Anmärkningar efter revi5ionen8 sint mätte kunna genom Trycket til Allmänheten öfwerlemnas, finner jag mig äfwen nu xrovoceraö at yttra min deremot stridiga tanka.
Det är juft ifrän mit sätt at fatta wär Regerings-Forms e8prit, jag hämtat stöd för min öfwertygelse.
Det kan ej sättas i fraga, at icke publiciteten är ett heligt wilkor för wart Negeringssätts bestånd: men det ar just detta begrepp om publicitet, ftin rätt bör bestämmas.
Regerings-Formen har wisligen stadgat, at Stats-Werkets rilständ för Riksens Ständer stall upgifwas och af dem granstas.
Lsprken af detta kungörande är, at Riksens Ständer, hwilka äro de enda som kunna bewilja, stola erhälla en fullständig redogörelse för Statens tilgängar och behof, samt sattet huru Pennings-Weckel blifwit förwalrat.
I enlighet dermed är ock i den föreflagne Z. stadgat, ar kevi8orerna5 berättelse til Ständerne stall öfwerlemnas.
En widare sträckt publicitet, den, hwarigenom de Anmärkningar, af kevi8orer wid Förwaltningen kunna göras, genast öfwerlemnades ät Allmänheten, ginge utom Regerings-Formens afsigt.
Den stulle upgiswa anklagelser inför en Domstol, som ej är den lagliga, emedan Revi8orerna8 principaler aro Ständerna som dem befullmägtigat ej hela Allmänheten, hwilken ej annorlunda än genom Stander kan eller bör äga nägvn röst.
Jag tror mig härigenom - Den 24 Mars. ?o;i genom hafwa förklarat, at Ven föreflaqne §. längt ifrän ak inskränka, snarare befordrar den publicist Regerings-Formen asyftar.
Men den som i det andra alternativet förestås, ar äfwen i ett annat afseende stridande mot Regerings-Formens anda.
De anmärkningar, som wid Stats - Utskortcrs Förwaltning göras, drabba ej Konungen.
Han kunde lätt rala dem: men han ar öfwer allt klander.
De riglas antingen mot dem som rilstyrkt och contrai-iAm-rat hans anordningar, eller mot de lägre Embetsman, som werkställr hans befallningar
I der senare fallet kunna kevborcr anmäla dem ril atal hos Konungen, och de dömmas efter Lag.
I det förra fallet ater föreskrifwer Regerings-Formen huru Stars-Rådets Handlingar af.-omtikutioiui Urskotrer wid nästa Riksdag böra granskas.
Pa näaor annar satt an der föressrifives kunna dessa Embetsmän ej ställas til answar, och ar öfwerlemna deras upförande at en Allmänhets omdöme, som ei med full kännedom af saken kan dömma, inför hwilken de hwarken böra eller kunna förswara sig, ar en orattwisa, en werklig inskränkning i deras personliga säkerhet.
— Om einor dessa stal äberopas, at Allmänheten, som betalar, bör kanna huru medlen anwandas, kror jag, at när en öfwersigl öfwer Stats-Merker meddelas Allmänheten, ar detta ändamål tilrackeligen ivunnit, och Utstotter har derföre innom den inskränkt den redogörelse, som genom trycket bör göras allmän.
Herr stahlman, Otto streclric, jemte det han förenade sig med Grefwe 6yl!enbc>l^, upiäste följande vicksmen:
De skiljaktiga meningar, som rc>;r Den 24 Mars. som innom Höglofiiga Stats- och Lanco-Utskotten ivid deras gemensamma öfwerläggning öfwer förewarande Fräga upstodo, och hwarwid VotsnnLen derom sä utsöll, at Ledamöterne af 2:ne Ständ förblefwo af olika rankar med de 2me andra, antingen Herrar keviLorers fluteliga berättelse vm Statsmedlens Förwaltning och de derwid ril äfwenryrs blifwande Anmärkningar borde såsom hittils stedt, förseglade i Riddarhus-Lancelliet bisättas, för at först wid derefter infallande
Riksmöte kunna uptagas och da til allmän kännedom befordras, eller kan hända också aldeles begrafwas, alt efter som de innehalla mer eller mindre förblommerade Sanningar och som uptäckterne kunna wara i högre eller lägre grad angenäma för en eller annan Person af intlaence.
