Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det torde för Hr von Hartmansdorff, såsom president i kammarrätten, vara bekant, att förfaltningarne föreskrifva sådant, hvarföre det anförda exemplet ingalunda varit lyckligt valdt för att dermed bevisa, att Kronan, förutan efterlysning, skulle förlorat sin rätt, ty då Hr von Hartmansdorff uppgif 20* - 30S Den 11 September e. m. vit att personen var mantals- och skattskrifven här i Stockholm och endast tillälligtvis frånvarande, hade, om det, enligt författningarnes nyssnämnde stadgande, blifvit utredt huruvida prestbetyg eller pass blifvit uttagne, personens vistelseort otvifvelagtigt blifvit känd och således frågan om afskrifning förfallit.
Om det också någon gång kan hända alt man använder 10 r:dr för att fä rätt på den ll:te, så är det likväl säkert, att man derigenom hindrar både den 12:te och 13;de alt försvinna för Kronan.
Man skall icke bedöma efterlysningarne efter den verkan de ega, såsom liggande lill grund för afskrifningsbesluten, utan man skall bedöma dem såsom en åtgärd, hvilken är den yttersta, som uppbördsmannen bar att vidtaga för utskyldernes indrifniug, och just för det alt så är, vore det skadligt om de afskaffades.
Jag bestrider hvad här blifvit ytlradt, och tror, stödd på erfarenheten, alt, om författningen får qvarstå sådan den är, den skall medföra nytta.
Före 1812 fanns icke denna efterlvsningsskyldighet, men vid dess införande visade sig genast de välgörande följderna.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle ifrågavar:de punkt, ropades ja och nej; hvarefter Hr Landtm, framställde propos. lill afslag ä densamma, samt då svaren härvid ulföllo med starka ja, blandade med nej, förklarade del lian trott sig finna alt ja varit öfvervägande.
Denna fråga är af beskaffenhet, alt det tillkommer K.
M. allena alt derom förordna.
Den förekommer ej heller i K.
M:s propos. i ämnet, och jag ber dessutom att få tillägga, att hvad nu blifvit föreslaget ej är lämpligt, sedan numera andra af Utsk:s tillstyrkanden i den föregående delen af be tänk. blifvit ogillade.
Jag hemställer derföre att R. o.
Ad., under dessa förhållanden, måtte afslå punkten.
Hr Sandströmer har tillstyrkt afslag på Utsk:s förslag i denna del, på grund deraf att åtskilliga andra delar af Utsk:s betänk, blifvit afslagne; men jag erkänner ingalunda denna gräns för afslaget vara tillräcklig.
Utsk. har föreslagit, på grund af komilerades framställning, att kronoräkeriskaperna skola afslutas för kalenderår, rikshufvudboken såväl som landsböckerna.
Det är således detta som ligger lill grund för förslaget.
Nu har Sverige likväl ett uppbördsår, som börjar den l:sta Maj, och om då räkenskaperna skola afslutas den sista December, huru skall då uppbörden redovisas, som utgår efter d. l:sta Januari och till d.
Mine Hrr, jag vill just bevisa, att den enkelhet och reda i räkenskaperna, som komiterade säga sig åsyfta, alldeles ej vinnes genom förevar:de förslag.
Det är alldeles omöjligt att vinna denna reda, förrän man hos Konungen anhållit att räkenskapsåret må få rättas efter uppbördsåret, hvarigenom först det blefve en möjlighet att få rikshufvudboken, om sådant nödvändigt skall linnas, i öfverensstämmelse med de öfriga räkenskaperna, enär den, Den 11 September e. m. 309 liksom alla förvaltande verks räkenskaper, ovilkorligen mäste afslutas efter uppbördsåret.
