Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Emedlertid, och då pröfningen icke medgifver, att i förevarande RiddarhusOrdnings sammansättning igenfinna en fullkomlig öfverensstämmelse emellan båda Lagstiftningsdelarnes vilija, så kan också icke heller jag, för min del, tillerkänna densamma den Conslitutionella egenskapen af Lag; och jag anhåller alltså, att äfven min Reservation deremot må i Protocollet antecknas; men jag förklarar tillika, att jag anser mig, af vördnad för allmänna ordningen, förpligtad, att intill dess rättelsen vinnes, ställa mig samma Riddarhusordning till efterrättelse.
Härefter tilläde Friherre Boije muntligen:
Till ett fullkomligt resultat af hvad jag baft äran anföra, fordras alt jag framställer motion om en ny Riddarhusordning; men ordningen fordrar kanske att jag dermed dröjer.
Hans Excellence Herr Grefve af WetterstedtGustaf:
Då jag contrasignerat den af Kongl. Majrt den 18 December 1823 stadfästade Riddarhusordning, och den skrifvelse af samma datum, som, i anledning deraf, till Ridderskapet och Adelp afgick, Den i8 November f. ni. samt derefter tillstyrkt det beslut, som af Kongl. Maj:t fattades den 2 Junii 1824» anser jag mig, i anledning af de gjorde anmärkningarne mot dessa åtgärder, i första rummet påkallad, att inför ett Riksstånd, som alltid varit utmärkt genom sin känsla för sanning och rätt, öppet framställa min ansvarighet, såsom mål för de anklagelser, dessa åtgärder uppväckt.
Af Kongl. Maj:ts nyss upplästa skrifvelse i ämnet är fortgången af saken upplyst.
Efter ett långt dröjsmål inlemnade Ridderskapet och Adeln, vid slutet af sista Riksdag, ett nytt förslag till Riddarhusordning.
Majit aflät, under den 18 December, ett svar, af innehåll, att den korta tiden ej tillåtit pröfningen af hela förlaget, men att Kongl.
Majit velat lemna bifall till några af de föreslagne förändringarne.
Ridderskapet och Adeln fattade ett deremot stridande beslut, och aflät härom en skrifvelse, som till Kongl. Majit inkom först efter Riksdagens slut.
I denna sista innefattas en af de vigtigaste principe-frågor, som för Konungen och hans Rådgifvare kunde framställas, om nami.
Majit, då ett nytt förslag till Riddarhusordning till
Dess stadfästelse öfverlemnas, är förbunden att antingen antaga hela förslaget, eller förblifva vid det gamla.
Då yttrande i detta afseende skulle till Kongl. Majit afgifvas, borde de Stadgar rådfrågas, som utstaka gränsorna för båda lagstiftande Makternas myndighet.
Den 18 November f. m. 133 Frågor borde således, vid detta tillfälle, uppstå, och de blefvo följande:
Står det i RiddarhusOrdningen, att Kongl.
Majit skall antaga eller förkasta hela förslaget?
Jag kan åtminstone ej finna det.
Har så fordom tillgått?
Tvärtom, vid 1818 års Riksdag, lcmnades till Kongl.
Maj:ts pröfning flere förändringar af RiddarhusOrdningen, af hvilka somliga antogos, andra icke, utan att någon anmärkning vid detta behandlingssätt gjordes.
Finnes i Grundlagarne något Stadgande, som bjuder, att denna principfråga skall afgöras såsom här blifvit anfördt?
Deruppå måste jag äfven gifva ett nekande svar; Och så har åtminstone icke hittills tillgått, emedan flere §§. i Grundlagarne blifvit till ändring hos Konungen från Riksens Ständer anmälte, och tvärtom flere från Kongl.
Majit till Riksens Ständer, af hvilka §§. några blifvit antagna, andre icke.
Huru tillgår det med Allmän Civil-, Criminal- och Kyrkolag?
