Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men om man fästade mera vigt vid beväringen än den gamla recrutstammen (den indelta är ej annat), skulle vi få se en annan anda återupplefva bland Svenska allmogen, än den, som jag under denna riksdag erfarit, då man inom den dass, hvarifrån beväringen egentligen utgår, hort sägas, att det vore hardt, att deras söner vore de, som i första rummet skola försvara fäderneslandet.
Visserligen har det visat sig, att de stående härarna under IJjeltekonungen fullgjort sin pligt; men då Hr Gr. af Wetterstedt anfört ett exempel, torde 12 H. 5 34 Den i5 Augusti f. m. det tillåtas mig anföra ett annat, som kanske mera evident bevisar, hvad nationalkraften skulle kunna åstadkomma, om den klefve ordentligen organiserad; jag menar nemi. den store Stenbocks stora bedrifter.
Jag hade icke ämnat förlänga öfverläggningen i detta ämne, om jag ej ansett mig skyldig upplysa en värd talare, Gr.
Cronhjelm derom, att då jag omnämnde beväringen, så, ehuru jag för mindel alltid skall erkänna och vörda minnet af den utmärkte man, sorn med sin kraft framdrog beväringen 1809, hade jag likväl icke afseende på honom, Gr. v.
Platen, då jag, för att med några få ord besvara Gr.
Cronhjelms anförande om centralförsvaret, 'yttrade min åsigt i ämnet.
Jag har icke framträdt såsom försvarare af centra Iförs varet; jag är dertill icke uppkallad och saknar dertill äfven erfarenhet och kunskaper; men jag svarade Gr.
Cronhjelm, utan att yttra min åsigt om centralförsvaret, att jag i och för detsamma förlitade mig på den liögä militära auctoritet, som medgifvit centralförsvarets anläggande och fortgång; och denna åsigt måtte jag äga fullkomlig rättighet att yttra här, likasom jag tillerkänner Gr.
Cronhjelm rättighet att yttra en med min stridig åsigt.
Jag ber äfven, efter här blifvit omtaladt ett ämne, som kan vara ganska delicat att offentligen behandla, nemi. det rustade lägret pä Aland, att få nämna, att uppmärksamheten härpå icke undföll densamma Regering, som medgifvit centralförsvaret, och att de upplysningar, som den värde talaren säger sig enskildt hafva erhållit, icke varit främmande för Regeringen; men alt dessa upplysningar ännu icke på något sätt bidragit till dessa stora farhågor, hvartill alla dessa millioner tege! och alla dessa tusentals murare, af Gr.
Cronhjelm omtalade, kunde gifva anledning.
Ämnet skall visst icke lemnäs ur sigte, och sedan dessa millioner tegel uppväxt i murar, torde måhända Regeringen kunna erhålla säkrare underrättelser om dem, än som vinnas genom de enskilda brefven.
I afseende på slutet af mitt förra yttrande får jag förklara, att jag icke åsyftat någon allusion.
Jag har historiskt uppgifvit, huru förhållandet visar sig af våra häfder.
O. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum lomme att fortsättas i eftermiddag kl. 6. fl. Ex. Hr Gr.
Det har blifvit sagdt af Hr
Dalman, till vederläggning deraf att, då anslagen endast beviljas från riksdag lill riksdag, desamma icke heller kunna vara tillräckliga för längre tid, att detta endast hade afseende på de ordinarie anslagen.
Jag har också endast talat om de ordinarie och icke om de extra anslagen, af den anledning, att jag ansett mig böra hålla mig inom det ämne, Hr Gr. o. Landtm, föredragit; och af samma skäl har jag
Den i5 Augusti f. ra. 35 icke lill besvarande upptagit de anmärkningar, sorn blifvit gjorda om försvarssystemet i sin helhet.
