Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Som jag ej genomläst Betänkandet, emedan man i vårt Stånd i allmänhet ej ens kan gissa, när ett sådant skall förekomma, kan jag icke inlåta mig uti vidlyftig granskning deraf, utan inskränker mig endast till att, i anledning af hvad jag hört under denna discussion, erinra om olämpligheten af att, såsom Utskotten lära tillåtit sig, föreslå återinförandet af det gamla tvångsmedlet att döma så kallade lösdrifvare till krigstjenst, och att således anse den för ett straff.
Om någon enskild anser krigstjenst för ett straff, bör väl åtminstone icke Lagstiftaren göra det.
För öfrigt är det onekligt, att den tid man ägde rätt att döma folk till krigstjenst, voro de värfvade Regementerne förvarings- och correctionsställen för personer, hvilka nu måste inneslutas i Correctionsinrättningar.
Men oaktadt denna fördel, anser jag det vara orätt antaga en tvångsprincip stridande emot ideen af ett Constitutionelt Samhälle, hvarest man tyckes böra hålla i helgd pligten att försvara fäderneslandet, och i stället för att anse dén såsom neslig eller ett straff, hålla den i heder och aktning.
Friherre von Stedingk, Carl Adam Bogislaus Styrbjörn:
Jag anhåller att få Den 7 September e. m. 245 upptaga Herr Munck af Rosenschölds yttrande, och att dervid erinra att krigstjensten alldeles icke kan anses för ett straff, äfven om, såsom Utskotten föreslagit, lösdrifvare, hvilka ägde god fregd och voro till krigstjenst duglige, skulle dertill användas, emedan mången, som på detta sätt kommit uti krigstjenst, kan vara rätt nöjd dermed, fast han icke sjelf kommit att tänka på denna utväg att försörja sig och gagna Fosterlandet.
Då jag anser detta ämne vara af sådan vigt, att jag, såsom medlem af Representationen, icke bör underlåta att deruti yttra en tanka, får jag, med åberopande af den reservation, jag den 16 sisth Mars afgaf emot Ridderskapets och Adelns beslut, i afseende å StatsUtskottets Utlåtande, rörande anslag till Correctionsinrättningarne i Riket, — och uti hvilket Betänkande Utskottet, i form af supplement, föreslagit en underdånig anhållan till Kongl. Maj:t om vidtagande af en sådan författning, hvarigenom alla de personer, som sakna bestämdt uppgifvet och godkändt Näringsfång, måga tillhållas att söka sig tjenst och iförsvar, vid detta tillfälle endast förena mig uti hvad Friherre Anckarswärd och Herr Cederschöld så grundligen och upplyst i ämnet anfört.
Jag vill likväl tillåta mig den serskilda anmärkning, att det af Lag- och Ekonomi - 246 Den 7 S ep t em ber e. m, Utskotten gjorda förslag, att lösdrifvare i vissa fall må dömmas till krigstjenst, synes mig, oberäknadt att det alltid innebär ett obilligt tvång, föga uppfylla ändamålet att försedliga, enär Casernlifvet torde vara mindre att recommendera för moraliteten, och sedeslösheten vanligen visat sig större i städer, der garnisoner finnas, än der, hvarest inga sådana äro förlagde.
I anledning af de anmärkningar, som blifvit gjorde emot Utskottens förslag att lösdrifvare, hvilka äga god fregd, och äro duglige till krigstjenst, böra anses dertill förfallne, ber jag alt få yttra några ord.
Man har ansett detta förslag såsom en tvångsanstalt, och innefattande en straffbestämmelse.
Jag kan icke anse skyldigheten, för en till brott oförvunnen person, som icke har annat näringsfång, att uttjena 3 eller 4 års capitulation uti ett Regemente, vara en de facto större tvångsanstalt, än skyldigheten för nästan hvarje Svensk mans person, att från och med 20 till 25 år tjena såsom Soldat, hvilket är förhållandet med vår nuvarande Beväring, Denna sednare skyldighet anses emellertid icke inskränka personliga friheten, och lika litet torde Utskottens förslag böra sålunda betraktas.
