Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken förnyade åter de af honom förut gjorde propositioner, dels lill återremiss och dels till bifall af Utskottens förevarande Betänkande, men båda propositionerne blefvo med Ja och Nej besvarade.
Hvarefter votering begärdes.
I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och Lan dtMar skalken framställde följande Yoterings-proposition:
Den, som bifaller Stats- och BevillningsUtskottens Betänkande, i anledning af så väl Kongl.
Maj:ts Nådiga proposition om Curhusafgiftens fortfarande, som åtskillige dervid afgifne yttranden, samt i ämnet väckte motioner, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses Stats- och BevillningsUtskottens berörde Betänkande böra, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteras.
Hvilken Voterings-proposition af Ridderskapet och Adeln godkändes samt anslogs.
256 Den i3 November e. ra.
Voteringen börjades klockan ett qvart till 8 e. m., och befunnos vid voteringens slut klockan 8 e. m.f sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, som följer:
Protocoll, hållna * hos Högloflige Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1823, 1829 och 1830.
Femtiondeåttonde Häftet.
Tryckta hos Johan Hörberg, i833. \
Onsdagen den 2 o Januarii 1 8 3o.
Je ortsattes pröfningen aF StatsTJtskottets den 3i sisllidne October under N:o 3ip afgifne, och den i3 derpåföljde November e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 62 Förut meddeldte Betänkande, öfver Piikets Ständers åren 1825 och 1827 församlade Revisorers Berättelser. 3 Punkten.
,$*. 3.
Angående meddelande af bestämda föreskrifter i vissa Jall. 4’ Angående KrigsCollegii Cassors balancer.
Utskottets hemställanden i afseende å dessa båda §§. hlefvo, uppå gjorde Propositioner, af Ridderskapet och Adeln bifallne. 4 Punkten.
Förvaltningen af S jöÄr en d e rne.
Angående UpphandlingsAuctioner för Kronans räkning. 58 H. 1* 4 Den 3o Jan uar i i f. ra.
Utskottets yttrande rörande denna punkt ansågs icke erfordra någon åtgärd.
5 Punkten.
Cliartas-SigillatasVerket.
,§\ 1.
Angående Tullkamrarnes befrielse från förandet af ChartceSigillatce-Journaler.
Ridderskapet och Adeln ansåg Utskottets yttrande, i afseende å denna §. icke eller erfordra någon åtgärd. <$*. 2.
Angående skyldighet för Domare , att ställa borgen för på credit erhållit stämpladt Papper; samt ChartceSigillatce-uppbördens öfverlemnande till Contoirets egen redovisning.
Jag anhåller få påminna, att, hvad angår
Domares ansvarighet för stämpladt Papper och ChartaeSigillatae-Uppböi den i allmänhet, hafva Rikets Ständer redan fattat sitt beslut i anledning af BevillningsUtskottets afgifne förslag till ny ChartasSigillatffi-Förordning.
Om jag ej bedrager mig, står detta beslut i någon strid med hvad Utskottet här framställt angående borgen.
Jag hemställer således, om icke denna punkt af Utskottets Utlåtande bör läggas till handlingarne, enär Rikets Ständer redan fattat sitt beslut i ämnet.
Och den nya ChartaeSigillataj-Förordningen redan är färdig.
Den ao Januarii f. m. 5 Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, att Utskottets yttrande, i afseende å denna §. mätte läggas till handjingarne.
Bifölls. 6 Punkten, T ullVer ket, 7 Punkten, PostYerket.
I Räkenskap er ne balancerade Fordringar och Skulder. 8 Punkten.
Nummer-Lotteriet. g Punkten.
SeraphimerOrdensGillet.
Utskottets hemställanden, i afseende å dessa 4 punkter, hlefvo, uppå särskilta propositioner, af Piidderskapet och Adeln gillade. 10 Punkten.
In val i d
Inr ä 11 ni nge n.
