Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sistnämnda läroanstalter skulle följaktligen komma att sakna en fullt skicklig lärarepersonal, der» est icke de enskilda bidrag, som af dessa städer blifvit densamma beviljade, finge användas till en derstädes mera än på något annat ställe inom Riket af behofvet påkallad förbättring uti ifrågavar. tjenstemäns lönevilkor; och om såda» na enskilda bidrag hädanefter icke få uteslutande komma de inrättningar till godo, för hvilka de egentligen blifvit anslagna, utan dervid anställda lärare nödgas vidkännas efi motsvarande förminskning uti de dem af staten bestådda löner, lära några dylika tillskott till skolstaternas aflönandé förmodligen icke komma att af berörde städer vidare utgöras.
Jag hade derföre önskat, att XJtsk., med fästadt afseende å dessa förhållanden, undantagit åtminstone enskilda anslag vid bestämmandet af de tillgångar, som uti den nya löneregleringen för Järarne vid elementarläroverken böra ingå.
Deremot delar jag helt och hållet Utskts åsigt, att de af det allmänna utgående löneanslag för lika befattningar också bora vara lika.
Hvad slutligen beträffar
Utskts hemställan, att R.
St. mätte till K.
M. öfverlemna att, elter det vederbörande stiftsstyrelser blifvit hörda, låta uppgöra och definitivt fastställa staten för omfÖrmälda läroverk, så synes det mig hafva varit riktigast och mest formenligt, att denna stat blifvit af R.
St. slutligen pröfvad och fastställd, innan densamma till allm. efterrättelse utfärdades.
Oaktadt dessa anmärkntr, hvilkas vigt icke torde kunna förnekas, vill jag likväl ej yrka återremiss af förevar, betänk., enär en sådan möjligen kunde dels föranleda ett ytterligare uppskof med riksdagens afslutande och dels åstadkomma af mig ej önskade ändringar i ännu väsendtljgare delar af Utsk:s afgifna yttrande, rörde detta magtpåliggande ärende. StatsUtsk:s betänk.
N:o 435 blef af R. o.
Vid förnyad föredragning, hvilken punktvis skedde, af Constit.Utsk. sedan d. ig Nov. förlidet år, enligt särskildt beslut, hvilande memor.
N:o 49 med uppgift ä särskilda grundlagsförändringar, söm föranledas af Ståndens gemensamma tankar, röride Hofeanceilerens statsdepartement, lem 21 II, »5 Den i3 April f. m. nades förslagen utan anraärkn.; i följd hvaraf de skulle blifva hvilande till nästa riksdag.
Då nu ånyo föredrogs Stats- och Bevil!n:sUtsk:ns d. g dennes på bordet lagda memor.
N:o 57 i anledn. af återremiss å betänk.
N:o 56, fann R. o. Ad. för godt att vid memor.
N:o 57 låta bero.
Föredrogs ånyo och bifölls Stats- och Bevilln.Utsktns d. g dennes på bordet lagda betänk.
N:o 58 i anledn. af väckt fråga om åtgärders vidtagande, för att upphjelpa fisket i Bohuslänska skärgården.
Jag var icke närvar., då det i Bevilln.Utsk:s betänk.
N:o afhandlade mål förra gången här förevar; men jag får nu reservera mig mot det af B., o. Ad. nyss fattade beslut att låta bero vid hvad de öfriga Stånden i denna fråga åtgjort.
Den är bestämdt af bevillmsnatur och rörer icke blott åtskilliga handelsförmåner, utan äfven nedsättning i afgifterna för vissa städer etc.
På sådan grund reserverar jag mig emot beslutet.
Till pröfning företogs BancoUtsk:s d. g dennes på bordet lagda utlåt. iV:o 118 i anledn. af de inom RiksSt:n gjorda anmärkn:r vid Utsk:s memor.
N:o 106.
Då BancoUtsk:s sednare betänk.
