Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Följden häraf blir den, att en lärare olla efter de första åren finner sig hafva begått stora misstag i undervisningsmethoden, just derföre att han sjelf icke genomgått någon grundlig kurs öti denna svårlärda konst.
Angeläget är ock, att genom ifrågavande seminarier tillfälle må kunna lemnäs åt kompetenta domare, att till en seminarist säga: ”Ni är ej danad för detta yrke: sök er en annan bana.” Förhållandet emellan läraren och lärjungen är något helt eget, och det går icke an alt lemna kunskaper från det ena begreppet till det andra, på samma sätt som man lemnar ett mynt ur den ena handen i den andra, det fordras någonting mera, någonting personligt: ett kärleksfullt meddelande och ett kärleksfullt emottagande.
Flere talare hafva här uplrädt med serdeles vidlyftiga anföranden, för att bevisa nyttan af seminariers inrättande i och för bildandet af Skol-lärare, men jag tror icke att någon velat bestrida denna nytta, åtminstone har StatsUtsk. icke gjort det, hvarföre jag tror alla dessa långa bevis hafva varit fullkomligt öfverflödiga, åtminstone så vida något klander emot StatsUtsk. dermed varit afsedt.
Frågan är här endast den, huruvida rätta tidepunkten nu är inne att anslå en summa för sådana seminarier, eller icke, och i detta fall har StatsUtsk. yttrat, att det icke ännu ansåg den rätta tidepunkten vara inne för att ordna skolfrågan i sin helhet.
Det fordras ett så mångsidigt betraktande af denna på Statens hela inre organisation så djupt ingripande fråga, att det är aldeles otänkbart att någon enskild ledamot af Riksförsamlingen, han må vara huru skicklig som helst, kan dertill ensam ega förmåga.
Endast Regeringen, som kan infordra utlåt:n ifrån vederbörande myndigheter och som eger tillgång till källor, hvilka icke stå den enskildte till buds, kan vara i tillfälle att inhemta erforderlig kännedom om denna fråga.
Det har äfven visat sig att de organisationer R.
St. åtskilliga gånger företagit sig, icke hafva varit några serdeles lyckade experimenter i denna väg, så t. ex. då R.
St. vid 1847—48 årens
Riksdag ansloge en vida betydligare summa än den K.
M. hade till läroverkens ordnande begärt, så har denna summa visserligen, såsom Frih.
Åkerhjelm nyss uplyst, till en stor del blifvit använd, men den har deremot, om den ock på några ställen förbättrat läroverken, medfört en fullkomlig förbistring i undervisningen, och frågan har, enl. sakkunniga mäns intyg, derigenom blifvit serdeles intrasslad.
Att nu gifva ett anslag för det ifrågavande ändamålet, om än dess nytta är af hvar och en insedd, innan Regeringen derom framställt propos. och utredt frågan i sin helhet, finner jag icke välbetänkt.
Då ett Utsk. föreslår användande. af penningar till Statens behof, bör det hafva för sig fullkomligen utredt, att dessa penningar verkligen motsvara de ändamål. hvarföre de äro afsedde, men en sådan utredning finnes icke Den 22 April f. m. 303 här.
Cederström har redan anmärkt, alt- en talare, som ifrade för anslåendet af denna summa, yttrat att summan vore lumpen.
Nå väl! huru mycket skall man dä gifva för detta ändamål ?
Detta har den värde talaren icke sagt och kanske icke eller kunnat säga.
Man ställer sig på en mycket fördelaktig ståndpunkt dä man här talar i skolundervisningens namn, och säger att den som ifrar för densamma måste yrka älerremiss af denna punkt, men man ställer sig dock icke på någon riktig ståndpunkt när man så säger, ty om man kan bevisa att skolundervisningens framåtskridande verkligen skulle genom detta anslag beredas, då har man rätt, men om man vid en oriktigt vald tidpunkt på delta sätt ytterligare intrasslar frågan, så tror jag att man ingalunda gagnar den sak nian förordar, och det är på dessa skäl jag inom Etsk. hestrid! detta förslag.
/ Att, på säu Fcih.
Åkerhjelm föreslagit, återremittera denna punkt i sin JtéThet för att på den e. o. Statsregleringen få en summa^stMttTtil! K. M:s dispos. i och för organisationen af elemenlar-läroverken, kan visserligen hafva mycket för sig, men jag tror att det här icke är riktigt att till K.
