Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ostridigt vore väl rättast, att en del af fastighetsbevillningen erlades af jordegaren och en del af arrendatorn; men man har funnit detta sätt för inveckladt och derföre, på samma gång man uphäft all bevillning för arrendatorn, nöjt sig med att låta jordegaren ansvara derför, Detta system kunde likväl icke tillämpas på Kronans arrendatorer, och detta så mycket mindre, då man tager i betraktande en ytterligare omständighet, hvilken bestämde Utsk:t att upställa sitt förslag på sätt skett.
Denna omständighet var, att fastighetsegaren borde betala bevillning utan afseende på den skuld, hvartill egendomen var intecknad.
Yid sådant förållande att fastighetsegare fick betala äfven för inteckningar, ansåg man sig likväl böra bereda fastighetsegaren någon fördel, som skulle kunna upväga nämnde orättvisa; och såsom sådan gaf man honom, bland annat, frihet från bevillning för de till jordbruket använda inventarier och öfrigt rörelsekapital.
Då nn en kungsgård är utarrenderad, så har Kronan icke lemnat hvarken inventarier elier något förlagskapital, och då Kronan icke betalar någon bevillning för sig, så ansåg man den icke böra hafva någon ersättning för den möjligen intecknade skulden i den förmögenhet, för hvilken bevillning skulle betalas.
Det skäl, hvarföre inventarier och förlagskapital skulle 116
Den 12 Maj e. m. vara fria från bevillning, vid Kronans egendomar, förefinnes således ieke, och man ansåg derföre så mycket riktigare att sistnämnde arrendatorer skola erlägga bevillning.
Då i öfrigt riktigheten af denna allmänna sats väl icke lärer kunna bestridas, att en hvar bör betala bevillning för den inkomst han åtnjuter, så finnes väl icke någon anledning att från bevillning befria Kronans arrendatorer, då det skäl, som i afseende å enskilde dertill föranleder, icke finnes till.
Jag kan således icke finna annat än att den här föredragna §:s 2:dra mom. är riktigt, ehuru onekligt är, att redaktionen icke är fullt tydlig, ty ordalydelsen är: ”arrendatorer af Kronan tillhörig fast egendom”; men Kronan eger mycken fast egendom, för hvilken fastighetsbevillning verkligen erläggges; och för sådan egendom har det åtminstone varit Utsk:ts mening att någon bevillning af arrendatorn skulle erläggas.
Jag får således yrka bifall till detta mom. med den förändrade redaktion deraf, att orden »ifrån bevillning befriade” tilläggas. Hr von Koch:
Utom öfriga skäl, som blifvit anförda derför, att arrendatorer af Kronans egendomar icke må vara fullkomligt skattfiia, anser jag mig böra påpeka, att det väl bör finnas någon grund för deras kommunal-afgifters beräknande. —r
Ilen invändning, Gr.
Hamilton framställt, att nemligen man ger med den ena handen och tar med den andra, synes väl hafva sin riktighet, men bevisar väl icke mycket, enär detta argument med samma skäl kan anföras i afseende å statens förhållande till alla våra embetsmän, hvad löner m. m. dylikt beträffar.
Sedan äfven Gr.
Lagerbjelke nu framställt ett förslag till redaktion i samma syftning med det af mig afgifna, så, och för den händelse R. o. Ad, skulle finna för godt det sistnämnde bifalla, vill jag, för min del, äfven detsamma biträda; men underställer likväl Höglofl.
Ståndet, huruvida icke, uti frågans nuvarande skick, mest lämpligt är att återremittera mom.
Kör den händelse, sådana förhållanden, som Hr Hjärne omnämnt, egt rum, så bevisar det, efter mitt förmenande, allenast, att vederbörande auktoriteter icke i behörig ordning bevakat Kronans rätt och bästa; ty skäligen bör väl kunna antagas att, om icke något i detta hänseende brustit, så icke kunnat förfaras.