Från en sådan synpunkt betraktadt, vore det en möjlighet alt tillvägabringa reda oell enkelhet i Kronans räkenskaper, men än bättre såsom del tillgick i Carl Xks tid, då flan, efter slottsbyggnaden, infordrade alla räkenskaperna deröfver, för all, som flan sade, Sjelf granska deni, men hvilket tillgick så, att flan uppbrände dem, och derefter skref lill kammarcollegium alt någon rikshufvudbok ej vidare må upprättas i Sverige, ulan räknekammaren förständigas aflemna kassainventarium för den lista och \ månads förslag öfver inkomst och utgift, den 15 i hvarje månad.
Det vore önskligt att R.
St., i motsats mot hvad de beslutat vid 1810, 1812 och 1815 årens riksdagar, om erhållande af en rikshufvudbok, de nu begärde att blifva af med den lyckan alt hafva en rikshufvudbok, på det att revisorerne måtte kunna få reda på hvad Staten verkligen haft i inkomster och utgifter på hvarje titel.
Nu är detta stora svårigheter underkastadt, och såsom exempel derpå vill jag nämna, att kamreraren Frödin vid sista revisionen ej förmått att få reda på hvad fångvården verkligen hade kostat åren 1845 och 1840, utan måste han rätta ziffrorna efter dem, som jag för ordföranden i revisionen, Gr.
Lagerbjelke, uppgifvit och hvilka jag genom jemförelse emellan statskontorets memorialböcker och frän kammarförvandtskontorets sammandrag af kassainventerings-inslrumenten och halfmånads-förslagen från länen roed fängstyrelsens redogörelse och slulräkningsbokens undersökningar, sorn jag tog mig friheten göra angående fångvården, i och för den motion jag i ämnet väckt.
När han då rättat sina summor derefter, befanns att de voro ändock ej fullt rikliga eller öfverensstämmande med memorialböckerna i statskonl., ulan der var ändå en skillnad på en 40,000 ridr eller så omkring.
Ar detta enkelhet i räkenskaper, mine Hrrr, då icke de, som sjelfve handlägga räkenskaperna, kunna utföra en ulgifts-titel efter sina egna räkenskaper?
Widegren först och Lundius sedan hafva väl sökt att, efter sin tids förstånd i räkenskaper, bringa reda härutinnan genom formulärer till rikshufvudböcker, men de godkändes ingendera vid 1808 års riksdag, hvarefter den nuvaride rikshufvudbokens formulär är Carl XI:s, som förbjöds efter slottsbyggnadens slut, afslutad för kalenderår, då deremot landsböckerna afslutas och mäste afslutas för uppbördsår, kunna de ej möjligen sammanstämma.
Statskontoret borde derföre åläggas att, efter erhållande af månads- och halfmånadsförslag från de förvaltande verken, derunder jemväl departementerne i K.
M:s kansli, deröfver göra ett sammandrag, som i följande månad skall lill finansdepartementet insändas, och bör det vara Statsrådets för flnansärenden skyldighet att för Konungen föredraga detta sammandrag.
Derigenom kan Konungen af Sverige, utan alt behöfva vänta åratal, ständigt hafva till hands bokslutet öfver Statens inkomster och utgifter månaden efter den, för hvilken afslutningeu är uppgjord.
Det har tvifvelsutan för R. ö. Ad. va - 310 Den 11 September e. m. rit rätt uppbyggligt att höra Frih. Cederström tala om huru Sveriges räkenskapsverk bör ordnas, och bans berättelse om huru det tillgick med slottsbyggnads-direktionens räkenskaper, men beklagar dock att det icke kan blifva föremål för R. o. Ad:s verläggning.
Jag fortfar i min anhållan, att R. o. Ad. mätte afstå denna punkt.
Af den vändning saken tagit, förutser jag, att af detta förslag för ögonblicket intet blifver, men jag anhåller att, i öfverensstämmelse med livad jag tillförene yttrat, få tillägga, att denna punkt bar den, inom belänk:s område Sällsynta beskaffenheten, både ali vara riktig i den formela behandlingen, (ty alla vederbör:de hafva blifvit hörde) äfvensom att, enl. mili tanke, den vore riklig till sitt innehåll, eller att Kronans räkenskaper böra afslutas efter kalenderår.
