Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skulle visserligen också deruti vilja instämma, lika med den siste värde talaren, såvida jag icke fruktade att den, som för sådana orsaker skull, som här misstänkas, begagnar ett kreditiv, gör del endast för alt så mycket lättare kunna ofta omsätta sina län, d. v. s. att han, såsom man säger, sköter sig väl; men vanligen får en sådan person icke kreditiv mera än en gång.
Om man dock finner att den lånesökandes rörelse är sådan, att han måste i och för densamma ofia omsätta sina penningar, dä får en sådan kreditivsökande företräde framför alla andra, men alldeles icke lemnäs kreditiver till sådana personer, som blott äro lånbehöfvande oell som söka kreditiv endast för att fä en resurs att omsätta sina skulder.
Hr von Hohenhausen: l en privatbank kommer det alltid alt gå, lättare än i den stora allmänna banken, alt reglera kreditivrörelsen med afseende på de personer, som skola den åtnjuta.
Det faller sig klart, alt då, som här i första mom. står, dessa kreditiver beviljas såsom understöd för tillfälligt begagnande af dem som drifva en rörelse och derigenom ofta häraf äro i behof.
Beviljandet af kreditiv skall säkerligen alltid komma att med urskiljning ske i privatbankerna, derföre att kreditivrörelsen är för dessa banker en ganska vådlig rörelse; emedan den dertill föranleder att i hast hetydliga penningebelopp oförmodat kunna utlagas och hvilka privalbankerne hafva svårt alt med sina i riksmynt små kassor godtgöra, om deras egua, i en hast ökade sedlar, genast gä till vexlingsluckan.
Det är den egna nyttan och behofvet att noga bevaka sin ställning, som tvingar privatbankernas direktörer att hålla skarp tillsyn derpå, vid fördelningen af den till kreditiver anslagna summan, att den som gifves kreditiv ej blott är en person som ställer full säkerhet, utan alt det är den, som är nyttigast för banken, d. v. s. den som oftast gör insättningar och uttagningar.
Med ett ord, det inträffar dä på verkliga affärsmän, på dem, hvilka verkligen begagna kreditiverna till det ändamål de böra användas.
Här äler vid R.
St:s bank kan delta blott till en viss grad af dess tjenstemän uppnäs, oell jag önskar direktionen i handels- och näringsdiskonten både förmåga och all möjlig lycka all kunna det göra; men jag tror dock att direktionen har både behof och stor fördel vid, ali vilkoren för kreditivs åtnjutande verka derhän alt kreditiven ordentligen begagnas, och en sådan fördel ligger just deruti att räntan blefve något hög, nemi. 6 procent, som biskop Agardh föreslagit, och lill hvilket belopp dessutom det är alt befara, alt densamma snart i allmänhet kommer att uppgå.
Jag får derföre förnya min anhållan om återremiss af denna punkt.
Då redan 2:ne
Stånd hafva återremitterat denna 73 punkt, efter hvad jag vet genom inkomna prot.- 4 11. 17 2 5S Den 22 April. utdr., och då jag förmodar att R. o. Ad. icke heller nekar återremiss af della morn., så får jag an hålla alt till BankoUtsk:s begrundande få framställa den åsigt: huruvida icke dessa kassakrediliver borde beviljas för kalendet'-år, på säll all, om någon icke vore hugad att just alltid börja sitt kreditiv vid årets början, han deraf skulle få begagna sig blott lill kalender-årets slut (ej till kreditiv-årets), hvilket skulle föranleda lill mycken lättnad i räkenskaperna, äfvensom jag tror alt, om på detla sätt de personer, söm ville för del kommande året anmäla sig lill erhållande af kassa-kreditiv, voro tvungue att inlemna sina ansökningar en lid förut, och således alla de inlemnade ansökningarna kunde på en gång pröfvas, man då kunde iakttaga mera billighet och rättvisa och således bevilja dessa kreditiver lill sådane, som verkligen använde dem till den nytta som jag afser med dessa kreditiver, nemi. att de skola vara nyttiga för näringarne.