Det är väl, på sätt jag nyss nämnde, temligen gifvet, att en arrendator af Kronans egendom, i likhet med hvarje annan person, mäste noga öfverväga, icke allenast de inkomster, han kan förvänta sig af arrendet, utan äfven de derför belöpande utgifter.
Till dessa sednare skall naturligtvis hänföras de utskjdder, hvilka han har att för den arrenderade egendomen utgöra.
Hvad Kronan får i ena fallet, förloras i det andra.
Hvad för öfrigt beträffar anmärkningen, att enahanda förhållande egde rum med statens löntagare, så skulle densamma vara rigtig, för det fall, att dessa tjenster utställdes på Deri 12 Maj e. in. 117 auktion; men, som vi känna, är icke förfaringssättet vid tjensters tillsättande, att desamma utbjudas på auktion till den lägstbjudande.
Således blir äfven denna jemförelse haltande.
Då jag fördenskull icke anser de mot den af mig uttryckta åsigt framställda anmärkningar hafva vederlagt densammas befogenhet, får jag fortfarande yrka afslag.
Erih, Tersmeden:
Jag hemställer, huruvida det, uti frågans ännu outredda skick, kan vara lämpligt att antaga, vare sig det ena eller andra af de i ämnet framställda förslag; samt anser mig, vid sådant förhållande, böra yrka att Hr Gr. o. Landtm, måtte framställa propos. på återremiss Gr.
Hvad afgiften af Kronans arrendatorer angår, måste jag i hufvudsaken förena mig med Gr.
Lagerbjelke och Hr von Koch; men, för min del, anser jag likväl icke frågan tillräckligt utredd, för att nu kunna bestämdt antaga ett redaktionsförslag i ämnet.
Som dertill skulle erfordras en närmare granskning af ordalydelsen, och ändamålet kanske ändå ej vunnes, torde tiden nu kunna bättre användas, än med en sådan granskning.
Enligt min tanke måste man härvid taga i betraktande att under arrendetiden många omständigheter förändra sig, så att ett arrende, som är öfvertaget på vilkor, hvilka vid kontraktets ingående ej lemnade utsigt till någon särdeles vinst, kan mot slutet af arrende-tiden blifva högst fördelaktigt; äfvensom det ej torde böra lemnäs utan uppmärksamhet att dessa arrendatorer sedermera vid fråga om nytt arrendekontrakts uprättande hafva optionsrätt till arrendets öfvertagande
Under sådana förhållanden kan det väl icke finnas obilligt, att ifrågavarande arrendatorer erlägga någon skatt till samhället; och förenar jag mig alltså uti yrkandet på återremiss, på det att ett förtydligande måtte i berörde hänseende kunna ega rum.
Exc. Hr Gr, o. Landtm., att derunder yrkats, dels bifall till Utsfcts förslag, dels bifall dertill med tillägg af orden ”från bevillning befriad» föro orden ”fast egendom”, dels återremiss af förslaget, och dels slutligen afslag derå.
Härefter framställdes först propos. å bifall till Utsk:ts förslag oförändrad t, dervid svarades nej, och sedermera propos. på bifall dertill med ofvannämnde tillägg, då svaren utföllo med ja och nej i blandning, samt slutligen propos. på förslagets återremitterande; och då denna sednaste propos. besvarades med starka ja jemte åtskilliga nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande.
Den vidare pröfningen af förevarande Bet:de upskjöts till nästa plenum. 118 Den 15 M aj.
Hr Tornerhjelm; Rudolf:
Sorn jag nu står i bered skap att lemna Riksdagen, anhåller jag att få afsäga mig min befattning såsom ledamot i Stats-TJtsk:t, samt att vara Elektor vid detta riksmöte.
Sedan propos. å bifall härtill blifvit framställd, samt besvarad med blandade ja och nej, förklarade H.
Hr Gr. o. Län ;tm. sig hafva funnit ja öfvervägande, och anmodade Ståndets Hr Elektorer att utse en ledamot i StatsUtsk:t efter Hr Tornerhjelm. R. o. Ad. åtskiljdes kl. J/2 10 e. m.
Tisdagen den 15 Maj 1860.
