Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt knekte-contractet åligger rotarna ingen skyldighet att bekosta soldatens vapenöfningar, hvadan den af den siste värde talaren omnämnde lättnad för rotehållarne alldeles icke står i ett behörigt förhållande till ett lagligt bestående contract.
Yi hafva ett helt RiksStånds och äfven enskildas protest emot hvad som i detta afseende olagligen vidtagits.
Jag hade önskat undvika att vid detta tillfälle omnämna detta förhållande, emedan jag hoppas, att den i motionen afsedda förändringen skall tillvägabringas; men då Hr Gr.
Brahe omnämnt mötespassevolance-afgiften såsom grundad på contract, nödgas jag bestrida riktigbeten af denna definition på en vissa medborgare ålagd skatt, hvarom de ingalunda contraherat.
Sparre, Sixten:
Horn har upplyst mig om en sak, som hittills varit mig obekant, nemi. om K.
Carl Xl:s ömhet mot rotehållet. K. Carl XI afslutade genom Standerna intet contract med rotehållarne, utan de ålades deras skyldigheter genom påbud.
Det var skillnad på indelningsverket rörande rote- och rusthållare. K. Carl XI:s 64 Den ao Februarii e. ra. contract anser jag icke hafva varit heligare, än senare Konungars contract med Ständerna.
Contractet rörande beklädnaden måste vara lika kraftigt, som om det varit afslutadt med rusthållarne.
Sparre uppläste följande: Gr. Hans von Fersen har uti sista plenum inför R. o. Ad. repeterat en motion, som han vid sista Piiksdag framställt, rörande indelta Armeens orättvisa tunga för rotehållare, för hvilken motion hos R. o.
Ad. då vägrades remiss till Utskott, och hvilket jag förmodar hafva skett på goda skäl.
Gr. von Fersen har fullkomligen rätt deruti, att K.
Carl XI:s Knekte-contract är föråldradt, dock utan att hafva fallit i glömska eller vara obekant; men deremot ganska riktigt tillika anmärkt: ”nu olämpligt.”
Hvad den öfverklagade nuvarande höga soldatlegan beträffar, och K.
Carl Xl:s förbud mot öfverdrifven hög lega; så åberopas på samma gång 1684 års K.
Bref, som tillåter liufvudlegan ända till 100 daler s:mt.
Hvad värde hade val denna summa då, i förhållande till sjelfva jorden, till sädén och till alla andra producter?
Och, annu mera, hvad värde hafva dessa 100 daler silfver till våra 25 R:dr pappersmynt?
De citerade tvenne poteliaIlare-contracten ifrån Uplands Reg:te, Litt.
A och B, äro afåren 1812 och 1817; och borde det icke vara någon af dessa rotehållare obekant, att just vid detta Reg:te betala rotehållarne numera inga Ingor, utan bestridas dessa af en sedan längre tid tillbaka inrättad särskild cassa.
Men nog härom.
Hvad sorn utaf
Indelningsverkets primitiva grund, sedan 1682, ännu är orubbadt och, jag hoppas, långe skall blifva beståndande, är: den indelta krigsstyrka!!
, sorn hvarje provins skall underhålla; roen livad som af detta contract sedermera, i förhållande till tidernas kraf, undergått förändringar, är följande: först ”alt. liufvudlegan skulle upphöra,” (detta har Stiftaren sjelf, redan 1684, upphäft); sedan: ”alt, i Jall svårighet skulle Jörete sig till knekts anskaffande, &c. &e. skulle löst folk, lättingar och drif tekarlar genom
Kronobetjenings försorg insättas”
(Detta stadgandes upphafvande och skälen dertill, förmodar jag, att till och med den värde Grefven, som så ihärdigt i fr ar för de gamla privilegierna, inser och billigai:); vidare: '”alt allmogen inom de roterade provin-> serna befriades från inqvartering“
(Detta är genom Konungs och Ständers beslut upphäfvet); ytterligare: ”att vissa klädespersedlar bestätts soldaten, efter den tidens bruk” (är utaf Konung och Ständer äfvenledes förändradt); ”att rörande tågpenningar, kost och föda, m. m.JJ (likaledes utaf Konung och Ständer förändradt); slutligen' "rörande vacancetid af 3:ne månader &c. &c., så har detta genom åtskilliga K.
Bref och Förordnanden blifvit förändradt, allt till rote hål - Den ao Februarii e. m. 65 hållar nes bästa och förmån.