— Jag framställer denna åsigt lill Bankol*lsk:s begrundande.
Jag fruktar att det skulle blifva alltför vidlyftigt och ändamålslöst, att bär börja reglementera härom.
Ofta komma låntagare midt i året och begära kreditiv och då beviljas de vanligen om banken har tillgångar och personen är känd som säker.
Jag tror således att det skulle vara oriktigt att lägga hinder i vägen för så väl det ena, som del andra.
Pä grund häraf, anser jag alt detta bör öfverlemnas åt dem, som hafva med saken att göra.
Jag instämmer i den mening, som i den af biskop Agardh afgifna reservation röride delta speciella ärende finnes framställd, oell tror en återremiss, på grund af hans åsigter, böra beviljas; men dä återremiss jemväl blifvit begärd af annan anledn., den nemi. alt ordalagen i första raden af mom. ansågs böra ändras, så anhåller jag alt derom få med några ord framställa min tanke.
Det har blifvit upplyst, att i somliga privatbanker eller deras kontor, hafva ansökningar, beledsagade af borgen, varit ansedda såsom mera antagliga, än de, som haft annan säkerhet; under det att i andra deremot hafva inteckningar befunnits vida mera tillfredsställande.
Sådant har inträffat just af den orsak att man måste vid bedömande af dessa frågor göra ett tvåfaldigt afseende; dels derpå att borgen lättare är anskaffad, och dels derpå att den i de flesta fall lemnar mindre säkerhet.
Och meningen med kreditivrörelsens beviljande är ju tydligen att förena den enskildes gagn med bankens trygghet, till beredande af jemväl det allmännas båtnad.
Om man nu skulle ändra förevar, stadgande och sälta den ena slags säkerheten i främsta rummet, en annan i del andra o. s. v., så skulle det föranleda lill svårigheter i verkställigheten; hvarföre jag tror det vara bättre att, på sätt BankoÖtsk. föreslagit, antaga den vidsträcktare orda-ställningen, och stadga att på grund alltså af den säkerhet, som befunnes antaglig, meddelas lån.
Hvad beträffar det af biskop Agardh anförda förhållandet, att man i Wermlands bank å kreditivrörelsen beräknar 6 procent, hvilket således Den 22 April. 259 ulgör något högre ränta än Utsk. föreslagit, så anser jag mig såsom varande frän samma provins som biskop Agardh böra vitsorda, att det sätt, hvarpå berörde bank skött kreditivrörelsen, bar inom provinsen medfört allmän belåtenhet: hvadan jag ock föreställer mig det skäl kunde vara att här antaga detsamma eller åtminstone hufvudsakligen santina metod.
Då nu Ur Gr. o. Ordf. hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot 73 punktens 3:dje mom. gjorda anntärkn:r föranleda till återremiss, ropades ja jemte ett eller annat nej, hvarefter Hr Gr. o. Ordf. förklarade, alt han funnit ja härvid hafva varit öfvervägande.
Stadgandet rör:de kreditivers belopp, är mycket för inskränkt, då man bestämt 10,000 ridr til! det högsta.
T. o. m. i så små penninginrältningar, som privatbankerna, linnes icke någon sådan bestämmelse, utan det är öfverlemnadt åt direktionernas bepröfvande.
Det vore således oformligt, att göra en sådan bestämmelse för riksbanken och att i förväg lägga hinder för en dess förnuftiga och ändamålsenliga kredilivrörelse. flr Tornerhjelm:
Då det är beslutadt att kreditiv skola beviljas åt enskilda personer, och då man icke kan neka att det är enligt med en verklig bankrörelse; så kan man icke neka att 10,000 r:dr är bra litet och icke kan motsvara den lättnad i allmänna rörelsen, som man önskat.