Jo, att om ändring göres af Regeringen i ett af Ständerne anmäldt förslag, framställes visserligen en contraproposition, och, om den antages, blir den lag; men detta angar blott Allmän Civil-, Criminaloch Kyrkolag, nemligen, en sådan, som ej i sin helhet kan störas.
Det är icke så med RiddarhusOrdningen; ty, ehuru ett helt, tillåter ändock dess fördelning i momenter och §§., att hvar och en af dessa i34 Den 18 November f. m. kunna särskilt pröfvas, utan alt samman» lianget i någon mån störes.
Efter en sådan undersökning borde ali £ löfning upphöra, rörande §§., och Kongl. laj:t endast undersöka, om Han var förbunden, att antaga hela förslaget, eller endast en del deraf.
Efter den noggrannaste öfverläggning fattades beslutet, utan att Konungen derigenom ansåg sig öfverskrida sin lagliga Makt, eller de ansvarige Rådgifvarne ägde någon, nu dem förebrådd, låg beräkning af missaktning för sitt eget Stånd, eller af kränkning af dess rättigheter.
De hyste den innerligaste öfvertygelse, att de handlade efter lag och att, då den nu omtvistade grundsatsen icke ägde något bestämdt stöd deri, deras pligt var att handla, som de gjorde.
Jag hemställer till Ridderskapet och Adeln, hvad följder det för framtiden skulle blifva af en grundsats, sorn afskar all möjlighet till förbättring af en Lag, sådan sorn den ifrågavarande, om den ej i sin helhet antogs.
Den nya RiddarhusOrdningen är, med högst få afvikelser, nära densamma, som den af år 1818.
Det vore att onödigt uptaga Ridderskapets och Adelns tid, att genomgå alla de §§. der ändringar blifvit gjorde; jag skall endast citera några §§. der egenteligen blott ett och annat ord blifvit ändradt, såsom tillexempel uti 3a §, der ordet
Diarium blifvit ändrat lill föredragningslista; men förnäm - Den 18 November f. m. 135 ligast uti 46 §. om en Stadgai stället för ett Stadgande i Riddarhus-salen.
Om man nu vill drifva principen till ytterlighet, så skulle, om allt annat i det nya förslaget till Riddarhusordning af Konungen blifvit antaget, dessa 2ine §§., lämnade sådane de i 1818 års Riddarhusordning voro, hafva bordt föranleda, för att varaden här framstälda grundsatsen trogen, tillsamma skrifvelse, å Ridderskapet och Adelns sida, som den under den 21 December 1823 aflåtne.
Jag har visserligen hört yttras, att jemvigten emellan de båda StatsMakterna skulle störas, om Konungen, då ett Lagförslag till Honom inlämnades, partielt antog det, och derefter detsamma utfärdade; men att deremot, då Konungen hade gifvit förslaget, samt Ridderskapet och Adeln det partiell antagit, dessa sednare då -voro förpligtade att låta förslaget till Konungen återgå.
Om Konungen i förra fallet skulle utfärda förslaget, utan att återsända det, så vore Ilans magt större.
Jag tvekar ej förklara, att om Kongl. Majit afgaf till Ridderskapet och Adeln ett förslag till en ny Riddarhusordning, samt Ridderskapet och Adeln antog ena hälften, men icke den andra, anser jag, att Kongl.
Majit borde utfärda en Riddarhusordning sammansatt af den förut efterlefde RiddarhusOrdningen, och de delar af Kongl.
Majits förslag, som Ridderskapet och Adeln antagit.
Då ett Contract uppgöres, ingå de 136 Den 18 November f. m. contraherande Makterne på vissa vilkor, och detta primitiva Contract, sorn innehåller Ömsesidiga både pligter och rättigheter, skall då ovillkorligen antagas i sin helhet; men nu finnes redan Contraclet uppgjordt; en af de contraherande Makterne begär ändring deruti; den andra svarar: jag antager denna del af de föreslagne ändringarne, men ej den andra; och jag tror, att rättigheterna å båda sidor då äro bevarade.
Hvar finnes då denna påtrugade och egenmägtigt tillskapade lag?
