Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man äger derpå ett ej tvetydigt bevis uti verkan af de allmänna föreskrifter, som i frågan om Tullafgifterne på utgående varor stadgades vid sista Riksdag, då Rikets Ständer beslöto, att ”alla varor frambragte inom Sverige af Svenska rå-ämnen, äfvensom alla af Utländska rå-ämnen inom Sverige förädlade varor, skulle få fritt utföras, när det skedde med helfritt fartyg, e~ mot erläggande hälst af recognitionsafgift, men, när skäl vore för handen att derutöfver öka en sådan afgift emot erläggande af export-tull, hvilken dock i allmänhet ej finge öfverstiga 5 procent af den till export anmäldte varans verkeliga försäljningsvärde och icke ökas för någon Svensk product till mer än dubbelt vid export med främmande skepp.”
Detta beslut grundades på den princip, att låga Tullafgiften voro verksamt bidragande till exportens 202 Deit 2 5 Juni i f. m. befordran och i följd deraf till den inhämcka productionens uppmuntran.
Att likväl detta förhållande icke alltid
Och utan undantag äger rum, derom vittnar en mångårig erfarenhet, som medfört den öfvertygelse, att StatsVeirket kan utan menlig påföljd för exportrörelsen så mycket hälldre draga fördel af visse utrikes begärlige varors utskeppning, som uppoffringen af en dermed förenad betydlig inkomst vore i de fläste fall utan ändamål och skulle ej tjena till annat än lätta utvägarne för andre länder, att höja importafgifterne för samma varor och derigenom på Svenska StatsVerkets bekostnad ensam skörda fördelen af en anstalt, hvars afsigt likväl varit att främja exporten af de Svenske producterne.
Ock^ så har import-tyllen på Stångjern blifvit uppsatt i Nederländska hamnar, sedan ifrån och med år 1819 de af Rikets Ständer vid 1818 års Riksdag fastställde grunder för Tullafgifternes bestämmande på utgående varor börjat tillämpas; och det är likaledes en känd sanning, att Statsverket, såsom en följd af denna sistnämnde anstaUt, fått sedan berörde tid vidkännas en ganska betydlig årlig förlust genom förminskade Tullinkomster på utgående skogs* effecter, under det att den allmänna förde!
, sorn med så mycken säkerhet påräknades af nätting de Tullreglering, eller trävahru-exportens för* ökande, nästan aldeles uteblifvit, oagtadt densamma sedan början af år 1S19 varit och ännu är älven i det afseendet gynnad, att, då enligt förr gällande Tulltaxor, utskeppning af bräder med utländske Fartyg varit förbu-; Den 28 Junii f. m, 2C*5 den, undantagande då hufvudlssten bestått af jern, i hvilka fall vissa inskränkta qvantiteter lått medföras emot ofri Tull, hvilken, likasom den för bjelkar och balkar, beräknades, med få undantag, till tredubbelt belopp emot hvad för samma varor eriades, då utförseln skedde med Svenska Fartyg, äro, sedan nyssnämnde tid, alla sådane trävaror, tom iå med Svenska skepp exporteras, tillåtne till utskeppning äfven med främmande fartyg, utan någon annan skillnad dervid, än att Tuliumgälderne, i de fall, då Tull och ej blott recognitionsafgift äger rum, utgöras för de förre efter 5 och för de sednare efter 10 procent af varans värde.
Då Tulluppbörden med skäl bör anses som en ibland Statens förnämste käl'or till inkomst, vöre det visserligen ej väl beräknarit, att utöfver behof och nödvändighet nedsätta de afgifter, som genom densamma inflyta; och, Om denna anmärkning är af vigt i frågor örn Tullregleringar för utgående varor, blilvrrden det ännu mera i afseende på import-tullens bestämmande, serdeles för sådane artiklar, som äga hufvudsakligt inflytande på Tulluppbördens belopp och derå afgi.fternes nedsättning följakteligen skulle blifva för Statsverket i synnerhet känbar.