Om summan vore något större, skulle den kunna lända till fördel för privatbankerna, derigenom att direktionerna kunde under sina namn anskaffa sig rättighet att i banken få kreditiv.
Jag kan förmoda, alt denna summa af 10,000 r:dr är så liten, derföre all tillgångarna voro så ringa; men sedan nu flera andra punkter åro afslagna, så finnas väl tillgångar.
Då Bankolltsk. tillstyrkt att lån i handelsoch näringsdiskonten må beviljas till belopp af 50,000 r:dr, så fordrar väl konseqvensen alt krediliven äfven blifva utsträckta till samma summa, eftersom tillgångar finnas; hvarföre jag får yrka återremiss af 4:de mom. i denna punkt, med anhållan om Utsträckning af kredilivsummans belopp till 50,000 r:dr.
Raab: Hr Skogman och flere andre reservanter hafva yttrat den åsigt, att ett belopp af 10,000 ndr b:co är såsom maximum för kreditivrält alldeles för lågt.
Jag instämmer i föregide talares yrkande af återremiss, på det att Utsk. må antingen bestämma eli högre maximum eller också icke något alls.
Redan förut har jag med flere talare i afseende på 73:dje punkten i allmänhet uttryckt den åsigt, alt kredili vrätt må beviljas icke blott enskilda personer, ulan äfven bolag och korporationer.
I händelse summorna, som kunna anslås lill krediliver blifva större, så torde det falla klart alt beloppet af 10,000 r:dr, som här är föreslaget, är alldeles för obetydligt.
Jag yrkar derföre återremiss med anhållan till Utsk. ali icke något maximum må 17* 260 Den 22 April. utsättas, njen alt, i liänilelse ett sådant skall utsättas, det må bestämmas till 50,000 r:dr.
Det är klart, alt den bestämning till 10,000 r:dr, som här blifvit uppställd såsom maximum, härleder sig från den inskränkta summa, som på denna nya lönegren får användas.
Man bör ihågkomma, alt det är R.
Si:sbank och dess tjenstemän som efter allmänna föreskrifter skola utdela dessa kreditiver, sä att, derest flera personer komma, som hafva behof af ett större kreditiv på 50,000 r:dr, hvilka man nyss föreslagit, de snart skulle borttaga hela fonden; och dä skulle säkerligen följden vid nästa riksdag blifva, att hela denna nya lönegren indroges.
Vi skola nu skilja emellan större och mindre kreditivsökande, och efter allmänna reglor betrakta det hela.
Dä böra vi icke blott lämpa krediliv-beloppen efter de enskilda behofven, utan äfven efter den totalsumma, som för dem kan vara alt tillgå.
Inom privatbanker kunna lättare större län lemnäs, emedan der äro bolagsstämmor hvarje år, hvarest de kunna besluta om sin rörelse, och de dessutom verka inom ett inskränkt territorium, der de någorlunda veta huru stora behofven af kreditiver äro och derefter kunna rätta sig.
St. åter höra endast hvart 3:dje år sammankomma.
Att nu, den första gång som denna lånerörelse skall öppnas, tilltaga maximi-sumraan så stor för enskilla, alt derigenom, då tillgångarna snart tröto, en allmän missbelåtenhet skulle uppstå emot direktionen, anser jag vara alltför vådligt.
Jag tror då förr att, om man nödvändigt skall höja delta maximum, det bör ske under det uttryckliga vilkor, att kreditiv-summan icke blifvit fullt använd.
I sådant fall må en förhöjning äga rum, men ej annars.
Jag skall derföre icke motsätta mig en återremiss, då detta mitt yttrande mätte få densamma åtfölja.
Hr Akerman: Utsk:s mening med förslaget i denna punkt, eller alt öfverflytta en del af diskontfonden till en lånerörelse medelst kredit iver, var den, att söka förmå allmänheten eller åtminstone den del deraf som lånade, för att underlätta sin affärsrörelse, att småningom beträda en bana i låneväg, som vore mera förenlig både med de lånandes och bankens intresse, än diskont-utlåningen.
