Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den första delen af denna Hr Gr:ns åsigt gillar jag fullkomligt, men icke så den andra, ty om än en linieflottas underhåll under freden är större, så är förhållandet tvertom under Den 28 Januari f. m. 141 kriget, alltid nied hänsigt till artilleri-effekten jemförd med besättnings-styrkan.
Vidare förmenar
Hr Grin att Staten icke bör betungas med 5 Amiraler, och med samma öfverflöd i andra högre grader.
Sorn jag länge innehaft Amirals-graden, torde jag härvidlag, kunna åtminstone för egen del anses opartisk, och sålunda med någon befogenhet yttra mig häröfver, och detta yttrande blir att 5 Amiraler ingalunda är för mycket, och det af tvenne skäl. l:o Uti en så stor offlcers-corps som flottans, synes det bra hardt för de lägre graderne att icke med något hopp emotse åtminstone möjligheten att ernå den högsta värdigheten inom flottan, hvilken förhoppning naturligtvis förminskas i samma förhållande Flaggmans-graden förminskas. 2:o Efter nu existerande förhållanden, skall som Ordf. i Förvaltnrn af Sjö-ärenderna vara 1 Amiral och som Befälhafvare i Carlskrona 1 d:o, säger 2:ne.
Stationsbefälhafvaren i Stockholm har oftast varit Amiral, och jag vågar föreställa mig att den ädle Grin företrädesvis skulle önska se denna plats besatt med en sådan, och JJepttsChefen kan också vara Amiral, ehuru utan lön. — Återstår 2:ne, hvilka äro till Konungens Nåd. disposition, således högst att under krig eller större expeditioner användas.
Nära nog detsamma kan sägas om innehafvarena af andra högre grader vid flottan, de äro ingalunda öfverflödiga.
Härnäst förordar
Hr Gr:n att elen större skeppsflottans
Stat bör helt och hållet skiljas från kanonslups-flottans.
Med andra ord : att Arméens flotta bör åter organiseras.
Att anföra alla de skäl som tala emot denna åtgärd, skulle blifva allt för vidlyftigt, jag inskränker mig derföre endast till ett enda, det nemi. att om. så länge de båda vapnen i inaterielt hänseende voro så betydligt olika, det icke befunnes lämpligt åtskilja dem, kan det väl icke nu mera komma i fråga, sedan ångkraften såsom den förmedlande principen är på god väg att af båda med lika fördel blifva tiilegnad.
Hr Gr:n anmärker att Sveriges Statsförvaltning under loppet af snart 50 år synes framgått utan någon förnuftsenlig plan.
Som jag under denna långa tidsperiod endast omkring 4 år deltagit i denna Statsförvaltning, är det blott för denna tid jag bör ansvara, och jag föreställer mig att bristen i en förnuftsenlig plan således drabbar mig med hänseende till den af mig år 1847 i underdånighet föreslagna plan för sjöförsvaret.—
Men det vare sig nu att jag som mången annat), under min långa lefnad ingenting glömt, och ingenting lärt. eller som kanske torde vara rättare, att jag ingenting i ämnet förslår: nog af. om II.
M. denna dag skulle befalla mig afgifva- en plan för sjöförsvaret, sä skulle den blifva alldeles enahanda med den förra, hvarigenom jag åtminstone icke på något sätt skulle såra nuvartde
DeptlsChefen. enar denna plan hvad materielen beträffar är nära nog likstämmig med hans eget förslag; det är endast antalet fartyg af vissa certer som är olika. 142 Den 28 Januari f. m.
Och om efter mitt förmenande något är att anmärka emot 1847 års, plan, så är det att i denna fauns behållne allt för många seglande oell roende fartyg, men sådant var den tiden oundgängligt.
Att emellertid vare sig 1847 eller 1856 års
Sjijförsvarsplaner icke äro förnuftsenliga. torde icke blifva så alldeles lätt att bevisa.