Jag vill blott hemställa till de Hrr, som sagt, att nedprutnfngar ägt rum, 0111 det var svårt vid förra riksdagen att förese, det ytterligare behof skulle uppstå; ty jag öfverlemnar till en hvar att bedöma, om det var möjligt, att fästningsbvggnader skulle kunna uppföras och försvarsväsendet i öfrigt ordnas för de summor, som dertill först beviljades, eller månne det kunnat undfalla någon, att så vidtomfattande företag erfordrade större anslag.
Äfvenledes bar man yttrat, att bär icke linnes någon, som har sig uppdraget alt försvara de systemer,, som af Regeringen framställas.
Jag erkänner det, men hemställer lill R. o. Ad., om det finnes något land, der man s offentligen tillkännagifver försvarsplanen.
Man framställer behofven för försvaret, men icke sjelfva planen.
En sådan uppriktighet fruktar jag skulle vara något för långt sträckt.
Här har äfven blifvit yttradt, att nödiga telegrapher saknas i Sverige.
Ehuru jag icke finner det lämpligt att ingå i discussion om dylika frågor, får jag likväl, då uppmärksamheten derpå blifvit fästad, tillkännagifva, alt K. M. redan, anbefallt, att försök skall göras, hvilket af de system, som ' följas i Europa, kan vara mest lämpligt för oss, att sedermera här införas.
Jag anhåller slutligen örn upplysning, huru PresteSt. afgjort denna punkt.
PresteSt:s prot.-utdr. innehåller, alt i8:de punkten bifölls med det tillägg, att ytterligare 54,000 r:dr beviljades alt användas till beyärrstnanskapets beklädnad. R. o. Ad. biföll i8:de punkten i utlåt.
N:o 8r med det tillägg, att ytterligare 54,000 r:dr beviljades att användas till beväringsmanskapets beklädnad.
Efter det beslut, R. o. Ad. nu fattat öfver denna punkt, får jag hemställa, om icke R. o. Ad. skulle behaga besluta en inbjudning till BondeSt. att förena sig uti R. o. Ad:s och PresteStrs beslut.
Jag vet visserligen, att efter det förhållande, som visat sig i sista plenum, man icke borde vara hugad att väcka fråga om inbjudning; men jag anser frågan så vigtig för forsvarsväseadet, att jag icke drager i betänk, att framställa denna min anhållan.
Det resultat, sorn man kunnat förutse, bar inträffat, nemi. att R. o. Ad. beviljat icke endast de 70.000 r:dr, utan äfven 54,000 r:dr derutöfver.
BondeSt. bar alslagit de 70,000 r:dr och endast beviljat 4^,000 r:dr, att användas liH heväringens beklädnad.
Att tur vilja inbjuda delta Stånd, som icke ens ansett sig kunna beviljade 70.000 r:dr, alt förena sig med dc Stånd, som bifallit icke mindre an 124,000 r:dr och således 79,000 lödr mera an 36 Den 15 Augusti f. m. BondeSt., anser jag högst olämpligt, då det förutsätter, att BondeSt. skulle så misstagit sig i sitt beslut, alt det beslutat en betydlig nedsättning i hvad som förut varit beviljadt, i stället för att förhöja detta belopp; och jag kan således icke annat än motsätta mig inbjudningen.
Uti min begäran om inbjudning har jag endast haft afseende på de 54,ooo, r:dr och icke å de 70,000 r:dr; hvilket jag anser mig böra upplysa.
Uppå derom framställd propos. beslöt R. o. Ad. den af H. Ex. Hr Gr.
Brahe föreslagna inbjudning till BondeSt.
Hr Dalman reserverade sig emot detta beslut. v- ig:de punkten.
Hr Tham: Sedan R. o. Ad. vid den föregående punkten beslutat ett anslag för bevär:smanskapets beklädnad och underhållandet deraf, hemställer jag, om icke den nu föredragna punkten kommer att förfalla och ingen vidare åtgärd behöfva.
Frih. Franc Sparre, Bengt Erland:
Jag får äran anmäla, att jag icke stiger upp för att tala om principen i denna punkt.