1 händelse man vill vinna detta ändamål, ansåg Utsk. lämpligast, att ställa maximum för kreditiven sä, att detta lånesätl skulle kunna begagnas af många ibland dem, som nu låna i diskonten.
Man ansåg nemi. att, om maximum bestämdes högt, så skulle med afseende å de begränsade lillgängarne följden blifva den, att personer här i Stockholm, såsom köpmän m. fl., snart inseende fördelen af alt innehafva sådana kreditiv, hastigt, upplaga den hela fonden och landsorterna sålunda ej deraf få någon nytta, hvaraf åter sannolikt skulle följa vidare, alt R.
St. vid en kommande riksdag, i st. f. att fortgå pä denna bana, tverlom dermed skulle upphöra, då de funnit att denna lånerörelse alldeles icke kommit landsorterna lill godo (derifrån R St. dock hafva sine fleste representanter) utan blott ut - Den 22 A pri l. 261 gjort en beqvämlighelsanstalt för liufvudstaden.
På sådan grund ansåg ilian sig göra klokast och bäst lili alt bestämma maximum lill endast 10,000 r:dr.
Då likväl 2:dra mom. är återremitterad!, och en utväg sålunda möjligen kan uppstå att föröka fonden oell i sammanhang dermed måhända äfven maximum för krediliven; sä delar jag på dessa skäl deras mening, sorn yrkat älerremiss.
Jag instämmer med deni, som anse det utsatta beloppet af 10,000 r:dr vara alltför litet.
Ehuru jag anser alt del skulle måhända vara bäst ali maximum lämpades, på sätt här i morn. står, efter beskaffenheten och omfånget af den rörelse, kreditivsökanden drifver; så vill jag dock icke gå längre än att begära det maximum må bestämmas till 50,000 r:dr.
Då man hädanefter undfår rättighet att fä läna i diskonten ända till 50,000 r:dr, så bör man väl också hafva rättighet att uttaga kreditiv på lika stor summa.
Den som lager ett kreditiv pä 50,000 r:dr, kommer verkligen i de flesta fall icke ali uttaga dessa 50,000, utan han anmäler sig blott lill att möjligen kunna fä göra det; och då blifva olägenheterna ej så stora utaf alt bestämma maximum högt.
Jag anhåller således alt maximum må höjas lill 50,000 r:dr.
Kreditiv-rörelsen har i allmänhet för vårt land varit mera främmande till dess att privatbankerna uppkommo och beredde allmänheten de fördelar, som deraf kunna bernias, ehuru med mycken försigtighet i början.
Denna rörelse har gifvil goda resultater ej allenast för privatbankerna, utan äfven för landlbrukarne i allmänhet.
BankoUtsk. har insett fördelarna af kredilivrörelsen och äfven föreslagit R.
St. att en sådan rörelse måtte i riksbanken införas, men dock under mycken försigtighet och noggrannhet i början.
En föreg:de talare, såsom varande ledamot i BankoUtsk., har gifvit tillkänna de åsigter, som inom Utsk. gjorde sig gällande, och jag instämmer deruti; ty jag tror att dä en så vidt omfattande rörelse, som denna, inrättas i vårt land, sä bör man i början ej lemna rättighet till större kreditiver, emedan dä kunde inträffa, alt de mera förmögna handelshusen i Stockholm upptogo hela den anslagna summan; men meningen måtte väl vara, att äfven betjena de mindre bemedlade.
Om man vid nästa riksdag skulle finna att kredilivrörelsen kan mera utvidgas, så står det R.
St. öppet att öka maximi-sumrnans belopp; hvarföre jag för min del tillstyrker bifall till det upplästa mom.