Den andra meningen, i hwilken de fleste af Borgare- och Bonde-Ständers Ledamöter, innom de sammansatte Utskotten instämde, är, at wid hwarje flutad Keviriion Allmänheten genom tryckt berättelse mä lemnäs en fullkomlig kännedom öfwer detz förlopp , eller med fä ord at, i stället för at försegla sin berättelse, kevi80, 'erne densamma til Trycker befordra.
Som jag hyste denna sistnämnde mening, nemligen, at hela berättelsen borde tryckas, men fant ätssillige tvärda Ledamöter, hwars mognare urskiljning och nplysta tänkesätt jag är skyldig den största aktning, wara af aldeles motsatt öfwertygelse, sä har sädant föranledt mig at närmare begrunda denna fräga; men i ställer at derigenom.finna anledning at förändra hwad jag härom yttrat, harjagrwärtom stadgat min öfwertygelse, ak jag icke misstagit mig.
Ridderskapet och Adeln torde tilläta mig anföra de M som häruti grundar mitt bemödande.
Da Den 24 Mars. rozz Dä Riksens Ständer ej utur nägon Synkuntt kunna annorlunda anses än såsom Keprexentanter för Swensta Folker, hwilket ät dem upbragit detz rättighet, ar ä deras magnar, efter al hafwa bestämt de nödiga utgifternes fördelning, beräknat detz nogaste belopp af kinman, lämpad ester dijonens krafter ar den utgöra, ä detz magnar den samma bewilja; sa har ocksä Riksens Ständer ikladt sig den i Naturen grundade Medborgerliga skyldighet, at ester förmåga befrämja det allmänna bästa.
Alt hwad Riksens Ständer förelager sig, ster ä Swensta Folkets wägnar och i detz namn.
Deraf följer salunda, at det är en ostridig fordran hos detta Folk, at fä kännedom af hwad Ständerne företaga, de anledningar som grundat keLultatcrne, och således äfwen ac RiksSrändenö?iotocollc:r rryckes, hwarigenom hwar och en ester sitt sätt at bedomina, kommer i til» fälle at se huruwida deras ombud sökt smara emot sitt lika hedrande som osta kinkiga och magtpaliggande förtroende.
Den owäldige
Granstaren äger härigenom tilfälle at utforska antingen allmänt wäl eller eget
Inrererss warit starkaste driffjädrar för personers yttrade öfwertygelse, och ma hända stall just samma krotocoller af en eller annan, som sedan passionernas ebb och stod sammanstött, och han i sällskap med det lugnade förnuftet läser sine under sinnesrörelse eller i förlitande pa en mängd Partisaners kraftiga medhåll, yttrade meningar, åtminstone, för sig sjelf bekänna at han haf orätt, och til nägon del minsta ett af blotta inbillningar stapadt sjelfförtroende.
I narwarande t'd>x>uE har ocksä upplysningen gjort der Jättesteg, at til och med intet enda Riksstånd nu wägrar läka trycka sina krowcoUsr.
Sam - rv54 Den 24 Mars.
Samma grundsattser, som .aalla för allmän kännedom af hwad Riksens Ständer företaga under ett påstående Riksmöte, synes också böra lampas til ^evjsoeern^ göromål emellan Riksdagarne, ty dessa Kc-visorer aro mål icke heller annar an Folkets Ombud, ehuru en del af dem genom Riksens Stander förordnas.