N:o 118 refererar sig till ett föregående under JN:o 106, hemställer jag, om icke det är bäst, att föredragningen sker sålunda, att sistnämnde betänk, derför tages till grund. R. o. Ad. beslöt, att detta mål skulle punktvis pröfvas och att memor.
N:o 106 skulle tagas till grund för föredragningen.
Vid nedannämnda punkter uppstod discussion: 3:dje punkten mom. lit. c. Hr Rosenblad:
Det är visserligen icke hvar femte eller sjette gång, som något prot. öfver Discontdireetionens sammankomster ifråga kom iner; men då det kan vara ett obetydligt besvär att för hvarje pienidag skrifva några rader, må föreskriften i denna del gerna linnas.
Jag får upplysa, att man ansåg det vid återremissen påyrkade tillägget vid föreskriften vid 3:dje punkten uti lit. c vara onödig, då det i
Discontdirectörernas ed år föreskrifvet att icke yppa enskilda förhållanden till disconten.
Detta är anledn., hvarföre Utsk. vidblef sitt förra beslut.
2:dje punkten mom lit. c bifölls.
De n i3 April f. m. u5 6:te punkten.
Inledningen till det ifråga var. stadgandet synes mig något sträng; ty det är omöjligt att för en så ringa personal kunna till nasta riksdag bilda en fond till pensionering af efterlemnande enkor och barn.
Föreskriften står ock i strid med i8?.3 års reglemente.
Då jag likväl var hindrad alt vid återremissen framställa mina erinringar i denna del, och det är sannolikt, att saken oanmärkt passerat de öfriga .Stånden, samt tillämpningen dessutom icke ifrågakommer förrän nästa riksdag, vill jag nu icke yrka afslag på denna punkt.
Men jag hoppas, att förhållandet tages i betraktande af de Hrr, som äro ledamöter af TJtskså att de i den särskilda instructionen för Fullmägtige underlätta vidtagandet intill nästa riksdag af sådana åtgärder, som kunna befordra ändamålet.
BancoUtsk. har ansett angeläget, att för framtiden någon förändring mätte tillvägabringas i nuvar. förhållanden med pensioneringen af enkor och barn efter discontverkens tjenstemän.
Det i nu fällande bancoregleinente intagna stadgande rör:de detta ämne har dit blifvit oförändradt öfverflyttadt från i8?,3 års reglemente.
Ehuru genom berörde stadgande uttryckligen antydes, att någon lämpligare utväg till bemälda enkors och barns pensionerande borde beredas, synes dock icke till vinnande häraf någon fullt ändamålsenlig åtgärd vara vidtagen.
Man lar visserligen häfva försökt att förskaffa
Discipnternas tjenstemän delaktighet i Bancostatens allmänna enke- och pupillcassa; men sedan detta försök misslyckats, enär denna cassas delägare icke funnits benägna att dertill samtycka, har såväl Bancostyrelsen som Discontverkens tjenstemannapersonal låtit härvid bero, utan att vidare bekymra sig om någon förändring i hvad hitintills uti ifråga var. hänseende, enligt särskild tillåtelse, fått äga rum.
I följd häraf har Banken i de flesta fall fortfarande måst till merbemälda tjenstemäns enkor och barn utbetala enahanda pensioner, som deras vederlikar vid Bancoverket, genom årliga tillskott till enke- och pupillcassan, kunnat från denna cassa bereda för sina efterlemnade anhöriga.
Utsk., sorn ansett disconternas betjening skyldig att, i likhet med alla andra tjenstemän, genom egna uppoffringar bidraga till ett sådant understöd för sina familjer, har derföre trott sig böra tillstyrka, att en lämpligare utväg för berörde ändamål måtte, genom denna betjenings egen försorg, ofördröjligen varda beredd.
Sådana hafva de orsaker varit, som föranledt Utsk. att föreslå en förändrad redaction af omförmälda stadgande, och sådana äro de skäl, på grund hvaraf jag nu äfven får anhålla om propos. å bifall till denna förändrade redaction.