Utskottets yttrande rörande denna punkt ansågs icke erfordra någon åtgärd. 11 Punkten.
Garn izon s-Sjuk huset samt CassernBy gg n a den för Kongl. Andra Li(- Gardet.
Den 20 Januarii f. m. 12 Punkten.
StrömrensningsFonden.
Utskottets yttranden, i afseende å dessa 2:ne punkter, lades till handlingarne, 13 Punkten.
Liqvid en af f. d. Kongl.
Familjens fo r d ra n. 14 Punkten.
Angående K r i g s F o n d e n s fordringar.
Utskottets hemställanden, i afseende å dessa båda punkter, blefvo af Ridderskapet och Adeln bifallne. 15 Punkten.
Riksdagskostnaderne.
Utskottets yttrande i afseende å denna punkt lades till handlingarne. 22 Punkt en i Utskottets sednare Utlåtande.
Angående ett för f. d.
Armens Flottas Officerares räkning upptagit Lån.
Utskottets yttrande, rörande denna punkt, ansågs icke föranleda till någon åtgärd.
Grefve Horn, Claes Fredrik: Sedan Ridderskapet och Adeln nu slutat granskningen af StatsUtskottets Utlåtande, rörande 1825 och 1827 årens Revisions-berättelser, Den 20 Januarii f. ra. 7 synes det, efter min tanka, för Ståndet återstå en förbindelse, nemligen att åt Revisorernes bemödanden att uppfylla sitt kall, lemna den rättvisa, som tyckes hafva blifvit dem nekad, så väl genom de Utlåtanden StatsUlskottet afgifvit, som genom de beslut Rikets Ständer i anledning deraf fattat.
Jag föreslår alltså, att Ridderskapet och Adeln må förklara sin tillfredsställelse öfver de af Rikets Ständers Revisorer åren i8a5 och 1827 ådagalagde verksamma bemödanden alt, i uppfyllandet af deras vigtiga kall, hafva motsvarat Rikets Ständers dem visade förtroende, Friherre Cederström, Jacob:
Då så väl i8a5 som 1827 årens Revisorer vidtagit åtskilige anmärknings-åtgärder, hvilka befunnits hafva varit utöfver Rikets Ständers Revisorers bestämmelse, kan jag, för min del, ej instämma i Grefve Horns förslag, utan afstyrker detsamma; samt begär det för närvarande på bordet.
Föredrogs ånyo och bifölls BevillningsLag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottens den 19 sistlidne December unner N:o 28 afgifne, och den 4 dennes e. ni. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens under JN:o 17 förut meddeldte Betänkande, « afseende på förehafd granskning af Kongl. s
Den ao Januarii f. m.
Majits förnyade Seglationsordning af den 21 Julii 1825, Företogs till pröfning Bevillnings-Lagsamt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottens den 19 sistlidne December under N:o 29 afgifne, och den 4 dennes e, m. pä bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens under N:o 19 förut meddeldte Betänkande, angående Kongl.
Stadgan för Inrikes Tullförpassning och Bevakning.
Friherre Åkerhjelm, Gustaf Fredrik: J Utskottens första Betänkande rörande Förpassningsstadgan , hafva Utskotten framställt ett förslag till ändring deruti, och hafva \ det senare Utlåtandet, på grund af en anmärkning, uppgjort ett förändradt redactionsförslag uti den ifrågasatte punkten af Stadgan.
Utskotten föreslå nemligen pagina 16; att, i stället för det förra momentet; ”af ”går Skeppare'’ till och med orden ’'böle ”9.5 JR:dr/’ må införas: ”Afgår Skeppare, ”utan att, der sådant fordras, hafva ut”tagit Tullpass A fartyget eller godset, bote ”första gången 10 R:dr , och sedan, för ”hvarje gång han sådan förbrytelse joraf”var, 20 R:drDet är visserligen i allmänhet en riktig lagprincip att straffen ökas i mån af förnyade förbrytelser; men dåde nu ifrågavarande lagbrotten sällan kunna leda till förlust för Staten, emedan vid skeppets
Den 20 Januarii f. ra. 9 expedierande vanligen en noggrann visitation är gjord af tullbetjeningen, härflyta de mest af försummelser, brådska, m. m.