Den olikhet som upkommer i det afseende, al Ständerna aro Rikets Lagstiftare, men kevisoreini- endast walde för at tilse huru wiva en del af Ständernes föreskrifter blifwit iakttagne, synes likwal icke kunna f«ändra sakens riktighet, ty hwarril tjenar Lagar och Författningar, om de icke stola följas, och manne det icke är en likasä billig fordran af Nation, at fa öfwerlygas ar en med möda Utgående Bevillning anwändes pa sätt som blifwir förestrifwik, som at föreffrifrerne äro klokt och med rattwisa gifna.
Men jag tycker mig redan höra ätskillige inwändningar göras häremot; såsom den, at det skulle leda lil inskränkning uri Lagskipande Magtens omfattning, eller äga utseende af klander mot dest åtgärder, at gifwa Allmänheten del af de anmärkningar som derwid kunna göras.
Detta kan jag omöjligen sinna, ry der gifwes wäl icke något kraftigare medel at befordra förtroendet för en wis och omtänksam Styrelse, än meddelande af sädane uplysningar, som äro nödige för at bedömma der sanna förhällanvec.
Om också derwid är ar pämin, na, sa är likwäl werkelig kännedom bättre än förmodan af sadane missbruk, som alrid den skapade inbillningen under owitzhet förswärar.
— Genom exempel fran den enstildra lefnaden, torde jag närmare kunna wisa riktigheten af mitt pastäende.
In - Den 24 Mars. ro; 5 rer särar
Ven mäst intima manskap sa swart, som en öfwerdrifwen förbehållsamher; man öfwerser hal» dre förseelser hos en wan, an brist pa förtroende.
Ar der nu en obestridlig sanning, at Folkers förtroende och karlek utgör et det kraftigaste stöd för Negenten, sä bör der icke heller wara ost likgiltigt at befordra hwad dertil kan bidragas.
Om den jnwändning göres, at genom tryckning af kevisoreiner berättelse, komma personer i ca8 at fälla omdöme i ämnen/ hwaruti de icke äga urskillning; sä fär jag fräga, om det kan blifwa er gällande skal at utestänga alla frän en dylik kännedom; man kunde dä äfwen pästä, ar emedan största anralet af personer i Riker icke äga urskillning ac bedömma wärdet af sädane arbeten, som ärv skrifne endast för at gagna eller förnöja den med högre uplysNing begafwade delen af Nation, sä borde dylike skrifter icke heller fä tryckas, och hwad et sadant förordnande skulle hafwa för en werkan pa nationella odlingen, kan hwar och en lätt bedömma.
Widare torde sagas, at man ej bör exponera Embetsmän för et oblidt omdöme, som kännedom af de anmärkningar, hwilka mot deras handlingar blifwit gjorda, skulle kunna förorsaka, och at man borde befara ar lievisorerns icke lika öppet skulle framlägga förhällandet, i händelse deras anmärkningar genast blefwo til allmän kännedom befordrade.
Pa det förra får jag swara, at den redlige och nitiske Embetsmannen aldrig kan frukta, ar dest åtgärder framläggas i den mäst fullkomliga dag, och för sadane ater som hafwa skäl at önska, det deras handlingar under hemlighetens flöja blifwer lili et ewigt mörker förwarade, tror jag icke arn an 1056
Den 24 Maks, bör hafwa nägra consi^rLtioner.
Mot det sednare kan jag icke annat inwända, an den förmodan, ar sädane ^evisoi-ei- blifwa utsedde ar en dylik får» haga är öfwerflödig.
Men skulle rwärrom derti! wäljas sä skuggrädda Herrar, ar de icke tvaga fritt säga sin mening, derföre at deras yttrande genast blifwer bekant; sä fruktar jag, ac i alla händelser man icke har mycken nytta at af dem förwänla.
Den nyligen stadfästade, wart Tidehwarfs uplysning hedrande, Tryckfrihets-Lagen, gifwer icke heller nägon anledning til inffränkning häruti.