Det är, efter min tanke, en motsägelse, som icke kan lösas, att man förer räkenskaperna öfver Kronans utgifter efter kalenderåret och räkenskaperna öfver inkomsterna efter nppbördsåret.
Båda delarne böra naturligtvis föras för samma tiderymd.
Vill man bär, liksom i England och andra länder, der man icke förer Kronans räkenskaper efter kalenderår, börja med någon annan dag än den 1 Januari, t. ex. d. 1 April, sä må det vara, men då böra alla Kronans räkenskaper rättas derefter, så till utgifter, som inkomster.
Men att föra landsböckerna efter kalenderår och de andra efter uppbördsår, det mäste medföra svårigheter och göra ett omslut nödvändigt innan rikshufvudboken kan upprättas.
Sådant vållar dröjsmål, och jag hade högeligen önskat alt det här framställda förslaget blifvit antaget.
Men som det ej kan ske, enligt hvad Hr Sandströmer sagt, så hade jag dock önskat att man bifallit räkenskapernas afslutande efter kalenderår.
Jag ser imedlertid hvilket motstånd förslaget skulle möta, oell jag får således nöja mig med att uttrycka min tanke — öfvertygad, sorn jag är, att hvad som är rätt nog kommer att göra sig gällande, äfven om dermed skulle draga något pä tiden.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att han, då ingen af de ledamöter, som yttrat sig, hade yrkat bifall, finge hemställa om R. o. Ad. afsloge 58:de punkten.
59:de punkten.
I denna punkt förekommer det Oväntade förhållande, alt StatsUtsk. föreslagit ändring i kammarrättens instruktion, utan att kammarrätten deröfver blifvit hörd.
Detta lärer vara något hittills oerhördt, och jag förmodar att R. 0.
Ad. ej vill besluta ändring i ett embetsverks instruktion utan någon bestämdare ledning för sitt omdöme än ett Otsk:s tillstyrkande.
Jag anhåller vördsamt att denna punkt mätte bifallas.
De af R. o. Ad:s närvar:de ledamöter, som haft eller Den 11 September e. m. 311 hafva befattning med utöfning af landsh.bestyren, hafva ej kunnat undgå att bemärka huruledes, sedan landshme måst svara på de allmänna anmärkmr som göras mot från dem angående redovisningar, så komma, flera åratal efteråt, små anmärkningsungar, som göra dessa embetsman mycket besvär och upptaga deras af mångfalldiga andra vigtiga göromål medtagna tid.
Det synes derföre, som det vore allt skäl att sälta en viss gräns för deuna utsträckta anmärkningstid.
En enskild ombudsman, som gjort reda för sig, är fri sedan hans räkenskaper lemnats oklandrade under ett år.
Nu är här föreslagit att, med afseende å anmärkmr mot landshme, en tid af 3 år skulle lemnäs.
Således är en rymlig tid tilltagen, och det synes mig vara tillfyllestgörande för dem, sorn hafva alt göra anmärkmr.
Jag anhåller således, i desse embetsmäns och det allmännas intresse, alt denna punkt måtte bifallas, pä del att nämnde embetsman mätte upphöra att i deras vigtiga göromål förhindras genom oupphörliga svaromål på ständigt ankommande små anmärkmr.
I motsats till den siste värde talaren får jag anhålla om afslag å förevartde punkt.
Jag tillåter mig, att, såsom stöd för denna min anhållan, återupprepa de anmärkmr, som gjordes mot denna punkt, dä den förra gången här förevar, och hvilka till väsendtlig del innefatta svar på hvad Hr Akerman har anfört.