Ibland desse bör synnerlig upp-' märksamhet lemnäs åt Vin och Caffe, hvilka varor ej allenast utgöra ganska betydliga föremål för rikets import , utan äfven kunna, mera än de fläste andre, draga höga tullafgifter, \utan att deraf någon menlig verkan på den utrikes handeln är att befara.
Bevillningsutskottet föreslagit en icke 2o4 Den 28 Juni i f. rn. obetydlig nedsättning i afgifterne på nyssnämde varor, torde alsigten härmed hafva varit, att genom en slik anstalt förekomma afgifternes försnillande och således, genom det att förtullningen i det hela med mera redlighet och noggranhet verkställdes, bereda Staten en lika stor om icke större inkomst, än den som kunnat påräknas, under det att afgifterne varit till högre belopp fastställde.
Om denna verkan kunde med någon sannolikhet förväntas af en medgifven lindring i Tullen på de importartiklar, som nu äro belagde med höga afgifter och till betydliga qvantiteter inkomma, förtjente ofelbart en sådan anstalt att försökas; men att ett slikt resultat icke vore att förmoda, derom vittnar den erfarenhet man i denna väg redan förvärfvat.
Rikets hela importhfindel besörjes till nära f:delar af Städerne Stockholm och Götheborg, der således en vidsträckt och kostsam
I afseende på inskeppningen af några de betydligaste och med högre Tullafgifter mäst betungade varuartiklar, finnes följande förhållande hafva ägt rum, nemligen:
Aj Arrcic och Vin-, I Stockholm och Götheborg - 3761 Åhra.
Den 28 Junti f m. 205 I ds öfrige Sta pelstäderne - 139 Åhm.
Caffebåner:
I Stockholm och Götheborg - 1,034,152 Skalp.
I de öfrige Stapel städerne - 23,914 — Rått Socker:
I de öfrige Stapel städerne - 73°, 369 — Tobaksblad och Stjtlkar:
I Stockholm och Götheborg - 1,964,680 I de öfrige Stapel städerne - 316,680 .—.
I anseende till
Rikets öfrige importer inträffar äfven enahanda förhållande, hvilket kan inhemtas deraf, att förledit års uppbörd på inkommande vahror utgjorde i Stockholm och Götheborg i vexlar och silfver 81,937 R;dr6sk. och i Svenskt Banco . 976,067; 37. 1. samt i de öfrige Stapelstäder ne i växlar och silfver . 3j36°: 25. — och i Svenskt Banco . i68,4t°; 19, 5» Det torde härvid anmärkas, att den obetydliga inkomst som Tulluppbörden således lemnat i Rikets Stapelstäder utom Stockholm och Götheborg, vore en följd af de på visse vahror utsatte höga Tullafgifter, hvilka loc - Ben 2 g Junii f, m. kat till Tullförsnillning.
Om denna anmärkning skulle kunna anses grundad, borde väl i sådant fall ett annat förhållande, än som nu verkeligen äger rum, visa sig i fråga om varor, hvilka draga en modererad eiler så låg Tull, att densamma endast utgör 2, 3 å 4 procent af varans värde,- men äfven i anseende till desse är resultatet alldeles enahanda, hvilket ådagaiägges af följande utdrag af Tullräkenskaperne.
Till Stockholm och Götheborg „ 273,057 Skålp.
Till de öfrige Stapelstäderne . 6,543 .
Ull af alla /lag.
Stä derne . . 10,200 _ Indigo.
Till Stockholm och Götheborg . 99,852 Skålp, Till de öfrige Städerne . . 9,592 Cochenille.