Äro icke de §§. afRidderskapels och Adelns förslag lill 1823 års Riddarhusordning, som Konungen den 18 December i8a3 antagit, af Ridderskapet och Adeln bi fallne och beslutade?
Begärde icke Ståndet Stadfästelse derå den 4 December? i förening med de öfriga dem Konungen ej antog.
Bär icke den utfärdade Riddarhusordningen datum af den 18 December, och är icke detta 3 dagar äldre än Riddarskapet och Adelns senare beslut?
Voro icke alla de andra §§. ordagrant hämtade från 1818 års Riddarhusordning, och var icke den i enlighet med Ridderskapets och Adelns beslut utfärdad?
Intet ord är af Konungen tillfogadt, eller ditsatt, och hela frågan återkommer till den nu omtvistade Grundsatsen, om det partiella antagandet kan äga rum eller icke.
Vid detta tillfälle bör jag afgifva en upplysning, i anledning af 2:ne värda Leda - Den 18 November f. m. 187 möters yttranden på Riddarhuset den 21 December 1823, då discussion om RiddarhusOrdningen å nyo förevar.
Herr Cederskjöld yttrade då om 7 ”att det tyck”tes, som Ridderskapet och Adeln så myc”ket heldre borde antaga de sanctionerade ”§§• som en utaf dem, nemi. den j:de in”nehåller en väsendtlig och ganska vigtig ”förbättring , derutinnan att det olämpliga ”Stadgandet, som Kongl. Majit, vid gamla ”RiddarhusOrdningens sanctionerande, til"ladej om förlust af Representationsrätt ”för detij som blifvit för nesligt brott vid ”domstol tilltalad, uti den nu sanctio”nerade
S- finnes uteslutet.”
Under loppet af discussionen upptog Herr von Hartmansdorff detta, och säde: ”Det exempel Herr Cederskjöld anfört från ”1818 års Riddarhusordning, huruledes Ko”nungen, då den öfverlämnades till Hans ”Stadfästelse, låtit införa det, i nuvaran”de förslag, modifierade stadgande, att den ”person, som vore för nesligt brott under ”tilltal vid Domstol, icke får intaga Säte ”och Stämma på Riddarhuset, så länge ”Utslag i saken icke är fäldt, bör påmin”na oss om nödvändigheten, att ett föreslag till Riddarhusordning icke styckevis ”utan i ett sammanhang prof vas och af iy ff gores.
Öfvertygad, att dessa Ledamöter ej anat, det tiågon misstydning häraf kunde 138 Den 18 November f. m. uppstå, frågar jag likväl om ej af ordet tilläde man skulle kunna leda den tanka, att Kongl.
Maj:t tillagt något i förslaget; men så var ej förhållandet.
Riksdag proponerade Ridderskapet och Adeln till Kongl. Maj:t under den 7 Julii följande redaction af 7 :
Är Adelsman genom behörig
Domstols utslag förklarad ovärdig medborgerligt förtroende, eller att föra andras talan, eller vid Domstol anklagad för brott, som å heder och ära gå, men, i brist af fulla bevis, ej af den kunnat fällas, eller saken till framtiden lämnad blifvit, då må han ej för egen eller annan
Att säte intaga, förrän han i laglig ordning fullkomlig befrielse vunnit.
Äge ej heller, i fall lian Hufvudman är, eller hans rätt utöfvar, förr rättighet att fullmägtig förordna, utan tillkomme då den närmaste af Attén, att dess Säte på Riddarhuset intaga; är åter Hufvudmannen den enda af Ätten, vare då dess rum ledigt.
Den, somför annat fel, enligt denna Riddarhusordning, blifvit Säte och Stämma pä Riddarhuset förlustig förklarad, må likaledes icke, derest han till sådant eljest kan vara berättigad, fullmagt utgifva.
Derpå svarade Kongl. Maj:t den 14 Julii 1818 genom en contra-proposition, så lydande:
Domstols utslag förklarad ovärdig medborgerligt förtroende, eller att föra andras ta - Den 18 November f. m. 139 larij eller för nesligt brott till straff skyldig dömd; då må han ej för egen eller annan
Ätt säte å Riddarhuset intaga, förr än Utslaget i laglig ordning upphäfdt är.