Då jag första gången genomläste
Den 7 September e. m. 247 ifrågavarande Betänkande, och der fann föreslaget, alt personer skulle kunna emot deras egen vilja användas till krigstjenst, erkänner jag, att jag icke kunde förena mig med detta sätt att bereda Fosterlandet försvarare; och jag har blifvit ytterligare styrkt i öfvertygelse om olämpligheten deraf, då jag erinrat mig, att Kongl. Maj:t för ej så länge sedan afskaffat alla de författningar, hvarefter, vare sig tjenstehjon för försummelser och otillåtet vistande på Näringsställen, eller arbetsföre personer för bristande laglig tjenst, eller soldater för vissa förbrytelser, kunde dömas till krigstjenst.
Numera får ingen dömas till krigstjenst, och sedan man således en gång frångått denna principlösa anstalt, synes icke något skäl för handen att återtaga densamma.
Friherre Anckarswärd har fullständigt utvecklat skälen emot Utskottens förslag i denna del, och jag förenar mig uti de af honom rörande användandet till krigstjenst yttrade åsigter.
— Utskottens afsigt med förslaget måtte väl vara att straffa och ej att hedra.
Derigenom uppväckes också räddsla för att ingå i krigstjenst, och jag framställer, om det kan vara rätt att försvåra ett frivilligt ingående i krigsyrket.
Åkerhjelm har jemfört skyldigheten att tjena vid värfvad Corps med skyldigheten att tjena såsom Conscriberad.
Det måtte likväl vara en stor skilnad att tjena sex år vid ett GarxiisonsRegemente emot att blott exercera L 248 Den 7 September e. m. 3 veckor en gång, samt sedermera endast vara skyldig att ytterligare tjenstgöra, då Rikets försvar kräfver, att alla Medborgare för detsamma böra uppoffra lif och blod.
]Enär fråga således är om att straffa och hämma Jösdrifveriet, bör man vidtaga sådana åtgärder, hvilka ägande de fördelar af stränghet och ordning, som med krigstjensten lära afses, kunna befordra ändamålet, hvilket måtte vara att till ordning och borgerlig sysselsättning återföra dem, som genom lösdrifveri derifrån afvikit.
Alt detta ändamål kan vinnas genom krigstjenst, bestrider jag icke, och jag kan således icke instämma med Herr Dalman i påståendet att Garnisonslifvet medför sedeslöshet.
Jag tror icke, att militären framför andra utmärker sig för immoralitet.
Tvertom skulle jag nästan tro, att Truppens moralitet bedömes för strängt, då man för minsta fel, sorn närmar sig till art af brottslighet, genast kör bort karlen.
På militärisk fot inrättade Arbetscompagnier, der lösdrjfvaren ej hehöfde qvarstanna längre, än tills han erhållit laga försvar, tror jag skulle möjligen uppfylla Utskottens åsyftade ändamål.
Jag kan således ej bestrida, att sådana böra finnas, och yrkar blott, att Utskotten från deras tillstyrkande i detta fall måtte utesluta ordet krigstjenst.
De värfvade
Regementernes missbelåtenhet med lösdrifvare torde ock härvid böra betraktas. Jag anhåller, att Utskotten ville taga dessa anmärkningar
Den 7 September e. ra.
249 i öfvervägande och lill lösdrifveriets utrotande utfinna någon för krigarens yrke lämpligare åtgärd, än lösdrifvares användande till krigstjenst.
Förekommen af den siste värde Talaren, får jag blott, i anledning af Herr Dalmans yttrande om Garnisonslifvets osedlighet, tillägga, att det vore väl, om man förskaffade sig litet närmare sakkännedom, innan man på slump fällde omdöme öfver en hel Medborgareklass.
Det har blifvit klandradt af flere, att Utskotten föreslagit, att lösdrifvare skola kunna dömas till krigstjenst.
