Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ty om saken är ren, så ser jag icke hvad kyrkorna kunna lida deraf, att Konungen låter genom särskilda embetsmyndigheter i åtskilliga olika handlingar efterse, huruvida det kan löna mödan att för Statens räkning anställa en rättegång eller icke; hvarföre jag fortfar i det yrkande jag förra gängen framställde.
Jag uppträder ingalunda för att söka jäfva kyrkans rätt till ifrågavar. hemman; jag uppträder icke eller för alt bestrida Hr D:r Stenhammars reservation, sorn så ofta har blifvit åberopad ; tvertom värderar jag hans bemödanden och är honom tacksamhet skyldig för det ljus, som lian spridt öfver frågan.
Men oaktadt all den uppmärksamhet jag egnat åt de talare, som yrkat afslag å betänk., liar jag icke kunnat komma till den öfvertygelse, alt man gör väl om man afslår SlatsUtsk:s hemställan.
Tvisten beles nu att föras emellan kyrkan och Staten, men den förefaller mig helt enkelt emellan hemmansägarne inom hvarje socken, hvilka eljest skulle vara skyldige att underhålla kyrkan och aflöna sin prest.
Att få denna tvist sliten, anser jag så mycket vigtigare, som den antagit en natur, att, utöfver hvad den förtjenat, både uppväcka klander emot Styrelsen och att nära nog blifva ett tvisteämne mellan Stånden.
— Flera talare hafva gjort den frågan, hvad det skall tjena till att göra en undersökning, eller hvad det är, som kan beveka Ständerna alt låta göra en sådan undersökning.
Jag skulle tro, att de talare, som gjort dessa frågor, icke hafva riktigt tagit i betraktande huru olika denna fråga hittills blifvit afgjord.
Vi hafva oss bekanl, att tvenne frågor i Högsta
Domstolen hafva utfallit olika; vi hafva Den 1 Mars f. m. 429 oss bekant, att myndigheterna gifvit alldeles olika tillstyrkanden i denna fråga.
Delta mätte väl vara skäl nog för alt söka ett slut på frågan; såvida man vill alt auctoriteternas utslag skola äga det värde de böra.
Alan har sagt, alt en sådan undersökning möjligen skulle kunna föranleda anspråk till och med hos frälsehemmans-äboer pä äganderätt lill andras hemman, derföre att de innehaft dem en viss lid.
Det är också ganska sant, alt ingen kan hindra dem alt slämma in en sådan fråga, men en sådan stämning kan aldrig blifva farlig för ägaren, och på samma sätt anser jag, att en sådan undersökning icke kan vara farlig för kyrkornas äganderätt, såvida icke någon annan äger anspråk pä dessa hemman, som kunna bevisas.
Nu är kändt af betänk., att hemman finnas med olika natur i della afseende.
Om nu det ena hemmanet blir föremål, såsom hittills har skett, för eli utslag det andra för ett annat, hvilket mäste blifva följden, om icke alla hemmanen stå i samma förhållande, så skall detta fortfara att blifva en fråga, som sätter Styrelsen i ganska obehagliga förhållanden.
Jag kan derföre icke annat än tillstyrka bifall till Ulsk:s betänk.
Raab hafva önskat, alt en allmän undersökning måtte vidtagas.
Den sednare har ansett benne böra lända till efterrättelse sedan hon en gäng vore gjord.
Cronhjelm åter tycktes icke fordra, all undersökningens utgång skulle hända till efterrättelse, men till upplysning.
Låtom oss betrakta hvardera af dessa händelser.
Om man vill, att en allmän, på förhand gjord undersökning skall lända lill efterrättelse för de fall, som sedermera kunna uppkomma, så vore det ju detsamma, som att på förhand afkunna en dom eller ett utslag för alla efterföljande dylika händelser, hvilket icke må göras.
Hvarje kyrka, hvarje äbo eller arrendator kunde förklara, att den icke underkastade sig en undersökning, som pä detta sätt vore gjord i allmänhet.
De skulle och äga obestridlig rätt att hvar för sig framdraga de bevis, hvarmed de trodde sig kunna styrka sina anspråk, och vederbörande domstolar voro ovillkorligen torpligtade, att pä sådan grund afkunna sina utslag.
Det är således fåfängt, all vilja på detta sätt fä saken i allmänhet afgjord, utan intrång pä enskildes rätt.
Låtom oss antaga att t. ex. alla dessa mål bort afgöras efter den undersökning, som var gjord innan D:r Stenhammars reservation afgafs; huru rättvist hade då afgörandet blifvit?
— Låtom oss nu betrakta saken ur den synpunkten, alt undersökningen skulle göras blott för upplysnings skull.
Då förekomma samma invändningar, som i första fallet, nemi. att hvarje part kan säga: dessa upplysningar kunna vara goda nog för den som tror derpå, men jag har handlingar, som styrka motsatsen.
Ingen kunde hindra honom att framlägga dem; och då hade hela företaget ju icke ledt till den åsyftade nyttan.
En undersökning är god så länge alla tro derpå; men om någon kommer med nya upplysningar, så är det slut med tron lika snart som med trons grunder.
Man säger, att det skulle blifva en stor 430 Den i Mars f. m. svårighet, om Regeringen och domstolarne afgjorcle målen olika.
Ja väl; men samma svårighet förekommer i hvarje jordatvist, dem domstolarne olika afgöra o. s. v.
Hvarje sak måste pröfvas på grund af de handlingar, som linnas att tillgå.
Således har det handt att samma myndighet, den högsta, nemi. K. M. i Statsrådet, har just i sådant mål fatlat olika beslut, ett på Kammar- och ett på Ecclesiaslik-expedilionens föredragning.
Det ena förklarade ett halft hemman Lyngåkra vara af Krono natur; det andra, att ett annat halft kyrkohemman, af samma namn, vore kyrkans; meia dervid tillädes ock, att de handlingar, som voro framlagda den sednare gången, upplyste förhållanden, som icke varit kända den första gången.
Nu kan det hända en tredje gång, att andra handlingar visa ännu ett 3:dje förhållande.
Det är derföre man mäste afgöra hvarje mål på för handen varande skäl och icke på dem, som komma i framtiden.
Samme talare, Frih. Raab, har sagt, att en undersökning icke kunde vara farlig för den, som vill framhafva sanningen.
St. skulle anhålla hos Konungen, att lian täcktes låta anställa en undersökning om Friherrens egen rätt till sina egendomar, så vore det väl icke farligt för sanningen; men högst besvärligt skulle det blifva för honom och hvarje annan enskild man i samma belägenhet; emedan parterna, som få vidkännas rällegångskoslnaderne, kunna, om hemmanen äro små och ägarne fattiga, blifva ruinerade, äfven om de sluteligen vinna rättegången.
Jag instämmer med Hr Lagerhjelm i den anhållan, att R. o. Ad. ville, med bifall till hvad Ulsk. tillstyrkt i afseende på K. M:s propos., i öfrigt afslå betänk.
Dermed haiman icke yttrat, huruvida man anser utredningen fullständig eller icke.
Sedan jag sist yttrade mig, har en värd talare sagt, att det icke vore blott individens utan äfven Statens rätt, som vore i fråga; men äfven hvad Kronans rätt angår, så, om jag icke bedrager mig, ligger i instructionen för Kammarcoll. uttryckt det åliggande, att bevara Kronans rätt.
Jag ser eller intet hinder för Kammarcoll. att å embetets vägnar hos Konungen anmäla det förhållande, att Kronan ägde rättsanspråk pä dessa hemman, hvilka borde i laglig väg utredas.
Följden deraf skulle blifva, i fall Konungen så för godt funne, att Just.cancellern finge befallning att anhängiggöra målet vid laglig domstol.
Detta är den naturliga formen för frågan.
Hvarföre skall man frångå den och fastställa en ny.
Detta liknar allt för mycket att göra en lex in casu.
Man säger, att en stämning icke kan vara sä farlig, så länge Svensk lag består.
Låtom oss gä till lidningarne, mine Hrr! en beskyllning är icke eller farlig, säger man; man kan vederlägga den och tryckfrihetslagen stadgar ansvar derför.