6:te punkten bifölls.
HÖ D c 11 i S A ji r i 1 f. m*
Side punkten morn.
Ii t, c. ■Hr af Ekenstam, Isr.:
N:o 106 förevar, gjorde jag anmärka. emot denna punkt, åsyftande bland annat, att Fullmägtige borde börås deröfver.
Detta har ej skett, emedan Utsk. ansett det tidsödande.
Hade det blifvit iakttaget, så hade Utsk. undfått upplysning derom, alt anmaningsbrefven utgöra vigliga verificationer för kamereraren i Diseontverket, då Utsk. deremot nu sagt, att dessa verificationer icke äro under kamererarens vård, utan skola ligga i ett gemensamt skåp för bokhålleriet.
Det är sannt, att förhållandet hittills varit sådant; men deri fordras rättelse, emedan det kan komma karnaierarens välfärd på spel, att han icke får förvara de verificationer, hvarmed han i händelse af tvist kan freda sig.
Hvad utskrifningen af anmaningsbrefven angar och att den enskilde till följd deraf icke skall hafva tillräcklig säkerhet för tystlåtenhet, får jag nämna, att den, sonj gör sig underrättad, huru utskrifningen för närvar, besörjes, vet, att ombudsmannen aldrig sjelf dermed befattar sig, utan begagnar främmande personer dertill.
Tystlietsskälet synes således förfalla, och hvad beträffar det skälet, att ifrån disconternas början förhållit sig såsom nu, så synes mig detta icke vara något skäl, då det just ar fråga om att omskapa det gamla, och sådant till största delen redan skett.
Huruvida det är sannt, hvad jag nu anfört, kan jag icke, sedan Utsk. underlåtit att höra Fullmägtige, annorlunda ådagalägga än derigenom, att jag uppkallar ledamöterna af Bancostyrelsen att derom yttra sig.
Man har sagt, att det icke är juridiskt riktigt att ställa anmaningsbref i dens hand, som får' med lagsökningen att göra; och derföre yrkar jag, att anmaningsbrefven må gå genom kamererarecon toret.
Den siste värde talaren har behagat i något stränga ordalag tadla BancoUtsk. för dess uraktlåtenhet att inhemta Bancofullmägtiges yttrande, angrde den föreslagna förändringen i afseende på de s. k. anmaningsbrefvens utfärdande.
Men frågan härom har verkligen förefallit Utsk. så enkel, att, för densammas bedömande, någon utredning deraf genom Banqostyrelsen ingalunda funnits af beliofvet påkallad.
Utsk. skulle i sanning hafva gjort sig skyldigt till mera grundade förebråelser, än dem de nu fått uppbära, om en ytterligare tidsutdrägt med behandlingen af denna och dylika frågor blifvit föranledd genom Fullmägtiges hörande öfver sådana förslag, för hvilkas afgörande denna omväg ansågs fullkomligt öfverflödig.
För öfrigt har Utsk., vid handläggningen af de
Discontverken ronde ärenden, haft ett särskildt tillfälle att om desamma erhålla fullständiga och tillförlitliga ppplysningar derigenom, att en af
Discontdirectionens egna ledamöter, hvars noggranna kännedom om goromåleu qch öfriga förhållanden vid discont in - D c u i3 A p r i 1 f. m. rättningarna destomindre kan betviflas, som han hufvudsakligen föreslagit de deruti nu införda förändringar, biirädt såsom prottsförande den aldeln. af Utsk., hvilken i första rummet heliandlat dessa ärender.
Den, som gjort sig underrättad om arbetssättet och räkenskapsinethoden vid disconterna och icke vill, emot bättre vetande, förneka möjligheten af redar» inträffade förhållanden, måste medgifva oriktigheten och äfventyrligheten deraf, att
Discontverkens kamererare få befatta sig med enskilda personers lånecommissioner.