Öpnades Hrr Elektorers lista vid val af två ledamöter uti StatsTJtsk:t efter N:o 254 Hr Lilliencrona, fullm.
Hr Tornerhjelm, Rudolf; och » 2329 Hr Thulstrup, Carl Magnus; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde N:o 778 Hr Leijonancker, Predrik Wilhelm Erik Carl; ” 2183 Hr Gripensvärd, Jakob Olof.
Hrr Elektorers lista vid val af tre ledamöter uti BevillningsUtsk:t efter N:o 140 Erih.
Leuhusen, Carl Herman; ” 283 Erih.
Silfversköld, Carl Otto, och ” 393 Erih. af Schmidt, Carl Johan Georg; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde N:o 150 Erih. von Otter, fullm.
Leijonhufvud, Carl Gustaf; » 702 Hr Prytz, Lars Adolf; » 2322 Hr Sandströmer, Carl Johan Albert.
Öpnades Hrr Elektorers lista vid val af två ledamöter uti BankoTJtsk:t efter Den 15 Maj. 119 N:o 1011 Hr Lagercrantz, Carl Gustaf; ®eh » 2017 Hr Björnstjerna, Oscar Magnus; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde » 189 Hr Eääf i Småland, fullm.
Gr. Lewenhaupt, Carl Magnus Casimir; ” 1386 B.
Hr Adlercreutz, Axel Gustaf. Öpnades Hrr Elektorers lista vid val af fyra ledamöter och fyra suppleanter uti Allmänna Besv:s- och Ekon Utsk:t efter Ledamöterne N:o 848 Hr Wattrang, Nils Adolf; » 2120 A. Hr Nauckhoff, Carl Henrik Gottlieb; ” 2039 Hr von Troil, Samuel Gustaf; » 2144 Hr Rosensvärd, Johan Henrik; Suppleanterne N:r 25 Hr Walkendorff, fullm.
Hr Wästfelt, Fredrik Philip; » 2088 Hr af Chapman, fullm.
Hr Ribbing, Erling; » 839 Hr Rehnberg, Carl Gustaf; och « 848 Hr Wattrang, Nils Adolf; och befunnos hafva blifvit utsedde till Ledamöter N:o 304 Frih. Fock, Alexander Georg; » 357 Hr Tornérefelt, fullm.
Hr Montgomery, Gustaf; » 2001 Hr af Sillén, Lars Gabriel; » 2309 Hr af Dalström, Gustaf Jakob; Suppleanter N:o 833 Hr Werdenhoff, fullm.
Hr Tham, Sebastian Mathias; » 1956 Hr Clementeoff, fullm.
Hr von Knorring, Erik Oscar; « 2035 Hr Cederbaum, Pehr Fredrik; » 2227 Hr dorchimont, fullm.
Hr Törnebladh, Carl Ottomar; Öpnades Hrr Elektorers lista vid val af sex ledamöter och en suppleant i RiddarLusUtsk:t efter N:o 44 Frih. Wrangel af Lindeberg, fullm.
Leijonhufvud, Sten; ” 59 Frih.
Rålamb, Sigfrid; » 313 Frih. von Platen, Carl Baltzar; » 172 Hr Rosenstjerna, fullm.
Hr Flach, Erik Gabriel; « 1912 B.
Hr Nordenskjöld, Adolf Otto; » 1974 Hr Granfelt, fullm.
Gr. Posse, Knut; samt » 559 Hr Pereswetoff-Morath, Carl Wilhelm; och befunnos hafva blifvit utsedde till Den 15 Maj.
Ledamöter N:o 110 Frih.
Taube, Carl Evert Bernhard; v 484 Hr Breitholtz, Claes Gustaf; » 1481 Hr König, fullm.
Gr. Taube, Henning Eduard; » 1911 B.
Hr Psilanderskjöld, Johan Ferdinand; » 1981 Hr Nordenstolpe, fullm.
Falkenberg, Carl Melcher; » 2259 Hr af Wåhlberg, Göran; Suppleant N:o 262 Frih. Klinckowström, Wilhelm Leonhard Agathon.