De ännu lefvande af de Stats-styrelser, som haft med försvarsverket att skaffa, rnå hvar i sin stad likasom jag. söka sopa rent för sin dörr: de döde de sofva i frid. både de oell deras planer äro troligen längesedan förgätna, och allt klander emot dem tyckes vara ändamålslöst.
Anckarsvärd föreslår R.
St. att afslå nedläggandet af någon kostnad vare sig för nybyggnad eller underhåll af linieskeppen och att Ii.
St. bestämmer ett serskildt anslag för kanonslupsflottans bringande till största möjliga med penningetillgångarna förenliga höjd.
Jag kan icke föreställa mig att R.
St. skulle bifalla ett så vådligt förslag som det vore att icke underhålla den flotta vi äga ehuru den icke är fullt effectiv, d. v. s. ännu icke försedd med ångkraft, synnerligen under nuvar:de politiska förhållanden, då allt bör upbjudas för att emot den farliga grannen värna det älskade fosterlandet, och den ädle Gr:n liar låtit hänföra sig allt för mycket af sin förkärlek för roddvapnet, då han gjorde detta förslag, icke ihågkommandes att något är dock bättre än intet!
Hvad kanonslupsflottans bringande till största möjliga höjd beträffar, är jag ense med Hr Gi:n, om dermed menas en ångkanonslups-flotta, men icke ett öre för att bygga flera sådana som de nu befintliga roddsluparne, dessa, numera olämpliga, vanmägtiga och folködande farkoster.
Låt jollarne underhållas och om behofvet kräfver, bygg nya. de försvara nog den plats de intaga i Sveriges sjöförsvar, men låtom oss icke förspilla våra krafter på förslag, som efter mensklig beräkning, icke lofva annat än förluster och förödmjukelse !
Siuteligen föreslår
Hr Gr:n att af de äskade löneförhöjningarne, provisoriskt måtte bifallas endast hvad som begäres ifrån Prem.-Löjtn:ts-graden utföre de lägre graderna igenom, likväl vid beloppens bestämmande med fästadt afseende å det förhöjda traktamente som vid den effectiva sjörensten upbäres.
Om detta förslag skulle antagas, komme det förhållande att äga rum: att en Prem.-Löjtn. som efter nya staten skulle få 1,200 R:dr rmt i lön, finge 250
R:dr mera än sin närmaste förman Kapt.-Löjtn:n som nu upbär endast 950 lt:dr rmt.
Men detta kan omöjligen vara Hr Gr:ns mening.
Förmodligen tror
Hr Gr:n att det förhöjda traktamentet (rätteligen sjötraktamentet) skulle jemka förhållandet, men det kan inträffa, och det har inträffat att en Frem.- eller Sec.-Löjtn, för längre tid icke är I»eii 28 Januari f. m. 143 kommenderad till sjöss oell då borde han, efter Hr Gr:ns förslag få större lön än sin förman.
Ingen kan högre än jag önska att Prem.- och Sec.-Löjtn:r erhålla den af K.
M. äskade löneförhöjningen, men jag frågar:
Hvad har väi Kapt.-Löjtntne förbrutit att de icke må blifva delaktiga af välgerningen?
Och jag frågar också, hvad har väl flottans Officers-corps i allmänhet förbrutit för att den icke skulle blifva delaktig i löneförhöjningen likaväl som Garnisonsrege:tene, hvilkas löneförhjöning
Hr Gr:n rättvist tillstyrkt?
Hr Gr:n torde föreställa sig att de högre graderna vid flottan äro allt för högt lönte, men utan att göra några jemnförelser med Garnisons-regetene hvars högre befäl lika med det lägre ingalunda åtnjuta några stora löneförmåner, täger jag mig friheten uplysa Hr Gr:n derom att en Com.-Kapt.
(Ofverste-löjtn.) har 2,490 Il:dr högst 2,840
R:dr rmt, och en Kapt.
(Major) 1,575 högst 1.875
R:dr rmt och detta må väl icke anses vara för mycket efter från 30 till 50 års tjenstetid.