Dessa med flera punkter af den gamla stiftelsen, som slutar med, "att
Contracltt skulle i allo hällas f halva blifvit förändrade och förbättrade, till såväl rotehållarnes egen som soldaternes förmån, i förening med nyare stridssätt och armeers hållning; alltid med ömsesidig öfverenskommelse mellan Konung och Folk, men aldrig med våld, magtspråk eller hemliga insinuationer, sedan den enväldige Stiftarens och hans mägtige Sons tid.
Hvad vill då motionären?
Vill han Svenska krigsmagtens tillbakagående lill det skick, den varvid Åhus Prestgård?
Vill han denna beklädnad och denna personal af pressade lättingar och brottslingar?
Han vill påstå, att ”anskaffandet af knekt och knektehållet, i betydlig mån, nu "är förknippadt med större svårigheter, än utgifterna derför calculerades uppgå eller enligt contractet voro, då öfver”enskommelsen afslutades.” Jag bestrider alldeles detta: 1:0 med erfarenheten sedan Conscriptionens införande 1812, då hvar man vet, huru lätt det sedan den tiden är att få indelt soldat inom dessa classer; och 2:0 med K.
Carl XT:s eget förfarande, som, sedan han först måst tillgripa löst folk, lättingar och driftekarlar, sedermera, när detta ändå icke förslog, nödgades, genom en hemlig instruetion till sina Landshöfdingar, medgifva lega till 5o, 60, 70 och ända till 100 daler sant med det märkliga språk: ”sä kunnen j val låta det fä passera, likasom visste j intet stort deraf!!!” Sådant var detta ideal, den beprisade tiden, rotebållarens förmån och soldatens värde!
Att förordningar icke åtlydas, det har Grefven visat; men i den tiden.
Men, Hr Grefve, applicera icke sådana tider på vår tid!
Om någon enda mindre upplyst eller förvillad medborgare skulle drömma sig åter dessa rotehållares tillstånd, dessa soldaters beklädnad och hållning, till och med en reduction, med ett ord, denna tid (och förslagsvis arbeta derhän), så skulle hvarje god Svensk lika litet ingå på Svenska soldatens förringade värde och Arin ceris försämring som på ett förnyadt envälde.
Den motionerande rotebållarens förslag, att af statsmedlen bestrida en del af rotehållarnes ålagda skyldigheter, bestrider jag, och vädjar till hvarje representant att sjelf inse och finna det obilliga uti ett förslag, der den ene skatlskyldige skall drabba den andras ålagda tunga och besvär.
Jag anhåller om proposition, att med Gr. von Fersens itererade motion måtte nu så förfaras som vid sista Riksdag (det var då, om jag icke missminner mig, Hr Frih. af Nordin, som afstyrkte remissen på goda skäl); men skulle detta vägras, anhåller jag örn remiss af detta mitt anförande, jemte Gr. von Fersens, till vederbörligt Utskott. 2 H. 9 66 D«» ao Februarii c. m.
Mängden af de bördoi hvarunder jordbruket är tryckt, har föranledt en allmän önskan om deras förminskning.
Jag delar denna önskan, så vidt den står tillsammans med rättvisa och billighet, och derföre beklagar jag, om förslag i sådant hänseende framkomma, som icke kunna leda till det åsyftade ändamålet.
Bland dem räknar jag det af Hr Gr. von Fersen nu framställda: det är vidlyftigt på ord, men föga fullständigt i sak.
Sjelfva motionen förekommer först på sista sidan af det flera ark långa anförandet, samt innefattas i 3:ne punkter.
Motionären yrkar först, att roten hädanefter måtte befrias från skyldigheten att soldaten med kläder förse.
Enligt lagarna för knektehållet åligger det rotehållaren att förse soldaten med mundering.
Detta förhållande har undergått förändring; men om man förvandlar till silfvermynt det bidrag, som rotehållarne nu contant lemna, uppgår det ej i värde uti silfver till kostnaden för de munderingar, som skulle lemnäs af rotehållarne.
Det kan visserligen invändas, att enl. K. Carl XI:s indelningsverk skulle soldatens släpmundering i vadmal utgöras, hvilket icke var konstigt att bereda, utan af rotehållarens egen hustru och tjenstefolk tillverkades.
Detta är det starkaste argument, som till styrka för motionen kan anföras.
Af alla Sveriges framfarna Regeringar var Carl Xl:s den, hvilken säkrast och bäst genomskådat de egenheter, som vidlåda landet; det undföll icke honom, att i ett land, så glest bebodt som detta, der capitalerna äro få och penninge-eirculationen trög, folket förmår utgöra mycket i natura-prestationer, men deremot ganska ringa i den allmänna varumätaren penningar.
Denna vigtiga omständighet har ofta blifvit förbisedd, och deraf hafva misstag uppkommit, som Svenska Folket och dess Regering just kunna qvitta med hvarandra.
Ganska riktig finnér jag den anmärkning, som redan blifvit framställd af Frih.
Sparre, att om beklädnadsskyldigheten öfverflyttades på Statsverket, det skulle vara detsamma, som att ålägga en del af Svenska undersåtarne att göra en present åt de öfrige; ty hvar och en, som äger ett rotehåll, måste hafva förvärfvat det på något af de vilkor, som allmänna lagen erkänner för laga fång, och kan ej frånsäga sig de åligganden, som med rotehållet voro förenade, innan han deraf blef ägare; de äro med sjelfva jorden oskiljaktigt förknippade, hafva tagits i beräkning vid köp, vid arf eller vid skifte, och böra således ej, på andra skattskyldigas bekostnad, derifrån skiljas.
Jag bestrider derföre, att skyldigheten att förse soldaten med beklädnad från rotehållaren öfverflyttas på Statsverket, såsom, i min tanka, obilligt och orättvist.
Vidare föreslår motionären för det 2:dra, att rotehållarne må befrias från skyldigheten att bekosta soldatens vapenöfningar, utan borde kostnaden derför framdeles af Den ao Februarii e. »; statsmedlen utgå; hvilket, i öfversättning, vill säga detsamma, som att mötespassevolance-afgiften icke mera skulle erläggas af rotehållare, utan öfverflyttas på Statsverket.
Hr Gr. von Fersen är för upplyst och har för mycket följt sin tids förhållanden, för att kunna misstänkas att hafva glömt hvad som i denna fråga vid sista Riksdag passerade; oell Hr Grefven kan ej vara okunnig 0111 hvad som da i ämnet beslöts.
Directe till Hr Gr. ställer jag den frågan, om Hr Gr. anser tänkbart, att, hvad som då afgjordes, nu skulle göras ogjordt; och under förutsättning, att denna fråga blir besvarad med nej, frågar jag vidare: hvarföre har motionen blifvit väckt?
För det 3:dje yrkar Hr Gr. ordagrannt: ”att rotehållarnes förbindelse i anseende till knektehålls-skyldigheten måtte inskränkas till, på sätt indelningsverket bestämmer, anskaffandet af det öfriga årliga aflönandet af soldaten, utan ringaste förminskning af rotens åliggande i anseende till boställe och hemkall, som ofvanberörde contract af d. 5 Dec. 1682 bestämmer och stadgar.”
Delta contract, af 1682, finnes tryckt i första delen af Gahms Militieverk, så att en hvar kan lätt controllera sannfärdigheten af hvad jag nu går att uppgifva.
Det är slutadt, icke med hela Svenska allmogen, utan blott med deputerade för vissa provinser, nemi.
Upland, Södermanland, Westmanland, Nerike och Östergöthland; det har således aldrig varit bindande för andre provinser; men, icke nog dermed, det upphörde snart genom de sedermera tillkomna knekte-contracten att vara gällande äfven för de få landskaper, för hvilka det ingicks.
För att öfverlygas derom, behöfver man blott läsa ingressen till 1725 års knekte-contract för Uplands Reg:te, der det heter: att 1682 års contract icke varit för landsorterna nog lämpligt, hvarföre de sedermera fått särskilda contract; 1 och 2 §§. utvisa vidare, hvad som för Upland är bibehållet utaf det, som 1682 contraherades.
Motionären har, förmodligen för att bevisa afvikelserna från 1682 års contract, bifogat 12 st. soldat-contract.
Af dessa contract äro 10 hemtade från ett enda Compagni af Uplands Reg:te.
De öfriga upplysa icke, hvarifrån de erhållits; men jag supponerar, att de hafva sitt ursprung från Södermanlands Reg:te.
Att roteringen kännes tyngre nu än på 1680-talet, bestrider jag ej; men då jag nu bevisat, att contractet af 1682 aldrig afslutades med flera än 5 provinser, och att det sedermera dels af K.
Carl XI sjelf, dels efter hans död upphäfdes genom de för hvarje provins stadfästade knekte-contracten, så hemställer jag , hvad det vill säga att återföra knektehållsskyldigheteu till öfverensstämmelse med 1682 års contract.