Till Stockholm oeh Götheborg . 1,695 Till de öfrige Stä~ derne . 38 Hvad som således är uppgifvit angående
Den 28 Junii f. m, *07 inskeppningen och Tulluppbörden under sist— ledit år, instämmer hufvudsakligen äfven med reäultatet af flere föregående års erfarenhet, och det är följakteligen utom all fråga, att i afseende på den synliga importen af varor i allmänhet, och således äfven i anseende till Tullintradernes belopp en högst betyddg skillnad verkeligen äger rum i Stockholm och Götheborg å ena och Rikets öfrige Stapelstäder å ahdra stefan, Om ordsaken dertill undersökea, torde man ej sakna skäl till den slutsats, att der handeln drifves i storf,der ingår ej i beräkning den olofliga vinst, sorn kan beredas genom afgifternas försnillning, men att deremot i de städer gom ej äga förmåga att underhålla reda och „ båtande handelsrelationer, med andre länder, rörelsens bestånd egenteiigen beror af möjligheten för de trafiquerande, att genom underslef vid varans införsel sättas i tillstånd att undersälja den större importetiren, som redligea förtullat sin vara, och genom denna utväg åtkomma en obehörig vinst på Statens och medborgares bekostnad.
Huruvida -dylike miss-; bruk kunna, mera hädanefter än hittills, utestängas i ett land, hvars vidsträckta öppna kuster och skärgårdar alltid mäste göra äfven den mäst vaksamma tillsyn otillräcklig, är ea fråga, hvars besvarande torde hälst böra öfverlemnas åt den, som i allvarsamma ämnen anser det vara sin pligt, att heldre förtro sig
It erfarenhetens vittnesbörd, än att låta utslaget få ankomma på en förmodad verkan af anstalUer, byggda på osäkra grunder och problematiska beräkningar.
Hvad sorn emedler - 208 Den 28 Jurlii f. m. tid kan antagas som fullkomligen säkert, är att kostnaden vid en ännu mera utvidgad Tullbevakning skulle i en stor del af Rikets mindre Stapelstäder vida öfverstiga den inkomst för Staten, som genom en slik controll kunde beredas, och vid detta förhållande måste det vara påtagligt, att Tullafgifternes nedsättning på Rikets förnämsta importartiklar, skulle oundvikeligen medföra en betydelig förminskning uti Tullnppbörden i det hela, då det ej ens under de lyckligaste omständigheter kan rimmeligen förväntas att den minskning i Tulluppbörden i Stockholm och Götheborg, hvartill en dylik nedsättning skulle föranleda, möjeligen kunde ersättas genom en mera noggran förtullning i de öfrige Städerne, der med få undantag, handelsrörelsen af naturliga ordsaker, alltid måste blifva inskränkt och obetydlig.
Huru högst ofördelaktig verkan på Tulluppbörden den af Bevillningsutskottet föreslagne reglering af Tullafgifterne på inkommande varor skulle medföra, kan slutas äfendast följande 2:ne exempel.
Förledit år förtullades, öfver hela Riket t,o58>o66 Skålpund CafFebönor, som i helfri Tull, enligt nu gällande taxa renderade 66, r 29 R:dr Hamburger Banco, eller efter endast 120 skillingars cours, 165,322 R:dr Svenskt Banco.
Om nu Tullvärdet på Caffe, regleradt efter det .Högled.
Utskottets Förslag, antages till högst
Den 28 Juni i f. m: 209 högst 2S sk.
Banco skålpundet; sa utgör helJ fria Tuilen, beräknad efter 20 procent af detta värde, för ett lika partie 123,441 R:dr och StatsVerkets förlust på denna artikel allena skulle således uppgå årligen tili minst 41,881 R:dr.
Af Vin inkom och förfullades eistledit år 3j459 Åhm, hvilka i helfri Tull inbragte 83,016 R.dr Hamburger Banco, eller efter 120 spillings curs, i Svenäkt Banco 207,540 R:dr.
Om man, efter Utskottets Förslag, antager tullen forén Åhm Vin till 30 R;dr Banco, ut* gör tullbeloppet för ofvanstående qvantum 107,229 R;dr och årliga förlusten således 100,311 R:dr.