TJplästes ett utaf Hr Wahlfelt, Carl Adam, ingifvet Mern. af följande innehåll:
Som jag i tjensteärender måste från staden afresa, får jag härmed afsäga mig min plats såsom ledamot af Höglofl. RiddarhusTJtsk:t, men får vördsamt anhålla, att vid min Riksdagsmannarätt varda bibehållen.
Sedan R. o. Ad., uppå framställd propos., härtill lemnat bifall, samt H.
Landtm, anmodat Ståndets Hrr Elektorer att utse en ledamot i RiddarhusTJtsk:t efter Hr Wahlfelt, tillkännagaf IL Exc. att utaf BeviilningsIJtsk:ts Ordförande anmälan gjorts om behofvet af två ytterligare suppleanter från R. o. Ad. i samma Utsk., samt hemställde, huruvida Ståndet bifölle, att ifrågavarande suppleantplatser finge tillsättas; och sedan härtill svarats ja, anmodade H. Exc. Elektorerne att vid deras nästa sammanträde välja två ytterligare suppleanter i BevillningsUtsk:t.
Från Frih. af Schmidt, Carl Johan Georg, hade inkommit följande, nu uplästa Mern.:
Härmed får jag vördsamt, under anhållan om bibehållen Riksdagsmannarätt, afsäga mig förtroendet att vara Elektor, hvarmed R. o. Ad. mig hedrat under innevarande Riksdag.
Fortsattes pröfningen af Bevilln:sITtsk:ts Betänkide N:o 20, ang:de Allmänna Bevillningen. § 7. Hr von Koch, Nils Samuel: Som R. o. Ad. åter remitterat den föregående 6:te punkten, som handlar om ”Bevillning för inkomst af kapital eller arbete», tager jag för gifvet, att R. o.
Ad. fattar enahanda beslut i afseende på den nu föredragna 7:de punkten, som angår »grunder för inkomsternas beräknande.»
Jag upprepar, hvad jag redan vid 6:te punkten an - Deli 15 Maj. 121 märkt, att det för tydlighets skull borde insättas något i denna 7 §, som motsvarar det stadgande, som finnes i 7 §:n 3 mom. af komiterades förslag, ty, enligt det nu af Utskit framställda förslag, skulle intet afdrag få ske för ränta, som utbetalts af den skattskyldige å upplånadt kapital, när nemligen inkomsten beräknas af ränta å utlånadt kapital.
Jag skulle således för min del önska, att ett särskildt mom. infördes under lista mom. af ifrågavarande §, som stöde i öfverensstämmelse med det, som finnes i 7 § 3 mom. af Komitébetänkidet.
Införes detta, tror jag ingen ändring sedermera beböfves förr än man kommer till den punkt, som lyder: »Näringsidkare, som under året näst före det, för hvilket bevillning påföres, gjort sådana förluster etc. etc.” Detta morn., som det nu är uppstäldt, förefaller mig stötande, emedan det kan tolkas så, som skulle man betala bevillning äfven på hvad man hade förlorat.
Ordalydelsen är alltför obestämd, och jag tror, att man lätt skulle kunna visa, att TJtskits
Betide kunde förstås så, att den, som gjort mindre förluster, skulle få betala mindre i bevillning, än den som gjort större.
Jag skulle derföre vilja föreslå, att den af mig nyss antydda strofen måtte, der den står, helt och hållet utgå, och att i stället ett tillägg gjordes till det sist på sidan 4 förekommande morn., som egentligen talar om bevillningsgrunder och som börjar med orden: »Inkomst genom bruks-, fabriks- och handelsrörelse, sjöfart, handtverk eller annat yrke, etc. etc.» Till detta mom. ville jag vid slutet foga en mening, så lydande: ”Har under året näst före det, för hvilket bevillning skall påföras, sådana särkildta förhållanden inträffat, antingen i afseende å gjord betydligare vinst eller större förlust för skattskyldig, att det löpande årets inkomst icke derefter skäligen kan beräknas, eller har den skattskyldige näst föregående året icke drifvit lika beskaffad rörelse, då skall taxering ske efter hvad en rörelse, jemförlig med den skattskyldiges, anses i allmänhet afkasta.»