Lag samma vare; om han för nesligt brott är under tilltal vid Domstol; men Utslag i saken ej ännu är fäldt, eller om han ej annorlunda befrielse vunnit; än att Domstolen förklarat honom icke kunna till saken fällasj eller Domaren saken till framtiden lemnat.
Den som sålunda icke får Säte å Riddarhuset intaga; äge ej heller, i fall han Hufvudman ärs eller hans rätt utöfvarj rättighet att Fullmägtig förordna; utan inträde dåj i hans ställeden närmaste af Ätten; är åter Hufviulmannen den enda af Ätten, vare då dess rum ledigt.
Denj som för annat fel; enligt denna Riddarhusordning blifvit
Säte och Stämma pä Riddarhuset förlustig förklarad^ må likaledes icke; derest han till sådant eljest kati vara berättigad, Fullmagt utgifva.
Under den i5 Julii 1818 antog Ridderskapet och Adeln densamma, och den 16 Julii tillkännagaf Kongl. Maj:t, attRiddarhusOrdningen skulle sådan antagas och utfärdas.
Det var således en fullkomlig öfverensstämmelse emellan Contra-propositionen, som Ridderskapet och Adeln gillat, och den i RiddarhusOrdningen utfärdade ordalydelse af denna §.
Jag har blott velat lämna denna upplysning, för alt undan - Den i8 November f. m. rödja alla misstankar, att Kongl. Maj:t gjort eller kunnat göra några tillsattser.
Jag liar hört mycket stränga omdömen om Rådgifvarnes motiver, att afstyrka antagandet af det nya förslaget till Riddarhusordning; men jag tror mig icke böra tala ensam för mig, utan äfven för mina kamrater, då jag säger, att några småaktiga beräkningar ej utgjort motiverne dertill; jag vädjar blott i detta afseende till framtiden.
Kongl, Majit har sjelf uti sin nyss upplästa skrifvelse förklarat, att Kongl. Maj:t ville afvakta ”en mera läglig tidpunkt, då ”tänkesättet om de vigtigareförändringar-’ ”nes nytta och nödvändighet vid Ridder” skåpets och Adelns nästa sammanträde, ”och i händelse då samma åsigter deröf ver ”skulle yttras, hunnit närmare utveckla sig ”och stadgasRidderskapet och Adeln äro således berättigade, oell Konungen anvisar det sjelf, att inkomma med förslag till en ny Riddarhusordning; och då är det först man kan vänta sig vårt enda svar i detta afseende; då skall visa sig, om Konungens Rådgifvare ledas af de småaktiga, ej myc^- ket verkande beräkningarne, att deltaga i Bänkmans valen.
Om Kongl. Majit bifallit Ridderskapets och Adelns anhållan af den 2i December i8a3, och åter antagit 1818 års Riddarhusordning, så är ju der samma Bänkmansval; och, hvad värre är; om äfven det nya förslaget blifvit antagit, så Den 18 November f. m. var ändå Rådgifvarnes delaktighet i valen lika osäker i afseende på tydningen af 41 §.
Men så fort detta ämne blir i grundlags-enlig ordning fram■stäldt, och så att all tvetydighet för framtiden slites, skola Rådgifvarne ej draga i betänkande, alt af aktning, ej för dem påtrugade enskilta tolkningar af Grundlagens ord, men för Dess tydeliga bestämmelser, i deras tillstyrkanden och handlingar ådagalägga, att deras afsigter ej äro så fördömmeliga, som några Talare, äfven utom gränsen af förevarande ämne, sökt att dem påbörda.
Såsom deltagande såväl i RiddarhusUtskottets, som Högh Ridderskapets och Adelns öfverläggningar i denna fråga, den 21 December 1823, och då utgörande en af organerne för den mening, som vid voteringen om beslutet blef minoritetens, anser jag det för en pligt, att inför de vid berörde tillfälle icke närvarande medlemmar af Ståndet redovisa för de skäl, som bestämde våra åsigter af frågan, åsigter, hvilka jag ingalunda frånträdt.