Då endast på desse 2 ne
Artiklar ett årligt deficit uppkommer af icke min^ dre belopp än 142,192 R:dr;så kan utan öfverdrift och efter mycket sannolika anledningar årliga förlusten på Tulluppbörden å alla till införsel nu tillåtne varor upptagas till 500,000 R:dr och således till nästa Lagtima Riksdag till icke mindre än 2,500,000 R:dr.
Kan det väl med något sken af sannolikhet förmodas, att en så betydBg minskning i Tulluppbörden skulle, i händelse en oinskränkt förtullningsfrihet blefve medgifven för sådane varor, som nu äro till införsel förbudne, kunrra ersättas genom Tullafgifterne på den såluoda ökade importen; och om Kongl. Maj:t skulle finna en dylik till alla varor utsträckt förtullningsfrihet ej stå att förena med Rikets sannskylldiga in - Bil. till Ridd. o. Ad.
Pr, V Band, 14 210 Den 28 Junii f. m. teresse, och af sådan anledning, begagnande sig af den rätt, sorn i Grundlagen är Konungen förbehållen, vägrade
Sitt bifall till den framställning, som af Rikets Ständer kunde i detta afseende göras, huru skulle då bristen i Tulluppbörden annorlunda fyllas, än genom en direct bevillning?
och vore det väl billigt och öfverensstämmande med ett klokt hushåll— ningssysteme, att genom allmänna skatter, pålagde massan af nationen, söka ersättning för hvad man utan ändamål bortskänkt åt consumenter af öfverflödsartiklar; hvilkas förbrukning väl ej förtjenar att gynnäs och uppmuntras på StatsVerkets och menighetens bekostnad.
Dessa considerationer torde ådagalägga angelägenheten deraf, att ej utan vigtiga skäl besluta Tullafgifters nedsättande, serdeles då fråga är om sådane varor, som, utan att egenteligen kunna hänföras till nödvändighetsartiklar, i 6törre mängd consumeras inom landet och, såsom en följd deraf, huivudsakeligen verka på Tulluppbördens belopp.
Att för desse afgifters beräknande fastställa säkra och bestämda grunder, och att, så vidt möjligt är, förekomma godtycklig behandling vid verkställigheten, är äfven ett föremål, som förtjenar synnerlig uppmärksamhet.
Vid frågan om TaXeregleringen har man, såsom Utskottet äfven anmärkt, hittills ansett StatsVerkets säkerhet och de trafiquerandes rätt fordra Tullafgifternes utsättande efter Den Jo Junii /, m. 21 I matt, mål, vigt och stycketal i alla de fall, där sådant later sig göra, men deremot afgifternes beräknande till vissa procent af varu värdet högst osäker och äfventyrlig och derföre ej böra begagnas i andre fall, än då någon annan utväg ej kunnat lempeligen användas.
Troligen hade det Höglofl.
Då de af Rikets Ständer vid sista Riksdag meddeldte föreskrifter angående sättet att utröna rätta värdet på utgående varor, funnits i tillämpningen föga svarande emot ändamålet och ej sällan ledt till ofördelaktiga resultat vid Tullafgifternes bestämmande på Rikets egne producter, hvilkas värden bordt kunna med någorlunda pålitlighet bedömas, hvad säkerhet vore väl då att förvänta, om vid Tullens reglerande på utländske varor, hemtade från aflägsne hamnar både inom och utom Europa, enahanda methode skulle ovilkorligen följas och beräkningarne komma att grundas hufvudsakeligen på uppgifter af utrikes vistande Tjenstemän, som, till stor del, sjelfve äro handlande eller importeurernes ombud?
1 allt fall torde den omständighet förtjena afseende, att i samma mohn som Tullafgifterne från det ena året till det andra förändras, måste äfven handelsspeculstionerne underkastas hinder och tvång, då vid skeende införskrifningar
Tul - 2X2 Den 28 Juni i f m. lens rätta belopp ej kan med tillförlitlighet calculeras.