Hvad vidare beträffar den på midten af sidan 4 förekommande punkt som lyder: ”Förluster, af hvilka kapital drab bats, afräknas från egarens kapitalförmögenhet etc. etc.”, så förefaller den mig äfven stötande, mea när man går till 21 § af Utskits förslag till Instruktion för taxeringsförrättningarne, så ser man hvad TJtskit menat, och att det är blott fråga om beräkningsgrunderna.
Jag anser denna § af instruktionen vara så redigerad, att om densamma bibehålies, man mycket väl kan låta utgå den af mig nyss påpekade punkt af TTtskits 7:de § lista mom. i förslag till Bevillms-Stadga.
På grund af dessa skäl, anhåller jag, att den ifrågavide §:n måtte blifva återremitterad.
I afseende å den nu föredragne § är jag i väsendtlig mån förekommen af Hr von Koch.
Lika med honom anser äfven jag, att, om bevillning 122 Den 15 Maj. af kapital som en särskildt bevillningstitel skall komma att ega rum ock man dervid tager räntan af det utlånade kapitalet till grund för beskattningen, dot äfven är billigt att räntan ä det uplånade kapitalet afdrages och att skatt endast erlägges för skilnaden dessa begge summor emellan.
Hvad vidare beträtfar anmärkningen derom, att näringsidkare, som gjort sådana förluster, att någon behållning å rörelsen icke upkommit, icke desto mindre skola erlägga bevillning, så instämmer jag med den siste värde talaren deruti, att ett sådant stadgande strider mot den princip, som är antagen i det ifrågavarande förslaget, nemligen att man endast skall skatta för verkliga inkomster.
Orsaken till en sådan beskattning har af Utsk:t blifvit uppgifven vara den, att, då med rörelses utöfvande i stad är förenad förmåner af åtskilliga borgerliga rättigheters utöfning, så skulle, om hvarje rörelse, som gatt med förlust ett år, blefve skattfri, personer, hvilka således ej till Statsverket erlagt någon skatt, likväl tillgodonjuta alla fördelar, som tillkomme honom derföre, att han anmält sig till utöfvande af samma rörelse.
Utsk:t har derföre ansett det nödvändigt att äfven i detta fall bestämma en afgift.
Då Utsk:t beslutit sig härtill på, som jag tror, ganska goda grunder, så har likväl ITtsk:t i en efterföljande § infört ett stadgande, som till det förstnämnde står i den mest skärande motsats.
Det heter nemligen i lista mom. af 8:de §: »Bevillning för inkomst af kapital eller arbete eger icke rum, när alla de utaf kapital eller arbete uppkomna årsinkomster, sammanräknade, icke öfverstiga 400 rdr.”
Man inser lätt hvilken motsägelse, som ligger i dessa begge stadganden.
Förhållandet blefve ju tydligen, att, under det den ena personen, som ej har någon den minsta inkomst af sin rörelse, skulle få erlägga till staten vissa afgifter, för att fortfarande få vara i åtnjutande af sina borgerliga rättigheter, så går den andra personen, som verkligen på sin rörelse haft behållning, ehuru denna ej uppgått till 400 rdr, fri från dessa afgifters erläggande och får likväl fortfarande åtnjuta och utöfva samma borgerliga rättigheter.
Jag har trott mig böra fästa uppmärksamhet, på denna motsägelse, för att ådagalägga, att en förändring af förslaget är af behofvet påkallad.
Ett sådant förhållande, som det nu omförmälda, har, med tillämpning af hittills gällande Bevillmsförordning, ej kunnat ega rum, emedan det för alla dessa näringsidkare finnes en bestämd föreskrifven afgift, som de äro skyldiga att underkasta sig.
Så hafva t. ex. hammarsmeder sig ålagde vissa afgifter, likaså sjömän, handtverkare m. fl.