Det är derföre tillräckligt med den först utsatte plikten, och jag tror att en Skeppare, sedan han erlagt 10 R;dr, är tillräckligen varnad att undvika dylika förseelser.
Derföre kunde redactionen blifva på följande sätt: Afgår Skeppare j utan att, der sådant fordras, hafva uttagit Tullpass å fartyget eller godset , bote för hvarje gång han sådan förbrytelse föröfvar 10 R:dr, I sammanhang med ofvannämde förslag följer här äfven en förändring rörande Formän, så lydande: -Afgår Forman utan att, der sådant i Förpassningsstadgan är föreskrifvit, hafva uttagit Tullpass å foran, och innehåller icke någon honom meddelad forsedel anmaning att taga sådant pass, bote första gången 3 R:dr 16 sk., och sedan, hvarje gång han med sådan förbrytelse betr ädes, 10 R:dr; men har deremot Forman uti for sedeln blifvit erinrad derom, att han bör taga Tullpass, och likväl icke rättat sig derefter, bote 20 R:dr.
Härvid skulle jag tro, att hälften vore tillräckligt, nemligen 10 R:dr.
Sedan fortfara Utskotten: Uraktlåter Godsägare, som med fora af sänder gods till det belopp och af den beskaffenhet, att förpassning derå bör uttagas, att i forsedeln påminna Formannen att uttaga Tull pass, eller ock att sjelf derom be - D en 20 Ja n u a r i i f. ra. sörjaj bote han 20 R:dr.
Äfven här skulle jag
Iro alt plikten kunde minskas lill 10 R:dr.
En forman är ofta en okunnig Ronde, som ej känner Förfaltningarne.
Mig synes att så höga böter äro nästan strängt straff.
Hvad åter angår godsägaren, så, när det sträcker sig till andra än Handlande, kan lika oskyldigt en annan vara okunnig om denna föreskrift, och då blifva 20 R:dr nog mycket för okunnighet om en Författning, som man ej är precist skyldig alt känna.
Jag föreslår således, att böterna i . båda fallen nedsättas till 10 R:dr.
Jag hemställer om icke Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarkalken skulle behaga föreslå antagande af deSsa förändringar, efter det nu är lagenligt att med rättelser antaga Utlåtandet.
Hans Excellence Herr Grefven och JhandtMarskalken gjorde proposition till bifall af Bevillnings-, Lag- och EkonomiUU skottens förevarande Utlåtande.
Hvarefter iJans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade gilla berörde Utlåtande, likväl med den förändring, alt i 5 §. näst efter det Moment, som slutas med orden: ”i böter erläggas,” nnå, i stället för det förra momentet: ”afgår Skeppare” till och med orden: ”bötq 30 R:dr,” införas:
Ja lilia lii f. m. .”Afgår Skeppare, utan att, der sådant ”fordras, hafva uttagit Tullpass å Fartyget ”eller Godset, bote för hvarje gång han så”dan förbrytelse föröfvar, io R:dr.” ”Afgår Forman, utan att, der sådant i ”Förpassningsstadgan är föreskrifvit, hafva ”uttagit Tullpass å foran, och innehåller ”icke någon honom meddelad forsedel anmaning, att taga sådant Pass, bote första ”gången 3 R:dr 16 sk., och sedan, hvarje ”gång han med sådan förbrytelse beträries, ”10 R:dr.
Har Forman uti Forsedel b 1 if”vit erinrad derom, att han bär taga Tull”pass, och likväl icke rättat sig derefter, ”bote 10 R:dr.