St:s uppmärksamhet har också vid innevar. riksdag blifvit fästad på denna omständighet, dels af BancoUtsk., dels ock särskildt af flera detta Utskts ledamöter.
Men ehuru man icke kunnat bestrida de uppgifna förhållandena, har man dock ej funnits benägen att för framliden vidtaga någon ändring deruti.
De personliga considerationerna hafva nemi. i detta, likasom i så många andi'a fall, lyckats att bibehålla öfvervigten.
För deras skull har man således afvikit från hvad man i sjelfva verket funnit vara det rätta och låtit ett högst olämpligt och ej mindre för disconterna sjelfva än den fånsökande allmänheten, enligt hvad erfarenheten visat, högst vådligt missbruk oförändradt fortfara.
Kamereraren vid Bancodisconten emottager och föredrager inför
Discontdirectm alla lånehandltr, som varda till verket ingifna; han uppbär de till detsamma inflytande medel och utbetalar alla beviljade lån samt förer verkets egentliga hufvudbok.
Att denne tjensteman, som följaktligen på en gång är
Diseontverkets egentliga registrator, föredragande cassör och räkenskapsförare, skall vara berättigad att med dessa vigtiga befattningar förena egenskapen af de lånsökandes enskilda commissionär, mäste naturligtvis förefalla hvar och en, som fördomsfritt tagit kännedom om dervid förekommande skil jaktliga förhållanden, lika oiiktigt till principen som äfventyrlig! vid tillämpningen.
Man synes dock numera icke ens belåten dermed, att disconternas kamererare äfven för framtiden få bibehålla samma vinstgifvande commissionärsbefattningar, som de hitintills innehaft; man vill äfven, utan afseende å de ännu större förluster både för dessa verk och för allmänheten sådant skulle kunna föranleda, förskaffa dessa tjenstemän ett ytterligare tillfälle att tillskansa sig ökade lånecommissioner.
För vinnande af detta ändamål synes det verkligen vara väl beräknadt att tillerkänna kamererarne ifrågavar. fördelaktiga privilegium exclusivum på anmaningsbrefvens utfärdande.
Men då, enligt hvad jag redan yttrat, jag anser, att det vore riktigast och fördelaktigast både i allmänt och enskildt hänseende, att merbemälda tjenstemän icke lingö, såsom commissionärer, taga den i^ngaste befattning med enskildas låneansökningar, måste jag på det hogsta bestrida en åtgärd, hvars gifna följd skulle just blifva njotsatsen af det förhållande, som för framtiden borde tillvägabringas.
Hr af Ekenstam har, till stöd för den af Den i3 April f. tn. honom föreslagna förändringen, hufvudsakligen icke andragit några andra skäl än dem, som redan förut blifvit anförda och i Utsk:s nu sednast afgifna utlåt, vederlagda.
Hvad den föregifna äfvenlyrligheten för kamererarne af det hitintills iakttagna sättet för anmaningsbrefvens expedierande beträffar, så är jag åtminstone alldeles okunnig derom, att detsamma någonsin förorsakat dessa tjenstemän den ringaste förlust, äfvensom jag är fullkomligt öfvertygad, att någon sådan härigenom icke heller framdeles för dem skall inträffa.
Vidkommande åter den af samma talare uppgifna omständigheten, att den tjensteman vid Discontverket, som biträder förste ombudsmannen vid expedierande af ifrågavar. bref, icke aflagt den för betjeningen och ledamöterna i detta verk föreskrifna tysthetsed, så måste detta, i händelse förhållandet verkligen är sådant, endast tillskrifvas en uraktlåtenhet af Direct:n att tillse, det alla, som varda anställda till tjenstgöring vid Disconten, behörigen aflägga omförmälde ed, hvarå vederbörande inom verket, som derom ägt kännedom, icke heller bort underlåta att fästa Direct:ns uppmärksamhet.