Det står nemi. i betänk.: ”en talare hos R. o. Ad. har anmärkt, att, ehuruväl någon rättsgrund för bestämmande af preskription icke funnes, vore det dock stridande mot billighet att, på sätt Ulsk. föreslagit, beröfva Staten icke mindre än 7 är och således T7a:delar af den tid Staten hittills egt att kunua ställa sine uppbördsman till ansvar för de räkenskapsfel, som af dem blifvit begångna”. ”Från den skattskyldiges förhållande till Staten kunde någon jemförelse, till förmån för redogöraren, icke härledas.
Den förre hade i förevar:de fall ingen annan förbindelse, än att till Slaten erlägga de afgifter, som, enligt gällande författningar, blifvit honom påförda, den sednare åter eller tjenstemannen vore tillsatt att bevaka och iakttaga Statens rätt.
Hans värf vore icke tillfälligt eller till någon viss tid begränsadt, det fortginge oafbrutet, så länge han innehade tjensten.
De redogörelser han årligen aflemnade, voro egentligen ingenting annat än delar af den allmänna räkning, som han, då han upphörde med sitt värf såsom Statens ombud eller organ, skulle, lika med den enskildes ombudsman eller förvaltare, vara förbunden alt afgifva”.
Om nu den enskildte personens ombud årligen aflägger räkenskap för sina uppdrag, men ej tager sin hufvudmans erkännande derpå, så är han ingalunda ett år derefter fri från klander; hvilket tvärtom, i fall hans ombudsmanskap fortfar i 20 år och ännu längre, kan ega rum emot hans förvaltning under hela denna tiderymd ända till ett år efter det han aftrddt frän sysslan.
Således, då tjenstemannen fortfar att vara i Statens tjenst och årligen atlemnar sina räkningar, finnes ingalunda någon rättsgrund 312 Den 11 September e. m. för att inskränka hans ansvarighet till den korta tid af 3 år, som Utsk. föreslagit.
Också har kammarrätten, som i detta ämne blifvit hörd, ej tillstyrkt en så vidsträckt förändring uti nuvande ansvarslagar, utan inskränkt sitt förslag i detta hänseende lill hälften utaf nu gällande preskriptionstid — eller lill 5 år.
Om jag medgifver alt någon billighet ligger uti att inskränka ansvarstiden lill dessa 5 år, så saknas deremot all billighelsgrund för Utsk:s förslag.
De 5 åren kunna skäligen anses innefatta tillräcklig lid för räkenskapernas granskning och för författande af så kallade efteranmärkmr.
Jag anhåller således om afslag på punkten i dess nuvande skick, öfverlygad om att, när ett förslag inkommer som är bygdt på billiga grunder, skall icke eller R. o. Ad. och de öfriga Stånden vägra att deråt lemna sitt bifall.
Då den siste värde talaren besvärat
Ståndet med uppläsandet af hvad hvar och en har framför sig
Och som dessutom här tillförene för någon tid sedan anförts, torde det tillåtas äfven mig alt få uppläsa ett utlåt, af en myndighet, som den värde talaren likasäväl som jag måste vörda, enär det är bådas vår förman — kammarrätten.
I dess utlåt, af den 23 Maj 1844 säges: ”Hvad angick den för berörde anmärkningar gällande preskriptionstid af 10 år, så vore densamma val enahanda med den, som för fordringsanspråks bevakande i allmänhet är stadgad; men, enär stor skillnad förefinnes emellan dessa sednare och anmärkmr emot redogörare för ovigtig tillämpning af utfärdade författningar och meddeldte föreskrifter, samt tillika i öfvervägande (ages den inskränkta tid af ett år, hvarinom enskild sysslomans räkning, enligt IS Kap. 9 § II. 11., må klandras, samt huruledes Kronan förbehållits förmånsrätt till sina fordringars godtgörande af uppbördsmäns egendom, hvilket för desse sednare under hela den tid deras ansvarighet fortfar, medför betydliga olägenheter, ansåg kammarrätten billigheten fordra, att tiden för efterräkningar i möjligaste målto inskränkes”.
Denna tid har kammarrätten visserligen föreslagit till 5 år, på sätt den siste värde talaren nämnt, och således lill 2 år mindre än Utsk.; men då, som jag förut nämnt, ,3 år äro bestämda såsom preskriptionstid för enskild mans ombud, synes denna tid äfven vara tillräcklig med afseende å tjensteraäns ansvarighet.
Den är för ifrågavarrde fall så mycket mera lämplig, som preskriptionstiden för skatternas utsökande är bestämd till 3 år, hvarigenom redogöraren är betagen att få sitt åter af den skattskyldige, då felet i räkenskaperna uppstått genom ofrivilligt misstag å redogörarens sida.
Delta utgör för mig ännu en auledn. alt anhålla om bifall lill Utsk:s förslag. oHr Printzensköld:
Den grund förbifall till punkten, sora Hr Akerman velat hemta ifrån Statens rättighet till kraf mot den ri O 3 skattskyldige, kan jag ej gilla.
Hr Åkerman hade bordt fästa sin uppmärksamhet vid hvad de i betänk, upptagna anmärknme in - Den 11 September e. m. 313 nehålla.
Den omständigheten förekommer nemi., att till
Slaten den skattskyldige ej står i samma förhållande, som tjenstemannen.
Denne sednare är aflönad för att bevaka Statens rätt, hvilken pligt den enskilde ingalunda har sig ålagd.
Jag kan ej annat än förundra mig öfver att man från förhållandet med enskild persons ombudsman vill hemta stöd för förslaget.
Jag upprepar hvad jag nyss yttrat, att, på sätt de af kammarrätten åberopade lagrum innehålla, enskild persons ombudsman alldeles ej är fri från ansvarighet för sitt ombudsmannaskap i någonting, förrän det helt och hållet upphör, skulle det oek vara i 50 år.
Först ett år efter det han från sysslan blifvit skiljd, är ansvarigheten slut.
Nu kan man väl ej säga att en tjensteman är skil jd från sin syssla, derföre att han årligen uppgör och aflemnar räkenskap för sin förvaltning?
Hvad har då det enskilda ombudsmannaskapet att skaffa med det offentliga?
Jag har medgifvit att den nu gällande långa preskriptionstiden mä förkortas, men att det skulle ske till den grad, som Ulsk. och komiterade föreslagit, kan jag ingalunda finna hvarken med rättvisa eller billighet, förenligt.
Utsk. hade bordt fästa afseende på hvad kammarrätten tillstyrkt.
Då hade man åtminstone haft eli stöd för förslaget och något, hvaröfver en embetsmyndighet sig yttrat.
Nu är detta icke händelsen, utan förslaget, väckt af komiterade samt understödt af Ulsk., är alldeles nytt, hvarföre jag anser det vara häst att afslå detsamma, serdeles som jag tror mig vela att PresleSt. vidtagit denna åtgärd.
Det är klart att ett verk, hvars uppdrag är alt göra anmärkmr emot alla andra, icke skall ses med serdeles välbehag af dem, och att man är benägen inskränka dess anmärkningsrätt.
Jag har, sedan ett embete i det verket mig anförtroddes, sökt att göra mig bekant med inrättningen af redogörelseverket i andra länder, och synnerligast i de båda länder, som måhända varit bäst förvaltade, nemi.
Frankrike och Preussen.
Jag har äfven derom sökt underrättelse hos våra grannar Norrmännen.
Men ingenstädes har jag funnit kontrollera så väl iakttagna som hos oss.
Då Hr Akerman, förmodligen till mehn för verket, nämnt att revisorerne äro nitiske och arbeta för den procent de få för anmärkmne, sä får jag såga, att jag anser denna inrättning förträfflig, och att, i de länder jag omförmält, man klagat öfver svårigheten att förmå revisorerne noggrant fullgöra deras skyldighet, och att man funnit det vara ganska väl, om man der haft någon dylik inrättning sorn här.