Jag lemnar derhän, om uttrycket är rigtigt, men emot sjelfva saken ser jag ingenting anmärkningsvärdt.
Man har sagt, att krigsmannayrket vore hederligare, än att folk borde tvingas att der ingå, men man har glömt, att då fråga är om att corrigera vilseförda, den militäriska disciplinen utan gensägelse är det användbaraste medlet; och man har äfvenledes förbisett, att vi hafva Pionniercorpsen i Wanås och Arbetscompagnierna i Carlskrona.
Jag hoppas, att den dag ej är långt borta, då man från dessa Corpser kan recrutera vår Arme, och att den således skall åstadkomma den dubbla nytta att i krigstid försvara Fosterlandet, och under fredens lugn rätta vilseförda Medborgare.
För min del finner jag alltså ej något ondt i de sammansatta Utskottens förslag i denna del. 300 Den 7 S e p
I e m b e r e. m.
Friherre von Stedingk: Herr Bråkenhjelm har förekommit mig uti hvad jag tänkt yttra angående Herr Dalmans omdöme öfver Garnisonslifvets osedlighet.
Det är likvisst ej första gången man hört satser framkastas, utan att vara byggde på facta; och jag skulle blifva Herr Dalman mycket tacksam, om han ville uppgifva något bevis till stöd för sin sats.
Erfarenheten visar emellertid, att ifrån Garnisonen i hufvudstaden öfverlemnas ofta folk för ringa felsteg till Pionniercorpsen i Wanås eller någon Correctionsinrättning.
Och hvad osedlighet man i allmänhet vill tillvita Garnisons-manskapet, vet jag sannerligen icke, om man ej dertill räknar böjelsen alt öfverlasta sig af starka drycker, hvilken dock ej torde vara mindre sällsynt i andra Medborgareklasser.
Då jag, sista gången jag bade ordet, yttrade, att
Armeen vore föga belåten med det tvungna recruteringssättet, att ditdömma lösdrifvare, grundade det sig på det förhållande, som ägde rum den tid jag var i tjenst vid värfvade Armeen, och jag är öfvertygad, att om dess röst häröfver blef inhemtad, den i allmänhet skulle instämma med mitt yttrande.
Jag minnes ganska väl, huru CompagniChefs-egennyttan, härledd från gällande PassevolanceContracter, den tid folk dömdes till krigstjenst, vållade med stöd af Lag sådane personers inställande i soldatlederne, som hade Den 7 September e. m, a5i ett menligt moraliskt inflytande på de öfriga, och kostade ofta det yngre Befälet mycken möda att hålla i ordning.
Jag tror derföre, att detta recruteringssätt med rätta försvunnit, och att vi höra hålla oss vid det nu varande; och jag upprepar ännu, att jag är ganska lugn, hvad beslut Ständerne i denna fråga må fatta, antingen de värfvade CompagniChefernes eller Possessionaternes intresse segrar, emedan Kongl. Maj:t likväl aldrig kan meddela
Dess sanction till återinförande af denna onaturliga inrättning.
Äfven jag tror, att Herr Dalman nyttjat en origtig term för att uttrycka sin tanka om Garnisonstjenstens olämplighet såsom sedeförbättringsanstalt, och att sedligheten inom Garnisonerna, med undantag af bränvinssupandet, icke utmärker sig ofördelagtigare, än inom de öfrige mindre bildade Samhällsklasserna, samt att detta nu rådande förhållande hufvudsakligen härleder sig från borttagandet af tvångstjensten, och möjligheten att förthy kunna vidmakthålla noggrannare ordning; äfvensom det torde medgifvas, att upphörandet af denna tvångsanstalt, redan på de 4 eller 5 år sådant ägt rum, visat ett märkligt inflytande på värfningen, hvars närvarande svårigheter torde böra igenfinnas i den lätthet att försörja sig, som flera på hvarannan följande goda årsvexter förorsakat, och måhända äfven i tilltagande strängare Garnisonstjenst.
