Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Giflermålsbalken, ang:de dem, som äktenskap med hvarannan ej bygga må; N:o 36, i anledn. af väckte motioner om förändring af lagens stadganden, rör:de teslaments-friheten samt af 8 cap.
Jordabalken, ang:de rättigheten att bortgifva jord, hus eller tomt; N:o 37, i anledn. af väckt motion om ett tillägg lill 17 cap. 1 § Ärfdabalken; N:o 38, i anledn. af skedd återremiss af Utsk:s betänk.
N:o 20, öfver K. M:s nåd. propos. med förslag till förordn. ang:de handelsboks vitsord; N:o 39, i anledn. af återremiss utaf Ulsk:s betänk.
N:o 28 öfver väckt motion om bestämmande af tid för vitesförbuds kungörande i kyrkorne; Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottet: N:o 58, i anledn. af väckt motion om beklädnads-direktionernes förpligtande, att insätta en del af de under deras förvaltning stälde medel uti R.
St:s bank emot årlig ränta; N:o 59, i anledn. af väckt motion om tillvägabringande af en inhemsk försäkriugs-inrättning emot sjöskador; N:o 60, i anledn. af väckt motion, i fråga om skyldighet för åboer å de till Kongl, och Hvitfeldtska stipendii-inrättningen hö rande hemman att riksdagsmanna-arfvode erlägga; 198 Den 19 April f. m. N:o 61, i anledn. af väckt motion om indragning af Svenska Postkontoret i Hamburg; N:o 62, i anledn. af väckte motioner, angjde åtgärders vidtagande för utbekommande från
Danska arkivet af åtskillige äldre handlingar, rör:de provinserne Skåne, Halland, Blekinge och Bohus län; N:o 63, i anledn. af väckt motion om ändring i det genom K. förordn:n d. 28 December 1844 faslstälda formulär för trooch huldhets-eden; N:o 64, i anledn. af återremiss utaf Utsk:s betänk.
IN:o 28; samt N:o 65, i anledn. af väckt motion om ändring i K. patentförordnm af d. 13 December 1834. H. R. o. Ad. åtskildes kl. £ till 3 e. m.
In fidem protocoIH, Albert Munck.
Onsdagen den 11) April 1848.
Justerades pleni-protm för d. 1 och 5 dennes.
Skjöldebrand, Äng.
Fredr., inlemnadt så lydande mern.:
Som R. o. Ad:s Hrr Electorer hafva utsett undertecknad till ledamot af Ridd Utsk., men mina tjenstegöromål hindra mig att densamma bestrida, får jag mig denna befattning afsäga.
Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att sammanträda till val af en ledamot i Ridd.Utsk. efter Gr.
Skjöldebrand, samt en ledamot att inträda i Allm. Besv.- o. Ekon.- Utsk. under Frih. Fleetwood, Fredr.
Ulrik Miles, beviljad 3 veckors ledighet, räknad från d. 24 dennes.
Fortsattes pröfningen af BankoUtsk:s betänk. N:o 42, med förslag till reglering af bankens låne- och krediliv-rörelse.
Härvid förekommo: 33, 34, 35 och 36 punklerne. R. o. Ad. biföll hvad
Utsk. i dessa punkter tillstyrkt. 37 punkten.
Den 19 April e. mj 199 Den förevar, puukt rör:de tiel af Hr Skogmans vid Ulsk:s betänk, fogade reservation, upplästes på begäran af Gr.
Gyldenstolpe, Ant. Gabi'., som derefter yttrade: l)ä Hr Skogman, som är president i det embetsverk, under Ilvars vård denna diskont är stäld, vitsordat diskontens öfverflöd af medel, förmodar jag, att It. o. Ad. icke bifaller betänk., utan anhåller jag, alt detta kreditiv må fortfarande bibehållas vid dess nuvar. belopp 1,500,000 r:dr b:co. O Hr Akerman, Fredr.:
Inom Utsk. har jag delat Hr Skogmans i dess reservation uttalade åsigt och äfven instämt i densamma.