Tvärtom lämnar den fullkomlig frihet för hwar och eufoni deltagit i kevision, ar ukgifwa en tryckt berättelse af hwad der sig cildragit uti alt hwad som enligt sakens narur icke behöfwer hallas hemligt.
Uti en tidpunkt dä hindrade alla fö retag, som äsyflade at skingra det Egyptiska mörker, som länge swäfwat öfwer Stats-hnshällningen, yrkade flera af Ridderssapets och Adelns wärda Ledamöter publi^irä, til och med af Lgnco-Förwaltningen.
Dä detta skedde i en lid, nachmarje försök ar uplysa Nation mäste blifwa uran framgäng, sä kan jag omöjligen begripa, hwarföre Riksens Stander, som nu dertil aga fullkomlig frihet, icke skulle befordra något sä öfwerensstammande med et fritt Folks mäst heliga rättigheter.
Herr Lil verstolpe, 6u8t.ik HbrLbam.
Jag kan för min del, med den warda Ledamoten Herr kabl-nan, ej dela den farhaga,at de anmärkningar, som förseglade inlemnas til Riddarhus^i-Lkivet, säsom innehallande mer eller mindre förblomerade anmärkningar, rörande Stats-Werkers för - Den 24 Mars. 1057 förwalkning skulle bisättas och möjligen begräfwas»
Erfarenheten synes mig fullkomligen »vederlägga den samma.
Stats-Werket har, åtminstone under min lefnad, ej stätt Under Riksens Ständers ttLvision, och jag menar- at det före 1772 öfwersags, under hemlighets-förbindelse, af Sccrem Utskottet.
Mett bade Lanyuen och Riksgälds-Oomoiret hafwa or» denteligen blifwit reviclöracis och Revi?c>ieru38 be» rättelser förseglade til Riddarhuset inlämnade - och lrkwal wid hwarje Riksdag oförändrade til Rik» fens Sianders kännedom ordenteligen afgifva.
Dessa Riksens Stander äro ock de enda som omedelbart derom böra erhålla kunskap- De aro Nationens Ombud» och Revisorer äro Ständers Ombud. ttevisot-srne böra derföre ät sina ?rincipLlLr Ständerne öfwerlemna sitt berättelse, dessa upta» ga den til granskning, införa den i sinaUrorocoil, och göra salunda såsom sjelfwe Ombud redo inför sina krincipgMr irrationel,.
Pa detta wiö, nät Ständers ?rot»coll nödwändigr böra kryckas, blifwer alt uppenbart, men i en laglig ordning.
Om det more en gifwen sak, at de Anmärkningar wid förwaltningen Revisorer kunna göra, altid nödvändigt wore rigtige, om icke afwen de af Ständer more underkastade pröfning, om de personer, hwilka de drabba, wore istandsactt at sig förswara, skulle jag afwen instämma i den warda Ledamotens tanka, at förtroendet lil en Regering ökas, ju mera detz Handlingar befordras till allmän kännedom.
Ingen kan ifrigare än jag »välsigna den stund - da det lemnades ost fritt, at Utan inskränkning i tal och tryck yttra wara tankar» Aag Sjetts Bandet.
Nm §7«> io;8.
Den 24 M<rrs.
Jag hoppas ar i en ökad National-uplysning, en upwackt NritionLl-anda snart fä se frukterna af Denna frihet.
Jag medger ock at iliden kan hin» Dra hwar inäiviclu som warit Revisor ar kungöra hwad han om Stats-Werkers tilständ arfarit.
Men förhållandet är helt olika emellan en In6ivi eller en corps upgister.
De förre aga ej större trowärdigher än Inäiviäuens personliga anseende kan gifwa dem.
Den anklagade Embetsmannen kan emot dem förswara sig, och striden är pä ömse sidor jemlik: men emot en corps upgister, trowardiga genom denna corps ovärdighet at tala i Riksens Ständers namn, ej underkastade pröfning af andra än Riksens Ständer sjelfwa, kan ingen uplrada til sitt förswar.