Jag får således, på grund af hvad jag nu haft äran anföra och Utsk:s utlåttn rörtde förevar, ämne innehålla, tillstyrka bifall till 6:te punkten i raemor, K:o 106, med iakttagande af de deruti utaf Utsk. i utlåt.
N:o 118 föreslagna förändringar.
Det ifrågavar. mom. innefattar tvenne förändringar: 1:0 tiden för anmaningsbrefvens utfärdande.
Då icke någon yttrat sig deremot, inskränker jag mig i denna del till begäran örn bifall af betänk. N:o 106.
2:0 ang:de hvilken person, som skall utfärda anmaningsbrefven.
Det förhållande, Hr Stuart omnämnt, har gifvit frågan en personlig vigt, då man nemi. anser namnet på anmaningsbref tillskynda den personen commissioner.
Derföre sträfvas å ena sidan att erhålla och å andra sidan att bibehålla rättigheten till underskrifvande af dessa bref.
Jag får säga, att ehuru kamereraren rätteligen borde utfärda anmaningsbrefven, har jag likväl icke mycket fastat mig vid denna ändring, på det inga andra än de, som äro nödvändiga, må vidtagas.
Men då man genom ett bestämdt införande i reglementet velat hindra
Directm att i detta fall lämpa sig efter omständigheterna, så är jag skyldig att utreda förhållandet.
Kamereraren är den ende, som känner hvilka lån äro förfallna eller betalda; ombudsmannen får derom ingen kunskap, förrän lånen redan äro till lagsökning förfallna.
Jag frågar, hvilken som är närmast att underrätta gäldenären om tiden, då hans betalningsskyldighet inträffar, antingen den, som af handkna kan inhemta, när skulden förfaller, eller den, som icke har tillgång till dessa handla-.
Ombudsmannen har aldrig kunnat bestrida utfärdandet sjelf, ulan endast derigenom, att han mot betalning betjenat sig Den i3 April f. m. »'9 af en tjensteman i kamererarecont, som gjort det och hvilken icke ens förrän i sednare tider aflagt tysthetsed.
Men förr ägde det förhållande rum, att anmaningsbrefven icke voro så vigtiga, sorn de äro nu; ty genom deras förstörande riskerade kamereraren ingenting, enär de icke utgjorde verificater för uppbörden som nu.
Örn man deremot nu ålade kamereraren att utgifva de documenter, hvarefter anmaningsbrefven skola upprättas, till sin största contrapart i commissionsväg , så vore väl sådant det mest drimliga i verlden; och Direct:n kan icke ålägga kamereraren att utlemna sina verificationer, utan att frikalla honom från allt ansvar.
Skall således en bestämd föreskrift härom gifvas, så kan icke uppdraget tillhöra någon annan än kamereraren.
Vill man åter, att ombudsmannen, som fordom varit ett slags secreterare hos Directtn, skall utfärda brefven i Direct:ns namn, så har jag icke något emot, att ombudsmannens namn derpå bibehålies; men då bör kamererarens namn jemväl vara utsatt.
Ombudsmannens namn är visst der öfverflödigt; men om man tror, att namnet ger sådan chance för commissioner, så må det gerna vara der, ehuru det i principen är riktigt, att kamereraren ensamt utfärdar dessa bref. H.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum skulle komma att fortsättas på e. m. kl. 6.
Jag yrkar bifall tillbetänk.
Jag finner det vara oriktigt, att kamereraren, såsom föredragande, tillika skall vara commissionär, enär han i denna egenskap nödvändigt måste vara partisk; och då anmaningsbrefvens utfärdande alltid måste bereda ökade coramissioner, ser jag intet skäl till den ifrågaställa öfverflyttningen.
Den, som äger att indrifva lånen, bör det äfven tillkomma att anmana gäldenären att betala.
Om det icke, utan att blottställa kamereraren, är möjligt för ombudsmannen att få tillgäng till erforderliga handla-, mäste detta vara ett fel i organisationen; men derföre bör man icke begå den oriktighet i principen att öfverlemna anmaningen till en tjensteman, som icke har befattning med lånens indrifning.