På grund af de skäl, som under förmiddagens plenum blifvit utvecklade, förenar jag mig med den siste värde talaren och hemställer, alt R. o. Ad. äfven i denna punkt måtte vidblifva livad som stadgades vid sisla riksdagen i fråga om denna lånefond.
Om meningen är att minska bankens rörelse eller dess sedelslosk, som hitintills varit i landet utelöpande, så är det enl. min åsigt ett skäl att låta det för manufaktur-diskonten afsedda kreditiv förblifva vid del vid sista riksdagen fastställda belopp; men är åter meningen alt bibehålla den utelöpande sedelstocken vid nuvar. belopp, vågar jag vara af motsatt mening med de ledamöter af R. o. Ad., hvilka afstyrka Utsk:s förslag, enär
Utsk. i sednare punkten af sitt förslag minskat diskontens rörelse.
Sävidt jag kan erinra mig, har Utsk. anslagit 1,850,000 r:dr till kreditiv för enskilde, hvilka medel blifva tillgängliga i samma mån diskont-rörelsen minskas.
Ifrågavar. medel, hvarmed comm.-coliegii diskont-rörelse skulle ökas, äro, om jag riktigt uppfattat frågan, beräknade af de summor, hvarmed diskont-rörelsen skulle minskas.
Om nuR. o. Ad., som på f. m. afslagit tillökning i anslaget för fastighets-belåningen, äfven afslår de nu ifrågaställde 300,000 r:dr och sedermera icke ökar beloppet af de öfrige krediliverne, såsom Utsk. föreslagit, så blir derigenom sedelstocken minskad mot hvad den hitintills varit och deruti kan jag icke instämma.
Om, på sätt Utsk. föreslagit, R.
St. finna för godt att till enskilda kreditiver anslå en summa af 1,850,000 r:dr, kunna dessa kreditiver icke begagnas utaf dem, som äro boende långt från Stockholm, ulan endast hufvudstadens innevånare och en krets deromkring få största nyttan deraf.
Jag tror, hvad äfven obestridligt är, alt fabrikerna i landel äro af synnerlig vigt, och alt det är lika vigtigt, altför dem (innes tillgång till nödiga förlag, som att bevilja anslag, hvaraf endast hufvndstaden och en krets deromkring kan hafva någon egentlig fördel; och af sådan anledn. anser jag att kreditiv bör beviljas så rundligt, att äfven näringsidkaren deraf kan erhålla bidrag lill förlag för sin rörelse.
Vill man derföre ställa dem i någorlunda jemförelse till enskilda kreditiver, så mäste 1,800,000 r:dr icke vara för mycket för manufaktur-diskonten.
Skulle genom det ökade kreditivet bankens ansvarighet ökas utöfver hvad 20Q Den 19 April e, m. den hitintills varit, skulle jag visserligen icke tillstyrka någon tillökning utöfver det belopp, sora hitintills varit beviljadt; men då Utsk. så visligt uppställt sitt förslag, att någon tillökning icke kommer att äga rum, utan snarare en minskning af några 100,000 r:dr, ser jag icke, att något det ringaste äfventyr för banken kan uppstå derigenom, att detta kreditiv ökas.
Hr Skogman har i sin reservation yttrat, att kreditivet för manufakturdiskonten blifvit ökadt sedan 1842 i större proportion, än manufaktur-diskonten tillvuxit.
Jag vill visserligen icke bestrida denna uppgift af en man, som i ämnet ostridigt äger större kännedom än någon af oss; men det är likväl ett faktum, att kreditivet för manufaktur-diskonten liar varit ganska inskränkt och att del, år efter år, helst de sednaste, bar minskats just i och för manufakturernes tillvext.
Om nu kreditivet ökas med 300,000 r:dr, så uppstår derigenom blott ungefärligen den lånerätt som för 3 år sedan var manufaklurerne förbehållen; men jag kan icke föreställa mig, att den okas derutöfver, I alla fall qvarstår det skäl jag redan tagit mig friheten anföra, eller alt manufakturernes understöd genom delta kreditiv måtte vara lika vigtig!, som att hufvudstaden och närmaste omgifningen deromkring erhåller kreditiv till något högre belopp än manufaktur-diskontens, i händelse Utsk:s betänk, bifalles.
Jag tillstyrker bifall till Utskis förslag.
Gr. Liljecrantz, Gust. Fredr.; Erkännande riktigheten af hvad den siste talaren anfört, vill jag hafva äran upplysa, att BankoUtsk., vid afgifvande af della betänk., haft för afsigt, att bibehålla utlåningen i de olika rigtningar och till de belopp, desse utlåningar enligt nu gällande bankoreglemente utgå.
Häraf skulle i min tanke följa, att då detta beiänk. blifvit af R.
St, pröfvadt och BankoUtsk. fått del af de beslut, som de olika Stånden i hvarje särskild fråga fatta, lärer BankoUtsk. icke underlåta, atl, om Utsk., som jag förmodar, vidblifver den i betänk, yttrade åsigt, alt lånerörelsen bör bibehållas vid det nuvar. beloppet, in-, komma med ett förslag, åsyftande att på ett eller annat sätt återföra lånerörelsen till det i betänk, fastställda belopp.
Hvad åter beträffar den fråga, som nu är under diskussion, så, och enär riktigheten af hvad Hr Skogman i sin reservation anfört icke blifvit bestridd, anhåller jag alt få fästa R. o. Adis uppmärksamhet derpå, att den tablå, som finnes i Utskis beiänk. pag. 8, upptagande kreditiv-rörelsen och de summor, som till densamma blifvit anslagna, utvisar, att af alla dessa samtlige kreditiver det till pomm.-collini lemnade varit just det, som företrädesvis begagnats, sg att t. ex. af kreditivet till manufaktur-diskonten icke utgått niera än 110,000 ridr och således 690,000 ridr varit obegagnade, hvaremot comm.-collim d. 31 Dec. 1847 på sitt kreditiv icke haft mera innestående än 174,122 ridr 28 sk. 11 rist., hvarom hvar och en kan göra sig förvissad af den uti Utskis beiänk. intagna tablå.
På sätt den siste värde talaren upplyst, har Den 19 April e. m. 201 del icke varit BankoUtsk:s mening atl förminska fonderne för utlåningen.
I st. f. de 800,000 r:dr, hvarmed kredilivet för hypoteks-föreningarne blifvit förminskad!, liar manufaktur-diskonten oell fastighetsbelåningen blifvit ökad med ett enahanda belopp, hvaremot en del af fonden för diskontrörelsen öfverflytlats till kassa-kredilivet och utgör, såsom förut är nämndt, 1,800,000 r:dr.
Då Ulsk. tillstyrkt R.
St., alt småningom öfverflytta hela diskont-rörelsen till en kassa-kreditiv-rörelse, hvilket mål säkrare vunnes derigenom, att allmänheten begagnade kassa-kreditivet, måste Ulsk. beklaga, att den för sådant ändamål anslagna summa är allt för ringa och Utsk. hade önskat atl kunna tillstyrka ett högre belopp.
Ad. således, i fråga om denna fond, skulle vidblifva hvad som i detta hänseende förut varit bestämdt, i likhet med hvad som skedde vid frågan om fastighets-belåningen, tviflar jag icke, att Utsk. med glädje skall emottaga ett sådant beslut och höja anslaget till kassa-kreditivet.
Man har sagt, att delta anslag skulle hufvudsakligast komma hufvudstadens innevånare och närmast deromkring boende personer till godo.
För min del tror jag, att så icke blir förhållandet, ty då en stor del personer, boende i landsorterne, alltid hafva sina förnämsta affärer på Stockholm, åtminstone de i norra och östra delarne af riket boende, tror jag alt den sålunda beredda utvägen komme alt ganska flitigt och med stor fördel begagnas af personer, äfven på längre afstånd från hufvudstaden boende.
Jag anhåller derföre, att R. o. Ad. måtte afslå den föreslagna tillökningen.
Om det äfven skulle inträffa, hvilket jag dock icke kan föreställa mig, alt några medel icke anslås och belåningen i någon mån blefve minskad, tror jag icke, att en sådan händelse vore ohelsosam för landet.
Den kris, som förestår näringarna och som redan inträffat i andra länder, kan icke hafva en så hastig verkan, utan förmodligen räcker den i flera år och, då den inträffar, skulle efter all sannolikhet bankofullmäktige förr eller sednare blifva nödsakade att vidtaga de åtgärder, hvartill de äro berättigade, dä silfverfonden för mycket anlitas, nemi. att minska utlåningarna och göra indragningar på sedelstocken.
Vid sådant förhållande tror jag, att man icke bör allt för mycket utsträcka utlåningarna, ty otvifvelaktig! skulle det medföra stora olägenheter för näringarna, om man först utsträcker utlåningarna och sedan minskar dem och jag tror äfven, alt af detta skäl man icke bör bifalla tillökningen.
Genom det beslut, R. o. Ad, redan fattat, är det klart, alt, om Utsk:s förslag bifalles, någon betydlig utvidgning af sedelstocken icke kommer att äga rum.
Den blir icke ens ökad till det belopp, Utsk. förutsatt, genom den för fastighets-belåningen föreslagna tillökning med 500,000 r:dr.
Låtom oss derefter fästa närmare uppmärksamhet på det till stånd, hvaruti våra fabriker ofelbart komma att sig befinna.
Hr Åkerman har nemi. sagt, atl den kris i handelsverlden, som re - 202 Den 19 April e. m. dan börjat och visat så menliga följder i andra länder, skulle äfven i sin mån drabba våra näringar och måhända snart vara för handen.
Om så är, hvilken påföljd kan den då hafva?
Utan tvifvel den, att afsättningen inom landet blir trögare än förut, enär bergsmän och andra som icke heller få afyttra sina varor, följaklligen icke kunna, för brist på penningar, göra samma uppköp som förut.
En annan olägenhet lärer derigenom äfven uppstå för våra fabriker, nemi. att det obestånd, hvaruti andra länders fabriksidkare råkat, tvinga konkursmassorna att sälja sina upplag till hvad pris som helst.
Man kan följaktligen förutse en införsel till Sverige af varor, hvilka i andra länder köpas till vrakpris, hvilkas försäljning här mäste högst ofördelaktigt verka på våra näringsidkares afsättning.
Man har anledn. alt tro, det sådana uppköp redan göras, och alt vissa uttagningar af bankens redbarheter blifvit dertill använda.
Jag tillstyrker på dessa skäl bifall till Utskts förslag.
Ridd.-sekreterare, på förfrågan af Frih.
Raab, Adam Christian, haft äran upplysa, att någon underrättelse om de öfrige RiksSltns, i anledn. af BankoUtsk:s förevar, betänk., fattade beslut, ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelad, yttrade Frih.
Då från de öfrige RiksSltn någon officiel underrättelse ännu icke anländt om sättet, hvarpå denna fråga der blifvit afgjord, inskränker jag mitt yttrande endast lill hvad jag anser vara principenligast, och jag får då tillkännagifva, att jag för min del afslår den ifrågasatta tillökningen.
Jag tror, alt, om man förutser en kris i handelsverlden, det icke vore välbetänkt, att hos näringarna nu framkalla en ökad produktion, den jag befarar icke kunna underhållas och detta må vara ett tillräckligt skäl för mitt 1111 uttalade afstyrkande.
Då jag talat om den förestående krisen med afseende på banken, afsåg jag förnämligast den blifvande ställningen inom landet och förutsatte såsom en följd deraf att, på sätt jag redan anmärkt, bankofullmäktige skulle förr eller sednare blifva nödsakade, att göra indragningar på sedelstocken och minska utlåningen.
Hvad beträffar våra fabriker, så, enligt hvad livar och en känner, förmå de ej att fylla landets behof af manufakturvaror.
De hafva för sina tillverkningar ett tillräckligt skydd i de 1111 gällande tullbestämmelserna, men enligt hvad man förnimmer ifrån Bevillu.fJtsk., lärer en betydlig nedsättning härutinnan komma att äga rum.
Att den åsigt, jag i delta fall hyllar, äfven delas af ett Stånd, som hufvudsakligast sysselsätter sig med näringarna, har jag kort före början af detta plenum inhemlat, nemi. från BankoUtsk., och jag har så mycket mindre skäl att betvifla det, som det blifvit mig meddeladt af en person, som varit tjensteman inom Utsk., der just ledamölerne af detta Stånd yttrat enahanda åsigter.
De öfrige Ståndens Deli 19 April c. m. 203 åtgärd vid denna punkt bör icke kunna hafva någon inverkan på vårt beslut, ty hafva de bifallit den, faller det af sig sjelf, att raan icke bör förnöta tiden med någon diskussion i ämnet inom detta bus.
Den förmodade krisen har man befarat skulle menligt inverka dels på banken, och dels på näringarna, och otvifvelaktig! får man, i händelse den inträffar, erfara dess inflytande, hvilket, enligt min åsigt, medför så väl penningebrisl som öfverlind af utländska manufakturvaror.
Lemnar man någon uppmärksamhet åt de uppgifter, hvilka förekomma i de Tyska tidningarna, finner man, att redan i Berlin fråga uppstått derom, alt, genom beredande af utvägar lill läns erhållande, söka upphjelpa fabrikerna och alt ål dem skaffa köpare till deras varor.
Det är således mera än sannolikt, att en kris inträffar och af yttersta vigt blifver det beslut, hvaruti Bevilln.Utsk. och sedermera R.
St. komma att stanna rörtde tullafgifterne, men hvilket naturligtvis icke på förhand kan förutses.
I allmänhet har handeln inom landet haft flere anhängare inom detta Stånd, ofta vida starkare än våra fabriker och näringar, såvida det icke varit fråga om bränvinsbrännings- och jordbruks-intresset, hvarföre ock, då här blifvit visad t, att af alla beviljade anslag del till krediti vet för manufaktur-diskonten varit mest begagnadl, jag anser det vara skäl att bifalla Utsk:s förslag.
I Hr Skogmans reservation förekommer icke något om näringarnas möjligen blifvande behof och hvartill orsaken måste sökas derutinnan, att händelserne dä ännu icke voro utvecklade.
Då emellertid R. o. Ad. tillförene genom anslag uppmuntrat jernhandteringen och jordbruket, vore det en orättvisa, att nu vägra anslag, då dermed afses alt förekomma vära näringars möjligen blifvande förfall.
Då presidenten i rikets comm.-coll:m, som just i följd af denna sin egenskap ovillkorligen bör bäst kunna bedöma förhållandet med våra fabriker och deras ökade penningebehof, afslagitall tillökning, och inom BankoUlsk.
, enligt hvad upplyst blifvit, de ledamöter, hvilka af tillökningen egentligen skulle draga fördel, äfvenledes' afstyrkt den, samt, på sätt Hr Åkerman nämnt, det icke lärer kunna bestridas, att inom vårt land möjligen förestår en större penninge-kris; så skulle jag tro, att rättast vore, att fonden bibehålies vid det belopp, hvartill den före denna riksdags början uppgick, eller 1,500,000 r:dr. O Frih.
Lika med Hr Akerman tror jag, alt den norra kuststräckan af riket äfven tillgodokommer den af BankoUtsk. föteslagne kreditivrätten, men ingalunda de södra och vestra provinserne, inom hvilka privatbanker finnas att tillgå; ulan hufvudstaden och de nordliga provinserne draga den väsendtligaste nyttan af denna kreditivrätt.
I sådant fall förestäljag mig, att ett anslag af 1,850,000 r:dr blir lika otillräckligt för denna rörelse, som det föreslagna anslaget till manufakturdiskonten.
Alt åter föranstalta så, all krediti vet kunde allmänt i landsorten begagnas, förmodar jag vara en åtgärd, den R.
St. 204 Den 19 April c. ni. söker alt undvika.
Då kredilivet 1,800,000 ndr för manufakturdiskonten, i förhållande till tillverkningen, icke öfverstiger beloppet af det kreditiv, som jernhandteringen och vågbara effekter blifvit tillagd med 3,500,000 r:dr, och värdet af dessa effekter icke torde öfverstiga 12,000,000, då det af yllemannfakturerne i Norrköping endast uppgår till 4 millioner och i det öfriga riket utöfver 2 millioner, så anser jag alt proportionen ej är öfverskriden och ingen särdeles stor förmån lemnad manufakturerne och fabrikerne framför jernhandteringen och koppartillverkningen.
Jag anhåller all få fästa uppmärksamheten på olikheten emellan kreditivct för jerneffekters belåning och kredilivel för manufaktur-diskonten.
Det ena afser en näring, som tillverkar exportabla artiklar, hvilka likväl under delta år måhända komma att utföras till högst obetydliga belopp och, då tillverkningen mångfaldigt öfverstiger förbrukningen, kan någon synnerlig vinst af denna näring icke väntas.
Hvad åter angår manufakturerne och den för dem befarade större införseln af utländska manufakturvaror, sa tror jag, att en sådan införsel icke kommer i fråga med andra varor, än sådana, hvilka icke tillvepkas inom landet.
Våra manufakturer äro, med afseende på våra behof, ännu i sin linda.
De enda, som fått någon utsträckning, äro bomullsspinnerierne, men äfven dessa kunna icke fylla landets behof.
Då, som vi litet hvar känna, icke obetydliga qvan titeler garn konsumeras, men emot införseln häraf hinder blifvit lagda genom höga tullafgifter, hvilka lära för bomullsgarn uppgå till 5 sk.; så innefattar denna höga tull den stora fördelen för bomullsgarns-tillverkaren, att icke behöfva frukta någon tällan.
För min del tror jag, alt den ställning, hvaruti manufakturidkare under en kommande lid inom vårt land kunna blifva försatte, i ganska ringa mån beror af det beslut, R. St., med föranledande af Bevilln.UlsIcs framställning, komma att fatta.
Hurudant detta beslut än må blifva, är likväl säkert, alt, om den hotande krisen inom hela Europa kommer att fortfara, måste manufaklur-tillverkarne utstå en ganska hård täflan.
Jag hoppas dock, alt den må blifva så kort som möjligt, men då varulager finnas inom flera länder, afsedda för desse länders konsumenter, ehuru till följd af den rådande förlägenheten osäljbara, då åter andra länder, hvarest tillståndet är lyckligare, men som tillverka dylika artiklar för export, icke med någon fördel kunna dem exportera till följd af oroligheter inom afsättningsorten, så skall ofelbart ett starkt bemödande uppstå, att uppleta alla möjliga utvägar för dessa artiklars afyttrande.
Om, såsom jag önskar, ett friare handelssystem vid denna riksdag blifver grundadt, kommer utan tvifvel en betydlig mängd af ifrågavar. varor att på ordentlig väg införas.
Bibehållas åter förbuden, kommer detsamma att ske på oloflig väg.
Den som tviflar derpå, känner ej det mångåriga förhållandet på våra kuster.
Skillnaden blifver således endast, att i ena fallet Staten och den kr - Den 19 April e. m. liga köpmannen dela vinsten, som i andra fallet behälles af luren dreja ren.
På ena eller andra sällel bringas varorna alltid in, då priskillnaden på båda sidor om gränsen är betydlig.
Af dessa skäl anser jag det vara af behofvet påkalladt, nu om någonsin, att räcka Svenska induslri-idkare en hjelpsam band.
Föröfrigt medgifver jag, all hela detta kreditiv icke är rätt lämpligt och om någon förhöjning deraf nu skulle komma i fråga, så vore det under förutsättning, all lånerörelsen på något annat för tillfället mindre angeläget ställe komme att i samma mån minskas.
Skulle della vara händelsen, tror jag att det med afseende å tidens särskilda förhållanden måhända ej nu vore olämpligt, att medgifva den äskade förhöjningen.
Lyckligtvis synas icke alla våra näringsidkare hafva något alt för den nästkommande framtiden befara.
Egentligen år del tillverkarne af våra hufvudsakligaste export-artiklar, nemi. de metalliska varorna, samt förevar. manufaklur-idkare, som komma att lida, hvaremot jordbrukaren icke synes hafva något att frukta.
Lifsmedlen hafva de sednare tiderne varit i högt pris och såvida icke de rörliga förhållanden, som nu hota vår verldsdel, taga en större utsträckning än de nu äga, är det otvifvelaktig!, att afsättningen af landimanna-produkler kommer fortfarande att blifva god.
Det är således det mindre talet af den industri-idkande folkmängden, som kommer i förlägenhet och jag tror, vid sådant förhållande, det kan vara i sin ordning att räcka dem en hjelpsam hand.
Om riksbanken vore i den ställning, att man kunde räcka en hjelpsam hand åt alla, som äro i behof af län, skulle jag visserligen icke motsätta mig en dylik åtgärd; men då fråga är om betalning af den summa, som banken på sådant sätt måste utlemna, kan jag icke neka, att tvifvel hos mig uppstått, huruvida de, hvilka äro i behof af biträde, kunna återgälda de undfångne lånen.
Vi hafva redan genomgått frågan, huruvida del är lämpligt, ali för näringarna framkalla en lifligare rörelse genom ökade lånelillgångar och dä vi icke äga förhoppning att kunna lätta deras afsättning under den närmaste framliden, återstår ali, betrakta den ställning, uti hvilken dessa närings-idkare jemte jordbrukaren sig möjligen komma att betinna.
Hr von Troil, E., har antydt, alt jordbrukets alster skulle stiga eller bibehållas i någorlunda pris och vinna god afsättning.
Det torde vara litet hvar bekant, att spanmålspriserne fallit, så att då en tunna råg i Calmar förut kostat 18 å 19 r:dr, den nu köpes för 11 å 12 r:dr; och jag vet med säkerhet, att på Oland rågen nedgått till 7 å 8 r:dr, och då sådana prisnedsättningar inträffa, synes anledn. icke vara för handen, att afsättningen af landtmanna-produkter blir särdeles gynnsam.
Jag skulle derföre icke med min röst motsätta mig ett förslag, som afser att hjelpa alla, som deraf äro i behof, så långt statens tillgångar det medgifva, såvida sådant vore förenligt med bankens säkerhet.
Jag anhåller att få fästa uppmärksamheten derpå, att här gifves andra frågor, hvilka äro af beskaffenhet, att de för landets bästa icke böra för - Den 19 April e. m. bises och vid sådaut förhållande tror jag, alt man uti förevar, fall icke bör lemna sa rundliga anslag.
Jag erinrar mig nemi. hvad en reservant, Ilr Skogman, upplyst, att näringarnes och manufakturernes tillverkningar blifvit nppdrifna till ett värde från 8 lill 11 millioner r:dr under loppet af 6 år, men de hafva äfven under dessa 6 år erhållit en tillökning i manufaktur-diskonten af 500,000 r:dr.
Om man nu jemför det lånebiträde, som lemnats manufakturerne och näringarna, med det jordbruket erhållit, så är ostridigt, att fördelen varit på näringarnes och manufakturernes sida, enär för dem blifvit öppnad utvägen till lån icke allenast geuom kassa-kreditiv, utan äfven genom anlitandet af den vanliga diskonten och handelsdiskonlen.
Jag tror, att R. o. Ad. bör afslå denna punkt i Utsk:s betänk.