Endast Lagen är hans Domare, och denna Lag kan ej förr än sent anwändas.
Han mäste lefwa ffuggad af mitztankan.
Sanningen blir ej utredd, förrän dessa misstankar hunnit flyttas frän Embetsmannen ril Regeringen, som deraf i Nationens förtroende nödwändrgt mäste lida.
Hwad fluteligen angär egenskapen af de berättelser, som Revisorer kunde finna sig befogade at göra, om de genast stulle meddelas Allmänheten, kan jag ej mera behöfwa än åberopa del exempel wi wid denna Riksdag hast i afseende pä Riksgälds- conron-er.
Wi stola ej begära alt för mycket af mennistor.
Det är ej nödwändigt giswit at kkiralit.-ten af 24 personer aro uran all menniskofruktan, men mängden har mod at röja sanningen när der ffer inför dem, som aga bäde laglig rart och styrka at dem skydda.
Den 24 Mars. 1259 Friherre Legerström, sscob. Dä Kevisorernes egna göromål aro wid päföljande
Riksdag underkastade bekräftelse eller klander, da delil och med sjelfwe kunna förklaras förlustiae förtroende, sä ser jag icke stal al deras berättelse efter hwarje Nevton matte tryck >s.
Der more ar äc deras Anmärkningar och omdömen gifwa en rrowardigher, som man ej ännu wer om de sjelfwe förtjena.
I berättelsens publicitet instämmer jag fullkomligen, men den bör föregås af Riksens Ständers pröfning utaf Anmärkningarnes giltighet.
Icke tror jag mycken anledning wara at Kevisorerue stola missbruka sina rättigheter, men jag tror ej at anmärkningarnes publicitet gär til sitt ändamål, förr än de blifwir granstade af Riksens Stander; ar ater Riddarhus-Ou-eÄion nansin stulle wäga undanhålla Riksens Ständer ett Documem, öfwerlemnadt i dess wärd och til Riksens Ständer staldt, är mig omöjligt at förmoda, och kunde det ste,sä wore der Riksens Ständers fel.
Hwad stuteligen angar hwarje Revisors enstilta rätt ar publicera sina Anmärkningar, tror jag för min del, ar den samma mäste efter Tryckfrihets-Lagen wara honom obetagen.
Friherre bjerta, Axel.
Jag beklagar högeligen at ej äga den wältalighet ar utföra mina ringa rankar, som pryder de wärda Ledamöter, hwilka före mig talar.
Jag fär i brist deraf ätnöjas med at helt enkelt yttra, det jag tror atom jag ärnjukic ett förtroende och upfyllr vet med redlighet, sä bör jag ej kunna annat än wara nöjd med publicitet.
Pä sädan grund fär jag ock förklara Herr lHuteusut kuklman min arkänsta och is6s
Den 24 Mars» högaktning öfwer hans yttrande, som är L fullkomlig likhet med hwad själen i mig dicken Mr öfrigt ber jag blott fa tillägga, i anledning af hwad en wärd Ledamot behagat uplysa, at någon berättelse om Stats-.
Werkets förwaltning icke warit kundgjord sedan 1772, ak jag tror just detta wara ett skäl, hwarföre sadana numera böra publiceras.
Grefwe l^örnei-z Elioif Loran.
Dek är kan hända förmätit af mig at kala i elr amne, som jag under öfwerlaggningarne innom Utskottet icke öfwerwarik, som dessutom af kunnige vck aktningswärde Ledamöter redan blifwic sa wäl uplyst; men i anledning af d. olika Syn-kuncker^ under hwilka personer med lika goda afstgter be. traktat der, torde del tilläras mig anmärka, ak jag tror en förblandning af sjelswa amner för öfwerläggningen har äga ruin, ar jag funnit ingen hafwa nekar publiciteten af den i fräga warande kevisorerues berättelse, men ak endast är fragan om riden när den skulle börjas.
Det ar i anseende bertil som jag torde fa urweckla mitt fäkt ar se saken.