Jag tror mig förra gången, då saken förevar vid återremissen af betänkandet N:o 81, hafva haft äran gifva tillkänna, att jag mycket gillar den ide', som ligger till grund för förslaget, men att det är förknippadt med sådana svårigheter, som jag väl icke tror vara oöfvervinneliga, men under närvarande förhållanden fordra så läng tid för att öfvervinnas, att förslaget nu ej synes mig antagligt.
Hvad som blifvit sagdt om nödvändigheten af likhet i beklädnaden har af Utsfe. blifvit orätt uppfattadt.
Hvad derom blifvit nämndt har icke haft afseende på likhet i beklädnad provinserna emellan, och det kan vara likgiltigt, om en soldat i Skåne och Wermland äro lika klädda; men det är icke likgiltigt, om beväringen är lika klädd med gamla stammen, ty bevär:ssoIdaten skulle i följd af en mindre vacker beklädnad anse sig nedsatt under den ordinarie soldaten, och det är detta, som måste undvikas och som man åsyftat att förebygga.
Jag får blott fästa uppmärksamheten derpå, att om, enligt Utsk:s förslag, en underd. anmälan i ämnet afgår till K. M., (hvaremot jag icke vill yttra mig), på det ifrågavar. system måtte upptagas till granskning af K. M., bör man observera detta och icke förutsätta, att det skall vara likhet emellan beväringens beklädnad i provinserna, utan emellan den ständiga soldatens och beväringens beklädnad.
För min del tillstyrker jag bifall till Utsk:s betänk, i denna punkt.
Utsk. har bevisat, att det skulle leda lill mycken besparing, om en sådan anstalt vidtoges.
Det beror af K.
M. att i denna fråga besluta, erne - Den i5 Augusti f. m. 37 dan Ständerna icke kunna annat än i önslningsväg framställa sin åsigt i detta ämne; men jag tror icke, att det kunde vara skadligt för esprit’n inom beväringen, utan tvärtom gagneligt, om de begagnade sina provincialdrägter.
Om vi någonsin komme så långt i afseende på vår krigsadministration, att indelta armden, småningom indroges och ersattes af beväring, tror jag, att det vore välgörande och ledande till besparing, om, i stället för att fylla förråden med uniformer, hvar och en hade en provinsdrägt, hvilken han kunde begagna i krig.
Derigenom slapp man att förvara denna mängd uniformer, och jag tror bevärrsynglingen skulle vara mycket belåten med alt få ett contant bidrag till den beklädnad, han bör hafva.
Jag fäster föga afseende derpå, attbevär:synglingen må vara lika klädd med indelta soldaten.
Att han är snyggt och ordentligt klädd är af vigt; men om han är lika klädd med indelta soldaten, synes mig vara likgiltigt.
Jag anhåller om bifall till Utsk:s betänk. igrde punkten blef af R. o. Ad. afslagen. 20:de punkten. H. Ex. Ilr Gr.
Ehuru jag medgifver, att det visserligen ganska litet gagnar att upptaga tiden med dis— cussion i ett ämne, som så ofta förevarit och hvaruti så mycket blifvit ordadt, att föga torde vara att deruti ytterligare anföra, och ehuru en sådan discussion nu är så mycket mindre ändamålsenlig, som 3:ne
Stånd redan afslagit det ifrågavar. anslaget, kan jag likväl icke hindra mig ifrån att framställa nödvändigheten deraf, att R. o. Ad., såsom opinionsyttring, behagade afslå Utsk:s tillstyrkande och bifalla K. M:s propos.
Yi hafva i föregående plena, då vigtiga principfrågor förevarit, flera gånger af sådant skäl ansett oss böra bifalla, hvad af de 3:ne andra Stånden redan blifvit afslaget; och då det ifrågavar. ämnet, enligt min öfvertygelse, är ett bland de vigtigaste, som under denna riksdag förevarit, anser jag ock en sådan åtgärd högst nödig.
Om man vill, alt armeen skall motsvara sitt ändamål, lärer det äfven vara ©tvifvelaktigt, att vapenöfnirigar för densamma äro oundgängliga.