Vi öfverensstämde med majoriteten deri, att vi ansågo, att sedan Kongl. Maj:t i Nåder förklarat sig ej hafva medhunnit, att före Riksdagens slut till
Nådig granskning företaga större delen af den nya RiddarhusOrdningen, Ridderskapet och Adeln borde hos Kongl. Majit i underdånig - Den 18 November f. ta. liet anhålla, att Hans Maj:t täcktes, efter
Riksdagens slut låta en sådan granskning förekomma, äfvensom att denna vår anhållan borde åtföljas af bevekelsegrunderne till den nya RiddarhusOrdningen; men deri voro begge meningarne skiljaktige, att under det den, som blef majoritetens, ansåg Kongl.
Majit icke hafva kunnat, utan i hela sin vidd, antaga det af Ståndet inlemnade förslag till en ny Riddarhusordning, vi deremot ansågo, hvad som redan vunnit Nådig stadfästelse, såsom en derigenom i laga ordning tillkommen integrerande del af den Riddarhusordning, hvilken från och med denna Riksdag skulle tjena oss till efterrättelse.
Vi stödde oss härvid på de bestämda lagbud, som föreskrifva, huru ändringar eller tillägg i RiddarhusOrdningen tillkomma. 12 §.
Riksdagsordningen nemligen bjuder, att RiddarhusOrdningen bör vara i öfverensstämmelse med Grundlagarne författad.
Långt ifrån att de af Kongl.
Majit stadfästade förändringar innehöllo något stridande mot Grundlagarne, hade de tvärtom undanröjt en inskränkning i representationsrätten, som ej med dessa stod i full öfverensstämmelse.
Vidare föreskrifter, för ändringar eller tillägg i RiddarhusOrdningen, innehåller dess dåvarande 52 eller nuvarande 5i §.
Den säger 1 "Väckes fråga in Pleno om ändring i denna Riddarhusordning, bör en sådan alltid remitteras till Riddarhusutskott et, som med Den 18 November f. m. 143 sitt Betänkande deröfver till Ridderskapet och Adeln inkommer.
Besluter Ridderskapet och Adeln i anledning deraf någon ändring eller tilläggning till RiddarhusOrdningen j öfverlemnas samma beslut till Konungens Nådiga stadfästelsej och bhfver , derest en sådan vinnes, genast efter slutad Riksdag gällande.
Då nu de af Kongl. Maj:t uti Dess skrifvelse af den 18 December 1823 godkände förändringar i RiddarhusOrdningen verkligen förut, i nyss förutskrifven ordning, blifvit af Ridderskapet och Adeln antagne, så utgjorde de, enligt vår åsigt af saken, en obestridlig del af den nya Riddarhusordning, som från och med denna Riksdags höl jan skulle tjena till efterrättelse, så vida de ej i stadgad ordning, genom Ridderskapet och Adelns af Kongl. Majit bifallna beslut, blifvit åter upphäfne.
Jag anser mig ej rubbad i min öfvertygelse genom den bevisning Herr Grefve af Wetterstedt företet.
Den ädle Grefven framställer deu fråga, om det i RiddarhusOrdningen stadgas, att ett förslag skall i sin helhet antagas; jag vet, alt ett sådant stadgande der ej finnes, men jag appellerar till hvarje sundt omdöme, och kännedom af sättet för all lagstiftning, om en sådan föreskrift behof ves, och om cj saken ändock ligger sol - i44 Den 18 November f. m. klar.
Efter Herr Grefvens sätt att se denna sak, kunde man falla på den tanka, att Herr Grefven ville, att Ständerna skulle i förväg ansett sig i samma cathegori till Ministeren, som en capitulerande garnison, för att, om tvetydighet vid capitulationsvillkorens tillämpning uppkomme, för framtiden hafva stadgat, att all sådan skulle tydas till den capitulerandes fördel.