Hvad nu beträffar att anmärknme ske så sent, härflyter den olägenheten från dröjsmålet med vära bokslut.
Den rättelse man velat vidtaga för alt fä dem hastigare afslutade, har R. o. Ad. icke velat godkänna.
Jag hoppas dock att man slutligen kommer till rättelse äfven i den vägen, och hinner man en gång att få sina räkenskaper hastigt afslutade, så, som det sker i andra länder, så tror jag att föga hos oss skall återslå att i granskningsväg önska.
Jag anhåller om förslagets ogillande. 314 Den 11 September e. m.
Hr Gr. o. Landtmis härefter till bifall å 59:de punkten framställda propos. besvarades med ja och nej; hvarpå Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade afslå densamma, samt då härvid ropades starka ja, blandade med nej, förklarade det han trott sig finna att ja öfverröstat nej.
G0:de punkten.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då R. o. Ad. icke bifallit någon punkt af StatsUtskis förevaride utlåt., som kunde gifva anledn. till en sådan framställning hos K. M., som uti denna punkt föreslås, R. o. Ad. torde finna att ifrågavande punkt icke lämpligen kunde bifallas; men då det å andra sidan vore möjligt att likväl, på grund af de öfriga RiksStms beslut, en sådan underd. anmälan i ämnet kunde böra ega rum, finge Hr Landtm, hemställa om R. o. Ad. ansåge sig böra besluta att 60:de punkten, såvidt densamma berodde af de hos R. o. Ad. fattade beslut, icke erfordrade annan åtgärd än att läggas till handlingarne.
Sparre, Erik: R. o.
Ad. har nu afslutat pröfningen utaf ett ämne, hvars lösning, efter att af nationen vara högt påkallad, nu blifvit genom de fattade besluten — fördröjd.
Jag har ej velat besvära R. o. Ad. med att i allt afhöra min mening, då den till en stor del varit olika med R. o. Adis.
Jag ber nu att, efter föredragningens slut, få förklara detta och anmäla att jag, i synnerhet rörande 3:dje, 20:de oell 29:de punkterna, hvilkas vigt en hvar säkerligen insett, ansett angeläget för samhället att någon förändring blifvit vidtagen.
Så har nu ej skett, och jag reserverar mig derföre emot de följder, som genom R. o. Adis nu fattade beslut kunna ifrågakomma. H. R. o.
In fidem protocolli, Ribert Munck.
Tisdagen den 12 September 1848.
Plenum kl. 10 f. ro.
Justerades ett prot.utdr. för gårdagens eftermiddags-plenum.
Den 12 September f. m. 315 Föredrogs och bifölls Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.- Utsk:ns d. 7 dennes f. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 79, i anledn. af väckt fråga, att proste-lunnan i Bohus län måste godtgöras efter markegångspris m. m.
Föredrogs Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ns d. 7 dennes f. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 80, i anlen. af väckt fråga att jordegarne inom hvarje härad och tingslag måtte tilläggas förmonsrätt till skattelösen af fjerdiugsmans-boställen m. ra.
Utsk:n yttra uti detta betänk. något, som R. o.
Ad. förut ogillat, nemi. alt kronofjerdingsmäns-tjensterne äro att anse såsom municipal-befattningar.
Jag vill likväl icke med anledn. häraf yrka någon återremiss eller afslag å betänk., men jag har ansett mig böra fästa uppmärksamheten härå, och hemställer derföre, om icke
Ståndet ville falla det beslut att Ståndet låter bero vid Utsk:ns förslag.
Ingen är väl mera än en lundsli, villig att erkänna, att kronofjerdingsmanstjensterne hufvudsakligen äro landtstatstjenster, och alt den muncipala befattning, som åt desse tjenstemän är uppdragen, icke utgör mera, än som kan förenas med de göromål, kronobetjeningen dem ålägger.