Det är mycket möjligt, att det är brist på omdöme hos mig, som gör, att jag icke kan inse, hvad Hr Gr. härmed åsyftat; men till lättnad för det Utskott, som kommer att 68 Den 30 Februari! e. m. behandla frågan, hemställer jag, om icke Hr Gr. skulle täckas något förtydliga hvad han åsyftat.
Hvad sluteligen Frih.
Sparres anmärkning beträffar, så är det ganska sannt, alt remiss af Gr. v.
Forsens motion i samma ämne förlidne Riksdag icke bifölls; men orsaken var den, att motionen inkom efter motionstidens slut, då genom votering afgjordes, att motionCn icke, på sätt som yrkades, kunde anses såsom en omedelbar följd af mötespassevolancefrågan, hvarföre remiss deraf ej heller kunde aga rum.
Någon sådan eller annan grund, att vägra remiss, gifves icke nu, hvarföre jag tillstyrker, att motionen må varda till vederbörligt Utskotts behandling öfverlemnad, under anhållan, att dessa mina anmärkningar må få åtfölja remissen.
Till hvad som blifvit yttradt mot bifall af motionen anhåller jag få tillägga, att det förhållande emellan varuvärden och mynt, som gällde då FL.
Carl XI upprättade knekte-contractet, ganska säkert visar, att rotehållarne icke äro mera betungade nu, än de då voro.
I)et särskilda statsskick, vi nu äga, hvarigenom beväringen blifvit ett nationelt åliggande, har infört sådana förhållanden, som göra det nödvändigt att ej tillåta anvärfning af mindre välfrejdade personer; och jag skulle tro, att såväl rotehållarne sjelfve som nationen böra vara mera belåtne med att få välfrejdade soldater, än några Riksdalers högre eller lägre afgift till dessas underhåll.
Jag afstyrker så mycket hellre all förändring häruti, som jag anser någon. jemnkning uti de ojemnt fördelade skatterna endast böra ske i sammanhang med en allmän reglering af alla skattebördorna, emedan missförhållandet i annat fall kunde blifva större, än det för närvarande är.
Gr. von Fersen, Hansi Mot den motion, som jag i sistl. plenum tagit mig friheten framställa, hafva nu åtskilliga anmärkningar blifvit gjorda.
Jag hoppas, att det Utskott, till hvars behandling målet blir remitteradt, skall inse billigheten af mitt förslag.
Jag kunde således visserligen afhålla mig från att här möta de inkast, som mot förslaget blifvit gjorda; men jag hoppas likväl, att jag må ursägtas, om jag till besvarande upptager åtskilliga af dessa anmärkningar.
Förslaget är ganska enkelt.
Det afser endast och allenast lättnad för den mest betryckta delen af nationen, en billig och rättvis öfverflyttning af några rotehållarne mindre billigt tillkommande onera från ett enskildt till ett allmänt åliggande; första steget vore äfven härmed gjordt på vägen till ett bättre beskattningssystem inom landet.
Jag tror, att mitt förslag i detta afseende skulle vara så mycket lämpligare, som det kunde verkställas utan ringaste svårighet eller rubbning af bestående förhållanden.
De enskilda con - Den 20 F e b r u a r i i e. ro, tracten emellan rotehållaren och soldaten behöfva ingalunda förändras, utan kunna orubbade bibehållas, om än för-.- slaget bifalles.
Detta i allmänhet i afseende på motionen.
Jag öfvergår nu till de deremot framställda anmärkningar.
Jag bestrider icke hvad H. Ex. Hr Gr.
Brahe yttrat, att alla förändringarna i knektecontracten i laglig ordning tillkommit; detta är mig icke obekant, och jag tror mig icke heller hafva förnekat sådant.
Men jag tror mig i min mån hafva utvecklat skälen för mitt klander af nuvarande åligganden, hvilka jag funnit, med hänseende till de åtagna grundvilkoren, om icke olagliga, åtminstone obilliga.
Sådant har mitt yttrande härom varit.
Här har blifvit citerad en författning af 1691, som jag icke förr än nu hört ifrågasättas.
Jag medgifver visserligen, att troligt är, att en sådan författning utkommit under en enväldig Konungs regering; men jag tror, att detta förhållande lika litet bör förbises som det, att, då enväldet försvunnit och laglig ordning i samhällsskicket återkommit, andra punkter i contractet funnos, som ägde att påräkna lika helgd som anskaffningsåliggandet.
Att soldat skulle kunna anskaffas för de vilkor, som bestämdes, torde icke vara för mycket att presupponera meningen hafva varit, då contractet upprättades; ty hvartill hade eljest alla de bestämmelser, som i detta afseende gjordes, tjenat?
Här har blifvit anfördt, att jag i mitt memorial yrkat, att vanfrejdadt folk kunde insättas i nummer.
I detta afseende får jag upplysa, att jag bland de öfriga punkterua uti grundcontractet af 1682 äfven anfört 3:dje punkten sådan den lyder.
Hvarföre jag skolat utesluta denna, inser jag ej.
Jag lini- dermed endast velat antyda, alt soldatens anskaffande sökte underlättas vid contractets uppgörande.
Jag har sjelf varit militär, och tror detta vara tillräckligt för att undanrödja misstankan att vilja öfverlemna fäderneslandets försvar till vanfrejdade personer.
Om jag ej misstager mig, har Gr.
Horn anmärkt, att jag förbisett första punkten i grundcontractet Örn Hr Gr. dermed åsyftar beväringsskyldighetens förbigående, får jag förklara, att, enligt mitt begrepp, beväringsskyldighet™ ingalunda står i strid med det, som utlofvas i första punkten; ty emellan den beväringsskyldige och den utskrifne soldaten är stor skillnad.
Den sednare kan commenderas till hvad tjenstgöring sorn helst; men icke så den beväringsskyldige, hvars tjenstgöring mera kan anses såsom en medborgerlig bildning och undervisning, för att göra ynglingen skicklig att i behofvets stund kunna försvara sitt fädernesland.
Att min motion är olika med den, jag väckte sistl.
Priksdag, medgifver jäg;- men jag får upplysa, att de afse samma resultat, nemligen att afhjelpa de förökade åligganden, som nu vidlåda kuektehållet, emot hvad med K. Carl XI contraherades. 7°
Den so Februarii e. m.
Sparre har benäget gått mig tillhanda med en föreläsning i ämnet, hvarför jag hembär honom min tacksamhet.
Jag torde likväl dervid få anmärka’ att, så vidt jag kunnat inhemta utur de källor, som till, upplysning i ämnet äro att tillgå, hvilket äfven motionen innehåller, torde med skäl kunna antagas, att, på grund af 4 Cap. K. B. L.L., ansåg den enväldige Konung Carl XI rädligt att åt de roteringsskyldiges eget godtfinnande öfverlemna, huruvida de hellre ville åtaga sig knektehåll i stället för utskrifningen.
Det var således icke något bestämdt åläggande af K.
Carl XI, som hade contractets upprättande till följd, utan en vid Riksdag gjord villkorlig framställning.
Samme talare har äfven sagt, att han icke anser grundcontractet vara mera heligt än sednare beslut, som upphäft åtskilliga punkter deruti.
Jag vill icke bestrida den helgd Frih. lemnar de sednare besluten; men jag vill blott anmärka, att på det sättet kan man lätteligen komma derhän , att blott pligterna återstå, men rättigheterna försvinna.
Vidare har blifvit mig förebrådt, att jag sagt, att contracten fallit i glömska och äro obekanta.
Detta mitt yttrande frångår jag ej.
Visserligen har jag ägt hoppet och öfvertygelsen, att desamma voro bekanta för dem, som skola vaka öfver deras efterlefnad; men månne den stora massan af dem, som de angå, känna dem?
Detta vågar jag så mycket mera betvifla, sorn, om de än vilja underrätta sig i hvad som utgör deras skyldigheter, kunna de det ej.
Jag t. ex. har såväl vid sista Riksdag som vid den närvarande gjort mig besvär att erhålla contractet för Uplands Reg:te af år 1725, utan att sådant likväl lyckats mig.
Jag frågar, huru alla rotehällarne skola kunna känna sina åligganden, när icke ens en person kan komma i tillfälle att erhålla det document, som lemnar underrättelse defom.
För att för mig enskildt lämpligast och bäst fylla denna brist, har jag trott mig finna de säkraste upplysningarna å den primitiva skyldigheten i Landshöfding Wredes på K.
M:s befallning afgifne förklaring, i följd af allmogens besvär med afseende å knektehållct, helst Landsli. Wrede just var Landsli. i Upland, och jag till granskning företog contracten från detta Län.
Beträffande de motionen bifogade, — om jag så får uttrycka mig — recenserade contracten, så äro de utan val tagna bland dem, som jag varit i tillfälle lättast förskaffa mig.
Tio af dem äro hemtäde från Uplands och 6 från Södermanlands Reg:te.