Uraktlåter Godsägare, som ”med fora afsänder gods till det belopp och ”af den beskaffenhet, alt Förpassning derå ”bör uttagas, att i Forsedeln påminna Formannen att uttaga Tullpass, eller ock, att ”sjelf derom besörja, bote han 10 R:dr.” Bifölls, Föredrogs å nyo Bevillnings-, Lag- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUlskottens den 24 sisllidne December under N;o 3o afgifne, och den i3 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens under N:o 18 förut meddeldte Betänkande angående väckta motioner, i afseende på Kongl, Maj:ts Nådiga Förordning emot oloflig införsel eller utförsel af varor, af den a3 Junii 1825, D e ii 20 J a n u a r i i f. m.
Herrarne Rosenqvist, Fredrik Leonhard, och Crusenstolpe , Magnus, anliöHo, att della Utlåtande måtte ytterligare få hvila på bordel; hvilken anhållan Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, enligt 4g §•
Lag- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskoltens den 3 sistlidne December under N;o 71 afgifne, och den 21 i samma månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottens under N:o 54 förut meddeldte Betänkande, rörande ändringar och rättelser eller tillägg så väl uti Kongl. Maj:ts Nådiga LegoSladga för Husbönder och Tjenstehjon den iSMaji i8o5, som uti Kongl.
Majlis Nådiga Kungörelse, angående Flytt— ningstiden för Tjenstehjon den 22 April 181g.
En punkt af Utskottens första Betänkande har redan blifvit på detta rum så utförligt dis— cuterad, att jag blott vill påminna Ridderskapet och Adeln, huru man då tycktes finna olämpligt, att vilja öfverlemna åt godtycket, att bestämma hvem som vore lösdrifvare.
Förordningen af den 3i Augusti 1819 gifver en så rigtig definition på hvem som är lösdrifvare, att föga dervid är all tillägga.
Enligt denna Förordning skall nemligen endast den anses för Dea 20 Januarii f. m. i3 lösdrifvare, som besvärar allmänheten med tiggande, samt deri, som varit st ra flad för brott och befinner sig utan laga försvar.
Ingen annan är enligt denna Förordning till Correctionshus förfallen.
Utskotten tillstyrka deremot, att de skola tilläggas, som gjort sig kände för vanartj liderligt och lättjefullt uppförande.
Men huru skola de hafva gjort sig derföre kände, om de icke varit straffade för brott?
Det är väl ej på blotta rykten, sorn man skall förlora sin frihet?
Hvad lättjan beträffar, så är det väl endast genom stöld eller tiggande, som den kan uppenbara sig, och blifva föremål för straff.
Vanart och liderlighet äro alltför obestämda fel, och medgifva en alltför godtycklig tillämpning, för att böra af Lagstiftaren beläggas med förlusten af borgerlig frihet.
Men det är en enda sak sorn jag tror, att man borde tillägga, nemligen, att äfven den borde anses för lösdrifvare, som icke vore på något bestämdt ställe mantalsskrifven.
Derföre skulle jag tillstyrka, att Ridderskapet och Adeln stannade i följande beslut: att såsom lösdrifvare skola, utom dej som i 1 di*, af 181 g års Förordning uppgifvas j äfven de anses, hvilka ingenstädes äro mantalsskrifne; och jag hemställer, om icke
Ståndet skulle finna för godt att äfven antaga, att hvarje lösdrifvare, af föröfrigt klanderfri frejdj skalig om han finnes till krigstjenst duglig^ dertill vara förfallen.
Den 20 Januari i f. in.
Herr von Hartmansdorff’ Angust: 1 det föreslagne stadgandet, har man åberopat iSo5 års Legostadga.
Som hon i allmänhet var strängare än Författningar i ämnet, hvilka senare utkommit, förutsätter jag, såsom ett vilkor, att man skall vara mantalsskrifven.
Den siste talarens tillägg synes mig derföre öfverflödigt.
