Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Framställningar hafva visserligen blifvit gjorda i delta afseende, men hvarken till form eller innehåll af den art, att de på minsta sätt kunna kallas hotelser, utan endast innefattande de skäl hvarpå dessa makter ansett sig kunna grunda sina anspråk på vissa lindringar för sin handel med Sverige.
Mot Englands önskan alt tull-lindringarne mätte uphöra, har man här anmärkt, att denna makt redan åtnjuter full reciprocitet för sina fartyg, enär de varor som inkomma med Engelska fartyg åtnjuta precist samma behandling som de, hvilka införas med Svenska fartyg.
Della är ganska rigtigt, och i afseende på sjelfva flaggans rättigheter, har England nu mera ingenting vidare att önska.
Men det är också icke egentligen härifrån som England hämtat stöd för sin framställning om lull-lindringarnes försvinnande, utan från reciprocitetsrättcn i afseende på ett annat medgifvande i dess nya navigationslagar, nemi. det, att
Engelska hamnar blifvit öpnade för främmande fartyg utan någon differential-tull äfven då dessa fartyg komma från andra Europeiska hamnar än det lands hvarifrån fartygen äro.
Och i delta hänseende måste det medgifvas att reciprociteten icke är fullständig så länge tull-lindringarna qvarstå, och införseln af Transatlantiska varor från de Europeiska hamnarna, tvert emot hvad som nyss visades vara förhållandet i England, derigenom blir betungad med en differential-tull i jemrörelse med den direkta införseln.
Billigheten tyckes således fordra att något afseende fästes å detta anspråk.
Jag ber dessutom att få fästa upmärksainhelen på en annan omständighet, som äfven i betydlig män hör inverka på vårt handlingssätt i denna fråga.
Eugland har nemi. medgifvit att Svenska fartyg hädanefter kunna (å afgiflsfritt o at ural iserås i England, och jag förmodar att ingen vill bestrida den stora vigten för våra skeppsbyggerier af en sådan rättighet, hvarigenom härstädes byggda och utrustade fartyg kunna afy 11 ras och blifva Engelsk egendom (hvilket förut var alldeles förbjudet], och detta till och med ulan någon tull eller annan naturalisalionsafgift.
England har likväl begärt en motsvarande rättighet å sin sida, och de Hrr, sora nu yttrat sina farhågor för tull-lindringarnas borttagande, loide säkert äfven medgifva alt om denna Englands fordran blefve bifallen, och såsom följd af gällande förbindelser, då äfven snart måste utsträckas lill andra nationer såsom t. ex.
Ryssland, så skulle derigenom en ganska betänklig konkurrens upstå för våra skeppsvarf.
Åtminstone anser jag det under sådana omständigheter vara ett alldeles nödvändigt villkor för deras bestånd, att 1 sammanhang med en dylik tillåtelse äfven tullfri införsel af alla slags skeppsinventarier medgåfves, hvarigenom åter åtskilliga andra af våra näringar ytterligare skulle indragas i det svåra profvet af en utländsk medtäflan utan allt slags skydd.
Della ärende har emellertid redan i sin helhet utgjort föremål för K.
M:s nåd. pröfning, och jag förmodar, alt åtminstone det nu förevarande förslagets motståndare instämma i K.
M:s åsigt, att omförmålta af England gjorda framställning, icke f. n. kunnat bifallas, hvadan icke heller någon propos. derom blifvit till R.
St. afläten, fastän sådant skett till Stortingen i Norrige, der frågan af Regeringen godkändes.
Jäg hemställer likväl nu, om det under sådana förhållanden, då man af tvingade skäl, för alt ej äfventyra vigtiga inhemska näringars bestånd, varit nödsakad afböja den ena af Englands, på obestrich liga reciprocitetsskäl grundade framställningar, kan vara rätt, och vara klokt, att äfven tvärt afstå den andra, hvilken jag tror mig hafva visat icke skall komma att medföra någon olägenhet för vår handel och vår sjöfart, ulan fast helldre i sjelfva verket bidraga till dess förkofran, Jag hemställer slutligen om ej billigheten så väl som försigtigheten fordrar, att vi i vårt förhållande lill England, den främsta makten i ordningen bland våra haudelsrelalioner, iakttaga all möjlig moderation, och visa någon benägenhet, all gå dess önskningar lill mötes, såvidt sådant kan ske utan skada för oss sjelfva t och jag öfverlemna!' till de Hrr:s eget eftersinnande, hvilka nu tro sig strida för skyddandet af vår handel och skeppsfart, huru pass tacksamma dessa intressen skola blifva för det visade nitet, derest man genom eli hårdnackadt motstånd mot hvarje billig eftergift måhända bortspela!' de högst betydliga fördelar som blifvit oss beredda genom Englands nya navigationslagar, och kanske slutligen framtvingar någonting liknande det som redan handt i Belgien, eller att detta lands fartyg, genom vägran att bevilja en reciproque naturalisationsrält, serskildt blifvit belagda med en differential-tull af 20 proe.