Deremot förenar jag mig i den af biskop Agardh gjorda reservation, att kreditiv-procenten bör bestämmas lill 6 procent; emedan det är en gifven sak, att då räntan i allmänna rörelsen nedstiger till 5 procent och derunder, skall härigenom inträffa tätare omsättningar, som är den egentliga bestämmelsen med kredilivrörelsen.
Öppnandet af kreditivrörelse inom ett penningeverk, sker vanligtvis genom kungörelse för allmänheten, alt Sfi 2 Den 22 A pr i I. en sådan äger ruin, och ali de sora önska att i en sådan ingå böra anmäla sig inora viss tid.
Då sedermera alla ansökningar äro till verket inkomna, är det i tillfälle alt pröfva huruvida kreditivrörelsen kan utsträckas eller huru stort kreditiv hvar och en efter sitt behof och sin ställda säkerhet kan erhålla.
Så har tillgått i privatbankerna i början, och, på sätt den siste värde talaren yttrade, begagnade man sig ganska litet deraf då, så att alla som ville hafva kreditiv kunde få sina ansökningar bifallne till fulla beloppet, och der hlefvo ändå penningar öfver.
Hvarföre skulle man då icke låta dem få det också här vid riksbanken, om tillgångarna medgåfve.
Då det icke varit riksbanken älagdt, att inskränka sin rörelse lill hufvudsladen, utan tillätet att äfven lill landsorterna utsträcka den, så synes mig ock bäst vara, att icke eller nu binda händerna på dem som hafva med saken att göra, utan alt man, på sätt 9:de mom. föreslår, öfverlemna!' saken ät bankofullmäktiges skön, utan all lägga någon tvångströja på rörelsen, sorn bör komma lill ständ i män af behof i ena eljer andra orten, allt efter som större eller mindre affärer bedrifvas.
Cederström: .lag instämmer uti hvad Hrr Akerman och Aminoff i sjelfva saken anfört; men Hr Akerman har sedermera tillagt att, fastän han i allmänhet bestrede förhöjningen af maximum, så, då genom afslag å flera föreg:de punkter en ökad tillgäng möjligen lill användande för ifrågnvar. ändamål vore att påräkna, kunde väl skäl vara för handen att bevilja den begärda återremissen, pä det att Utsk. måtte tillse huruvida till följd häraf en höjning i någon män linge äga rum för ifrågavar. belopp.
Detta påminner mig om ett föregule yttrande af Hr Tornerhjelm, utaf ett åt enahanda mål syftande innehåll, deruti likväl begärdes att det ökade beloppet af maximum mätte bestämmas till ej mindre än 50.000 r:dr.
Jag hemställer dock lill eder samtligen, mine Hrr! huruvida den tillgäng, som man tror sig medelst skedd återremiss af åtskilliga andra punkter kunna för ifrågavar, ändamål påräkna, är af sådan betydenhet, alt den på något sätt kan utgöra proportion emot den föreslagna maximi-förhöjningen lill 50.000 r:dr från 10,000 r:dr.
Om någon förhöjning, äfvensom om någon nedsättning under de 1000 r:dr, som Utsk., i egenskap af minimum, föreslagit; om, säger jag, någon utsträckning ofvan och nedåt kommer i fråga, i följd af en blifvande återremiss; så ber jag åtminstone att denna utsträckning mätte komma att ske i ganska ringa grad, emedan jag helst önskade, att de af Utsk. fastställda förmåner måtte bifallas.
Hr Skogman har visserligen begärt, att maximum skulle ansenligen ökas, men har likväl åtnöjt sig med att föreslå det lill 30,000 r:dr, hvilket gifver en högst betydlig skillnad emot den summa, som Hr Tornerhjelm föreslagit.