Tiden är dessutom så öfverseende med lättja och liderlighet, att man, då fråga är alt förekomma det oskick och de olägenheter man på landet har af lösdrifvare, ej behöfver, till deras förmon, göra några undantag.
— Jag tillstyrker fördenskull, att denna punkt må bifallas, sådan den af Utskotten blifvit föreslagen.
Man har länge ansett för en ära för Sverige, alt ända ifrån äldsta tider icke hafva haft några slafvar eller lifegne.
Jag anser, att man borde bevara denna ära än ytterligare, derigenom att man bibehåller de tjenande och obesuttne vid den förmånen att icke kunna straffas eller beröfvas friheten, utan efter begånget brott.
Då desse obesuttne ej hafva någon talare i representationen, anser jag de besuttne
Representanterne böra vara så mycket varsammare, och misstro sig sjelfve så mycket mera, som det är deras intresse att göra stränga lagar för de andra.
Jag kan derföre ej annat än tillstyrka sådana lagar, som jag skulle önskat sliftadc, Den 20 J a n u a r i i f. m. om Försynen satt mig i dessa obesuttnes dass.
De böra bafva samma rättighet sorn andra, att ej blottställas för misshandling, förrän de genom brott förverkat Statens skydd.
Jag kan således ej annat än förblifva vid min mening, och anhåller, alt äfven denna del Svenske medborgare måtte få njuta det skydd till godo, som 16 §.
Fiege ri ngsFormen lemnar hvarje Svensk inbyggare.
Grefve Gyldenstolpe> dnton Gabriel:
Utskotten hafva i denna punkt föreslagit, att alla de personer, hvilka kunna som lösdrifvare anses, skola, så vida de äga god och klanderfri frejd, och finnas till krigstjenst duglige, dertill anses förfallne.
Då Betänkandet första gången förevar tog jag mig friheten att göra anmärkning deremot.
Jag understöddes då af flere Ledamöter, på hvilkas omdöme jag trott, att Utskotten skulle göra afseende i en fråga, som jag anser vigtig.
Jag trodde, att man aldrig borde dömas alt försvara sitt fädernesland, då man dertill var förbunden genom högre pligter, men deremot ansåg jag att, om Utskotten trodde att disciplinen skulle förbättra lösdrifvare, det rätta vore att inrätta arbelscompagnier, hvarifrån de kunde efter viss lid entledigas, om de funnos förbättrade.
Utskotten hafva ej gjort afseende på dessa anmärknigar, och då 3 Stånds beslut afgjort frågan, anser jag ej mera Den 20 J anum-ii f. ra. möjligt att söka åstadkomma någon ändring.
Dessutom tror jag, att opinionerne här äro delade; och i synnerhet har jag föga hopp, sedan Herr von Hartmansdorff yrkat bifall.
Jag anser mig likväl för egen tillfredsställelse höra reservera mig emot ett beslut i enlighet med Utskottens förslag, öfvertygad att Regeringen, som hittills afskaffat allt dömande till krigstjenst, ej skall sanctionera en sådan lag.
Att försvara Fäderneslandet är en pligt, som jag anser vara den heligaste af alla, och hvilken ej bör utöfvas af dem, som äro kände för vanartigt uppförande.
Herr Munck af Rosenschöldj Eberhard.*
Jag befarar, att man använder en ensidig liberalitet, då raan vill befria lösdrifvare från den uppsigt, och den förpligtelse, att med arbete förtjena sin föda, som här är i fråga.
Jag skulle visserligen såsom principenligt medgifva, att äfven ifrågavarande personer borde få, så fritt de behagade, använda, eller underlåta att använda, sin arbetsförmåga, om icke besuttne medborgare hade den skyldigheten sig ålagd, att föda och underhålla sådana personer och deras famille, då de antingen genom liderlighet eller lättja, eller båda delarne, råkat att i förtid blifva oduglige till arbete.