För att befria BevillmsKomitéerna från det stora besväret att ingå i undersökning om hvarje sådan persons inkomster, hoppas jag, att TJtsk:t, vid förnyad behandling af denna fråga, derest den kommer att ega rum, må söka, så vidt lämpligen kan ske, inskränka behofvet af dylika undersökningar och befria de skattskyldige från en mängd upgifter, som i sjelfva verket ej torde tjena till någonting.
Den 15 Maj. 123 I 2:dra mom. af denna § finnes, bland de poster, för hvilka afdrag skola ske, äfven upräknade aflöning eller annan ersättning till vikarie eller tjenstebiträde, utan att rättigheten till detta afdrag är på något sätt begränsad.
I nn gällande Bevilln:sförordning är en motsatt grund antagen.
Hvarje tjensteman, som har lön på Stat, är nemligen, enligt nu gällande Bevilln:sstadga, nödsakad att vidkännas bevillning för alla med tjensten följaktiga löneinkomster, hvaremot biträdet är fritt från bevillning.
Bör min del skulle jag tro, att, i afseende å den praktiska tillämpningen, detta förfaringssätt äfven är vida enklare än det nu föreslagna.
En tjensteman kan under årets lopp hafva haft flera vikarier.
Dessa kunna äfven hafva haft förordnanden på längre och kortare tider och på olika vilkor.
När nu bevillms-taxeringen skall försiggå, kan det hända, att icke någon af vikarierne finnes inom det distrikt, der tjenstemannens skattskrifning skall ega rum.
TJpgifter från vikarierne blifva således ej derstädes att tillgå öfver hvad de af tjenstemannens löneförmåner åtnjutit.
Till kontroll derå, att allt blir riktigt uppgifvet, måste vid sådant förhållande BeredningsKomitéerna kommunicera sig med hvarandra, och man kan lätt inse, att ökadt besvär kommer derigenom att tillskyndas komitcrade, utan att man ändock har visshet om, att full utredning kommer att vinnas.
Ytterligare kan det förhållande inträffa, att tjenstemannen genom alla dessa afdrag blifvit i mistning af så mycket af sin ordinarie lön, att återstoden ej uppgår till belopp att böra underkastas någon bevillms-afgift, under det å andra sidan vikarierna hvar för sig ej kommit i åtnjutande af så stora lönevilkor, att bevillning derföre kan dem åläggas.
Således skulle, genom ett sådant stadgande, som det af Utsk:t föreslagna, Staten möjligen kunna gå förlustig om en inkomst, som rätteligen bort tillkomma densamma.
I 3:dje mom. af denna § säges: ”Inkomst genom bruks-, fabriks- och handelsrörelse, sjöfart, handtverk eller annat yrke, samt de med tjenstebefattning förenade obestämda eller extra inkomster taxeras för det löpande året och böra i allmänhet beräknas på grund af förhållandet under nästföregångna året.”
Denna grundsats är visserligen ganska riktig, men, Mine Hrr! huru skall det gå till när en rörelse börjar, — när man ej har något föregående år att stödja sig vid i afseende på beräkningen af inkomsterna ?
I sådant fall finnes för närvarande vissa grunder, som tillämpas, och en praxis har utbildat sig, hvarigenom man påfört en så beskaffad rörelse en minimibevillning.
Börelsen har således åtminstone ej blifvit helt och hållet skattfri.
Enligt nu framställda förslag kan inträffa att en rörelse, fortsatt med afbrott hvartannat år, aldrig blir beskattad.
Jag vill närmare utveckla, huru detta skall kunna gå till.
En bruksrörelse drifves t. ex. under ett år.
Under nuvarande förhållanden eger man rättighet att nedlägga densamma när man behagar.
Börelsen nedlägges således efter 124 Den lf> Maj. första året, hyilar ett år och upptages åter året derefter.
Nälden nu skall beskattas, finnes naturligtvis ej något föregående års tillverkningsbelopp att åberopa, och på det sättet skulle, med en ordagrann tillämpning af detta stadgande, all bevilln:staxering för bruksrörelsen på detta ställe kunna undvikas.