JBehofvet af ett sådant försigtighetsmått är för mig en obehaglig tanke.
Herr Grefven säger, att praxis vid lagförslags pröfning varit sådan, som den nu visat sig i afseende på vår Riddarhusordning, men jag bestrider äfven detta.
Mitt minne skulle fela allt för mycket, om icke förhållandet med den Kongl.
Maj:t förelagde assigneringslagen var, att Kongl. Majrt svarade, det Han ansåg den god, och för det allmänna nyttig, men fann sig hindrad att antaga den, emedan en §. i densamma af Kongl. Majrt ogillades.
Den af Herr Grefven anförde regeln står således ej fast, ty hade Kongl. Majrt ansett sig äga den nu omtvistade rättigheten, hade Han visserligen antagit lagen, med uteslutande af den §.
Han ogillade.
Dessutom framställer Herr Grefven den fråga, huru det skulle gå, om man ej fick styckevis förbättra en gammal lag, eller styckevis antaga en ny; följden skulle blifva, att saken förblef på sin gamla fot, till dess man hunnit komma öfverens om jemknin garne, Den 18 November f. m. i45 garne, men att den ena Statsmakten dessförinnan påtrugar den andra en lag, ur oerhördt i lagstiftningens historia.
Hvad de sista bevisen om Redactionsfclen angå, så måste det högeligen förundra hvar och en, att de först 1111 blifvit framkastade af Herr Grefven, som sjelf deltagit i discussionerne öfver RiddarhusOrdningen inom detta Hus, och i de enskilta öfverläggningar, som jag tror, — jag vädjar till Herr Grefven sjelf — den ädle Grefven vid sista Riksdagen, äfven i detta ämne bevistade.
Jag hade trott, att den vägledning af Herr Grefvens Akademiska kunskaper kunnat förväntas, att dylika fel skulle förekommas.
Herr Grefven säger det redan finnas ett contract; jag ber Herr Grefven blott komma i bog, att detta contract är ej RiddarhusOrdningen, utan Grundlagen.
För Öfrigt är jag öfvertygad, att hvar och en redan har sin opinion så stadgad i detta afseende, att hvarje försök till öfvertygande är lika fruktlöst å ömse sidor, och all vidare discussion i detta ämne således onyttig.
Min öfvertygelse är åtminstone orubblig.
Jag förnyar mitt förklarande, att jag anser 1818 års Riddarhusordning vara den enda gällande, och jag anhåller ånyo om proposition derpå.
Herr Hallenborg, Carl Johan, förenade sig med Friherre Anckarswärd. ro Den 18 November f. m.
DS jag begärde ordet, var det i anledning af Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedts yttrande, att Proceduren med RiddarhusOrdningen skulle år 1823 varit densamma, som år 1818, och sålunda enlig med äldre praxis.
Jag tänkte ingå i vederläggning deraf; men jag har sedan funnit mig häruti förekommen af den värde Talaren sjelf, i det han anfört, att Kongl.
Maj:t år 1818 gjorde en contra-proposition till Ridderskapet och Adeln.
Denna contra-proposition, dels om bibehållande af en utaf Riddarskapet oeh Adeln utesluten §.
, och dels om vissa ändringar och tillägg i några af de då föreslagne nya §§., blef genast genom aeclamation antagen, och jag är för min del öfvertygad, att, om samma praxis blifvit följd år 1823, hade saken äfven då aflnpit på samma lugna sätt.
Vidare yttrade den värde Talaren, att det vid stiftande af Allmän Civil-, Criminal- och Kyrko-lag vore olämpligt sanctionera vissa delar, och förkasta andra, utan att först derom göra en contra-proposition.
Jag frågar: bör då icke ett sådant förfarande vara åtminstone lika olämpligt med en Riddarhusordning, som från Thronen blifvit satt i nära likhet med sjelfva Grundlagarne?