Icke mindre opålitlig blefve den af Utskottet föreslagne anstallt, att genom besigtningsmäns tillkallande, genom JuryDomstolars pröfning och sluteligen äfven genom offenteliga Auctioner bestämma Tullafgifternes belopp på sådane varor, hvilkas värde ej kunde på ofvan anförde sätt utrönas, eller som ej voro i Taxan specificerade, I Stockholm och Götheborg, der under seglationstiden angifningar och förtullningar måste utan uppehåll fortgå, så framt ej alltför stora hinder i handel och sjöfart skola uppkomma, skulle svårligen en controll kunna verkställas, som medförde så mycken omgång och tidsutdrägt, och i de fleste mindre Stapelstäderne, der en inskränkt rörelse gjorde densamma verkställbar, blefve den säkerligen i de fleste fall utan åsyftadt ändamål, i synnerhet vid de tillfällen, då Besigtningsmännen saknade den kännedom, som fordrades för att bedöma varans verkeliga beskaffenhet, hvilket fall troligen skulle på flere ställen inträffa.
Den mångåriga erfarenhet man äger om förhållandet i denna del vid förekommne frågor om värderingar af förbrutne dömde, till införsel ej tillåtne, varor, skulleidetta ämne kunna tjena till någon upplysning för alla dem, som, med nit för saken, draga i betänkande, att alltför mycket räkna på verkan af en opinion, med hvars grundsatser det anses öfverensstämma, att Tullförsnillarens företag med stränghet beifras, un - Den 28 Junii f. m. 2i5 der det att Lurendrägaren gynnas eller atmin; stone med skonsamhet behandlas.
Hvad angår den slutliga controll, som skulle vinnas genom de föreslagne Auctionerne; så torde sammansättningar i afsigt att ej uppdrifva varans pris utöfver det af godsägaren angifne värdet, med så mycket större skäl kunna förmodas i de mindre Städerne, som exempel ej saknas, att sådant verkeligen ägt rum i en af Rikets förnämsta handelsplatser vid Auctioner, der Tullverkets rätt varit i fråga.
Utskottets Förslag, att i de Städer, der uppbörden uppgår till minst 14,000 R:dr, ett års Creditupplag skulle få be gagnas för råämnen och alla andra i Taxan till upplag tillåtne värr- förekommer den betänklighet, att första årets Tulluppbörd efter det att en sådan anstallt befordrades till verkställighet, skulle ofelbart i den mohn förminskas att Statens inkomster, deruti Tullmedlen till så hufvudsaklig del ingå i beräkning, ej annat kunde än blifva otillräcklige för de oundviklige utgifterne; och lärer följaktligen ifrågavarande tillåtelse ej kunna medgifva» under annat vilkor, än att Rikets Höglofl.
Ständer i sammanhang dermed anvisa ett efter omständigheterne lempadt creditiv, för att vid förefallande behof kunna för Statsverkets räkning förskottvis tillitas.
Åtskilligt vore visserligen ännu att tilläggs i anledning af det Höglofl.
Förslag angående sättet tili Tuilatgifternes re - Den 28 Jnaii f. m. glerande för varor, som efter nu varande
För; fattningar äro iofgifne tili införsel.
Jag tror mig likväl bora undgå, att genom ytterligare anmärkningar i detta ämne öka vidden af ett anförande, sorn i allt fall torde komma att pröfva Höglofl.
Ridderskapets och' Adelns tålamod, då jag nu vördsamt utbeder mig, att få fästa dess uppmärksamhet på en til! äfventyr® ännu mera vigtig del af det Höglofl.
Då, enligt RegeringsFortnens 60 §.