I sista punkten af 3:dje mom. förekommer afven en oegentlighet; det heter nemligen: »Indelta, likasom andra i spanmål eller persedlar utgående, löner uptagas till det kontanta belopp, de efter sednast för orten faststäldt markegångspris utgöra.»
Det är nemligen ej gifvet, att det skall vara det s. k. markegångspriset, hvarefter spanmålen eller persedlarne skola lösas, utan händer kanske oftare, att de blifvit lösta efter medelmarkegångspriset.
Med anledning af dessa anmärkningar, vågar jag vördsamt anhålla om återremiss af ifrågav:de 7:de § af Utsk:ts Bet:de.
I likhet med de föreg:de värde talarne, yrkar äfven jag återremiss på den förevarande 7:de §:n.
Mörners anmärkning derå, att en rörelse skulle, enligt Utsk:ts förslag, kunna drifvas skattfri, vill jag hänvisa den värde Gr:n till 72:dra § af nu gällande Bevilln:s-stadga, der det är föreskrifvet, huru med bruks- och bergverksvärdering skall försiggå.
Jemför man dermed 8:de § i instruktionen för taxerings-förrättningarne, så synes tydligen, att någon skattefrihet icke kan uppstå deraf, att rörelsen endast drifves hvartannat år.
Hvad jag egentligen mot denna § har att anmärka, rörer l:o) mom. a), der det heter, att bevilln:safdrag får ske för ränta å det för rörelses bedrifvande uplånade kapital.
Yidare hvad beträffar 6:te punkten af denna §:s l:sta morn., anser jag den stå i fullkomlig strid med 15:de § i instruktionen för Taxerings-Komitén.
Enligt Ulsk:ts förslag skulle nemligen näringsidkare blifva påförde skatt, äfven om de drifvit sin rörelse med förlust.
Jag frågar, huru ett sådant stadgande kan stå i öfverensstämmelse med den åsigt, på hvilken hela författningen stödjer sig, att det är inkomsterna, som skola bestämma bevillningssummans utgörande.
Den nu föredragna §:n står i ett allt för nära sammanhang med den närmast föregående, för att nu af R. o. Ad. bifallas.
Jag anser således, att något annat beslut i afseende å 7:de §:n ej kan fattas, än att återremittera densamma.
Oaktadt jag således framställer min önskan om återremiss, vill jag dock icke erkänna, att alla mot denna § riktade anmärkningar hafva varit fullt befogade.
Men som punkten förmodligen blifver återremitterad, vill jag icke nu förlänga diskussionen genom att upptaga desamma till besvarande, hvarföre jag inskränker mig till den anhållan, Deli 15 Maj. 125 att H.r Gr:n o. Landtm:n måtte framställa propos. på återremiss.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. blef § återremitterad. § 8 lista mom.
Hr Fåhreeus, Johan Fredrik:
Den nu föredragna punkten i förslaget till ny Bevillms-stadga lemnar rum för tre väsendtliga anmärkningar.
Såsom jag i ett vid Utsk:ts Bet:de fogadt särskildt yttrande ådagalagt, skulle, genom Utskits förslag, inkomstskatten för löntagare, hvilkas vilkor äro beiäknade blott för lifvets tarfligaste behof, komma att ökas ända till 4 å 4 !/2 gånger nuvarande bevillms-belopp.
En annan icke mindre vigtig omständighet möter deruti, att, då maximum af inkomst, för hvilket föreslagits skattfrihet, ovilkorligen blifvit bestämdt så högt som 400 r:dr, det lätteligen kunde inträffa, att en stor mängd till arbetsklassen hörande personer, såsom gesäller och sjömän, hvilka nu erlägga stadgade minimiafgifter, komme att från all bevillning befrias.
Den tredje erinran, som i saken förekommer, afser behofvet af lindring i skatten för sådana mindre bemedlade personer, som befinna sig i äktenskap och hafva minderåriga barn att försörja, en lindring, hvilken synes innefatta en billig gärd åt humanitetens fordringar.