M:s dispos. ställa en summa, då någon sådan icke är begärd, och jag förmodar att då skolfrågan nu är under utredning, så lärer nog K.
M. inkomma med framställning om den summa, som anses vara erforderlig, Huru stor summa anser Frih.
Åkerhjelm, att man borde ställa till K.
M:s dispos. för detta ändamål ?
Att taga denna summa pä höft anser jag icke vara lämpligt.
Det vore då bättre all R.
M. inginge med en underd. skrifvelse, och anhölle att få veta huru mycket som för ändamålet vore behöfligt.
Den ene tycker att 10,000 R:dr är för litet; den andre föreslår 50,000 R:dr, hvilket en tredje åter tycker vara för litet.
Med sådana åsigter om upgörandet af Statsregleringen tror jag man skulle komma till resultater, hvilka svårligen kunde godkännas.
Pä grund af dessa skäl, anhåller jag om bifall lill den ifrågavande punkten af Utskis utlåt.
Jag vill börja med det, sorn ligger mig när mast, nemi. den siste värde talarens yttrande.
Han sade nemi. att man här talat varmt och vidlyftigt för inrättandet af seminarier och att man ställer sig på en fördelaktig ståndpunkt då man talar för utvecklingen af landets undervisningsanstalter, och han har deruti ganska rätt, men jag tror alt den värde talaren sjelf står pä en lika fördelaktig ståndpunkt då han försvarar hvad rätt är, och icke, som det understundom händer, uplager R. o. Ad:s tid blott för att bespara StatsUtsk. omaket af en återremiss.
Den mera eller mindre förmånliga ståndpunkten bestämmes af den sak man förfäktar och icke af talarens större eller mindre skicklighet att välja utgångspunkt för sitt anförande; så har jag åtminstone upfattat förhållandet, ehuru den värde talaren måhända hyser en motsatt åsigt.
En annan ledamot på samma sida af detta hus, hvars tänkesätt jag tror mig i grunden känna sedan lång tid tillbaka, har dock, såsom mig synes, på temligen militäriskt sätt betraktat saken, då 304 Ben 22 April f. m lian ansett seminarie-bildningen vara för läraren detsamma som en rekryt-anstalt, lian utvecklar vidare att den militära takten och espriten är inom skolorna nödvändig och att lärare i allmänhet f. n. der icke få inhemta densamma; han säger att man icke kan tvinga läraren in uti ett visst sätt alt lära om han icke har naturliga anlag dertill; han säger vidare, att hos en god lärare fordras icke allenast kunskaper, utan äfven förmåga alt göra dem gällande, och han kommer slutligen till den conclusionen att denna förmåga endast finnes till följd af naturliga anlag och ieke kan ernås blott genom bildning under erfarenhetens och vetenskapens ledning.
Till svar härå vill jag upmana honom, att närmare betänka hvad det är han talar om; all det icke är en materia, som behöfver i sina yttre -förmer titfyxasvfller förändras i vissa gestalter, utan alt det är den blifvande samhällsmedlemmens forsla, utveckling.
För att handleda en sådan, fordras^ icke allenast en natttriiglkallelse, ulan äfven för dem, som ega densamma, mycken erfarenhet och djup känsla, och om än dessa seminarier icke kunna åsladkornitra^-tlågol annat, så måste de likväl ovilkorligen medföra den nytta, att den som känner sig icke vara passande (ill att blifva skollärare, kan genom egna eller andras iakttagelser afledas ifrån en bana, på hvilken han skulle mera skada än gagna.
Jag tror del vara nödvändigt att åt dessa anstalter söka bereda en gemensam, hufvudsakligen fosterländsk utveckling, ty om icke läroämnena, t. ex. historie, geografi, natural-hisloria o. s. v., då de hos barnen inpreglas, för dem så framställas, alt de i främsta rummet lära känna sill eget lands utveckling i historiskt och fysiskt afseende, så kan deraf omöjligen upkomma ett slägte, sorn har en rätt utbildad fosterlandskänsla.
Detta är dock hufvndsaken vid all upfostran så länge vi ega ett fosterland, och så länge man icke vill dana de unga samhällsmedlemmarne till kosmopoliter, hvilket i allmänhet tyckes vara meningen.
Jag tror således detta ämne till sin natur vara så vigtigt att om äfven den sämste talare derför upträder, så är han dock på sin plats, och bör hållas räkning derför.
Jag anser detta ämne icke nog kunna behjerlas, men jag anser det sätt Frih.
Åkerhjelm föreslagit icke vara det rätta.