Icke annat än förbiseende häraf har kunnat vålla att Hr Gr:n med sin kända humanitet har kunnat föreslå något för flottan så olycksbådande!!!
Nils, anförde dels muntligen dels skriftligen:
Anckarsvärd har. uti ett längre skriftligt anförande, under sednaste plenum framställt åtskilliga anmärkn:r emot K. M:s Propos. ronde 4:de Hufvudtit:n.
Jag skulle både önska och måhända anse mig skyldig, att ingå uti en närmare och fullständigare granskning deraf; men då Hr Gr.
Anckarsvärd haft 3:ne månaders tid på sig, för att uptäcka och upteckna alla de inkast och anmarkntr. som lian ansett sig böra göra emot ett arbete af det omfång, som vidfogade StatsRåds-prot. utvisar, innehållande närmare 250 tryckta sidor med dithörande tabeller och allegater, och jag deremot blott efter ett hastigt åhörande och flygtigc genomögnande icke haft mera än 3:ne dagars tid, för att, midt under mina öfriga ganska trägna göromål derom taga kännedom och deråt egna min upmärksamhet — så inses lätteligen af hvar och en huru mycket fördelen ligger på anmärkarens sida, och huru mycket försvaret måste lida vid jernförelsen.
Det må sålunda ursäktas mig, om jag kanske hvarken mäktat rigtigt upfatta. eller nu är i tillfälle att fullständigt besvara allt hvad Hr Gr.
Anckarsvärd ansett bristfälligt, onödigt eller olämpligt uti elen Kongl. Propos:n.
Lyckligtvis behöfver jag icke ensamt lita på mitt minne i detta afseende, enär jag funnit
Hr Gr:ns anförande tryckt uti en af de dagliga tidningarne härstädes, och jag således icke behöfver sakna ledning för den ordning, hvarutinnan anmärkn:ne blifvit framställda, och bland hvilka jag nu vill försöka uptaga de väsendtligaste till besvarande. 144 Den 28 Januari f. m.
Emellertid anser jag mig dessförinnan böra till Hr Gr:n hembära uttrycken af min förbindelse för det humana och värdiga sätt. hvarpå Hr Gr:n behagat, utan ali bitterhet, hedra 4:de Hufvudtitrn med sina anmärkntr.
Jag säger hedra, ty då man från den sidan icke velat eller ansett behöfligt att framkomma med flere och svårare inkast emot de gjorda, ganska vidsträckta och i flere afseenden genomgripande förslagen, än nu skett, så måste jag anse dessa hafva vederfarits en ära, utöfver ali min förväntan.
Asigter kunna vara olika och betänkligheter upstå af mångahanda nator, men när dessa lugnt och efter öfvertygelse framställas, kan sjelfva saken icke annat än vinna derpå, och man börjar och slutar med att, äfven hos motståndare, kunna respektera olika omdömen.
Hr Gr:n börjar sitt anförande med att låta den skattskyldige häpna öfver de äskade anslagens storlek och möjligheten att dem tillfredsställa.
Måhända borde dock denna häpnad kunnat något lugna sig — ja försvinna — om man betänker, att K. M.. långt ifrån att äska nya skatters åtagande, till fyllande af de begärda anslagen, tvertom vid så väl denna, som föregående
Riksdag sett
Sig vara i tillfälle att föreslå icke så obetydliga nedsättningar.
Jag tror mig derföre nu så mycket hellre kunna förbigå denna del af Hr Gr:ns allmänna betänkligheter och betraktelser, som jag för öfrigt instämmer fullkomligt uti Hr Gr:ns erkännande, att StatsUtsk. är bäst i tillfälle att icke allenast undersöka och pröfva Statsbehofvens natur, utan äfven bedöma och afgöra dessas behöflighet och ändamålsenlighet, hvadan jag med full tillförsigt öfverlemnar hela frågan åt StatsUtsk:s handläggning, säker att såväl Utsk. som, i sisla hand, R.
St. icke skola underlåta att tillse, det behofven blifva behörigen fyllda, med derjemte fästadt tillbörligt afseende å de skattdragandes bördor.
Hr Gr:n beklagar, att hans förslag för 40 år sedan att ställa en betydlig del af Svenska Arméen på vakans-afgift. icke vunnit afseende, utan fastmera blifvit ogilladt.
Då Hr Gr:n på samma gång erkänner, att, det varit R.
St., som under denna långa tiderymd icke funnit antagligt ett förslag, som gick ut på det något ovanliga att genom indragningar och inskränkningar ordna, stärka och fullkomna Sveriges försvarsanstalter, så förekommer det mig såsom en oegentlighet, att vid detta tillfälle framkasta en. om ock indirekt förebråelse, som snarare borde drabba R.
St. än Regeringen och. nuvar.-de Dep:tsChef.
För öfrigt bevisar detta missöde endast, att det icke är tillfyllestgörande att ega en större förmåga, en djupare insigt, en längre erfarenhet, än min, för att icke desto mindre kunna misstaga sig om sättet, hvarpå vårt försvarsverk bör byggas, eller ock icke mäkta skaffa gehör åt sina åsigter och sina organisations-planer.
Jag heintar deraf någon liten tröst för mig sjelf, när jag ser Hr Gr;n V Ben 28 Januari !. m. 145 Hr Gr:n nu ogilla och klandra en del af mina åtgöranden och mina förslag.
I likhet med hvad Hr Gr:n yrkat, har jag med de medel, som vid förra Riksdagen anslogos, sökt förstärka och uphjelpa vår materiel.
.Jag vågar ock tro. att Sverige, tvertemot hvad Gr:n förmodar, numera verkligen är, i afseende på materiel, bättre rustadt, än det på mycket länge varit.
Så var och är ännu icke förhållandet med personalen.
Krigets skolgång, visserligen olycklig för landet, men lärorik för Arméen, hade uphört.
Vi hade qvar dess sorgliga minnen, men förlorat des» fruktbringande öfningar.
Annu mera hade dock fosterlandsvännen haft att frukta och beklaga, om halfva vår Aimée blifvit under 40 år ställd på vakans; hade faran utbrutit eller kommit närmare, kunde vi deraf haft en allt för bitter erfarenhet.
Det är sannerligen lättare och mindre äfventyrligt, att år 1857 göra den frågan, hvad gagn vår indelta Armée genom dess fulltalighet gjort alltsedan 1816, än att vid den tiden våga föreslå och med sitt moraliska ansvar fästa sig vid ett förslag, som kunnat medföra så bedröfliga följder.
Hr Gr:n att utgången rättfärdigat
Hr Grins spådom, men jag lyckönskar ännu mera fäderneslandet att sådane händelser, som kunnat sätta Hr Grins förslag på prof ej under tiden inträffat, och att hans förutseende ej blifvit jäfvadt af sådane förhållanden, som kunnat lemna en sorglig erfarenhet af förhastade åtgärders följder.
För min del beklagar jag icke destomindre att dessa äfventyrliga åsigter kunnat göra sig gällande hos en landets Representant, för att derifrån utgå ibland allmänheten och möjligen insöfva dess sjelfständighetskänsla.
Om ock vår materiel, genom en dylik åtgärd blifvit aldrig så rik och ändamålsenlig, men vi saknat Armée och, hvad dess värre vore, en öfvad Armée, att densamma begagna, så inser jäg sannerligen icke hvarutinnan vinsten eller säkerheten för landet legat.
Det ena kan anskaffas för penningar, och skäligen fort ny till en del, om medel icke tryta, men öfvad trupp, med öfvadt befäl och hvad dertill hörer, skapas icke i en handvänning, aldraminst när faran står för dörren.
För öfrigt får jag göra Hr Grin den rättvisa, att Hr Grin numera synes hafva frångått denna, efter min åsigt, falska idé och fastmera nu påyrkat, att försvarsanstalternes ordnande^bör, mera än någonsin, tagas af lagstiftningen i allvarligt öfvervägande.
Med sann tillfredsställelse täger jag fasta på detta yttrande, som anstår en fäderneslandets vän.
Hr Grin anmärker, att andra länder hafva en krigs- och en freds-fot, men att den Svenska krigs-administrationen häruti icke velat antaga någon skillnad.
Hvad vill då sägai att hafva särskilda stående trupper, eller stam. och särskildt beväringsmanskap, eller förstärkning?
Ar icke detta just samma olika organisation för freden och olika för kriget, som i andra civiliserade stater användes — med den skilnad måhända, att blott omin H. 10 146 1) 9 n 28 J a n u a r i f. m. kling j af den väpnade styrkan är hos oss en kori lid om året tjenstgörande, då deremot andra länder hafva ända till f eller derutöfver i ständig tjenstgöring och blott en mindre del af Arméen hemförlofvad. eller ur aktivitet, eller npå vakans11, eller hvad man vill kalla det1— Kanske förmenar
Hr Grin att det är mobiliserings-planer som fattas.
Jag får då äran uplysa, att flere sådane, under olika förutsättningar, finnas genom min försorg uprättade.
Hr Grin fordrar en omfattande oryanisalions-plan för våra försvarsanstalter.
Må det förlåtas mig om jag ej förstår, hvad härmed menas. K. M. och R.
St. hafva vid mer än ett tillfälle förklarat i att vår krigsmakt skall hufvudsakligen utgöras af indelta Arméen såsom stam, i förening med beväringsmanskapet såsom dess fyllnad.
Dessa bilda således grunden för Sveriges försvar.
Allt hvad man af en nitisk krigsstyrelse kan begära, måtte väl vara, att på ändamålsenligaste sätt söka förbättra den grundval som finnes, men förbättra den så, att den icke faller sönder.
Hvad mina företrädare gjort, ligger utom gränsen för detta genmäle.
Sjelf har jag icke sparat omsorg, och så samvetsgrant som möjligt bemödat mig att rätt upfatta grunderna för vårt. försvarsverk och söka åstadkomma de förbättringar deruti, som öfverensstämma med den anda K. M. och R.
St. under 2ine århundraden hafva dikterat.
Min förnämsta omsorg vid denna Riksdag har måst vara att, i enlighet med tidens kraf, på en gång söka bereda trupperna den nödiga öfningen och lyfta Armée-befälet ur den tryckande ställning, i hvilken det, särdeles genom sednaste årens prisstegringar, blifvit försatt.
Hade vi haft en annan armé-organisation, än den indelta, så skulle följden blifvit, att äfven för trupper ett ökadt, och betydligt ökadt, anslag måst begäras, hvilket visar sig af de tillskott, som man behöft utanordna för vårt ringa värfvade manskaps mat-inrättningar och natura-portioner. äfvensom ät det manskap, som varit beordiadt till allmänna arbeten, jemförelsevis med indelta regeitens kommenderingar för 30 år sedan på kanal-anläggningar m. m. d. Häruti finner man, enl. min åsigt, en ytterligare fördel af vårt indelnisverk, som delar lika öde med så mycket annat Svenskt, eller att klandras af oss sjelfve och beundras af utlänningen.
I afseende på indelta Arméen har Hr Nordenfelt redan yttrat sig, och då jag sålunda är af honom förekommen, får jag i allo instämma i de åsigtor han uttryckt, och lyckönskar mig att han haft ordet föro mig, hvarigenom bättre blifvit framstäldt hvad jag möjligen haft att andraga.
Då likväl äfven jag varmt interesserar mig för en institution, som är för vårt land så egendomlig och enl. min åsigt så passande, så må det förlåtas mig om jag, ulan att derföre säga något nytt, vågar uptaga R. o.
Adis tid med framläggandet af mina tankar i ämnet.
Det är ett beklagligt bemödande, som under den senaste tiden visat sig, så väl vid Riksdagarne. som inom den periodi - Den 28 J an uari f. nt.
147 ska pressen, att vilja rubba, försvaga eller omstöpa en af vårt lands förnämsta och egendomligaste inrättningar: del Svenska Indelningsverket.
An säges det, att den indelta Arméen är för dyr; än att den är för talrik och således bör kunna till större eller mindre del förminskas; än att Befälets boställen och indelta räntor böra till Staten indragas mot vederlag; än att Staten bör, till lindring för Rust- och Rote-hållare. öfvertaga rekrytering och remontering, ja till och med ryttarehästens utfordring o. s. v. Har man då glömt, att denna i mer än 2:ne århundraden bestående inrättning, under de flera blodig» krig Sverige haft att utkämpa, varit fosterjordens förnämsta stöd; att den, under Carl den 12:tes härtåg, likasom under 1808 och 1809 årens olyckor upburit
Sveriges ära och räddat dess sjelfständighet; att den utgör stammen för vårt Beväringsmanskap, som utan stöd af äldre för vapentjensten öfvade soldater skulle utan framgång måhända spilla sitt mod på slagtfättet; att den indelta Arméen är, ehvad man än må säga, mindre kostsam än den truppstyrka, hvilken för garnisonstjenstgöring är oumbärlig samt i annat fall måste komma att hållas i tjenstgöring och sysselsättning; att slutligen Indeln:sverket i Sverige är den mest nationela anstalt för försvaret, som något land har att upvisa.
Till sitt bestånd försäkradt genom 80 § Reg.-F:n är
Indelmsverket icke destomindre bloltställdt för de ihärdigaste anfall.
Vid denna Riksdag har Konungens, såsom mig tyckes, af talande skäl gjorda framställning om förbättring i indelta Arméens aflöning, å nyo framkallat yrkanden, att detta befäl, till likhet med det värfvade, måtte ställas på kontant aflöning o. s. v. Ett dylikt försök har visserligen, ehuru ej till nytta för Arméen blifvit gjordt i sammanhang med 1833 års lönereglering, då icke blott det nya och tillökade befäl af Andre Kaptener och Andre Löjtn:r m. fl.. — i fredstid oumbärligt för Beväringsmanskapets exercerande och i krigstid afsedt till stam för befälet vid 3:dje eller fält-bataljon. — i allmänhet ställdes på kontant aflöning, utan ock en del af de indelta rege-tenes boställen indrogos till Statsverket, mot ett vederlag i penningar, som redan länge visat sig otillräckligt och icke motsvarande hvad dermed afsågs.
Derjemte bar Statskassan till sig indragit befälets hästhemmans räntor vid de afsuttne Kavalleri-rege:tena.
Dock, att än vidare fortgå på denna väg, vore att systematiskt undergräfva Indeliusverket.
Att deremot till denna inrättning återgifva hvad den ursprungligen ägt — men förlorat — skulle betrygga och försäkra dess bestånd, samt befria Statsverket från tillskjutande af ytterligar fyllnadsbidrag.
Det är en storartad fosterländsk tanke, som grundlagt Svenska Indelmsverket, — en mägtig och kraftfull Konungarnes och Nationens vilja, som detsamma fullbordat.
Sådana verk föråldras icke; — de upresas ej heller lika hastigt som de af ovarsamma händer kunna nedrifvas, ehvad god tillgång än nu - 148 Pen 28 Januari f. rn. var:de tid må äga, eller åtminstone tror sig äga, på skickliga reformatorer.
Allt gammalt är icke förkastligt blott derföre att det är gammalt.
Enl. min öfvertygelse är, snart sagdt, hvarje särskild det af denna under sekler beståndande byggnad, mer eller mindre, nödig för det helas bestånd.
Då Gustaf Adolf, den store, grundläde och Carl XI slutligen ordnade Indelnrsverket, anslogo dessa Konungar boställsjord åt Befälet: för de högre graderna inom rege:tenes, och för de lägre graderne inom kompaniernes stånd.