Tillsättningen af desse tjenster tillgår på ett municipalt sätt inom de församlingar, der kronofjerdingsmännen icke åtnjuta lön, vare sig genom boställen eller indragningar.
Nu hafva Konung och Ständer, sedan lönerne till Statsverket indrogos, ansett dessa tjenster såsom kommunala befattningar, men då som jag redan yttrat, de väsendtligast äro att hänföra under landlstatstjenster, anhåller jag, att Ståndet icke ville fästa afseende å hvad tillförene blifvit i ämnet åtgjord!, hvarföre äfven jag anhåller, att Ståndet ville låta bero vid Utskrns förslag.
Uppå härefter framställd propos. fann R. o. Ad. för godt att vid förevande utlåt, låta bero.
Vid föredragning af Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-TItsk:ns d. 7 dennes f. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 81, i anledn. af väckte frågor, dels om inrättande af ett serskidt styrelseverk för vården och tillsynen öfver de offentliga undervisningsverken samt dels om tillsättande af ständiga revisorer öfver rikets elementar-läroverk, yttrade:
Hr von H ar t man sdo r ff, A u g.:
Redan för 25 år sedan yrkade jag inrättandet, af en central-styrelse för Rikets läroverk och ecclesiastik-väsendet i allmänhet.
Det fägnar mig således att hafva npplefvat den dag, då äfven andrå insett behofvet häraf.
Jag vill visserligen icke bestrida, att detta lietänk., sådant del är, må bifallas, men jag har icke velat instämma i ett sådant bifall, utan ytterligare erinra om behofvet af denna inrättning.
Utskms ifrågavande utlåt, blef uppå härefter framställd propos. af R. o. Ad. bifallet. 316 Den 12 September f. m.
Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ns d. 7 dennes f. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 82, i anledn. af väckt fråga om ändring i nu gällande föreskrifter för stämmoböters fördelning.
Uti detta förslag hafva Utsk:n ånyo förklarat kronofjerdingsmanstjensterne vara municipal-befattningar.
Jag anhåller således, att Ståndet i öfverensstämmelse med dess förra beslut, ville låta bero vid Utskrns förslag.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att han, då Hr von Hartmansdorffs nu gjorde framställning icke kunde utgöra hinder för bifall å sednare delen af Utskrns utlåt., finge först hemställa om R. o. Ad. behagade låta bero vid första punkten af ifrågavaride utlåt.
Ad. sednare punkten af Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ns utlåt.
Föredrogs och bifölls Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.- Utskms d. 7 dennes f. m. på bordet lagda utlät.
N:o 83, i anledn. af väckt fråga, alt ett eller två kronohemman måtte åt hvarje församling upplåtas till beredande af bostad åt skollärare samt uppförande af fattighusbyggnader.
Föredrogos och lades till handlingarne Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ns d. 7 dennes f. m. på bordet lagda mern.
N:o 84, i anledn. af äterremiss å utlåt.
N:o 44; och N:o 85, i anledn. af äterremiss å utlåt.
Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ns d. 7 dennes f. m. pä bordet lagda utlåt.
N:o 86, i anledn. af väckt fråga om förändrad organisation af fattigvården i riket m. m.
Föredrogs Stals- och Bevilln.-Utskms d. 7 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 87, i anledn. af erhällne återremisser ä betänk.
N:o 62, ang:de vissa ifrågaställa förändringar i beskattningsväsendet samt uppbörds- och redogörelseverket.
Detta utlåt, företogs punktvis till afgörande. lista punkten, ang:de de 3 forsta punkterne af betänk.
Lades till handlingarne. 2:dra punkten, ang:de 4:de punkten af betänk.
Jag anhåller att Riddarh.- sekret. må få upplysa pä hvad sätt PresteSt. afgjort denna punkt, i händelse prot.-utdr. deröfver inkommit.
Den 12 September f. m. 317 I anledn. häraf hade lindert.