Jag tror nemi. i motsats till den ädle
Frihtn alt denna fråga egentligen tillhör den ordinarie Statsregleringen, och jag önskar således alt an slagen för så väl all seminarie-bildning, som för den ifrågasatta utvidgningen af skolorne i Hudiksvall och Christinehamn, måtte utgå ifrån den ordinarie Statsregleringen, och alt i den e. o. mätte uptagas anslagen för de duplikanter, hvarom man anhållit.
Jag vå gar ytterligare fästa upmärksamheten på vigten utaf alt hastiga och kraftiga åtgärder vidtagas i afseende på skolorne.
Jag är visserligen fullt öfvertygad om att i fall man öfverlemnade frågan till K. M:s Nåd. försorg ensamt, så skulle den visserligen blifva sä fullkomligt och väl utredd, som man i alla riktningar är van att ifrån detta håll vänta sig, men K.
M. är redan ifrån alla håll så öfver hopad med göromål af mångfaldig ärt, att det icke synes mig lämpligt att öka denna börda äfven med denna fråga, och hvadtomit léen - Den 22 April f. m. 305 leer beträffar, så har jag för dem en sådan förskräckelse, att då man talar om en komitée, jag anser det vara liktydigt med evigheten.
Innan en fråga lunner blifva utaf en komité utredd, för löpa vanligen så många år, att, såsom en nyss sade, 7 år behöfvas för att komma till det första resultatet, och sedermera kanske ytterligare 7 är innan man hinner fram lill målet.
Angelägenheten utaf de till endast 600 R:drs belopp för hvardera begärda lönerna lärer icke kunna bestridas, och jag kan icke eller finna att denna lönereglering är på något sätt beroende utaf hvilken method vid dessa seminarier kommer att användas.
Lärare behöfvas alltid och jag kan icke inse hvarföre man skulle dröja med att tillsätta dessa lärare-platser, blott derföre att man väntar en reorganisation af skol-väsendet.
De lärare, sorn på detta sätt å förhand tillsättas, böra väl, om de befinnas antaglige till skol-lärare, äfven kunna anses duglige till seminatie-lärare, och frågan om en förändrad method i skolväsendet har således med denna sak ingenting att göra.
Om man nogare betänker saken, så skall man finna att det verkligen så förhåller sig, och att hvilken skol-method som heldst, om den handhafves af en skicklig lärare, ' förmår bilda utmärkta lärjungar, af hvilka mycket gagn i en framtid kan tillskyndas samhället.
Christinehamn är den ena af de tvänne städer, för hvilka man begärt anslag till 2 nya skol-lärare; den är belägen uti en ort der man visserligen icke har mera än 411 mil till Carlstad, men deremot 8 eller 9 till Philipstad, och man skulle således kunna säga att Christinehamn kunde skicka sina barn till Carlstad för att der erhålla undervisning, men nu är förhållandet sådant, alt Carlstads läroverk lärer redan vara aldeles"'öfverfull! af elever.
Christinehamn ligger den bästa och bördigaste trakten af bela provinsen och flere af Wermlands mest bildade possessionaler äro der bosatte, och det blir för desse under närvande förhållanden en omöjlighet, att med skolundervisningen förena hvad som kanske är ännu vigligare, nemi. möjligheten för föräldrarne att under skolkursen hafva en noga tillsyn öfver barnens sedlighet.
Christinehamns skola, sorn för 4 eller 5 år sedan hade 25 eller 30 lärjungar har nu 60, och personer ifrån denna trakt hafva försäkrat, att om, genom anställande af flere lärare, tillfälle till inträde i denna skola för än flere lärjungar bereddes, så skulle inom kort tid deras antal betydligen förökas.
Ar nu detta förhållandet, så kan det väl icke vara rätt att utan någon grundlig undersökning skjuta hela frågan å sido, helst det omtalade sammanhanget med den ännu icke genomförda läroverks-reorganisationen derpå aldeles icke kan hafva någon inverkan.
Hudiksvall åter ligger 14 å 15 mil aflägset ifrån närmaste städer, som hafva elementar-läroverk, och man kan väl icke begära att föräldrarne skola skicka sina barn «å långt bort, om de möjligen kunna få dem undervisade i deras hemort.
När de nu icke begärt mera än den obetydliga summan af 1,200 R:dr för att i 6 II. 20 306
Den 22 April f. m. skolan emottaga ett så stort antal elever, som den kringliggande trakten erfordrar, så vore det vfd icke billigt att vägra dem denna Inmpna summa och skjuta liela frågan å sido genom löftet om en framtida reglering, sorn kanske står i vida fället.