Om det belopp, som den sistnämnde ledamoten begärt, skulle beviljas, så blefve följden, att några få personer komme att uteslutande begagna sig af omförmäldc kredit!vrättighel; hvilket skulle helt och hållet depopularisera he - Dea 22 April. 2(13 la anordningen af ifrågavar. vigliga inrättning, och äfventyra dess framgång eller dess bibehållande vid en blifvande riksdag.
Jag får således vördsamt yrka bifall af detta morn.; men om återremiss icke desto mindre skulle beviljas, så anhåller jag vördsammast att de betraktelser, jag tagit mig friheten framställa, måtte få till Utsk. åtfölja, för att af detsamma i mån af sakens vigt belt jertas.
Det är af flere talare sagdt alt man mäste gå mycket varsamt tillväga, derföre att del är en alldeles ny rörelse; men jag kan ej anse denna rörelse vara ny i vårt land, enär den alltsedan privatbankernas början är väl känd af detsamma.
Man har fruktat att som vära handlande hafva närmare kännedom om denna lånerörelse, de skulle genast rusa till för att slå den under sig, synnerligast handlanderne istockholm; men denna rörelse bar varit dem bekant långt innan privatbankerna uppkommo bär i landet, emedan kreditivrörelsen är densom vanligen användes i andra länder.
Man har bär gått så långt, att man velat nedsätta det bär föreslagna minimum.
Jag skall visserligen ej sätta mig emot, alt detta minimum för en bonde må nedsättas, emedan jag anser del för honom vara något för högt; men det föreslagna maximun återigen anser jag vara för större joi dägare och näringsidkare eller fabrikanter alldeles för litet för deras behof.
De föreslagna summorna synas mig sålunda olämpliga å båda sidor.
Här har en värd ledamot, som talat för betänk., instämt med Hr Akerman, sorn icke yrkat bifall, utan återremiss; hvadan jag förmodar att den värde ledamoten, som instämt med Hr Akerman, äfven instämmer i yrkandet af återremiss, hvaruti jag så mycket hellre förenar mig, som jag från början yttrat min åsigt, att 10,000 r:dr äro alldeles för litet, så alt antingen intet maximum alls måtte bestämmas, eller ock att det må böjas till 50,000 r:dr. Frih.
Raab: Om R.
St. skulle utsätta ett maximum, vare sig af 50,000 eller 10,000, så må vi väl derföre ej förmoda att bankofullmäktige skulle sä begagna sig af den siffran, att de lemnade kreditiver till några fä personer endast.
Man har genom detta bestämmande blott uttalat, alt ingen får mera, men man har alldeles ej sagt att alla bestämdt skola få så myckel, utan bankofullmäktige kunna blott lemna så långt summan räcker till alt belöpa sig på hvar och en.
Det kan deremot inträffa, att ej så många kreditivsökande anmäla sig, att summan upptages och då vore del alltför illa, om R.
St. hade gifvit en föreskrift, som betoge bankofullmäktige möjligheten att utlemna beloppet på säkra händer, äfven dä större summor begärdes.
Jag tror att man i allmänhet ej bör befatta sig med allt för minutiösa detaljföreskrifter, och här tror jag särskildt, att det kan blifva fallet, att kreditiverna ej utlagas, om nemi. R.
St. fordra så hög ränta, som här är ifrågasatt att bestämmas, nemi. 6 procent.
Jag tror derföre, att man har sä mycket större skäl utsätta maximum lill, 50,000 ndr, om något belopp skall utsättas. 2<H Ben 22 April.
Här liar blifvit anfönH elt skäl för bifall, sorn jag ej kail underlåta att fästa mig vid.
Det sades, alt örn ej alla af denna nya lånerörelse fingo sina önskningar uppfyllda, så skulle man vid nästa riksdag, i stället alt fortgå på den bana nian beträdl, blifva missnöjd med densamma ocb i det fallet förändra system. 1 del hänseendet får jag säga, att jag tycker mig i alla fall märka vid hvarje riksdag en förändring af syslem för bankens förvaltning, sä att detta skrämskott icke verkar på mig.