Tullmedlen räknas bland de Statsinkomster, som ingå under namn af Revillning, är det ofelbart Rikets Siänder obetagit att fastställa allmänna grunder för Tullafgifternes beräknande, men att dermed skulle åtfölja någon rätt att afgöra, huruvida införseln af den ena eller andra varan må tillåtas eller förbjudas, är en slutsats, som ej står att förena med samma Grundlags 89 §., der det uttryckeligen stadgas, att i frågor om förändring, förklaring och upphäfvande af Lagar och Författningar, som röra Rikets allmänna hushållning, Rikets Ständer icke äga magt, att annat eller mera besluta, än föreställningar och önskningar, att hos Kon. ungen anmälas till det afseende, sorn Kongl. Majit finner för Riket nyttigt.
Bevillningsutskottet nu gjorda framställning om frihet till införsel af utländske Fabriksoch Slöjdevaror, innefattar således ett ämne, som ankommer ensamt på Konungens Nådiga pröfning} och att frågor af denna beskaffenhet hittills ej eller blifvit annorlunda af Rikets Den 28 Junii J. m.
Ständer betragtade än såsom önskningsmäl, att bos Konungen i underdånighet anmälas, derom vittna flere vid framfarne
Således finnes ibland anttat, att sedan vid 18*2 års
Riksdag förslag blifvit gjorda om förtullningsfrihet för alla till nyttjande tillåtne utländske Fabrikater och Manufacturvaror, Rikets Ständer, efter att deröfver hafva inhemtat Lag- samt Allmänna Besvärs- och EconomiUtskottens Betänkande, inskränkte sin åtgärd dertill, att, jemte anförande af de skäl, sorn blifvit framställde både för och emot den föreslagna förtullningsfriheten, hänskjuta frågan derom till Kongl. Majtts egen pröfning; att vid 1815 års Riksdag, i anledning af åtskillige dä väckte motioner om serskildta anstalter till förmon för den inhemska productionen, Rikets Ständer funno sig böra låta bero dervid, att i underdånighet tillstyrka vissa derpå syftande ändringar uti då gällande TullFörfattningar, samt ändteligen att, då vid sista Riksdag öfverläggning förekom om medel till öfverflödets hämmande, hvarvid synnerlig uppmärksamhet fästades på den i sammanhang dermed framställda frågan om tillåtelse att emot höga Tullafgifter få införa sådane utländska alster eller Fabrikater, som till större delen, men ej tillräckligt kunde tillverkas inom Riket, Rikets Ständer stadnade i det beslut, att i underdånighet uppgifva de grunder, som de för sin del ansågo för ändamålet lämplige, samt att till Kongl. Maj:t öfverlemna, att efter pröfning
Den 28 Juni i f. m. deraf stadga de åtgärder, sorn Kongl.
Majit kunde finna nödige.
På detta sätt hafva frågor hörande till Rikets allmänna hushållning, hittills, under tillämpning af 89 §. i Regeringsformen, blifvit af Rikets Ständer behandlade.
Någon mera hufvudsaklig och till sina följder mera vigtig förändring uti nu gällande hushållslagar, lärer val svårligen kunna komma under öfverläggning, än den af Höglofl.
Om Utskottets förslag i dettagranlaga ämne möjligen kunde iklädas egenskapen af ett bevillningsmål och såsom sådant handläggas af Rikets Ständer, hvilka, i följd af Grundlagen , äga rätt, att utan någon Konungens medverkan öfver dylika frågor besluta; så skulle derigenom det högst betänkliga förhållande inträffa, att frågan om en så vigtig hushållslag som denna, komme att behandlas på ett sätt , såsom vore den ensam beroende af en Statsmagt, till hvars beslutande pröfning den likväl, enligt Grundlagens uttryckliga stadgande, ej hörer, och deremot juft den magt anses böra dervid förblifva overksam, åt hvilken enfam den ceconomiska lagstiftningen är genom samma Grundlag förbehållen.
Utan uppoffring af en för Regeringssättets bestånd vigtig grundsats, skulle väl en så beskaffad tolkning af Grundlagers
Dea 28 Junii f. m. 217 ej kunna medgifvas; och jag tviflar ej, att Höglon.
Bevillningsötskottets åsigter, inse, att förevarande fråga icke kan af Rikets Ständer annorlunda behandlas, än iden ordning, som i Regeringsformens §9 §■ utstakas.
Innan Rikets Ständer besluta , att hos Konungen göra någon underdånig framställning i ett så granlaga ämne, som detta, måste det utan tvifvel blifva ett angeläget föremål för deras uppmärksamhet, att alla omständigheter dervid noga undersökas och pröfvas.
En sådan förberedande undersökning tillhör icke Bevillningsutskottet, hvars åliggande det, enlig4 53 §•
1 Regeringsformen och 31 §. af Riksdagsordningen, är att uppgifva de allmänna grunderne för den blifvande
Bevillningens fördelning samt med tillämpning deraf författa förslag till bevillningens utgörande, Bedan summans belopp blifvit fastställd , men icke att föreslå allmänna hushålls-anstalter och förändringar deruti eller att upptaga de hos Rikets Ständer uppkomne frågor om förändring, förklaring och upphäfvande af lagar och författningar, som röra Rikets allmänna hushållning, — föremål, som likmätigt 53 och 89 §§• i Regeringsformen, och 34 §. i Riksdagsordningen tillhöra Allmänna Besvärs och OeconomieUtskottet, till hvars yttrande flere med förevarande ämne gemenskap ägande frågor äfven blifvit vid denna Riksdag remitterade.
Bevillningsutskottet icke äger att med dylika frågor sig befatta, synes Utskottet äfven för sin del hafva insettj då detsamma förkla - 3i8 Ben 28 Junit f m, rat sig ”icke tillkomma, att ingå i granjkning af nyttan och nödvändigheten af de författningar, font till de Svenne Fabrikernes fördel blifvit vidtagned’ Då Högloft.
Utskottet likväl, i uppenbar stridighet med detta erkännande, sträckt sin handläggning härvid utöfver den gräns, som i Grundlagen är utstakad för dess verksamhet, lärer val Utskottets förslag i denna delafäinnet ej förtjena något afseende.
Emedlertid torde det mig tillåtas att vid detta tillfälle få vördsamt underställa Höglofl.
Ridderskapet och Adeln någre ytterligare anmärkningar, hvartill Utskottets Betänkande gifver anledning.
Ifrån den stund, då Sverige började inse angelägenheten, att, elter andra välbeställda Staters exempel, söka befordra dess egne slöjders tillväxt och förkofran; fann man äfven nödvändigheten af serskildte anstalter till den inhämske slöjde-idkarens skydd emot utländsk, medtäflan.
I detta ändamål hafva förbud tid efter annan blifvit utfärdade emot införsel af sådane tillverkningar, hvilkas åstadkommande inom landet man velat uppmuntra.
Det Stats hushållningssysteme, som legat till grund för desse anstalter, och hvilket man under nu varande Riksmöte ej sällan hört utmärkas såsom en olycklig följd af sednare tiders näringsgrundsatser, har i mångfalldiga år, ehuru stundom underkastadt mer och mindre väsendtlig» förändringar, likväl alltid till sin hufvudprincip blifvit i Sverige tillämpadt, och i det hela medfört en välgörande verkan till Manufactuternes befrämjande.
Då den välsinnade med - Den 2 8 Junii f. rn, borgaren i desse nyttige näringars framsteg och trefnad funnit ett ämne för sin tillfredsställelse, har han ej eller lemnat utan uppmärksamhet de olägenheter, som mea det antagna förbuds6ystemet varit förenade.
Det är naturligt att en nation , som i fordna tider nödgats tillita utlänningen om nästan alla sina förnödenheter och slöjdevaror, ej kunnat hastigt och i samma stund, som beholvet deraf upphöit, besegra de fördomar , som bidragit att underhålla dess böjelse för främmande kram.
Också har man i alla tider sett den olofliga handeln med utländska varor oförsynt utöfvas, under det att Staten saknat den inkomst, som vid deras lofliga införsel och förtullning kunnat vara att påräkna.