Jag vill icke längre uplaga R. o.
Ad:s tid. men jag hoppas dock, att om än saken icke lyckas vinna approbation, så måtte den .åtminstone icke förlora något genom min framställning af densamma.
Då redan flere föreg:de talare, hvilka i förmåga och sakkännedom stå långt olver mig, efter min öfvertygelse anfört tillräckligt talande skäl för en återremiss af ifrågavar:de Litt. g, sä behöfver jag blott instämma i hvad Hrr Tersmeden och Adelborg äfvensom Frih. af Ugglas i detta ämne yttrat.
Det oaktadt utbeder jag mig likväl atl få tillägga några ord.
En talare har sagt, att endast en ensidig bildning skulle kunna vinnas i dessa lärare-seminarier.
Jag tror likväl atl på detta sätt, som motionären föreslagit, eller att de blifvande lärarne skulle linder ledning af några Universilets-lärare genomgå en kurs i de vetenskapsgrenar, som hvar och en af dem ämnade göra till föremål för sitt studium, skulle de, då denna undervisning praktiskt meddelades i kathedralskolan, erhålla en bättre förmåga alt upfatta undervisningskonsten, än under nuvande förhållanden, hvarjemte äfven ensidighet hos läraren skulle förekommas, och hans bildning i allmänhet blifva mera omfattande.
Man har öfver allt erkänt nyttan af dylika anstalter, och StatsUlsk. har sjelft gjort detsamma, sä val i theoretiskt som praktiskt afseende.
Då således nyttan blifver erkänd och bildandet af sä beskaffade institutioner alldeles icke står i sammanhang med läroverkets reglering, så vet jag icke om Hr Bildts resonnement kan godkännas, att tidpunkten ännu icke är inne för åvägabringande af dessa institutioner; ty är icke tidpunkten alltid den rätta, dä man erkänner nyttan af en sak?
Åkerhjelm har uplyst, att af det anslag, af 90 000 R:dr, söm vid 1847—1848 arens Riksdag beviljades, skulle ännu 30,000 R:dr återstå.
Om nu StatsUtsk. gifvit anvisning, att af detta öfverskott finge användas vissa summor, sorn inskränkte sig inom ett visst belopp, så skulle det__ icke hafva behölls något annat anslag för ifrågavar.de ändamål.
Afven om en tillökning skulle behöfvas, så, när det kommer i fråga alt bestämma beloppet deraf, hor jag alt detta ganska lätt kunde beräknas; och jag får fördenskull i afseende å denna punkt, och på de af flere talare anförde skäl, instämma i den bär framställda begäran om återremiss.
Hr Adelborg har fästat upmärksamheten på det förhållande, atl ynglingarne vid Hudiksvalls skola måste för att erhålla den för afgång till Universitetet behöfliga förbildning resa många mil ända till Hernösand.
Om det lilla anslag af 600 R:dr, som för hvardera af 2:ne nya lärare vid förstnämnde skola blifvit hegardt af R.
St. nu beviljades, skulle man derigenom ernå den fördel, att Hudiksvalls skola kunde blifva en högre lärdomsskola, hvarifrån lärjuogarne direkte kunde Den 22 April f. ra. 307 afgå till Universitetet, från hvilken bana nu mången af brist på medel nödgas afstå.
Jag anhåller derföre om återremiss äfven å denna punkt och förenar mig för öfrigt i Hr Adelborgs framställning.
Sällan har väl StatsUtsk. till R.
St. framlagt något Statsregleringsförslag, deri elt så stort antal vigliga frågor blifvit till Ständernas pröfning öfverlemnade, dels på grund af Kongl. propos:n, dels på grund af enskilda motioner.
Delta oaktadt synas fordringarne, att fä beviljadt allt hvad man i ett eller annat afseende kan anse nödigt eller nyttigt aldrig mera högljudt, än vid denna Riksdag hafva yttrat sig.
Jag vill ingalunda bestrida den stora nyttan af de ifrågavaride seminarierna; men jag hemställer huruvida del är möjligt att upfylla alla de fordringar, som möjligen för nödiga eller nyttiga inrättningar kunna framställas, och otia det icke blir nödvändigt att lill framtiden upskjuta en del af dem.
Man kan i det enskilda lifvet icke alltid på en gång verkställa hvad man kan anse vara nyttigt, och jag tror att man, vid upgörandet af en Statsreglering, mäste följa samma regel.