Jag tror all, om 3:ne år tilläfventyrs förlöpa till nästa riksdag, R.
St. dä skola förändra det vid denna riksdag antagna, likasom de nu gjort med det system, som vid förra riksdagen antogs.
Jag vill endast fästa uppmärksamheten derpå, att Ulsk. föreslagit alt bestämma fonden för bandelsdiskonten till 3 millioner r:dr och bestämt högsta lånet lill 50,000.
Till nu ifrågavar. lånefond äro anslagna 1,850,000 r:dr, hvilka sannolikt blifva förökta med 800,000 r:dr och således komma all utgöra 2.650.000 r:dr, så alt på det sättet skillnaden blir föga stor mellan dessa båda fonder.
Likväl bar man i den ena satt maximum lill 50.000 ocb i den andra lill endast 10,000.
Om någon anledn. härtill skulle finnas, sä vore det den förmodan, att allmänheten skulle mera tillita denna fond, än den föreg:de; men detta är dock föga troligt, ocb om man antoge Gr.
Gyldenstolpes kloka förslag till förra mom. att, likasom vid privatbankerna, bestämma krediliverna på en viss lid, t. ex. vid årets början för ett helt kalenderår, så kunde man ju i alla fall (om der skulle komma ett allt för stort antal ansökningar) nedsätta beloppet af de större, och endast bevilja dera i fall der skulle uppstå brist pä länesökande; hvilket ej kan ske vid belåning i bandelsdiskonten, eller vid diskontering af vexlar, ty der kan del den ena veckan vara brist pä länesökande och dä lager raan emot de stora länesökande, och nästa vecka kan det tillströmma elt ganska stort, antal, sä ali bristande tillgäng uppkommer, äfven för de små.
Skulle derjemte meningen vara, som jag för min del tror, att man under ordet säkerhet i föreg:de mom. förstår solid säkerhet; så är det troligt, att man finge företrädesvis den solida, goda säkerheten pä de större summorna.
Det syues mig, att man borde kunna komma snart till slut med detta morn., då många, och efter hvad jag förnummit de fleste, önska ålerremiss, hvarigenom deras meningar blifva Ulsk. meddelade.
En långvarigare diskussion bär ökar bara skrifningen för cancelliet och läsningen för Utsk. som ändock ej lärer blifva så ringa med hvad här förut är afhandladt.
Jag vill endast, i anledn. af hvad en ledamot, Frih.
Raab, yttrade om skrämsel, anmärka, att jag alldeles icke velat åstadkomma något sådant; men jag tror att hvad slags styrelse som helst, hvilken icke har förutseende, utan endast lefver för dagen, förtjenar ej att vara någon styrelse.
Det år stort behof att se sig före, ty man undviker då många förhastade steg.
Det tyckes åtminstone mig vara en billighet och skyldig omtanka deruti, alt man 1) e n 22 A p i- i I.
205 bestämmer ett maximum för desse embetsman, ty jag ber Hrr:ne kumma i båg, alt det är embetsman bär, och ej enskilda personer i en privatbank, som skola verkställa utlåningen.
Om fonden ej blifver upplagen af mindre lån, så må direktionen böja kreditiven, sä att icke några medel blifva liggande; i sådant fall må de som hafva behof af större summor kunna också blifva hjelpte, utan att man skadat en mängd som behöfl de mindre, men blifvit uteslutne derigenom, alt de större hållit sig bättre framme.
Det är här sagdt, att man t. o. m. borde lemna summan obestämd och alt rättigheten till kreditivs uttagande borde utsträckas t. o. m. till bolag och korporationer; andra säga att, om den anslagna fonden ock ej är så stor, så är det likväl ej farligt att bevilja kreditiver till temligen höga belopp, derföre att erfarenheten skulle visat att vanligtvis endast hälften af den summa, hvarpå kreditiven lyda, blifvit på en gång begagnad.