Hvad förhållandet med Holland vidkommer, så är detta ännu mera direkt beroende af förevarande fråga.
Den direkta handeln på Holland har visserligen blifvit uplåten för alla nationersfartyg, men deremot är skeppsfarten på dess kolonier, som här torde vara det vigtigaste, ställd i ett positift sammanhang med tull-lindringarnes nphörande, hvilket utgör ett villkor hvarförutan Sverige ej kan vänta sig alt förmånerna af delaktighet i den fria handeln på kolonierna skola komma detsamma lill godo.
Jag har redan nog länge tagit R. o. Ad:s upmärksamliet i anspråk och jag anser mig gå det Högl.
Ståndets önskningar till mötes, om jag icke vidare utsträcker mitt anförande.
Hvad jag haft den äran att säga hoppas jag emellertid må vara någorlunda tillräckligt för att motivera den öfvertygelsen sorn ledi mig då jag undertecknat förevar:de K. M:s nåd. propos. till hvilken jag nu äfven får tillstyrka R. o. Ad:s benägna bifall.
Jag vill helst förbigå de många omständigheter, som hår äro nämnda, t. ex. huruvida jernbruken kunna komma att sakna afsättning, äfvensom att genom tull-lindriogarne fiOO.OOO r:dr skola blifvit af tullmedlen årligen efterskänkta, då dessa m.
II. upgifne förhållanden icke kunna verka på sjelfva saken.
Om man tager i betraktande, att t ul 1-1 indrin - garne äro bestämda på det sätt, all man icke anser de varor som ifrån Transatlantiska orter införas, böra bära högre tull än den, som genom dem upkommer, så har ju ingen efterskänkning heller egt rum, ulan har skälet för denna bestämmelse helt enkelt varit, att man ansett del högre tull icke borde läggas på sådane varor.
Detta och annat hvad på f. m. ylttrats om hvarjehanda mindre vigliga förhållanden, vill jag, som sagdt är förbigå, och endast fästa mig vid frågan om lull-lindringarnes bibehållande eller uphörande verkar skadligt på den fraktfart, som Sverige idkar mellan främmande länder.
Jag kan icke se och har ej af hvad som anförts kunnat öfvertygas, att uphörandet af desamma derå skall menligt inverka, lika litet som de åstadkommit någon förmån i betydligare del för berörde industrigren.
Om det vore förhållandet all t. ex. varor från de vigliga Holländska kolonierna endast fördes till Holland, så kunde fördel deraf för de Svenske skeppen upkomma; men då dessa varor äfven föras till andra länder, upslår ett helt olika resultat; ty då äro afgifterne tredubblade, hvarom en hvar kan göra sig underrättad, som läser de Holländska föreskriflerne härom.
Det är sagdt, att den mindre sjöfarten skulle leda kapitalen och hågen från den mera atlågsna handeln: jag tviflar mycket härpå.
Vi hafva ett alldeles tillräckligt utrymme för den närbelägna, om vi vilje deråt vända vår håg och våra kapitaler; men den Svenska sjöfarten på närbelägna länder, har en medtäflare i den Norska och det år den, som förhindrar upkomsten, eller rättare, utvidgningen i större mån af vår, och detta är naturligt, derföre att Norrmännen segla för bättre pris än vi och alt sjöfart i Norrige är en folknäring, upkommen af lyckligare förhållanden än hos oss är fallet; ty på vattnet sker den mesta kommunikationen hela Norrska kuststräckan utåt, hvarigenom sjöfarten der blifvit folknäring lill den betydliga grad att den Svenska aldrig kan med densamma mäta sig i synnerhet som de flesta hamnar i Norrige icke erfara tvånget af längre vintrar som lägger band på deras sjöfart.
Jag anser således att lull-lindringarnes fortfarande eller uphörande föga verkar, hvarken förmånligt eller skadligt på den mindre handelsflottan, likaså, äfven föga på den stora; utan torde det vara andra förhållanden, som i det hänseendet förtjena större Den 4 Juni e. m. 321 upmärksamhet.
För ali åter komma till dea mindre handelsflottans förmodade fördelar af lull-lindrlDgarnes borttagande, torde mig tillåtas ytterligare få Dämna ett ord: jag anser denna sjöfart icke genom tull-lindringarnes borttagande befordras på annat sått, än derigenom, att varor som från Transatlantiska hamnar blifvit af andre nationer förde till de oss mera närbelägna, sedan förnämligast medelst ångbåtsfarlyg hitföras för att fylla våra behof af sådana aflägsna länders, för oss nödiga produkter.
Om denna s. k. mindre handelsflottan endast skall segla tilt oss närmast belägna kuster, kan ej, åtminstone så, som eljest, det stora ändamålet vinnas, all erhålla invandt sjöfolk, som är af så mycken vigt att äga, ännu mindre, vinnes detta genom ångfarlen.
En olägenhet den jag för min del befarar skall inträffa genom tull-lindringarnes uphörande, är den, att handlande i alla våra småstäder skola söka sig förläggare på utländska handelsplatser i stället att hafva sådane i de större städerne inom riket; handelsvinsten på de varor, som sålunda direkte införskrifvas, skall följaktligen stadna hos utlänningar, de inhemska afsättarne af dessa varor stadna i mera och mera skuld hos dem; i mån af skeende införskrifningar, skola de härstädes varande större handelshusens förtjenst så småningom uphöra och detsamma komma att försvinna, hvilket i framtiden skulle medföra mycken skada.
Hvad internationella förhållanden angår, hvilka skulle fordra tull-lindringarnes uphörande, så tillkommer del icke Ständerne, så, som saken nu blifvit omnämnd, alt dermed sig befatta, utan ankommer saken på sådane förhållanden roed utrikes makter, dem endast Konungen kan bedömma: åtminstone borde icke Ständerne dermed sysselsätta sig innan de af Konungen erhållit framställning och fullständig utredning derom, hvadan jag f. n. vill lemna den saken å sido.
Befinoes det vara af vigt för tillfället, så torde fråga serskildt böra upslå huruvida Ständerne hos Konungen må anhålla om meddelande af nödige uplysningar i dessa afseenden.
Under sakens nuvarande skick anser jag ej något så öfvervägande skäl finnas, att jag kan tillstyrka den ifrågavar:de förändringen.
En värd talare har i anledn. af Frih.
Bondes anförande under förmiddagens plenum, och då citerade yttranden af 2:ne Engelska Amiraler, upmanat mig att yttra min åsigt om danandet af dugligt sjöfolk, företrädesvis på aflägsnare farvatten eller den s. k. kustfarten.
Jag får derföre äran anföra: att de citerade yttrandena, hvars riktighet jag, om det behöfdes, kunde intyga, efter min tanke äga sin fulla tillämplighet på England men icke på Sverige.
Kring Englands kuster herrskar, som R. o. Ad. nogsamt känner, tidvatten, och en vidsträckt kustfart med större och mindre fartyg idkas i dessa farvatten der sjömanskap och sjömän kunna utbildas — förhållanden som ej äga rum i Sverige, der kustfarten, hvarmed jag förstår den inrikes sjöfarten, och ej som åtskillige talare tyckts vilja 522 Den 4 Juni e. m. antaga farten på Östersjön och Nordsjön; lill större delen verkställes ined mindre fartyg i dö-vatlen, der intet egentligt sjömanskap kommer i fråga.
Sådant sjöfolk som från denna skola kan erhållas har Kongl, flottan tillräckligt af förut, sådant hvaraf den göres behof bildas endast genom segling på större fartyg och aflägsnare farvatten.
Kustfarten är dessutom hos oss i ständigt aftagande, hufvudsakligast föranledt af ångbåtarnes stora t il 1 vext som taga förtjensten ifrån den —. allt skäl som synes lala för ali u-pmunlra den aflägsnare sjöfarten.
Hr Gripenstedt har frågat om ej de, som nitälska för tull-lindringarnes bibehållande kunde hysa någon fruktan att Engelsmännen torde vägra Svenska fartygs naturalisation, i händelse Sverige icke tilläte Engelska fartyg alt bär naturaliseras.
Bonde har på f, m. jemväl omtalat behofvet af skeppsförnödenheters tullfria införsel, på det att vårt skeppsbyggeri måtte kunna täfla med det utländska, serdeles som utlänningen kan hår bygga fartyg och få dylika skeppsförnödenheter bit införda.
Jag får erinra alt denna fråga icke rörer tull-lin— dringarne, men efter som hon blifvit uptagen för att i allmänhet visa det fria handelssystemets fördelar, så anhåller jag att derom få säga några ord.
Jag tror att denna fråga, lika litet som någon annan, rör:de handel och sjöfart, kan behandlas efter något allmännt rättesnöre, utan att hon, lika med andra, bör afgöras efter de omständigheter, som visa sig för Sverige vara de fördelaktigaste.
Ett rike bör väl i sina handelsförhållanden iakttaga samma sätt alt gå tillväga, som den enskilde mannen, sora köpmannen nemi., alt göra det som lönar sig och underlåta det som medbringar förlust.
Om Sverige skulle vinna på ifrågavar.de ömsesidighet med England; må då Sverige fatta beslutet, hvad England beträffar, men om Sverige förlorar i förhållandena till Tyskland eller Holland, så bör Sverige icke utsträcka motsvarigheten äfven till dem.
Huru förhållandet härmed må vara, — del vet jag icke, utan yttrar mig blott om den allmännna grundsatsen.
Så som jag nyss sagt förfarer äfven England.
Jag vill påminna mig att under den tid, Hertigen af Wellington satt i Ministéren, hade något misstag egt rum i afseende på tullen å handskar.
För denna obetydlighets skull, stod sig den store ministern huru vördad man han var, ganska slått, emedan det rika England icke vill förlora det ringaste som det kan antingen behålla eller förtjena.
Skole då vi, som tillhöra ett fattigt samhälle göra annorledes.
England har visat en stränghet mot Belgien, hvilken blifvit åberopad.
Det är i min tanke ganska klokt gjordt af England, att slå tili den ena så att de öfriga skrämmas.
Serdeles väl är sådant beräknadt emot Belgien, emedan det genom sin ypperliga jordmån och sin tillgång på stenkol är i stånd att framför andra länder tälla med England.
Hvar och en som besöker
Belgien ser der ett sådant fabriksland, att maken icke visar sig på fasta landet.
Den 4 Juni e. m. 523 Hr Rosenblad liar berömt vårt mynt, för att vara så reelt.
Jag vill ej nedsätta dess värde, men blott säga, alt hurudant det än må vara, så vill likväl ingen utländning mottaga en derå lydande vexel.
När förhållandet är sådant, får köpmannen umgälla myntets beskaffenhet med serskild kostnad, hvilken måste tagas i beräkning om man vill vara billig.
Ar man det icke, så skadar man Sveriges rike genom origtiga förutsättningar.
Man bar omförmåll huruledes sjöfarten från Sverige på England ökats genom navigalionsaklens uphäfvande, men att sjöfarten från England på Sverige deremot icke tilltagit i samma förhållande.
Det är ganska klart att så skulle ske.
Hvad England beräknat, har inträffat, nemi. en större tillförsel och deraf följande sjöfart, från fiemmande orter, men huru kunde sjöfarten till Sverige bli större, när våra författningar icke åsyfta alt öka införseln, emedan vår tillgång på varor ali utföra sällan förslår att betacka införselns värde.
Att sä är bevisas bäst genom utlagningen af Bankens silfver.
Att vi ej kunnat införa än mera främmande varor, härrörer af tvänne skäl nemi. l:o emedan våra utförselsämnen icke ökats eller blifvit dyrare efter navigationsaktens uphäfvande än de förut voro, samt 2:o att vi följagteligen icke varit oaktadt tillitandet af Bankens silfver, i stånd att betala en större införsel.
Missförhållandet mellan den stora och lilla handelsflottan har af Piili.
Bonde blifvit för hans åsigter lyckligen påfunnet.
Förrän i dag har jag aldrig hört talas derom, men det är vordet skickligt begagnadt för all väcka afundsjuka mellan landtmannens och köpmannens seglation.
Hvad man ånyo åberopat om Norriges skeppsfart och hennes öfvervigt på vår bevisar, såsom jag redan sökt utreda, ingenting i denna fråga, ty från de Transatlantiska hamnarne, der tull-lindringarna gälla, anländer sällan något Norrskt fartyg, och på Östersjön samt Nordsjön, der Norrmäunen hafva öfvervigt i skeppsfarten, komma inga tull-lindrindringar i fråga.
Grekerne förtjena så mycket på medelhafvet är utan tvifvel den att de kunna segla billigare än alla andra som befara detta haf.
Det är äfven klart, att när Norrmännen hafva stor sjöfart, så skola de jemväl hafva stor tillgång på sjövandt manskap.
Hr Gripenstedt har anmärkt det jag skulle hafva misstagit mig om Frih.
Bondes mening rörande fartygs proviantering.
Det tror jag mig icke hafva gjort.
Innehållet af Frill.
Bondes yttrande var ju det, att derest flera mindre skepp idkade kustfart, så komme mera proviant från hemlandet att på dem förtäras än eljest.
Detta är sannt; men i händelse man vill att Svenska födoämnen skola förtäras af egna landsmän, så är det bäst att alldeles qvarhålla dem hemma och ej släppa ut dem på sjön, ty de åta då ganska säkert mera mat, än hemma är frambringad, ty komma de öfver till främmande land, så förtära de alltid något af dervarande lifsmedel.
Man bar sagt alt som Grosshandlare behöfva kredit, så måste den kostnad lian medförer, skrifvas på den större handelns räkning.
Men jag frågar Eder Mine Hrr: hvarmed skall den min - 524 Den 4 Juni e. n>. dre handlanden betala sina varor i Lybeck, Hamborg, Köpenhamn eller England?
Det måste jemväl ske med penningar om det icke sker med varor.
Sker det med penningar så föranlåtes den mindre köpmannen begagna samma utväg som den store, nemi. krediten.
Begge stå således i den delen på samma punkt.
Utförseln på Lybeck har tilltagit i samma mån som ångbåtsfarten varit lät, ty man går icke gerna med tomma fartyg, ulan begagnar såvidt möjligt är denna lägenhet, till utförsel, hvilken ångbåtsfarten erbjuder.
Som de dertill använda skeppen äro stora, så draga de mycket varor.
Dessutom är Lybecks belägenhet genom grannskapet med Hamborg och Eiderkanalen sådan, att den platsen måste hädanefter såsom hittills förblifva en af de förnämsta afsättningsorterna till och ifrån Sverige.
Hr Gripenstedt har trott att kolonialvaror roed undantag af kaffe, vore svåra att tullförsnilla.
Men just kaffe är det som egentligen försnillas.
Hvem af Eder har ej hört talas om den mängd valtendränkt kaffe som ulbjudes, hvad är det öfverhufvud annat än en tulIförsnillad vara, hvilken roan, för att obemärkt få henne i land, först kastat i sjöö.
Rörande det öfrira, som mot mig blifvit anfördi, vill jag ej besvära del Höglofl.
Ståndet med ytterligare vederläggning, utan förnyar endast min anhållan om afslag.
Jag anhåller vördsamt om ursäkt alt jag äfven vågar i denna vigtiga fråga yttra några ord.
Bonde började sitt föredrag på f. m. med en framställning om
Englands tillgöranden för att uphjelpa sin handel, sin sjöfart och sina skeppsbyggerier, har omförmäldt hurusom Englands navigationsakt upkom 1(>51 samt alt denna akt hade den verkan, som naturligtvis var påräknad af dess kloka stiftare, att nemi. i sjelfva verket stadga skeppsbyggerierna och tillskynda Englands egna inbyggare alla de fördelar, som utländska fartygs täflan med hemlandets skulle hafva dem beröfva!.
Under tvenne sekler har denna akt varit beståndande innan den blef uphäfven; och England har således genom delta sitt exempel ådagalagt vigten af stabilitet i författningar och förfoganden rörande ett lands intressen.
Jag är förvissad derom, att i fall någon inom Englands parlament, 35 år efter det denna akt blifvit införd, hade föreslagit dess uphäfvande, så skulle det varit omöjligt att vinna bifall dertill.
Na, sedan England genom denna akt kommit till en sådan makt i handel, skeppsfart och skeppsbyggeri, att knappast någon nation i verlden kan täfla med detta land, då, men icke förr, förklarar England att det skydd som genom berörde akt lemnals egna landsmän och egna näringar, skall uphöra, och att andra nationer jemväl skola kunna, i likhet med Englands egna sjöfarande, dit inoch utföra produkter; men när man nu vill anföra Englands exempel kommer man icke derjemte i håg, alt det land, som här är i fråga, vårt kära fädernesland, i alla möjliga hänseenden är England underlägset; att vi, på sätt en talare liknelsevis erinrat, endast äro att anse som små barn i jemförelse med England, när Den i Juni e. m. 525 raan betraktar våra ömsesidiga näringsförhållanden och den ständ* punkt, hvarpå de sig befinna.
Månne man då, blott för att följa exemplet af denna jätte, skall upoffra egna fördelar, för att hoppas på andra, sora likväl torde vara långt aflägsna?
tvertom tror jag del vara af största vigt att vi just med Englands exempel lill rättesnöre, bibehålla den af detta land så länge begagnade stabilitet i tull-lagstsiftning; och dertill hörer äfven att bibehålla lull* lindringarne, hvilka icke åro mera än 35 år gamla, enär de infördes 1815.
Då de icke visat sig hafva medfört någon skada, utan tvertom våra skeppsbyggerier blifvit i betydlig mån utvidgade, så att handel bedrifvits med våra fartyg direkte mellan Transatlantiska orter och fäderneslandet, månne man dä icke bör fästa upmärksamhet å dessa lyckliga förhållanden och låta just den lag, som bidragit till dem, fortfarande blifva gällande.
Man har sökt att från reciprocitets-förhållanden samla stöd för det framställda förslaget: för min del känner jag icke alt några sådana äga med denna fiåga det ringaste sammanhang; de traktater, som mellan Sverige och England blifvit afslutade, supponerar jag grunda sig på den reciprocitet, som kunnat med bestående lagar förenas.
Om England i senare lider gjort åtskillige koncessioner till fördel för utländska fartyg månne vål England derföre äger rätt att fordra, det utlänningen skall, om han icke finner det för sig nyttigt, gå på samma sätt tillväga?
Jag kan ej föreställa mig möjligheten häraf eller att England först vidtager en åtgärd till fördel för andra länder och sedan fordrar, nära nog med maktspråk, att samma förhållande skall i utlandet äga ruin.
Bonde förklarat, ett så beskaffad! medgifvande som tull-lindringarnes uphörande vara nödvändigt, emedan det innebure en reciprocitet och emedan man icke borde reta det mäktiga landet till någon slags represssiv åtgärd; hvaraf kommer det sig då, att Frih:n icke dessmindre yttrat, såsom ett gifvet faktum, alt, likasom det i allmänhet är händelsen, att man ej gerna vill handla med den som är fattig, emedan denna ingenting har att sälja, så skulle man i England hafva förklarat, att man alldeles icke fruktade för någon skada genom navigationsaktens uphörande, så vidt den rörde handeln med Sverige och Norrige, emedan dessa länder icke hade serdeles många artiklar att till England aflåta.
Man brukar likväl ej fordra några koncessioner utaf den, från hvilken man icke anser sig hafva något att frukta.
Och det ligger således i dessa Frih.
Bondes båda upgifter en motsägelse, som för honom torde blifva nog svår att förklara.
Den jemförelse, som blifvit gjord mellan stora och lilla handelsflottan, synes mig uti intet hänseende vara lämplig.
Den stora flottan går på hell andra vatten än den lilla och man behöfver ej gynna upkomsten af den sednare på den förras bekostnad.
Desse flottor kunna beslå jemte och bredvid hvarandra; men visst är emedlertid, att om tull-lindringarne uphöra, så skall ock importen af kolonialvaror från Transatlantiska orter med våra egna fartyg komma alt försvinna, samt denna import i stället bedrifvas 526
Den 4 Juni e. m. med den lilla Hollan, som går till Europeiska hamnar der neder* lag af dylika varor finnas att tillgå; och då importen dervid kommer att ske, icke till Sveriges större handelsplatser, såsom Stockholm och Götheborg, utan till kuststäderna, så skall också härigenom smugglingen i högst väsendtlig mårt vinna lill vext; ty lika säkert som det är, alt ett stort fartyg, lastadt t. ex. med tusendetals säckar kaffe, anländt till Slockholm eller Götheborg, icke kan införa denna last i smugglingsväg, lika säkert är, att då de mindre fartygen gå med eli ringare antal collys till småsläderne utmed kusterna, så skola mången gång t. ex. 2:ne säckar kaffe, sammanslås till en bal allena, och på det sältet förtullas, och kronan på det sältet förlora hälften af sin lagliga inkomst.
Man har vidare sökt att på visst sätt göra sig till förmyndare för de köpmän, som idka handel pä Transatlantiska orter; i det man jemfört denna handel med spelet och dess rysliga följder, genom den lockelse till vidt utseende spekulationer, som tull-lindringarne skulle innebära.