Man besinnar icke de stora, till flera mill:r upgående siimnior, som ännu icke lill pröfning förekommit och innefattas under e. o. Statsregleringen, utan man tror, att Statens medel skola ovilkorligen räcka till att fylla hvarje anspråk.
Jag har redan yttrat, att jag icke vill bestrida nyttan af de ifrågaställa skollärare-seminarierna; men jag tror likväl, ehvad man än må säga, att denna fråga utan all fara kan upskjulas lill nästa Riksdag.
Jag hemställer till eder, mine Hrr, huruvida del för StatsUtsk. vore möjligt att med säkerhet bestämma den summa, som vore för ändamålet nödig.
Utsk. skulle då upgöra en plan för hela sakens organisation, ingå i pröfning öfver antalet af lärare o. s. v., och delta torde medföra oberäkneliga svårigheter.
På grund af dessa och förut anförda skäl, nödgas jag, ehuru jag icke vill bestrida anslagets nytta, att hos Hr Gr:u och Landtm:n anhålla om propos. å bifall till så väl detta som öfrige mottur af ifrågävande punkt.
Jag förenar mig med de ledamöter, som begärt återremiss af denna punkt.
Hvad inrättandet af folkskolelärare-seminarier beträffar, vill jag icke, då discussionen redan så länge fortvarit, trötta R. o. Ad. med en uprepad vederläggning af hvad deremot blifvit sagdt, ulan anhåller blott alt få tillägga några ord.
Behofvet af dessa seminarier är allmänt erkändt, men de orsaker, som under närvar:de tidpunkt isynnerhet tala derför, hafva icke blifvit vidrörde.
Dessa orsaker äro tvänne, hvaraf den ena säkerligen icke är det Höglofl.
Ståndet obekant.
Det finnes nemi. hos bemedlade föräldrar i vårt land en gammal vana, att i sina hus antaga privata lärare under namn af informatorer, och det finnes äfven, isynnerhet i hnfvudstaden, månge enskilde män, som inrätta enskildta skolor, förberedande dels lill universiteten, dels till andra läroverk.
Desse Drivate lärare äro f. n. icke 20* 308 Den 22 A pril f. ra. underkastade någon allmän kontroll och man äi' icke eller i tillfälle att förvissa sig om de äro skicklige lill de vigtiga updrag de åtagit sig.
Man har icke en gång gjort det möjligt för dem, att vid någon offentlig inrättning förvärfva denna skicklighet och aflägga de prof, som skola visa att de ega de kunskaper och naturanlag, som erfordras att rätt upfylla del vigliga kall de utöfva.
Det är allmänt erkändt och intygadt af de fleste, som uti sina hus haft privata lärare, att de i ett eller annat afseende varit dermed mindre väl belåtne, och det är klart, att en ung oförfaren man, utan den ringaste erfarenhet i undervisnings-kallet, icke skall kunna tillfredsställa de fordringar, som på honom göras då han inträder såsom lärare.
Det vore således en stor välgerning, äfven uti enskildt afseende, om en sådan inrättning funnes, dit man kunde hänvisa en student innan det tilläts honom att antaga en kondition.
Delta är det ena skälet hvarföre jag yrkar återremiss af denna punkt, och anhåller att Utsk., med iakttagande af hvad jag nu anfört, ville tillstyrka R.
St. att hos K. M. i en underd. skrifvelse anhålla om inrättandet af ett lärare-seminarium, tillkännagifvande derjemte alt R.
St. dertill anslagit 10,000 R:dr.
Ett annat skäl ligger deruti, att erfarenheten ofta har visat huruledes de män, som inträdt uti lärare-kallet, snart nog funnit att de hafva misstagit sig om sin kallelse.
Denna erfarenhet är då håde för dem och för deras lärjungar nog sent gjord, och det vore således af yttersta vigt att lärare-seminarier funnes, på del alt icke detta dubbla misstag mätte komma alt ega rum.
Man har, enl. min tanke, aldeles orätt upfattat dessa blifvande undervisningsanstalter, då man påstått och trott att de skulle hufvudsakligen bestå uti genomgåendet af en vetenskaplig kurs hos någon Akademisk lärare.
Det är icke så, och en annan ledamot har, såsom mig synes, mycket rätt uttryckt sig då han sade att skolundervisningen är en konst, och att den måste förvärfvas, icke genom abstrakta studier och läsning, utan genom öfning och handläggning.