Kamererarens befattning slutar med föredragningen och utbetalningen.
Då lånen förfalla, vidtager ombudsmannens, och det förundrar mig, om han icke tillförlitligen skulle känna discontens affärer.
Han måste väl äga rätt derom taga upplysning hos registratorn, och borde egentligen från denne erhålla rapport om de lån, som skota inmanas, i fall hans tid icke tillåter att sjelf undersöka sådant.
Men då han hittills haft tid att utfärda anmaningsbrefven, så måste han äfven haft tid att skaffa sig dertill nödiga underrättelser.
Hr Rosenblad har visat, att ingen annan än kamereraren egentligen är i till - 130 O c n 13 April f. ru, fålle att kunna utfärda anmaningsbref; men genom discussionen är det tillika upplyst, att en särskild fördel dermed är förknippad, nemi. att blifva känd såsom commissionär.
Frågan är då, antingen det är bättre att öka kamererarens eller ombudsmannens commissioner.
Jag kan icke annat är» anse det minst vådligt att anförtro dem åt kamererare!»; tyden, som skall i lagsökningsväg bevaka discontens rätt, lärer hafva svårt att göra den gällande mot egna elienter.
Men då jag afskyr alla personliga considerationer, så,hemställer jag, om icke' kamererare» må utfärda anmaningsbrefven utan namn, å Directms vägnar.
Dä är tvisten sliten.
Att, såsom Hr Rosenblad föreslagit, både kamererare!! och förste ombudsmannen skulle underlätta brefven vore icke lämpligt, utan då snarare, att låta kamereraren underskrifva aila brefven, tillika med hvardera ombudsmannen för sitt district.
Jag anser mig pligtig svara en ledamot, som förebrått Utsk. att icke hafva infordrat Fullmägtiges utlåt.
Jag får dä endast förklara, att Utsk. icke fann något ändamål med att uppehålla med infordrande af Bancofullmägtiges utlåt., då Utsk. derförutan var i tillfälle inhemta nödiga upplysningar; ty flera af Utsk:s ledamöter kände förhållandet bestämdt.
Hvad ändringen i tiden för anmaningsbrefvens utfärdande angår, så anser jag den likgiltig; ty en ordentlig betalare vet i alla fall, när hans lån förfalla, och en dålig betalare manquerar lika väl, om han vet det eller ej.
Hvad beträffar öfverflyttningen af anmaningsbrefvens undertecknande, så vill jag blott erinra, att jag finner det underligt, att man en tid ville fråntaga kamereraren allt, då man deremot nu vill skaffa honom allt.
Jag afstyrker förändringen, isynnerhet då rättigheten är förenad med sportlar.
Jag förenar mig med Hrr Stuart och Dalman och begär bifall till betänk.
De af Hr Rosenblad nu, i egenskap af ledamot af Bancodiseontdirectln, meddelade upplysningar stride visserligen, uti flera väsendtlig» omständigheter, emot de underrättelser jag ronde samma ämne erhållit af andra dis— contdirectörer; men sådant kan dock ingalunda hos mig väckan någon förundran, enär jag redan förut, under den tid jag varit medlem af BancoUtsk., erfarit alltför många bevis då den schism i tänkesätt och den olikhet i begrepp och åsigter, som f örefinnes hos särskilda ledamöter af denna Directfn.
Hvad den omständigheten beträlfar, att ombudsmannen icke sjelf sysselsätter sig med expedierandet af anmantsbrefven, så anser jag mig med visshet kunna antaga, att förhållandet klefve alldeles detsamma, om befattningen med dessa brefs utfärdande uppdroges åt discontkamereraren.
Man har för mig, likasom förmodligen för många andra ledamöter af BancoUtsk. vid denna riksdag, flerfaldiga gånger uppgifvit, Den i3 April f. ra. lar att denne tjenstemän skulle verkligen vara, såsom man säger, öfverhopad af göromål.