Sparre har ytterligare frågat, hvad vill då motionären?
Frih. befarar, om jag rätt uppfattade fyans yttrande, alt jag åsyftar Svenska Armeens återgång från den utmärkta ståndpunkt, hvarpå den nu befinner sig.
Jag tror icke, alt en sådan slutsats logiskt bör kunna dragas från min motion, 0111 man fördomsfritt densamma undersöker.
Den 20 Februarii c. m.
Hr Riben har anmärkt, ”att min motion är mycket ■vidlyftig i ord, men föga innehållsrik i sak,” och att den äfven i uppställningen är felaktig.
Det må förlåtas mig, såsom ung Riksdagsman, om jag icke framställt min motion i det skick och ordning, som Hr Riben skulle önskat.
Jag har gifvit motionen den form, som min öfvertygelse sagt mig vara lämpligast.
Med tiden kan jag lära mig, huru motioner lämpligare böra uppställas; för ögonblicket kan den ifrågavarande icke ändras, utan får jag i detta afseende underkasta mig Hr Pubens missbelåtenhet.
Hvad mötespassevolancefrågan vid sista Riksdag beträffar, får jag förklara, att jag så mycket mindre kunnat glömma den, som jag reserverade mig mot det beslut, som deruti då fattades; men jag har med afsigt undvikit att nämna blotta ordet, af fruktan att återuppväcka en discussion i detta ämne.
Att jag ingalunda ansett den med motionen åsyftade förändring uti rotehålIsskvldigheten omöjlig, torde i sjelfva motionen vara tillräckligt ådagalagdt; och jag våL gar tro, att sedan omdömet i saken mognat, fulla skäl skola visa sig för den billiga fordran, att den ifrågavarande kostnaden icke må drabba rotehållarne.
Hr Riben har framställt till mig den frågan, hvad jag egentligen menar med sista punkten i motionen.
I anledning deraf får jag förklara, att, ehuru lång motionen befunnits, har jag dock sökt att vara så concis som möjligt, hvaraf måhända inträffat, att meningen icke i första ögonblicket tillräckligt utvecklar och tydligt uppger, hvad jag med densamma velat antyda.
Jag vill således här, till undanrödjande af detta missförstånd, förklara, att jag med den af Hr Riben citerade meningen velat uttrycka, att rotens åliggande skulle inskränkas till soldatens anskaffande och underhållande på förr brukligt sätt, med undantag af det, sorn rörde beklädnaden och kostnaderna för marcher och vapenöfningar.
Hvad underhållet beträffade, ansåg jag mig böra åberopa 1682 års contract, för att icke blottställa mig för förebråelsen att hafva förbisett ett af stadganderna i grundeontractet och vika från den princip, som i nämnde grundcontraet tydligen antydes, den nemi. att soldaten bör vara försedd med hus och åker, och sålunda i visst fall vara bofast man inom landet.
Hr Riben har afven sagt, att det contract, jag åberopat, vore afslutadt endast med några få uppgifna provinser, och han har rätt i detta påstående.
Men om man fortgår i granskning af de särskilda Läns-öfverenskommelSerna, linner man, att de öfriga contracten stödt sig på detta, hvilket således kan anses för det egentliga grundcontractet.
Cederström anmärkt rörande mynt och varuvärdens olika förhållande, då contracten afslutadesochnu, tror jag, att, om något härvid skulle yttras, vi måhända inkommo i en alltför vidlyftig discussion, och öf - 72 Den 20 Februarii e. m. verlemnar jag till Utskottets eget begrundande, hvad inverkan detta kan äga å det, som uti motionen blifvit framstäldt.
Jag anhåller, att dessa anmärkningar må få åtfölja remissen lill Utskottet.
Det har förundrat mig, att man vidhållit ett så stort misstag, som att sätta contract i parite' med beskattningen.
Det har af flera talare blifvit sagdt, att det skulle vara en orättvisa mot de medborgare, som contracten icke röra, att vilja återgifva dessa contract deras helgd.
Detta skulle visserligen vara en orättvisa mot alla, om samhälls-contracten tillkommit på samma sätt som mötespassevolance-afgiften stadgades
För att reda begreppet om frågan eller vilkoret för det vissa knektehållets åtagande, torde jag få uppläsa det med rotehållarne i Nerike upprättade knekte-contract af år 1686.
Det lyder sålunda: 1:0 ”Emedan allmogen i Nerike, sorn på dess underdånigste anhållande hos K.