Här har af en Talare blifvit yttradt, att 252 Den 7 September e. m. hvad jag nämnt angående Gesällhei bergen, vore mindre lämpligt, enär det blifvit visadt, alt ett
Skrå kunde vara en dylik Inrättning förutan.
Jag kan dock icke frångå min öfvertygelse, att så länge de onaturliga Skråanstalterne qvarstå, Gesällherbergen äro nödvändiga för många syndare, som deraf äro i behof.
Beträffande det öfverklagade oordentliga lefnadssätt, som skall föras på dessa Herbergen, får iag blott erinra, att detta icke lärer vara skadligare än vanligt Värdshuslif, och att då man ej kan förbjuda Gesällerna att samlas på Värdshus, det ej leinar sig att förbjuda deras församlande i Ilerbergen.
Jag kap således ingalunda finna, att frågan derom är af någon sådan vigt, att den bör föregå afskaffandet af den långt skadligare Skråinrättningen.
Herr Rothlieb , Aocel Fredrik:
Då detta Betänkande förmodligen blir återremitteradt, får jag anhålla, att Utskotten ytterligare ville fästa uppmärksamhet på de skäl, som blifvit anförda för Flyttningstidens bestämmande till i Juni månad; och förenar jag mig i öfrigt uti hvad Herr af Schmidt i ämnet yttrat.
I anledning af Friherre Åkerhjelms yttrande, får jag förklara, att jag för min del tror det vara en stor skilnad emellan att lika med alla öfriga Medborgare vara förpliktad, att Den 7 September e. m. 253 för Fäderneslandets försvar tjena såsom Conscriberad, och att för brott eller lösdrifveri vara dömd till krigstjenst.
Militären nu mera i Garnisonen utmärker sig för moralitet och sedlighet, är en ganska naturlig följd af att antagandet dertill beror på fritt val å ömse sidor, samt att den genast skiljes från tjensten, som icke uppför sig väl; likasom det är icke mindre naturligt, att det för en del år sedan måste förhållit sis: O tvertom, då Garnisonsregementerne voro depoter för lösdrifvare och åtminstone mindre brottslingar.
Hvad angår förslaget, att lösdrifvare skulle vara förfallne till krigstjenst, men insättas i serskilta Arbetscompagnier, så tror jag det sednare vara oundvikligt, om det förra skall antagas, emedan likasom man på Lazaretterna bör åtskilja de smittosamt sjuka från andra sjuka, måste man äfven skilja moraliskt förderfvade personer från andra.
Jag har sagt, att i de Städer, der Garnisoner finnas, herrskar i allmänhet mera sedeslöshet, än i andra Städer.
Detta är icke alt säga detsamma, som att
Garnisonslrupper ovilkorligen skola utmärka sig för osedlighet.
Friherre von Stedingk må i öfrigt fasta hvad afseende han behagar å mitt yttrande.
Det innefattar blott min öfvertygelse om förhållandet — och denna har jag rätt att yttra, utan att derföre ställa mig i någon juridisk bevis - a54 Den 7 September e. m. liingsskyldighet, hvartill jag, af sådan anledning, ej eller torde behöfva vara beredd, om det än icke skulle kosta mig någon synnerlig moda, att anskaffa facta till stöd för mitt yttrande.
Om det likväl vore så lyckligt — hvilket jag bör tro, då sakkunnigare personer, än jag, derom försäkrat —- atf nemligen sedligheten inom de värfvade trupperna återkommit, sedan dessa upphört att vara deboucheer för lösdrifvare, så synes det just icke vara ett medel att bibehålla detta förbättrade tillstånd, då man vill återinföra systemet att recrutera Regementerna med slikt folk.
Man torde i öfrigt, vid denna frågas bedömmande, höra besinna, att aktningen för menniskovärde är Lagstiftarens i ett fritt Land första pligt — och jemlikhet inför Lagen Medborgarens första rätt.
Från denna enkla grundsats utgår jag.
Den är icke hämtad ur någon bok, utan ur mitt eget hjerta, min känsla för mensklighet och frihet.
Jag har här hört uppdragas mörka taflor öfver bildningens tillstånd hos den så kallade råa massan.
Jag har hort, att den styrdes blott af djurisk tanklöshet.
I sanning— milt fädernesland vore mycket att beklaga, om denna teckning vore sann.
Och det förundrar mig destomer, att på detta rum höra dylika härda yttranden, som inom vår, ej sällan beprisade, Representation, finnes ett stort antal medlemmar, hemtade från en Allmoge, hvilken dock uti odling Den 7 September e. m. a55 torde stä blott en alltför ringa grad högrej än de Klasser, man bär velat jemföra med vildar och djur.
Medan jag ännu är på Bänken, torde jag slutligen få göra en anmärkning vid Betänkandet.
En väsendtligegenskap hos hvarje
Lag är den att vara bestämd.
Sådant synes likväl icke det af Utskotten föreslagne stadgande vara, att nemligen personer, som gjort sig kände för liderligt, lättjefullt och vanartigt lefnadssätt, borde dömas till Correctionsinrättningar.
Denna definition på lösdrifvare är, i min tanka, så obestämd, att den lemnar ett alltför vidsträckt utrymme för godtycket.
Eller hur iakttager man väl rättvisan, då den lättjefulle och liderlige slösaren får fritt och ostördt fortsätta sina utsväfningar; men den torftige, som kan af autoriteterna, efter behag, ställas under rubriken af lättjefull eller liderlig, genast kastas i fängelse.
Jag frågar, om dylika grundsatser äro värdige ip:de Seklet, och den punkt af odling, hvarpå mitt fädernesland för närvarande sig befinner, och hvaraf man någon gång vid andra tillfällen hört så mycket skrytas.
Stedingh:
Jag känner ganska väl, att Herr
Dalman icke är skyldig bevisa rigtigheten af den öfvertygelse han här yttrat; och jag förklarade också endast, alt jag skulle blifva mycket tacksam, om uppgiften möjligtvis hade kunnat styrkas. a5 6
Den 7 September e. m. Hans Exccllence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg Lag- och EkonomiUtskottens förevarande Betänkande höra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteras. Ropades Ja.
Föredrogos ånyo och biföllos följande Lag- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskotlens den \ sistlidne Augusti afgifne, och den ag i samma månad f. m. på bordet lagde, Utlåtanden: N:o 56.
I anledning af väckt fråga om förbättrade Polisförfattningar för Städerne.
I anledning af väckte frågor, rörande Fattigförsörjnings-anstalterna.
Företogs lill pröfning Lag- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottens, d. 4 sistlidne Augusti under Nio afgifne, och d. 29 i samma månad f. m. på bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckte frågor, dels om inrättande af Arbetshus i Länen, och dels om nödvändigheten af åtskillige uppgifne åtgärder och bestämmelser i allmänhet, till förekommande af Lösdrifveri m. m.
Grefve Den 7 September e. m. 257 Grefve Gyldenstolpe, yl titon Gabriel:
Då Utskotten i detta Betänkande föreslagit förändring uti Kongl. Förordningen af den 1 Augusti 1819, hvilken är den nu gällande stadga rörande lösdrifveriet, samt Ridderskapet och Adeln nyss behagat återremittera Utlåtandet öfver Tjenstehjonsstadgan, hvilken äfven innehöll förslag till ytterligare inskränkningar af lösdrifveriet, får jag hemställa, om det icke vore med ordning öfverensstämmande, att äfven återremmit-' tera ifrågavarande Betänkande, ty om detta Betänkande nu bifölls, hade man redan stadgat en princip för straffbestämmelser mot lösdrifvare, hvilken man sedermera vid , afgörandet af de föresiagne ändringarne i tjenstehjonsstadgan, icke kunde frångå.
Jag tror derföre, att man ganska väl, under åberopande af de vid Lag- och EkonomiUtskotlens Utlåtande N:o 54 gjorde anmärkningar, kan återremittera ifrågavarande af samma Utskott afgifne Betänkande N:o 5^, hvarom jag således anhåller.
Jag hemställer, om återremiss kan beviljas, då ingen dertill föranledande anmärkning emot Betänkandet blifvit gjord.
Om. den värde Ledamot, som föreslagit återremiss, vill framställa någon anmärkning emot Betänkandet, skall jag icke motsätta mig detsammas återremitterande, men eljest 4o II.
11 258 Deli 7 September e. m. vore det bättre att begära i fråga varande Betänkande livilande, till dess det angående Tjenstehjonsstadga!! blifvit afgjordt.
Då jag af Herr Munck af Rosenschölds yttrande under sista discussionen har anledning tro, att Herr Munck af Rosenschöld icke eller läst ifrågavarande Betänkande, tager jag mig friheten derutur uppläsa det förslag till underdånig skrifvelse, som Utskotten afgifvit.
Det lyder: ”att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om den ändring i usta §. af Kongl. Förordningen den 3i Augusti i8ip, att ÖfverStåthållare-Embelet och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande må äga alt på obestämd tid till Corrections- eller allmän Arbetsinrättning döma: 1:0 Lösdrifvare, då de, ehuru arbetsföre, likväl sysslolöst kringstrukit och besvärat allmänheten med tiggande, men icke finnas till krigstjenst duglige, samt då utrymme till deras intagande saknas i serskildt arbetshus, sorn i Länet kan vara inrättadt; 2:0 Lösdrifvare, som gjort sig kände för vanartigt, liderligt och lättjefullt uppförande, och således för samhället äro vådlige; samt 3:o sådane personer, som för brott blifvit dömde och straffade och äro såsom lösdrifvare att anse.”
Här afhandlas således nästan samma fråga, som i Utskottens förslag till 1 Art. af Tjenste!) jonsstudgan.
Jag anser mig derföre endast behöfva åberopa de mot Utskottens Den 7 September e. m.
Utlåtande öfver nämnde stadga gjorde anmärkningar af Friherre Anckarsvärd oell Herr Hjerta, hvilka åtfölja ålerremissen af Utlåtandet N:o 54 och fullkomligen väl kunna begagnas emot Betänkandet N:o 5^.
Jag vill ej bestrida den nära likhet med Utlåtandet öfver Tjenstehjonsstadga!!, som ifrågavarande Betänkande kan äga, emedan jag icke läst det; men jag har deremot läst Riksdagsordningen, som bjuder, att ett Betänkande endast skall återremitteras, då anmärkningar deremot göras, hvilka hindra antagandet; och jag hemställer till Herr Grefven och LandtMarskalken, om för så beskaffade anmärkningar kunna anses de, hvilka blifvit gjorde emot ett föregående Betänkande, och om icke samma ändamål, sorn genom återremissen åsyftas, vinnes derigenom, att det sednare Betänkandet får hvila, till dess det förra återkommit.
På sätt Grefve Gyldenstolpe anmärkt, innefattar detta Betänkande flera frågor, hvilka äfven tillhöra det redan återremitterade Utlåtandet öfver Tjenstehjonsstadgan.
Enär nu mot sistnämnde Utlåtande åtskillige anmärkningar gjordes, hvilka äro af natur att lämpeligen kunna äfven vid förevarande Betänkande åberopas; så anser jag detta Betänkande, 4<j H. 17* i6o Den 7 September e. m. pä grund deraf, jemväl böra till Utskotten återförvisas.
Äfven jag skall anhålla om återremiss af detta Betänkande, i fall de emot ett föregående gjorde anmärkningar få verka emot ett sednare.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd Proposition, blef Lag-oell EkonomiUtskottens förevarande Betänkande till Utskotten återremitteradt.
Justerades 8 ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plena den x dennes f. och e. m. fattade beslut.
Utskott inkomne Utlåtanden: Frän Bevillnings- och EkonomiUtskotten:
Af den a5 sistlidne Julii: N:o i5.
Angående yrkad högre Tull å vissa från Ryssland och Finland inkommande varor.
Frän Bevillnings- Lag- och EkonomiUtskotten:
Af den i3 sistlidne Augusti: N:o 16.
Bran vinsbränningen och dermed gemenskap ägande ämnen.
Sep te mijer e. m. 261 Från Stats- och EkonomiUt skotten:
Af den i5 sistlidne Augusti: N:o 67.
Angående Städernes Ingvar teringsbesvär.
Uppläsles ett från RiddarhusUlskottet inkommit så lydande:
Sedan RiddarhusUtskottet, medelst Utdrag af Ridderskapets och Adelns Protocoll för den jo dennes, fått emottaga Högloflige Ståndets beslut, rörande Utskottets ingifne förslag till en Ny Riddarhusordning, får Utskottet lill Högloflige Ridderskapet och Adeln vördsamt öfverlemna så väl en i öfverensstämmelse med berörde beslut affattad fullständig Redaction af RiddarhusOrdningen; som ock ett förslag till den underdåniga skrifvelse, hvarigenom Ridderskapet och Adelil torde finna för godt hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om Dess Nådiga stadfästelse å samma Stadga.
Och har Utskottet dervid ansett hufvudgrunderna för RiddarhusOrdningens omarbetning böra hos Kongl. Maj:t uppgifvas, på det Kongl. Maj:t må finna sig i tillfälle, att dels pröfva hvad afseende dessa grunder må förtjena, a6a Den 7 September e. m. dels i enlighet dermed granska författningens detailler.
Stockholm den 20 Augusti 1829.
På RiddarhusUtskottets vägnar: Carl Mörner.
TV. F. Dalman.
Ridderskapets och Adelns Underdåniga Skrifvelse till Kongl. Maj:t, med anhållan om sanktion å en ny Riddarhusordning.
Slormäktigste Allernådigste Konung!
Sedan Ridderskapet och Adeln, i den ordning 5i §.
RiddarhusOrdningen den 18 December 1823 föreskrifver, för sin del antagit den förändrade Redaclion af samma Författning, som härjemte i underdånighet öfverlemnas, får hos Eder Kongl. Maj:t Ridderskapet och Adeln lika underdånigt anhålla, det Eder Kongl. Maj:t täcktes derå meddela Dess Nådiga Stadfästelse; utbedjande sig Piidderskapet och A(lehi jemväl att inför Eder Kongl. Majrt få anmäla, det de uti ifrågavarande Förslag till ny Riddarhusordning förekommande förändringar hufvudsakligen härleda sig från den Ridderskapels och Adelns åsigt, dels att alla de stadganden, hvilka röra Adliga värdigheten, Ridderskapets och Adelns Representationsrätt, samt vilkoren för dennas åtnju» Dr t) 7 September e. m. 263 tande m. m., böra, genom eri mera systematisk uppställning af Författningen, bestämdt åtskiljas från de föreskrifter i afseende å Riksdagsmanna-rättens utöfvande, sättet för öfverläggningarnes förande m. m., deruti antingen Grundlagarne hänvisa till RiddarhusOrdningen, eller hvilka eljest ansetts vara af beskaffenhet alt böra i denna Författning inflyta, dels ock att utur.
Rid» darhusOrdningen böra uteslutas, icke allenast alla sådane stadganden, hvilka endast innefatta upprepanden af hvad som förut finnes i Grundlagarne förordnadt, utan ock de mindre vigtiga reglementariska föreskrifter, som lämpligen kunna hänföras antingen till Ridderskapets och Adelns särskilda OrdningsStadga, eller till de för RiddarhusDirectionen och Ståndets Tjenstemän utfärdade Instructioner.