Jag kan ej anse för ingrepp i samhällsrättigheter, all då å ena sidan vissa medborgare - l)en 20 Jan war ii f. ra. >7 gare blifvit förpligtade att underhålla orklösa personer, äfven då de genom liderlighet eller lättja förlorat sin arbetskraft, man å andra sidan ålägger lösdrifvare, såsom motsvarande skyldighet, att, så länge deras arbetsförmåga räcker, på ett anständigt och för deras utkomst lämpligt sätt använda den.
Således är jag ense med Utskotten i denna del, men jag kan ej förena mig med dem deruti, att man skulle använda krigstjenst som ett straff.
Det vore alt alltför mycket nedsätta rättigheten och skyldigheten att under krigstid försvara sitt Fädernesland, och att i fredstid skydda egendom och personlig säkerhet.
Det enda, som jag skulle anse lämpligt, vöre, alt inrätta arbets-compagnier på militairisk fot, men hvilkas hufvudändamål ej skulle vara att försvara Fäderneslandet, utan det, att i fredstid begagnas till vissa arbeten.
Jag kari icke finna att förslaget förnärmar tjenstehjons rättigheter, ty deruti finnes icke något band å den redlige, arbetssamme och i sitt uppförande anständige, utan endast å den liderlige, lättjefulle och vanartige, för hvilken erfarenheten visat, att 1819 års Författning blifvit ett privilegium.
I alla fall tror jag icke, att Styrelsen äger efter eget godtycke insätta sådane personer, utan det skall alltid ske efter vederbörlig pröfning, 58 H. 2 i8 Den 20 Januarii f. m. hvarföre jag gillar denna paragraph.
Det andra förslaget åter, att de, som äro af god frejd, men icke hafva försvar, böra dömas till krigstjenst, skulle jag bestrida, om jag kunde föreställa mig menniskoslägtet sådant, som det bäst kunde vara.
Men i närvarande skick tror jag detta stadgande vara nyttigt.
Som jag tycker mig hafva blifvit missförstådd af någre värde Talare, utber jag mig få ytterligare nämna, det jag visst icke vill uppmuntra tili lättja och sysslolöshet, utan blott söka förekomma allt godtyckligt förfarande emot dem, sorn ej förbrutit sig emot sambällets lagar.
Enligt TjenstehjonsFörordningen, är hvar och en, som icke antingen är bofast, eller har laga årstjenst, såsom lösdrifvare att anse.
När nu jorden icke får delas efter godtycke, utan ett visst minimum derföre är utsatt, och derigenom en gräns bestämd för möjligheten att blifva sin egen; när i städerne blott ett visst antal få blifva Mästare, och kunna utesluta andra, som vilja föda sig af samma näringar, hvarigenom alla utvägar äro stängda att fritt kunna blifva sin egen; och när folkmängden derjemte årligen ökas; är det klart, att deras antal med livart år skall tilltaga, som icke födas med besutenhet.
När derjemte de besutnas behof af tjenare är inskränkt inom vissa gränsor; måste med hvarje år Den 20 Januari i f. m. >9 en öfverproduction af menniskor uppkomma, som enligt denna författning äro födde till Correclionshusen.
Jag hemställer örn detta icke strider emot rättvisa och billighet.
Jag kan icke tro annat, än att den, som ärligt försörjer sig huru som helst, bör vara fredad för äfventyret att förlora sin frihet.
När han blott är mantalsskrifven, och derigenom liksom säger till den stvrande makten: ”Här finnes jag; bevaken ”mig, och se efter hvad jag tager mig fö”, ref bör han ock få njuta sin frihet; och jag hoppas att Ridderskapet och Adeln skall hysa aktning för Guds beläte, äfven hos dessa, som icke födas lill annat arf, än naturens.
Ehuru jag anser öfverflödigt att fördröja discussionen i ett ämne, som redan i tre
Stånd blifvit afgjordt, har jag likväl trott mig böra med några ord yttra, att jag delar deras tanka, som anse äran att försvara Fäderneslandet icke någonsin böra få utgöra ett straff.