Under den fred, vi ägt, hafva andra nationers härar gjort 1 ä 2 campagner.
Vi hafva numera endast qvar i rullorna upptagna 3 ä 4°oo man, som gjort krig.
När vi veta, att passevolanceafgiften icke räcker till bestridandet af utgifterna för vanliga möten inom corpserna, och att derföre utöfver denna afgift erfordras 22,000 r:dr årligen, så synes klart, huru omöjligt det är att af ifrågavar. tillgång bereda medel för större vapenöfningar.
Redan vid sednast förflutna riksdag gjordes inom detta hus den anmärkning, att det vore obilligt, att de större vapenöfningarna bekostades af passevolancemedlen, emedan kostnaden för ett allmänt nyttigt ändamål borde fördelas på alla medborgare lika, och icke allenast drabba några få, hvilket Vöre 33 Den i5 Augusti f. m. förhållandet, om den endast utginge från rust-och rotehållare, hvarföre man ock ansåg, att utgiften borde bestridas af statsmedel.
Styrelsen, som funnit riktigheten af denna åsigt och gillat densamma, liar framställt nödvändigheten af ett anslag för ifrågavar. ändamål att på förenämndt sätt utgå, och då Representationen afslår detsamma, visar den en stor contradiction uti egna åsigter; hvarföre förebråelserna för vacklande principer således icke härutinnan kan falla på Styrelsen.
Behofvet af stora vapenöfningar har af de flesta ledamöter alllid blifvit erkändt, och man har äfven i dag ordat om nödvändigheten deraf samt framställt de bedröfligaste taflor öfver följderna af, att armeen icke öfvas.
Val liar det af en värd ledamot blifvit yttradt, att det vore omöjligt att få indelta armeen så bildad, som den borde vara för att blifva fullkomlig ledare för beväringen, bch jag medger äfven, att förhållandet i närvar, ställning kan vara sådant; men då det nu väcker allas, äfven utläildningars förundran att se denna arme' med ringa öfning vara i det skick, den verkligen är, så kan man ock vara förvissad om, att den med längre exercis blefve förträfflig och uppfyllde allt, hvad man af densamma kunde fordra.
Med kort öfningstid kan deremot icke en gång den skicklighet bibehållas, som nu finnes; ty i samma mån, som den gamla krigsvana stammen afgår, ersättes den af recruter, hvilka icke kunna utbildas, och i sådant fall kan man ej heller med billighet fordra, att dessa skola leda andra uti förhållanden, hvarom de sjelfva, i brist på undervisning, sakna nödig kännedom.
Om man beräknar, alt 4 classer beväring utgöra 60,000 man, så är en öfvad stam af 22,000 man, hvarmed beväringen borde förenas, visserligen icke för talrik; men är denna slam icke, som sig bör, öfvad, gör man, enligt hvad ofvan ärnämndt, en ganska stor misscalcul att påräkna den såsom ledare för beväringen.
En tillökning i numerären genom beväringens tillkomst vore i sådana förhållanden snarare att minska aromens styrka, än att öka densamma; och det är af dessa anledningar jag icke kan annat än på det varmaste hos R. o. Afl. anhålla om afslag å Utskts betänk, och bifall till K. M:s propos:n. 2o:de punkten afslogs; hvaremot R. o. Ad. biföll, att, på sätt K.
M. föreslagit, 85,000 r:dr årligen skola anslås för indelta arnmens vapenöfningar. aitsta punkten, mom. angtde exercis-comp a g n i e r.
Då icke något resultat följer af R. o. Adts beslut i detta ämne, anser jag mig icke behöfva besvära med en votering, utan anhåller blott att till prot. få på det högsta reservera mig mot bifall till ifrågavar. anslag, hvilket afalla dem, som blifvit äskade, synes mig vara det minst behöfliga.
Den i5 Augusti f. m. 39 H. Ex.
Jag får anhålla om bifall till Utsk.vs sednaste tillstyrkande afsamma skäl, som jag vid dis— missionen öfver förra punkten hade äran framställa.
Dessa frågor hafva mycken gemenskap med hvarandra och äro af den största vigt för armeen.
Genom det nu ifrågavar. anslaget bör man kunna erhålla en skola till bildande af så väl öfver- som underbefäl och corporaler för bevärtsmanskapet.
Jag anhåller således om Hr Gr. o. Landtnäs propos. å bifall till Utsk:s sednaste betänk.
N:o 2i5 tillstyrkt, ang:de exerciscompagnier, blef af R. o. Ad. bifallet.
Ilr Lefre'n:
Detta anslag anser jag vara af de angelägnaste, då fråga är om arme eris bildning.
Det är otvifvelaktigt, att hvar och en, som inser och kanner, att Sveriges försvar hufvudsakligen hvilar på bevär:smanskapets behöriga instruction, skall inse, att på dessa exerciscompagniers tillvaro eller icke beror, huruvida bevärtsmanskapet skall hvarje tid äga tillräcklig tillgång på ledare i de lägre graderna af dess befäl.
Om indella armeen i och för sig sjelf hittills varit hjelpligen bildad (längre har man ej kommit), härrör det deraf, att Svenska nationen i allmänhet har en stark fallenhet för militäryrket och att Svenska befälet gjort sig stor möda för att pä den korta tid, som dertill fått användas, bibringa den skicklighet, som funnits; hvartill kommer det förhållande, att soldaten är under befälets tillsyn, äfven då han är hemma i orten.
Men om vi, sorn sig vederbör, betrakta indelta arméen, icke såsom en arme för sig sjelf, ulan sorn en stam för den beväring, hvilken dermed skall införlifvas, finner man det vara angeläget att bibringa denna stam en så mycket större öfning, såväl i gevärets handterande och i march, som isynnerhet i förmågan att kunna leda yngre soldater i fältfjenstgöring och i allmänhet i alla de skyldigheter, sorn åligga krigaren.
Exerciseompagnierna blifva således den skola, deri de, som böra leda foevärrsmanskapet, skola bildas, och att neka inrättningen af denna skola är detsamma, som att neka beväringen nödiga ledare och nödigt underbefäl, då krig inträffar, och detta är rättaste sättet att omintetgöra hela fördelen af bevär:ssystemet.
Sedan R. o. Ad. bifallit det anslag, som K. M. begärt, vågar jag anhålla om inbjudning till de öfriga Stånden att deruti sig förena.
Detta är en så vigtig omständighet, att jag tror, att, vid närmare besinning af densamma, de icke skola neka att behjerta denna sak, hvarpå fäderneslandets väl så hufvudsakligen beror och sorn icke bör eller kan uppskjutas, ty vi hafva redan sett 18 år förflyta, sedan kriget upphörde, och i 18 år hafva vi redan dragit på den gamla erfarenhet, som under kriget vanns.
Det är således hög tid att börja med denna undervisningsanstalt för arméen, såvida man icke hos den önskar brist ■u 4o Den i5 Augusti f. m. på krigsbildning, som val icke nu finnes, men nödvändigt skall komma att äga rum, om armeen lemnäs åt det öde att icke hafva mera än 16 ä 17 exercisdagar om året.
Jag anhåller om Hr Gr. o. Landtmrs propos. å inbjudning till de öfriga Stånden i denna punkt.
Jag förbiser visserligen icke den nytta, som tilläfventyrs genom ifrågavar. anslag kunde beredas, men anser det dels icke vara så oundgängligt, att det i närvar. omständigheter bör bifallas och dels alt, om det är så nödvändigt, Regeringen har tillräckliga medel att genom indragningar på andra håll skaffa sig tillgångar dertill.
Jag reserverar mig således mot det bifall, R. o. Ad. lemnat, och i följd deraf, samt på grund af de skäl, som under en hel förmiddags discussion, ang:de inbjudning, i förrgår blefvo utvecklade, vågar jag på det högsta bestrida en inbjudning till de öfriga Stånden i fråga om denna punkt.
De andra Stånden hafva redan 9.:ne gånger haft detta ärende under öfverläggning och discussion och dervid funnit sig icke böra bevilja detta anslag.
Att nu R. o. Ad., som utan discussion bifallit detsamma, hvilket, såsom jag förmodar, till en stor del kan hafva härrört deraf, att man trott bifallet ej kunna hafva några resultater, enär anslaget af de öfriga Stånden blifvit afslaget, skulle söka rubba de egentligen skattdragande Ståndens beslut, anser jag olämpligt och kan derföre icke annat än motsätta mig inbjudningen.
På detta sätt skulle consequensen fordra, alt R. o. Ad. inbjöd de öfriga Stånden att bifalla alla de andra ökade anslag, som här af en viss consideration, och då man trott sådant icke föranleda till något resultat, blifvit lemnade.
Om jag icke alltför mycket misstog mig om Hr Gr.
Brahes yttrande i denna fråga, innefattade det, att anslaget måtte bifallas på samma skäl, han anfört i afseende på frågan om armens vapenöfningar.
Bland dessa skäl anfördes äfven det, att, oaktadt bifallet ej medförde något resultat, Hr Gr. ansåg principen dock böra erkännas.
Jag tror således, att icke ens H. Ex. Hr Gr.
Brahe sjelf skulle vilja gå in på, att man nu sökte rubba de andra Ståndens redan fattade beslut i denna fråga.
För min del kan jag icke medgifva det.
Jag yttrade visserligen, att jag af samma skäl, som jag anförde rör:de principen vid fråga om 2o:de punkten, äfven begärde bifall till den nu ifrågavar.
Jag frångår icke detta, utan anser äfven denna punkt innefatta en bland de vigtigaste frågor, emedan den angår bildandet af nödigt befäl såväl för armeen som för beväringen.
Af hvad skäl R. o. Ad. bifallit anslaget, anser jag mig icke tillständigt att förklara; men jag vågar tro, att det skett derföre, att de flesta af Ståndets ledamöter insett nödvändigheten af detta anslag.
Då jag således äfven instämmer der - Den i5 Augusti f. m. deruti, förenar jag mig ock uti livad Hr Lefre'n yttrat om inbjudningen till de andra Stånden.
Jag uppstiger för att på det fullkomligaste instämma i hvad II.
Hr Gr. Brahe och Hr Lefre'n anfört.
Jag skulle icke kunna utveckla ämnet vidare, utan att omsäga hvad de anfört; åtminstone är det ganska obetydligt, som kan tilläggas.
Icke allenast för beväringens brukbarhet äro exerciscompagnierna ett nödvändigt vilkor; de äro det äfven för indelta arme'ens framtida tjenstbarhet.
Således, om äfven någon skulle hafva dea fullkomligt irriga tanka, att vårt sjelfförsvar är möjligtutan biträde af beväringen, måste dock äfven han finna exerciscompagnier vara nödvändiga.
Jag har hört anföras, att i fråga om anslag bör man inskränka sig till den egentliga nödtorften.
Jag skulle kunna invända, att denna egentliga nödtorft är ganska svår att bestämma och att ingen större misshushållning gifves, än att anslå en summa,, som, i händelse den ringaste missräkning ägt rum, skulle hafva till följd, att det med anslaget åsyftade ändamålet förfelades.
Om man i fråga om ett anslag på 100,000 rtdr missräknar sig på 1000, och derför anslår 99,000 rtdr, hvilka blifva otillräckliga för ändamålets vinnande, så blifva dessa 99,000 rtdr förspillda.
Detta kunde jag anföra emot beräkningen af nödtorften.
Men nu vill jag antaga, att den strängaste nödtorft bör ligga till grund för beräkningen, och det är just i dess namn jag begär anslaget.