Kevisorer, såsom Ständers Ombud, hafwa också deras gransknings-.Narr, emedan den utgör ändamäler af deras befattning; men de hafwa ej derföre Ständers beslutande rätt.
De äro twerrom sjclfwa underkastade pröfning, och deras anmärkningar kunna icke anses gällande förr än de af Riksens Ständer blifwit godkände.
Ar dessförinnan kungöra dem, wore ju således at utkasta ibland Allmänheten blorioner, som möjligt wis kunde wara oriktiga, som wid en framrida pröf-. ning kunde befinnas orättwisa.
Der wore at utsätta Embetsman för ett klander, för hwilka - Den 24 Mars. 1061 ket de innom en längre tiderymd icke ffulle kunna förswara sig, hwaröfwer de ej förr än wid nästa Riksens Ständers sammankomst kunde inga i Förklaring.
Jmrycket hade emedlertid fatt fästa sig och wore kanffe swart at genom de tydligaste bewis utplana.
Sadant kan jag för min del icke finna billigt, och jag tror der ej heller wara nyttigt.
Wid en berättelse öfwer Stats-Werkets tilstand mäste man komma ihåg, ar afseende äfwen bör göras pä K-kets Säkerhet.
Dä Riksens
Ständer äro tilsammans betyder der ingen ting hwad brister som också kunna upcäckas; Ständer» na aro rilhands för at afhjelpa dem.
Men en för tidig Kungörelse om Stats»Werkets Ulftand och om erc möjeligen deri yppadt Uelicit ffulle emellan Riksdagarne lätteligen gifwa en fiende urwäg at beräkna, nar en säoan brist ej l ngre kunde bära sig, när en Ständers urtima Sammankomst ffulle blifwa oumgängelig, eller huru som, i brist af til. gängar, wista behof mäste blifwit oupfylda.
Alt sädant tror jag ej wara nyttigt, ej instämmande med dec Lands läge, som behöfwer alfvara alla sina tilgangar, äfwen dem Opinion kan rilffapa, för at - wara i beredffap emot möjligen päkommande anfall.
Jag finner detzukom ej hwad som förloras med upffiurande af den nämnde Berättelsens kungörande til desi Ständerne hunnit gransta den.
Om liden til deras sammankomst icke wore i Grundlagen bestämd, om man icke således ägde full witzher, ar der yrkade kungörandet en gäng ffulle äga rum, da ffulle jag äfwen för min del önsta, at en sävan berättelse fran Riksens Ständers Revisorer blefwe til Allmänhetens uplysning wid hwar - ?c>6L
Den 24 Mars. je Nevton meddelt; jag ffulle för nyttan deraf äsidosätta de möjliga olagenhekerne, men nn kan jag ej finna, at ett sädant Kungörande föle Ständers Sammankomst är nödigt.
Jag tror snarare det kunde blifwa ffadeligt, och finner del obilligt, da den granskning, som bordt föregå, derigenom göres nästan öfwerfiödig och Ständers pröfningsrätt således kan löpa fara at illuäeras.
Herr ^lalmorkelt, Lustaf.
Det ar sa klart som någon ting, at den som betalar mätte öga rättighet at se huru penningarne anwändas.
Det har wid detta Riksmöte upstakt fraga om Folk-Klasser, som ej haswa Fullmagtige wid Riksdagarne, och således ej heller wäija kevi-Er.
Huru ffulle de fä underrättelse om anwändningrn af medlen, derest ej Revisions-Berättelserna gjordes allmänna genom trycket?
Grefwe L^IIsndorA, polian benning.
Til beswarande af Herr Grefwe I^iöiners Anmärkning, at en för tidig Kungörelse af ksvismernes
Berättelse kunde i afseende pa Utländffe Magter blifwa ffadelig, fär jag namna at den ärligen utgifwande Tabellen mätte innefatta samma Kt-nörels npgifter, och ffulle säledes blifwa lika ffadelig för Utländska Magters kännedom, da deremot hwad som ar i fräga, nemligen cletaillei-ne innom hwarje Hufwud-^rrickel, mäste wara dem likgiltige, och således icke derifrän hämtar någon anledning lil wägran af Berättelsens tryckning.