Dock tror jag det vara af mycken vigt, att Styrelsen sättes i författning att hafva ett band äfven på lösdrifvare, som icke stämplat sig med någon vanfrejd, samt att Styrelsen i sådant afseende kommer i tillfälle att organisera arbets-compagnier.
— Jag yrkar således bifall på Utlåtandet.
Äfven jag 58 H. a* 20 Den 20 J a n u a r i i f. n>. anhåller att ordet krigstjenst, må utbytas root ordet: arbets-eompagnier.
Jag instämmer till alla delar med Grefvarne Brahe och Gyldenstolpe, alt krigstjenst icke bör anses såsom något, hvartill man dömes.
Då man betraktar det närvarande tillståndet i landet, så väl bland dero, som äga sin frihet, som dem, hvilka förverkat den, lärer man komma öfverens derom, alt lagstiftningen i denna väg påkallar någon förbättring.
Man anser såsom en sträng föreskrift, att vanart, liderlighet och lättja ära tillräckliga anledningar för tillämpningen af correctionsstraff.
Men om roan i allmänhet med mera uppmärksamhet och omvårdnad följde de arbetande folk-classernas lefnadssätt; om varningar och rättelser till de mindre välartade bland dem utdelades, och omsorgen om deras vägledning i någon del företogs, innan de komma på Correctionshusen, så skulle desse mindre anlitas, och jordbrukaren ej behöfva, som nu sker, derifrån uttaga de biträden, sorn han, endast genom en försummad vård om den uppvexande arbetaren, stundom förlorat.
Deraf har emedlertid händt, att från Correctionshusen i hufvudstaden blifvit utreqvirerade, under dessa senare åren, af husbönder på landet, närmare 700 personer, hvilka i dessa Inrättningar blifvit inöfvade i flerfa 1 Idige för Landtbruket nödige yrken, och all - Den 20 Januarii f. m. tid hafva dessa Keqvirenters ansökningar styrkts af bevis om det största behof af arbetare.
Statens
Fängelser äro således uppfyllde af menniskor, som borde gå dess näringar tillhanda.
Emellan 4 och 5ooo personer äro der förvarade, hvilket utgör af hela folkmängden.
Af många orsaker uppkommer detta bedrÖfliga missförhållande, och angeläget är, att det i sin linda, så mycket möjligt är, motas, eller åtminstone modifieras.
Presterskapets omsorger, och practiska uppmärksamhet på dessa förhållanden, äro utan tvifvel det liufvudsakligaste medlet för dess afhjelpande.
Utskotten hafva föreslagit, att den försvarslösa person, sorn är känd för vanart, skall dömas till krigstjenst.
Såsom teorie instämmer jag i den satts, att den fria viljan endast bör bestämma hvar och en att tjena Fäderneslandet; men som practisk regel i allmänhet, kan den icke iakttagas eller tillämpas på något Samhälle.
Sådane kunna fö i håll a liderna vara, alt ingen brukbar medlem af ett Samhälle bör äga rätt, att vägra i något afseende gagna det, vare sig i mer eller mindre vådliga eller fridsamma yrken.
— Grefve Brahe har framställt en modification, och trott, att arbet.s-compagniers inrättande skall föra till samma ändamål.
Jag instämmer i denna modification, emedan det kan vara likgiltigt, på hvad sätt en sådan arbetsskyldighet uttryckes.
Dock skulle i denna organisation uppslå någon skilnad 22 Den 20 Januarii f. m. ifrån de arbets-compagnier vi redan hafva i Carlskrona och Wanås, hvilka äro straffanstalter, ett förhållande, sora här icke skulle komma i fråga.
Det synes som icke alla de Talare, hvilka yttrat sig, insett skillnaden emellan naturtillståndets och samhällsordningens rättigheter.
Den senare lägger alltid ett band på det förra.