Med antagande af denna uppgifts öfverenstämmelse med rätta förhållandet måste det blifva alldeles omöjligt för honom att, jemte dess nuvar. göromål, kunna medhinna att sjelf verkställa det tidsödande expedierandet af omförmälda anmantsbref, så vida ieke andra hans befattning tillhörande, mera magtpåliggande ärender skola åsidosättas.
Hela förändringen i afseende på sättet för dessa brefs utfärdande komme således sannolikt, i händelse af det ifrågavar. förslagets bifallande, att bestå deruti, att den person, som besörjer detta åliggande, hädanefter linge uppbära sin aflöning af kamereraren i stället för ombudsmannen, af hvilken han nu aflönes.
Den vigt, som en värd talare tillerkänt de s. k. anmälningssedlarna, öfverensstämmer icke heller med de upplysningar, jag erhållit om dessa handla-och deras vårdande, sedan desamma blifvit i räkenskaperna behörigen annoterade.
Enligt den underrättelse, man meddelat mig om bokforingssättet vid discontverken, skall den liufvudsakligaste controllen och den vigtigaste garantien för discontkamererarne ligga uti sjelfva föredragntslistan.
Något exempel lärer icke heller kunna uppgifvas, att dessa tjenstemän, genom det nu stadgade sättet för anmantsbrefvens expedierande, blifvit i någon mån blottställda för förluster, och erfarenheten, hvilken i dylika fall torde vara den pålitligaste rådgifvaren, synes sålunda icke tala för en förändring uti ifrågavar. hänseende.
Jag kan således icke heller gå in på den af Hr
Rosenblad nu föreslagna medelväg eller att medgifva, det både ombudsmannen och kamereraren må underteckna anmantsbrefven.
Härigenom skulle visserligen den af ombudsmannen ensam nu begagnade inkomstkälla, ur hvilken kamereraren så ifrigt längtar att få vederqvicka sig, komma att delas emellan begge dessa tjenstemän; men jag befarar, att i sådant fall det gemensamma collationerandet och expedierandet m. m. af berörde bref komme alt upptaga en alltför stor del af bemälda tjenstemäns tid och göra densamma otillräcklig för uppfyllandet af deras egentliga tjensteåligganden.
Det af Hr Cederschjöld nu framställda förslag har af mig redan inom Utsk. blifvit väckt, för att sålunda kunna slita denna tvist och för framtiden förekomma de nuvar. anledningarna till kamererarens afundsjuka; men efter vunnen upplysning om åtskilliga svårigheter och olägenheter, som skulle vara förenade med sjelfva verkställigheten af detta förslag, har jag funnit mig föranlåten afstå derifrån.
Hr Cederschjölds åsigt, att det vore mera olämpligt och äfventyrligt, att ombudsmannen kunde begagnas såsom enskildt discontombud, än att kamereraren i denna egenskap befattade sig med enskildas discontangelägenheter, kan jag deremot ingalunda dela.
Så länge kamereraren tillika är både föredragande inför DirecUn och Discontverkets cassör, ai H. 16 122 D c u 13 April f. m. måste det vara i högsta grad oriktigt och äfventyrligt att tillåta honom taga befattning med enskildas lånecommissioner och sålunda sätta honom i tillfälle att, till döljande af balancer och underslef, sammanblanda discontens och de enskildas i hans vård befintliga medel.
Hvad för öfrigt nu blifvit utaf åtskilliga talare anfördt finner jag likaledes icke innefatta några skäl, som kunna föranleda mig att frånträda, hvad Utsk. i detta ämne tillstyrkt; och jag får således förnya min hemställan, att Utsk:s utlåt, måtte i denna del varda af R. o. Ad. bifallet.
Hr af Ekenstam:
Man har sagt, att ingen oreda uppkommit deraf, att Fullmägtige icke blifvit hörda.