Jag fär den aran uplpsa, det fragan pä intet sätt ar at undandraga Allmän - Den 24 Mars. -o6z Allmänheten Kevi80rerne5 Redogörelse och Anmärkningar; det är blott fraga om tiden, dä de böra blifwa allmänna, och det ar den jag trodt ej böra inträffa förr än wid nästföljande Riksdag, sedan Riksens Ständer öfwer vem lemnat stt omdöme, hwilket da kommer ak åtfölja dem i publiken.
Herr Grefwen och Landtmarskalken kroponorLäs bifall lil i:sta Momentet af;:te §.
Ropades Ja, Mej, öch VoterinZ.
Herr kekr.
Jag tycker at tid ej behöfwer förloras med Votering öfwer detta ämne.
Omständigheten som är i fräga, synes mig ej wara af särdeles wigt: hwarföre kan icke berättelsen xub icerL8?
Ett sadant papper wete wi ju astid blifwer sa bekant som en enarta.
Mej och Vowrin§. Grefwe I^övennjelm, darl i4xel, ön» stade, at om Berättelsen icke gjordes allmän, k.evisorerns incliviciuelt äfwen borde äläggaö tystnad, emedan ett stridigt förhållande wore emot alla princip.
Mej.
Derefter upsams och uplästes följande VotsrinZs-kroposition:
Den som bifaller ;:te §:n af In8truÄionen för Riksens Ständers Revisorer öf» wer Stats-Werket, Lunc;uen och Riksgälds i Lnnloiret, sa rLstizcl-Lcl: "Sedan stevisicincn öfwer "Stats-Werket efter förestkifne grunder blifwit ro64 Den 24 Mars. "fullbordad, böra Revisorerna deröfwer läka för- falka en utförlig Berättelse, hwilken förseglad komr ''mer ar förwaras uri Riddarehus-Lan^liets /^r"cb V ril nasta Riksdag, för ar da til Riksens ''Stander aflemnas; hörandes efter Revisionens "flut genom Revisorernes förföra, t likhet med "bwad som för Ar 1809 genom Stats-Utffottels "föranstaltande skett, författas och af trycket til "Allmänhetens kunskap utfärdas en Hies», som "utwifar Stats-Werkers tilständ och hessaffenhek
"ril dest förändrande inkomster och utgifter" ffrifwer Ja.
Den som der ej will, ffrifwer Nej. Winner Nej, antages§:n med den förändring, at order förseglad Utgår, och öppet lemnäs al genom trycket kunna lil Allmänhetens kännedom komma.
Til denna proposition ropades bifall; men Grefwe ve la Qaröie, ^Lcob, yrkade gt i Contra-propositionen, i stället för de osäkra Uttrycken öppet lemnäs och kunne, matte anwändas andra, som föreskrefwe ak Berättelsen owilkorligen skulle publiceras.
Han trodde at en Föreskrift altid borde wara bestämd och tydelig, pä der initzrag, fä mycket möjligt wvre, wid werkstallandet undwekes, (ion.
Den 24 Mars. 1065 ^ontrs-proportion omskrefs Munda, och gode kändes sadan som följer; Winner Nej, amages §:n med den förändring, ak order förseglad utgår, och alden utförliga Berättelsen ffall genom trycket til Allmänhetens kun-^ stäp komma, VoterinZen företogs genast klockan z til 12, och slutades kl. 2 lil z, da rösterne, sedan en sedel blifwit uttagen, hefunnos hafwa utfallit Munda:
Ja — 119.
M 86, I anledning hwaraf ;:te §:n af Inrruckionen war bifallen, sadan den af Stats-Utskottet i förslaget war intagen