Jag ber alt få fästa upmärksamheten på en parallel tili motionen och varna emot de misstag, hvartill jag lior att dessa ord kunna för anleda.
Det heter nemi. att elever vid dessa läroverk borde genomgå en serskild kurs under ledning af universitets-läiaren uli de vetenskapsgrenar, hvilka han gjort till ämne för sitt studium.
Jag kan icke annat än på det aldra högsta afstyrka att på delta sätt bilda en s. k. skola i och för undervisningen uli blott en eller annan vetenskap, och jag vill dertill icke bevilja en enda sk:s anslag.
Hufvudsaken måste vara den, att eleven får i en offentlig skola göra tjenst som lärare under tillsyn och ledning af äldre och förfamare.
Detta verkställes nu så, alt då den nya läraren kommer lill det läroverk, dit han är förordnad, så börjar han sin tjenstgöring under äldre kamralets tillsyn, råd och vänskapliga ledning, och det är just denna tillsyn och ledning han skulle i seminariet på förhand erhålla, men icke några nya vetenskapliga studier, ty dertill har han den bestämda lärokursen vid Akademien.
Man har äfven sagt alt ett bifall til! molionen, skulle möjli gen ytterligare inveckla frågan om elementar-läroverkens reorgani - Den 22 April f. m. 309 sation, men jag, för min del, fruktar tvärtom att ett afslag af motionen skulle långt mera inveckla denna fråga.
Det ligger nemi. i sjelfva sakens natur, att om man icke behöfver vara rädd för att icke kunna fä ett tillräckligt antal skicklige lärare, sä går organisationen mycket lättare, än om man skall jemka densamma efter den torftiga tillgäng, som nu finnes, och del är icke utan att man äfven uti de motioner, som till Ekon.Utsk. inkommit, liar förutsatt att denna inrättning skulle föregå genomförandet af den plan för reorganisalionen som vid 1844—45 års Riksdag begärdes och vid 1847—48 års Riksdag antogs.
Jag tror således att detta är en preliminär-fråga, som naturligtvis inverkar på den stora hufvndfrågans afgörande, och jag bar en serskildt erfarenhet deraf, att den stora frågans afgörande är förknippadt med svårigheter derföre att icke några lärare-seminarier finnas.
Frågan har i -alla fall sina svårigheter, äfven om de nya lärare-seminarierna blifva uteslutande praktiska anstalter, emedan dervid möter samma betänklighet, som förut förekommit, nemi. att den nye läraren rusar åstad utan att vara föreberedd genom föregående erfarenhet.
Man säger, kanske med rälla, att eleven blir för läraren ett experimenlal-fält, hvilket äfven gäller om den skola i hvilken han skulle experimentera, meri detta är en svårighet, som möjligen skulle kunna helt och hållet häfvas.
Jag tror nemi. att experimentet skulle göras oskadligt i fall det anstäldes uti universitets-sladen, der den unge läraren, sorn handledd af en så säker och grundlig erfarenhet, att lian åtminstone ändock uträttade det mesta möjliga, under det att han förberedde sig till sitt framtida kall.
Då frågan i alla fall är förknippad med sädane betänkligheter, så vore det mycket illa i fall R.
St. skulle visa sig afviga emot denna vigtiga sak.
Jag afstyrker således, och anhåller alt äfven StatsUtsk. i sin mån ville afstyrka R.
St. att, till följd af under discussionen förekomna yttranden, bestämma några detaljer, rörtde seminariernas inrättning, utan helt enkelt tillstyrka R.
St. att anslå 10,000 R:dr lill inrättande af seminarier vid universiteten uti Upsala och Lund.
Hvad åter beträffar skolan i Hudiksvall och de öfriga punkter, i hvilka serskildta skolor blifvit förordade att få anslag, så anhåller jag att få fästa deras upmärksamhet, sorn talat för dessa anslag, derpå, att det icke går an att R.
St. på detta sätt plocka bort de små tillgångar, som finnas, åt alla de håll, dit de serskildta motionärerna eiler möjligen alla 4 Stånden kunna finna lämpligt, ty R.
St. öro icke i tillfälle alt uti en enda vue kunna öfverskåda alla landets elementar-läroverk, hvilket endast Regeringen är i tillfälle att göra, oell det är icke möjligt för någon annan att bedöma, huruvida den ena staden är mera än den andra berättigad till anslag, eller bar behof utaf större eller mindre skolor än den andra.