Den satts jag så ofta hört yrkas, att den eonstitutionela Statens styrka står i förhållande till den kraft, hvarmed Statsmag - Den 18 November f. m. 147 terna spänna sig emot hvarandra, har alltid förekommit mig motbjudande; och jag har för mindel trott, att Staten, lika som mennisko-kroppen, är frisk och stark i samma mån, som dess organer i enighet och samdrägt fullgöra sina åligganden.
Då jag derföre såg, huru Rikets Ständer år 1812 bortskänkte Tryckfriheten, hoppades jag på bättre tider.
Då jag förnam, huru dc vid samma Riksdag sjelfve afstodo sin delagtighet i stiftningen af lag mot fylleri; förmodade jag, alt deras lagstiftnings-rätt för framtiden likväl ej skulle derigenom inskränkas.
Och då jag vid de 2:ne sednare Riksdagarne hörde Rikets Ständer af den Andra Statsmagten förebrås för misstag i Grundlagarnes tillämpning, suspenderade jag, af misstroende till min egen urskiljning, länge mitt omdöme; men då det omsider kommit så vida, att vid sistledne Riksdag icke allenast RiddarhusOrdningen, utan äfven andra Lagar, t. ex. den om fast egendoms försäljning på Executiv Auction, blifvit endast styckevis sanctionerade; så har jag med oro trott mig se Rikets Ständers lagstiftnings-rätt vara i fara.
Om denna stympning i och för sig sjelf hittills icke varit egentligen skadlig, och dess föremål mindre betydande; är dock faran för Ständernas lagstiftnings-rätt just derigenom så mycket större, att den faller mindre starkt i ögonen, och att praejudicat skulle kunna helt obemärkt tillkom - i48 Den 18 N o ve tn be r f. ra. nia.
Om nemligen den princip finge stadga sig, att Konungen ägde styckevis antaga ett lag-förslag; så vore det icke vidare värdt, att Rikets Ständer någonsin mer till Thronen frambure något sådant; ty kan en liel § uteslutas, så kan det samma äfven ske med en del deraf; och då skall icke mer något menskligt förnuft förmå uppgöra ett lagförslag, som icke lätt skulle kunna vändas tvärtemot den mening, det åsyftade.
Hvad RiddarhusOrdningen beträffar, är den visserligen i sig sjelf för Svenska folket af ringa vigt; men om den princip derigenom stadgas, att ett lagförslag kan styckevis sanctioneras; anser jag alla 4 RiksStånden och hela Svenska Folket deruti förmycket interesserade, att Ridderskapet och Adeln skulle kunna betrakta denna fråga blott såsom en Stånds-sak.
— Jag anser mig derföre böra vördsammast hemställa , om icke princip-frågan borde communiceras med de öfriga Stånden, och remitteras till ConstitutionsUtskottets utlåtande.
Slutligen får jag tillägga, att då den nu ifrågavarande Riddarhus-Ordningen ej blifvit tryckt under inseende af TryckfrilietsComitéen, åt hvilken Grundlagarnes correctur-läsning varit uppdragen och icke heller, så vidt jag har mig bekant, under RiddarhusDirectionens; så anhåller jag, att, för säkerhetens skull, få se det af Kongl. Maj:t underskrifna Originalet dertill.
Den 18 November f, m. •49 Grefve Spensj Carl Gustaf:
Jag bar egentligen begärt ordet, i anseende till Ilerr Grefve af Welterstedts yttrande, rörande den af RiddarhusUtskottet föreslagne, samt af Ridderskapet och Adeln under sista Riksdag antagne förändring af 35 §.
Riddarhusordningen, om Diarium och föredragningslista.
Den förändring, som deri gjordes, bestar ej uti ett tomt ord.
Det vore för vidlyftigt, att genom uppläsande af den gamla och den nya §., visa delta.
Om någon sådant åstundar, skall jag visserligen göra det.
Jag lemnar till hvar och en att döma, om icke i den gamla RiddarhusOrdningen varén förblandning emellan Diarium och föredragningslista.
Diarium måstefinnas.
Den gamla RiddarhusOrdningen innehöll, hvilket äfven är uti 3a §. af den nu ifrågavarande bibehållet: