Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är nog öfverdrifvet att begära kostnadsförslag af enskild motionär, hvilken icke äger till sin disposition de embetsverk, som behöfva rådfrågas för ett tillförlitligt förslags uppgörande.
Det hade icke heller kunnat ske så hastigt, enär min motion föranleddes af R.
St:s beslut om en förändrad organisation af Statsrådet.
Jag har likväl sett StatsUtsk. vid de tillfällen, då det varit beredvilligare, kunna tillstyrka R.
M. med förfrågningar att besvaras under riksdagens lopp, t. ex. i fråga om användandet af Sundhets-collegii hus till Iliksarchiv.
Jag vågar således hoppas, att StatsUtsk., om det vill saken, skall nu göra sammaledes, ifall R. o. Ad. beviljar återremiss.
Om StatsUtsk. förändrar sitt tillstyrkande, eller R.
St. besluta alt, under riksdagens lopp, ingå lill K.
M. med underd. anhållan om undersökning om kostnaden i detta hänseende, så inser jag icke något hinder att under detta riksmöte anslå nödiga medel.
Äfven på denna grund vågar jag anhålla om Ståndets bifall till återremiss.
Dermed kan åtminstone vinnas en upplysning, som föga kostar.
Den 4 Juni f. m. H. Ex. Hr' Gr.
Jag finner visserligen alt det icke är möjligt för StatsUtsk. att, i det skick siken sig nu befinner, tillstyrka någon bestämd åtgärd, föranledande till någon verkställighet af Hr von Hartinansdorffs förslag; men jag anser lämpligt, att alla de förberedande åtgärder, som kunna företagas vid detta tillfälle, icke blifva underlåtna.
Jag får således ännu ytterligare begära återreiniss, med anhållan, att StatsUtsk. måtte gifva den utsträckning åt skrilvelsen till K. M., ang.‘de undersökningen i detta ämne, att denna äfven måtte sträcka sig lill pröfning af lämpligheten af att flytta myntet på ett annat ställe, och hvilka kostnader dertill skulle erfordras.
SlatsUtskts utlåt.
N:o 140 återremitterades.
Sprengtporten: Sedan H. R. o. Ad. ålagt StatsUtsk. alt ingå i en förnyad pröfning, beträffande mynthusets upplåtande för andra behof an deni, hvartill det nu användes, anhåller jag, att med anledn. af denna fråga få väcka den motion: att StatsUtsk. må utreda och till R.
St. framställa, om och under hvad villkor det s. k. lilla mynthusets tomt, med derå uppförda byggnader, må antingen genom köp eller byte kunna upplåtas till Stockholms stad, i anseende dertill, att denna tomt är den enda tjenliga, hvarå staden efter underdomstolarnes nyligen tillvägabragta sammanslagning till en domstol, sorn är förlagd till rådhuset, kan låta uppföra nya, högst behöfliga ransakningshäkten; anhållande jag derjemte, att Utsk., på grund af detsamma redan meddelade handlingar, och i händelse öfverlåtelsen tillstyrkes, ville taga i betraktande, huruvida det för verkställigheten må anses nödvändigt, att Stockholms stad må, mot billig ränta och någon bestämd årlig afbetalning, erhålla ett lån af statsverket, i ändamål att påskynda denna, för Riket och Stockholm lika vigtiga fängelsebyggnads uppförande.
Utom andra skäl, som tala för det af mig väckta förslag, vill jag nu endast åberopa, att stadens fång vårdskostnader, hvilka successivt ökats från den tidpunkt, då de här inrättade corrections-inrättningarne börjat utveckla sina verkningar, under det sista året stigit från 8000 r:dr, hvartill de i den år 18J7 upprättade och af K.
M. faststallda staten blifvit beräknade till dubbelt, eller omkring 16,000 r:dr, hvilket ådagalägger, att om icke kraftiga och skyndsamma åtgärder vidtagas till häktenas förbättring och en ändamålsenligare classification af fångpersonalen, uppgående i härvar. ransakningsfängelset- till ett antal, i medeltal för året, af 3 till 4.000, det icke blir möjligt att beräkna den gräns, hvarest förderfvet skall stanna.
Det är nyttigt och väl, att länshäktena i öfverensstämmelse med K.
M:s propos. blifva satta i ett ändamålsenligt skick; men om åtgärden stannar härvid och icke tillika omfattar Stockholms ransakningshäkten, blefve följderna föga tillfredsställande.
Dessa häkten utgöra en föreningspunkt, D e n 4 Juni f. m. 117 hvarmed liela Rikets 16'sdrifvarepersonal star i mer eller mindre beröring; oell så länge den moraliska smiltan ohejdad här insupes, skola dess följder, äfven för aflngsnare delar af landet, blifva lika märkbara i Hr Just.
Statsministerns budget öfver brotten, som i statsverkets utgiftsbudget för fångvården.
Sprengtportens motion skulle blifva till remiss föredragen, så snart den blifvit skriftligen aflemnad.
Föredrogos ånyo och biföl los StatsUlskrs, den 3o sisth Maj e. 111., på bordet lagda utlåtanden : JN:o 141, i anledn. af väckt motion om nalional-belöning för Öfverste Klingstedt; N:o 142, i anledn. af K.
M:s nåd. remiss å förre Häradsskrifvaren S. F.
Hagelins und. ansökan om förhöjd pension; N:o i4L i anledn. af K.
M:s nåd. remiss å Landträntmästaren i Malmö, Lagmannen Göran Wullfs ansökning om rättighet alt vid afskedstagandet erhålla pension till fulla beloppet af innehafvande lön; N:o 144, i anledn. af vackt motion att tills vidare förordnade embets- oell tjenstemän ej må berättigas åtnjuta annan lön, än den deras ordinarie tjenster på stat medföra, och att, örn någon embetsman erhåller fullmakt på flera ordinarie tjenster, lian må äga uppbära lön för endast en af desamma.
Ånyo föredrogs StalsUtsk:s, den 3o sisth Maj e. m., på hordet lagda utlåt.
N:o i45, i anledn. af H. Ex. Hr Gr. Löwenhjélms, G., motion om upphörandet af begrafningshjelp? aftjenande.
Jag har ingenting att tillägga de skäl, som jag utvecklat uti min motion, och behöfver så mycket mindre tillägga något, som Utsk. ansett min motion vara på goda skäl grundad.
Till vinnande af det ändamål jag åsyftar, skulle jag anse lämpligt, att R.
M. med und. anhållan om hörande af pensions-cassornas directioner, enär det är på dessa pensions-enssors framtida bestånd, som Utsk. grundat sin åsigt.
Jag har anledn. att tro, alt dessa pensions-directioners utlåtm blefve gynnsamma för mitt förslag; om så verkligen skulle inträffa, så kunde deras utlåt:n blifva anledn. till en K. propos. i ämnet lill R.
På grund häraf anhåller jag om återremiss af StatsUtskrs ifrfigavar. betänk.
Jag tror lika med Gr. Löwenhjelm, att det vore både nödigt och nyttigt, om R.
St. ingingo till K. M. med und. anhållan, att K.
M. måtte höra så väl armeens, som civilstatens pensions-cassadirectioner, huruvida och i hvad mån de skulle kunna medgifva, att en sådan förändring ägde rum, som Gr. Löwen - D e iv 4 Juni f. Bi: hjelin föreslagit.
Det Liefve då tillfälle för dem alt höra deliigarnc sjelfva, nemi. krigsbefälet å ena sidan och eje lii— garne uti civilstatens pensions-cassa å den andra.
Man finge då saken uttredd tili en kommande riksdag, och K.
M. kunde då göra de framställningar, lian ansåg behöfliga.
Jag föreställer mig, att anneens officerare, likasom civilstatens tjenstemän, hvilka, då de börja sin bana, vanligen befinna sig i knappa omständigheter, skulle anse såsom en fördel all genast få tillträda de ringa löneförmåner, som de åtnjuta.
Omsorgen om de dödas begrafning kan man med tillförsigt öfverlåta åt de efterlefvande.
I afseende på pensionerna vet man, alt större delen eller mera än hälften af delägarne aldrig komma i åtnjutande af någon pension.
Hvarföre skola de då, utöfver de årliga afgifterna, äfven betala begrafningshjelp?
Jag skulle tro, alt man borde vid detta tillfälle följa samma grundsats, som både StatsUtsk. och R.
St. tillföreue vid denna riksdag iakttagit, då de befriat Konungens rådgifvare, d. v. s. de högsta civila och militära embetsman i Riket från begrafningshjelps aftjenande.
Mig synes billigt, att samma grundsats får gillia äfvenväl för de ringare och ringaste tjenstemännen.
Om riktigheten af sjelfva åtgärden har Gr. Löwenhjelm tillräckligt yttrat sig vid motionens afgifvande.
Jag vill blott tillägga, att, när begrafningshjelpen påbjöds, åsyftade hon, i brist på pensionsinrättningar, väl mera ett slags pension åt den aflidnes efterlemnade anhöriga, än bidrag till begrafningskostnaden.
Numera, då pensioner gifvas, synes denna nödhjelp kunna umbäras.
St. besluta alt till K.
M. ingå med en und. anhållan om undersökning, så kommer man vid nästa riksdag i tillfälle att bestämdt erfara, huru delägarne hvar för sig anse saken, och man har då icke nu utan undersökning förkastat ett förslag, som utan tvifvel förtjenar uppmärksamhet. H. Ex. Ilr Gr. Löwenhjelm:
Jag skulle anse, att, i händelse R.
St. bifalla en sådan und. anhållan till K. M., anneens pensions-cassa äfven borde blifva hörd, enär, enligt hvad StatsUtsk:s betänk, upplyser, denna cassa redan vid 1828 — t83o årens riksdag blifvit af R.
St. förklarad berättigad att, under enahanda förhållanden som civilstatens pensionscassa, få uppbära begrafningshjelps-besparingar.
_ Hr Lefre'n, J o h.
Åtskillige talare tyckas sakna en närmare bekantskap med detta ärende, då de trott, att pensions-cassorna hade något alt skalfä med sjelfva begrafningshjelpens utbetalande, ty förhållandet är icke sådant.
Hvad jag nu i detta afseende ämnar anföra, angår egentligen anneens pensions-cassa, hvilken jag närmare^känner; men jag är öfvertygad, att samma förhållande äfven äger rum vid den andra.
Förhållandet är sådant, ali armeens fullmäktige hos K. M. begärde, att K.
M. vid 1828 års riksdag skulle lill R.
St. göra en nåd. framställning örn be - Den 4 Juni f. m. 119 hofvet för nrmcens pensions-cassas fond att fa cn förstärkning af 20,000 r;dr för att kunna åstadkomma en nödig förhöjning af de dåvar. ganska små pensionerna.
När detta mål förekom, så nnmältes på samma gång, att K. M. och Kronan gjorde en betydlig vinst på begralningshjelpen derigenom, att K. M. och Kronan betalte nt densamma endast åt sådana personers enkor, hvilkas män doge i tjensten; hvaremot K. M. och Kronan hehöll den innehållna begrafriingshjelpen för alla sådana personer, som före sin död lemnat Rikets tjenst.
Då framställdes, att det vore mera skäl, att pensions-inrättningen fick denna vinst, än statsverket, emedan det vore en innchållning af löner.
Denna inkomst beräknades af 1828 års
Ständer att hafva stigit till i5,ooo r:dr, och då begärdes af K. M. genom nåd. propos., att ett nytt anslag af 5,000 r:dr skulle bevil]as, och att armeens pensions-cassa skulle berättigas alt erhålla hela den af statsverket hittills uppburna vinsten af innehållen begrafningshjelp.
Di föl lo det sednare, men icke det begärda conlanta anslaget af 5,000 r:dr.
Detta var således en ren donation af en statsinkomst, som Staten förut hade af den innnehållna begrafningshjelpen.
Om nu denna motion bifalles, sorn framställer nödvändigheten eller billigheten deraf, att i tjenst inträdande personer icke åläggas att betala dessa förskott till begrafningshjelp, så finner jag visserligen, att delta är ganska rikligt och principenligt, — man må besörja om sin begrafning bäst man kan och de eflerlefvande derom draga försorg; men då blefve också deraf en bestämd följd, alt denna donation till armeens pensions-cassa måste försvinna.
För arme'ens pensions-cassa gör detta en förlust af 12 till r5,ooo r:dr.
Huru mycket civilstatens pensions-cassa haft, känner jag icke, men väl att samma förhållande der ägt rum.
Jag tillstyrker således återremiss af betänk., på det dessa inrättningar må blifva hörda i frågan, och jag förutser, att de icke kunna hafva något emot att taga en bestämd summa om året i stället för den eventuella summa, hvilken de nu uppbära genom den donation, som af 1828 års Ständer blef dem gjord.
St. skulle vilja bevilja både de i5,ooo r:dr till armeens pensions-cassa, som jag hörde Hr Lefren nämna, såsom utgörande Statens vinst på begrafningshjelpen för de personer, hvilka tagit afsked ur tjensten, och hvilka på sådan grund ej ägde rättighet alt uppbära någon begrafningshjelp, och de motsvarande summorna till civilstatens pensions-cassa, så vore det visserligen med största tacksamhet, som embetsmanna-corpserna skulle mottaga en sådan godhet af R.
St.; men om meningen vore att bortbyta de förmåner, som de nuvar. förhållandena gifva, mot hvad som nu blifvit föreslaget att träda i stället, så tror jag alt belåtenheten blefve mindre, och 120 D e 11 4 Juni f. m. fruktar för min del, att bytet skulle vara ganska olämpligt.
Jag tror, att det är mindre svårt för en yngre person, som börjar sin bana, att vänta i 6 månader, innan lian erhåller sin lön, än om bans sterbhus skulle sakna delta undertstöd just i det svåra ögonblicket, då den aflidnes inkomst försvunnit, och då enkan, afven om man inberaknar de tillskott, som våra pensions-inrnttningar nu kunna lemna, mäste hjelpa sig med en inkomst, som på sin höjd ar eller | af hvad hon förut haft.
En rådslön är t, ex. nu 1,600 r:dr, då deremot pensionen för enkan icke ar mer jin 266 r:dr 32 sk.
Eegrafningshjelpen är blott ett namn; det kan vara likgilltigt; men denna besparing af 6 månaders lön tror jag verkligen vara nödvändig för sterbhus, för att kunna rangela och berga sig med en så betydligen förminskad inkomst.
Likaså tror jag icke, att arméens pensions-cassa kan umbära dessa i5,ooo rtdr och ej heller civilstatens pensions-cassa den motsvarande summa, som blifvit densamma anslagen.
För ruin del erkänner jag visserligen den goda afsigten uti förevar, motion; och 0111 man skulle äga förhoppning att erhålla fullkomlig ersättning uti statsmedel, så är det med den största tacksamhet, som Rikets tjenstemän böra emottaga denna välvilja, men i annat fall fruktar jag, att förändringen ej skall vinnna deras bifall.
Jag skall således icke hafva något emot återremiss, ifall StatsTJtsk. tilltror sig den generositeten att göra dessa anslag ; men i annan händelse skulle jag önska bifall till Sta(sUtsk:s betänkande.
Jag vill visst icke bestrida den återremiss, som åtkillige af Ståndets ledamöter begärt, men jag hemställer till deras eget bedömmande, huruvida det är beli ö fl ig t, att R.
St. hos K. M. anhålla 0111 en propos. i ämnet, och 0111 det i sjelfva verket erfordras något annat, än att R.
St. vid denna riksdag erkänna billigheten af principen, då K.
M. deraf kan äga tillräcklig anledn. att till nästkommande R.
St. göra en sådan propos.
Att denna fråga, eller utrönande af beloppet af det anslag, som pensions-cassorna böra bekomma uti ersättning för begrafningshjelpen, vid denna riksdag skulle kunna fullkomligen utredas, det betviflar jag högeligen.
Dertill erfordras, att arme'ens fullmäktige och delägarne i civilstatens pensionscassa skulle sammankallas, endast för att blifva hörde öfver ett anslag, som egentligen icke medför någon egentlig fördel för pensions-cassorna sjelfva, hvilket mot dem skulle vara en ganska stor missaktning.
På detta skäl, och då jag i alla fall, om äfven en sådan utredning vid innevar. riksdag skulle kunna tillställas af StatsTJtsk., betviflar, att Utsk. skulle tilltro sig att nu tillstyrka något sådant anslag, så skulle jag anse det vara lämpligast, om R. o. Ad. ville bifalla det be tänk.
, StatsTJtsk. redan uti ämnet afgifvit.
Stats - Den 4 Juni f- m • 121 StatsUtsk:s utlåt.
N:o i45 återremitterades.
Utskrs, den 3o sistl.
Maj e. m., på bordet lagda betänk.
N:o 26, angtde skjulsnings-anstalterna i Riket, blef det ånyo hegardt på bordet af Hrr Ribbing,, Bengt, Råfelt, Anton, m. fl. Frih.
Närmast i ordningen på listan följa nu åtskilliga Ridd.Utskts memorialer.
Främst bland dessa förekommer ett utlåt, i anledn. af Eidd.directionens riksdagsberättelse, och längre fram på listan ett annat om lämpligaste sättet att bereda offentlighet åt R. o. Ad:s öfverläggning^-.
Den sednare frågans afgörande beror till större delen på det anslag, som dertill af R. o. Ad. lemnäs.
Såvida denna fråga bifalles i enlighet med de uti motionen utvecklade åsigter, så följer deraf, att capitations-afgiften blir bibehållen något längre.
Således borde frågan om offentliggörande af R. o. Ad:s öfverläggningar föredragas framför de andra; hvarför något hinder ej bör möta, då dessa Ridd.Utsk:s memorialer icke stå i någon nummerföljd, och man således icke genom ett sådant föredragningssätt afviken från någon gifven nummerföljd.
Jag anhåller, att Hr Frih. o. Landtm, ville till R. o. Ad. framställa propos. till bifall å hvad jag nu föreslagit.
Frih. Boye, Fredr, samt Hr Palmcrantz, Joli. Mauritz, förenade sig med Frih. Raab. Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad., att Ridd.Utsk:s ifrågavar. memorial nu skulle föredragas.
I anledn. häraf föredrogs Ridd.Utskrs, den 20 sistl.
Maj e. m., på bordet lagda memorial, i anledn. af väckta frågor om ett lämpligt sätt att bereda ett skyndsamt och tillförlitligt offentliggörande af R. o.
Ad:s öfverläggningar.
Raab, A d a m
C h r i s t i a n , uppläste följande:
Då jag väckt en af de motioner, som blifvit besvarade uti Ridd.Utskrs ifrågavar. betänk., tillåter jag mig att för några ögonblick taga R. o. Ad:s tålamod i anspråk, för att utveckla de skäl, hvarpå jag grundar en anhållan om äterremiss.
Ändamålet med det förslag, som min motion innehåller, är alt befrämja en större utförlighet, en mera opartisk uppfattning och således trognare återgifvande åt allmänheten af de underrättelser tidningarne meddela om förhandlingarna på Riddarhuset än hitintills.
Utsk. vitsordar behofvet häraf och förklarar, att mitt ”förslag visserligen har åtskilliga skäl ”för sig och skulle utan tvifvel i väsendtlig män uppfylla ”ändamålet”, men föranledes alt afstyrka motionen på det enda skäl, att kostnaden skulle blifva högst betydlig; det 8 H. 16 122 Den 4 Juni f. m. skulle nemi., efter Utsk:s beräkning, erfordras 5 notarier att besörja uppsättandet af den resumé' af discussionerna, som skulle tillhandahållas tidningarna, och den derföre supponerade kostnaden af 47^ r:dr i månaden, anser Utsk. ej skäligen kunna påföras riksdagskostnaderna, och icke heller lämpligen bestridas af de under R. o. Ad:s disposition ställda medel.
Jag vill icke klandra Ridd.Utskrs ledamöter, som, ehuru inseende och vitsordande nyttan af ifrågavar. utgift, likväl, under en tid då sparsamhet i allmänhet högt påyrkas, dragit i betänkande att föreslå sina principaler en utgift så betydlig som denna.
Men, mine herrar! begreppet om en betydlig kostnad är relativt till det ändamål dermed sökes, och en sparad utgift kan icke sällan medföra den största skada.
Dessa sanningar kunna ej bestridas.
Här gäller frågan att tillse, örn de äro tillämpliga på förevar, ämne.
Jag vill ej så noga räkna med tidningarna, — de flera eller färre oriktigheter, de sjelfmyndiga uteslutningar, de uppblandningar med egna reflexioner och de allusioner, sorn deras riksdagsunderrättelser stundom förete — förhållanden, som i allt fall varit mindre alt beklaga sig öfver på sednare riksdagstiden, än vid dess början; men jag fäster mig vid hvad som icke heller kunnat undfalla någons uppmärksamhet, deras arbiträra framhållande i en ljusare, fördelaktigare dager af vissa representanters både yttranden och afsigter, recommendernnde dem till medborgarekronan, under det att de t. o. m. tillåta sig att beskugga andras motiver.
Härigenom utöfva de ett farligt inflytande, icke blott på mången representant, utan äfven på allmänna opinionen; på representanten, derföre att den högsta belöning för sin möda, som han kan skörda, näst tillfredsställelsen inom eget bröst öfver medvetandet af ärligt uppfyllda plig— ter, är det bifall, han kan lyckas vinna af sina medborgare, och detta beröfvas honom esomoftast af pressens ensidighet; på allmänna opinionen, ty om den missledes, är den orättvis.
Långt ifrån mig att bestrida tryckfrihetens oemotsägliga värde för ett fritt folk, erkänner jag med hjerta och mun den sanning, som så ofta blifvit uttalad, men aldrig för ofta kan upprepas, att den fria pressen är frihetens palladium; men det är med denna makt i Staten, som med de andra, att bruket deraf är gagneligt, under det att missbruket är skadligt.
För oppositionspressen har det varit vida lättare att vara underhållande och sålunda förvärfva sig läsare, då den sysselsatt sig med klandret af det icke sällan klandervärda, än det varit för dess mislyckade motståndare, som äflats att försvara sådant, som stundom icke låtit så lätt försvara sig.
Den har sålunda, utan egentligt motstånd, gjort sig tili herre på fältet, d. v. s. förvärfvat sig ett oemotsägligt inflytan - Den 4 Juni f. m. il3 de på massans omdöme; men det är detta omdöme, eller deti s. k. allmänna opinionen, som vi äro underkastade, hvadan det också måste ligga oss om hjertat att, så vidt vi förmå, förekomma, att den blir missledd.
I hvilken riktning bearbeta väl större delen af våra tidningar, så af ena som andra färgen, dagens opinion?
Jo, icke blott till det billiga anspråket af jemlikhet inför lagen, af lika rättighet och lika anspråk på Statens embeten och äreställen, — så långt hafva tidningarne och den af dem bearbetade opinionen fullkomligen rätt; men billighetens gräns öfverskrides så gerna, man stannar ej så lätt, sedan man kommit i farten, man promulgerar ruttenheten och oefterrättligheten så väl af vår representation i allmänhet, som af detta Stånd isynnerhet.
Jag har ingalunda uppträdt för att försvara vår fyrdelade representationsform, ännu mindre att försvara den misslyckade sammansättningen af vårt Riddarhus, hvars alla 600 medlemmar ingalunda kunna anses att, såsom folkets delegerade, uttrycka folkets tänkesätt eller känna dess behof; — jag önskar reform i det ena som andra; men jag fordrar rättvisa åt hvarje medborgare, och således, att hvarje representant må tillgodonjuta aktning för sin öfvertygelse, och att hans yttranden ej må vanställas.
Jag vill att det icke skall vara tidningarna helt och hållet öfverlåtet, att efter egna ofullständiga anteckningar göra urvalet af dem, sorn anses vara sjelfständiga och vältänkande representanter.
Jag vill det så mycket mindre, som hvarje politisk opinion torde hafva sina satelliter, lika klandervärda, om de blindt bigga sitt ja, som om de blindt lägga sitt nej i urnan.
Må hvar och ens yttranden och handlingssätt så oförstäldt sorn möjligt komma till allmänhetens kunskap, för att der gälla hvad de kunna!
Hvad jag nu uttalat, innebär ingen nyhet; det utgör blott ett sammandrag af de spridda omdömen, som vanligen yttras i enskildt samtal, t. o. m. af de män, sorn kunna säkrast påräkna pressens gunst.
Jag befarar således ej att hafva misstagit mig, hvarken i min föreställning om tidningarnas ensidiga tendens, ej heller i den af mig antydda angelägenheten att vidtaga någon utväg, för att förekomma, det vår verldslige domare — den allmänna opinionen — ej måtte missledas till orättvisa emot oss.
N11 har Utsk. vitsordat, att mitt förslag utan tvifvel skulle i väsendtlig mån uppfylla detta ändamål.
Något annat tvifvel kan deremot ej uppställas, än det, att de stora lästa tidningarna icke skulle begagna den resumé', som hålles dem tillhanda.
I detta afseende får jag vördsamt upplysa, att ägarne till de mest lästa tidningarna, Aftonbladet och Dagligt Allehanda, tillkännagifva, att de med nöje ville ingå på de i mitt förslag uppställda villkor, och vi hafva så mycket mindre anleda, betvifla, att de icke uppfylla detta löfte, som de sjelfve skulle genom ifrågavar. åtgärd bespara icke blott kostnaden att Den 4 Juni f. m.
Lalla egen referent, utan äfven användandet af egen tid för granskningen af riksdagsny heterna, hvilket åter skulle måhända komma oss och allmänheten till godo genom ett och annat supplement för ett desto fullständigare upptagande af debatterna på Riddarhuset.
Naturligtvis nödgades de å sin sida betinga sig att sammandraget inskränktes lill det omfång, att det kunde i tidningarna inrymmas.
Mig återstår nu endast att tillse huru kostnaden skulle bestridas.
Utsk. har uppgifvit behofvet af 5 notarier och en deraf uppkommande kostnad af 475 r:dr i månaden.
Jag tillåter mig i främsta rummet den föreställning att, då tid— ningarne, för upptagandet och redigerandet af sina riksdagsnyheter, ej hålla mer än hvar sin referent, skulle vi ej behöfva 5, utan måhända vore antalet af 2 eller 3 tillräckligt.
Men äfven med antagande af Utskrs uppgift om kostnaden, vore den ej så bety lig, som den vid första påseendet förefaller, om den rätt fördelades.
Och rättvist vore det, att denna kostnad fick drabba äfven vära hemmavar. ståndsbröder, genom fortfarande eller, om det behöfdes, t. o. m. ökande af den vanliga capitations-afgiften.