Härigenom sättes officerarne i tillfälle att, på alla sidor af manskapet omgifna, kunna vaka öfver detsammas upförande utom den egentliga militär-tjensten. uptaga och afhjelpa soldatens klagomål. — råda och hjelpa honom i hans enskilda angelägenheter, — sammanjemka förhållandena emellan honom och hans Rust- eller Rote-hållare; — med ett ord, att åt manskapet egna den faderliga omvårdnad, som låter befäl och trupp sammansmälta till ett helt, —— till ett samband af ömsesidigt förtroende, — af ovärderligt inflytande på soldatens sedlighet i hemmet och än mer på den hängifvenhet, hvarmed han. vid sidan af en aktad och värderad befälhafvare, går farorna och måhända döden till mötes.
I flera af Rikets mera glest bebyggda trakter, der städer eller köpingar blott sparsamt anträffas, skulle Kompani-Cheferne, fråntagne sina nu anvisade boställen, icke finna bostad annorstädes än måhända på någon gästgifvaregård eller i någon by, der de, svårligen såsom ungkarlar, men alldeles icke såsom gifte kunde blifva anständigt logerade och tinna tillräckligt utrymme.
Och likväl måste Kompani Chefen, för att kunna upfylla sina mångfaldiga skyldigheter hemma på roten, bo och vistas inom kompaniets stånd; hvilket jag förmodar af ingen lärer bestridas.
Jordens afkastning, likasom de indelta räntorna och kronotionden, bibehålla städse sina värden, föga beroende af det hos penningen omvexlande.
Behofvet af att nu hos It.
St. anmäla indelta Arméens befäl till löneförbättring, skulle sannolikt ej hafva inträffat, så framt ej det genom
Indelnrsverket ursprungligen till numerären bestämda befälet sedermera blifvit tillökadt — det primitiva löne-anslagel på flera fördelats. — samt en annan del af samma anslag till Stats-kassan indragits.
Upskattningen af bostads-beställenas afkastning, sådan den upgjordes till grund för 1833 års lönereglering, har sina erkända brister, dem konungen Iofvat R.
St. att genom en ny värdering söka afhjelpa; — men denna nya upskattning kan icke straxt verkställas, och att, under tiden som dertill erfordras, förvägra indelta Arméens befäl en provisorisk löneförbättring — af den med hvarje dag stegrade lefnadskostnaden i högsta måtto påkallad, — vore att mot en aktad och för Staten behöflig samhällsklass tillvägagå med en hårdhet, ja — jag måste tillägga — med en orättvisa, — ingendera förenlig med den lugna prof - Den 28 Januari f. ui. 149 ning och det värdiga handlingssätt, sorn i så många andra frågor utmärka den Svenska liepresentationens tillgöranden och beslut.
Jag påkallar derjemte, vid detta tillfälle, Riddarhusets och de öfriga Riks-St:ns beskydd för Indelntsverket, såsom Statsinstitution. — ett beskydd som detsamma under längesedan förflutna, — mera brydsamma, —• tider, hvarken på detta rum eller hos de ofrälse Stånden någonsin saknat.
Anckarsvärd i en annan fråga åberopat och citerat flere utländska författare till stöd för sin mening, må det äfven tillåtas mig att, till bevis för hvad jag nu yttrat, få i R. o. Ad:s hugkomst återföra några af de yttranden om denna inrättning, dem våra egna häfder uptecknat.
Främst uprepar jag följande ord af Riks-Kansleren Axel Oxenstjerna: »Konung Gustaf Adolf ordinerade militien efter »provinserne och försåg soldaterne med gods till deras uppe»hiille.
Detta är ibland det förnämsta, som bemälte Konung »häfver här i Riket med stort beröm inrättat, hvilket andra Na»tioner sökt imitera, men allt hittills utan frugt.» Sedan Indelrusverket. på ansökning af provinsernes jordbrukande innevånare, blifvit, i öfverensstämmelse med R.
St:s vid 1G82 års
Riksmöte fattade beslut, af Konung Carl XI fullbordadt och genom afslutade kontrakt befästadt, förklarade R.