Mot inbjudningen till de 3 andra Stånden har jag hört anföras, att detta ämne redan af dem blifvit debatteradt.
Jag ber att deremot få anföra, att genom vårt arbetssätt händer, hvad nu inträffat och nästan alltid måste inträffa, att de 3 öfriga Stånden dis— cuterat ämnet, utan att höra någon militärperson.
Jag tror visserligen, att utom militärståndet kunna i delta ämne sakkunniga personer finnas; men en sannolikhet är det, alt inom detta
Stånd mera utvecklade skäl förekommit.
Jag hyser det hopp, att de öfriga 3 Stånden, upplysta om hvad Gr.
Brahe och Hr Lefre'n anfört, möjligen kunde bringas till en mera rationel tanke i denna för Riket vigtiga angelägenhet.
Jag förenar mig derföre med H. Ex. Hr Gr.
Brahe och Hr Lefre'n och anhåller om propos. på inbjudning till de öfriga Stånden.
Då jag anmälde mig, hade jag för afsigt att besvara en värd ledamots anmärkning mot inbjudningens lämplighet.
Löwenhjelm har redan lemnat det svar, jag derå önskat gifva.
Jag får således blott instämma med honom deruti, att jag hoppas, det de öfriga Stånden i denna speciella fråga, som är så rent militärisk, enär de måhända förbisett eller ej kunnat inse dess vigt, skola, efter alt haf 12 II. 6 4a Den i5 Augusti f. m. i va blifvit medelst inbjudningen upplysta om förhållandet^ göra afseende pä det Ständs beslut, som man måste tilltro den största kännedom i ämnet.
Det är icke en liten olägenhet af vår Representations fördelning i 4 Stånd, att så vigtiga frågor, som denna icke kunna få gemensamt af Representationen discuteras; oell detta förhållande påkallar i en fråga, sådan som denna, en inbjudning från detta Stånd.
Jag fortfar således att begära propos. dertill och gör mig förhoppning om R. o. Ad:s bifall dertill, den må hafva hvad utgång som helst.
Må de öfriga Stånden ensamma taga på sitt samvete, om de vilja hindra armeen att få den skola, som behöfves för alt organisera den på ändamålsenligt sätt.
Icke derföre, att jag anser anslaget vara öfverflödigt, motsätter jag mig inbjudningen, ty detta anslag är måhända nödvändigt; men då de 3 öfriga Stånden redan fattat sina beslut i detta ämne, kunna de icke göra något afseende på denna inbjudning, och deras Talmän kunna icke en gång föredraga densamma, emedan den åsyftar ryggande af Ståndens förut fattade beslut.
Jag hemställer således, om en inbjudning från R. o. Ad. kan leda till något annat resultat, än att compromettera Ståndets värdighet, och på sådan grund begär jag afslag å inbjudningsförslaget.
Jag var händelsevis borta vid början af denna discussiou; men af de yttranden, jag nyss hört, synes, som R. o.
Ad. redan i sjelfva frågan fattat sitt beslut.
I sådan händelse får jag reservera mig deremot.
Jag anser visserligen ifrågavar. utgift nödvändig, men endast i andra rummet.
Jag har förut yttrat, att jag anser denna summa ändamålsenligare använd, om den utgår till beväringetis beklädnad och öfning, och jag tror således, att det är först sedan stammen för beväringen blifvit inskränktare till sitt antal, som man kan bevilja ett anslag lill exerciscompagnier, hvilket icke heller torde behöfva vara så stort, som det af K.
M. blifvit begärdt.
Men i detta fall lärer R. o. Ad. redan hafva beviljat det, och jag kan derföre endast nu reservera mig deremot.
Också har jag egentligen blott begärt ordet i afseende å inbjudningsfrågan, emedan jag anser hvarje inbjudningsfråga grundlagsvidrig, då den åsyftar rubbning i R.
St:s beslut, och det är ett R.
St:s beslut, att anslag till exerciscompagni^r icke kunna beviljas, enär 3:ne
Stånd redan deruti instäint.