Men sjelfva väckandet af beskyllningen är redan icke bra.
Hvarföre kasta sig in i äfventyr, när det icke behöfves.
Hr von Hartmansdorff har ganska rätt deruti, alt mitt yttrande åsyftade att Konungen skulle genom den ifrägavar.
Den 1 Mars f. m. 431 undersökningen bereda nödiga upplysningar, för alt bedömma huruvida Statens rätt och bästa fordrade en rättegångs anställande i ämnet eller icke; men den värde talaren har påstått, att en sådan upplysning icke tjenade till någonting, emedan det kunde hända, att den andra parten svarade, att han icke trodde derpå.
Jag har visserligen icke fästat något afseende vid hvad den andra parten skulle svara, utan jag har afsett den vård, som R.
St. och Kronan böra hafva om Kronans egendomar, och om Konungen genom en sådan undersökning finnér skäl vara för handen att förStatens räkning låta anställa en rättegång, så är det likgillligt hvad den andra parten svarar.
Ilan får svara inför domstol, och kan han der vederlägga hvad som yrkas, så må han det göra.
Föröfrigt och ehuruväl detta ämne rörer kyrkan, anser jag likväl här icke vara stället att besvarara hvad den värde talaren anfört om tron och trons grunder.
En annan talare har medgifvit, att Kronans rätt här är i fråga, men derjemte påstått, att någon särskild un dersökning i detta fall icke erfordrades, emedan till följd af gällande instructioner, det i alla fall åligger Kammarcoll. alt såväl i detta som i andra fall bevaka Kronans rätt.
Jag torde likväl få fästa uppmärksamheten deruppå, att en sådan undersökning, som den StatsUtsk. föreslagit, svårligen kunde förrättas ensamt af Kammarcoll.
, och dessutom finner jag det vara en besynnerlig sats, att Ständerna icke i ett eller annat fall skulle kunna yttra en önskan, att särdeles afseende måtte göras å Kronans rätt, derföre ali Kammarcoll. i allmänhet har ett sådant åliggande.
Jag fortfar derföre att yrka bifall å Utsk:s belänk.
Jag anhåller vördsamt att få upptaga ännu ett par anmärkmr, som icke af den siste talaren blifvit vidrörda.
Hr von Hartmansdorff har nemi. förklarat, att icke någon kunde åläggas att underkasta sig en sådan undersökning.
För min del tror jag, att om Konung och Ständer besluta att en sådan undersökning skall äga rum, blir det en lag, som icke den enskilde kan undandraga sig att åtlyda.
Vidare har Hr von Hartmansdorff frågat, huru en sådan undersökning skulle utfallit, om den företagits innan D:r Stenhammars reservation afgafs.
Jag skulle föreställa mig, alt i sådant fall hade D:r Stenhammar icke behöft nedlägga en sådan möda på denna förtjenslfulla reservation.
Vidare har Hr von Hartmansdorff jemfört denna fråga med den händelse, att en enskild man blefve besvärad med en rättegång, hvarvid Rivon Hartmansdorff yttrat, att om detta också icke blefve farligt för hans äganderätt, kunde han likväl blifva utarmad genom de kostnader rättegången åbragte honom.
Jag tillåter mig i detta afseende föra till minnes, att R.
St. vid sista riksdagen beslöto, alt äganderätten till en kungsgård på Öland skulle blifva föremål för en laga undersökning, ehuru icke särdeles tvifvelaktiga documenter om äganderätten voro förhanden.
Ägaren fick likväl,behålla sin egendom, ehuru han visserligen fick vidkännas några kostnader, och i Ihy fall tror jag, att kyrkorna i Halland äga så goda tillgångar, att de lättare kunna betala en sådan kostnad än 432 Den i Murs f. m. cn enskild man.
En annan talare liar nemi. förut upplyst, alt de äga två tredjedelar af lionden och dertill äga de inkomsten af dessa kyrkohemman.
Slutligen har man velat jemföra denna attack mot äganderätten, såsom man säger, med tidningarnes anfall.
Jag tror icke, att dennna jemförelse är fullt riktig, ty här gäller beskrifven lag, hvilket icke är fallet med de sednare.
Ofverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde, att Frih.
Raab yrkat ovillkorligt bifall till Utsk:s utlåt., men Grefvarne Cronhjelm och Wrangel föreslagit, att detsamma mätte bifallas med af dem tillstyrkta särskilda tillägg.
För att icke upptaga tiden och splittra meningarne, afstär jag från det af mig begärda tillägg, och anhåller endast om bifall å StatsUtsk:s betänk.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade vidare, alt Hr Lagerhjelm och Hr von Hartmansdorff hade föreslagil, att R. o. Ad. mätte bifalla hvad Utsk. tillstyrkt i afseende pä K. M:s nåd. propos. , men afslå utlåt, i öfrigt; samt att slutligen Hr Rosenblad yrkat, alt R. o. Ad. måtte lill alla delar instämma i PresteShs beslut.
För alt icke upplaga liden med flera voteringar, skall jag afstå från den propos. jag yrkat och förena mig med Hrr von Hartmansdorff och Lagerhjelm. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade härefter, att han ansåge sig först höra framställa propos. till bifall ä Utsk:s utlåt., och derföre nu linge hemställa, om R. o. Ad. bifölle StalsUlsk:s utlåt N:o 182.
Ropades ja och nej, hvarefter II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, det han trott sig finna, alt ja varit öfvervägande.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade härefter, att han, då Hr von Hartmansdorff begärt voteringen, finge hemställa, om R. o. Ad. tilläte att nämnde ledamots förslag hlefve intaget i contrapropos:n. Ropades ja, hvarefter dock Gr. Wrangel anmälde sig och yttrade:
Jag önskar blott få lill Ståndet hemställa, att, om ja blifver segrande vid voteringen, fråga sedan må förekomma om det tillägg jag föreslagit.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad. sedan voteringen försiggått, torde kunna taga denna fråga i öfvervägande, och dervid gjordes icke någon erinran.
Deu Den 1 Mars f. ra. 433 Den sora bifaller SiatsUtsk:s utlåt.
N:o 182, voterar ja; elen det ej vill, voterar nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad. det af StatsUtsk. tillstyrkta förklarande, att R.
St. icke kunna till K.
M:s i ämnet aflåtna nådiga propos. samtycka, men varder Utsk:s ifrägavar. utlåt, i öfrigt afsl aget.
Föredrogs Const.UtsIcs d. 26 sisth Febr. på bordet lagda mera.
N:o 26, med förslag till nationalrepresentationens orabild«ing och deraf följande grundlagsändringar.
Då det ifrågavar. ämnet är af den vidlyftighet, alt det troligen medtager flera dagars öfverläggningar; så hemställer jag, om icke en dag, skild från de vanliga plenidagarne, kunde för detta ämnes afgörande utsättas, hvarigenom andra mål, sorn fordra skyndsamhet, ej må hämmas i deras gång.
Om R. o. Ad. t. ex. skulle finna för godt ali bestämma Mändagep den 10 i denna månad, så kunde, i fall öfverläggningen räckte i flera dagar, man hafva veckan för sig, utan att någon helgdag mellankomme och afbröle. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad.
Infälle, att Const.Utsk:s ifrägavar. mern. nu blefve å nyo bordlagdt och upptoges å föredragningslistan lill Måndagen d. 10 dennes.
Föredrogs StalsUtsk:s d. 26 sisth Febr. på bordet lagda utlåt.
N:o 212, i anledn. af erhällne återremisser å Utsk:s betänk.
N:o 97, rör:de det till Emmåns upprensning beviljade statsbidrag.
Jag har visserligen inte* alt invända emot betä'nk:s innehåll, helst jag varit närvar, då det från StatsUtsk. afgick, men deruti har influtit någonting, som jag tror böra anmälas till proh; der står nemi. i betänk., att arbetet icke var börjadt.
Motsatsen intygas af ett officielt intyg af Districtchefen, som jag sedermera inlemna! till Riksg.conh, och som der blifvit bifogadt handlingarne.
Lika med Hr af Harmens får jag göra den anmärkn. mot ifrågavar. betänk., att derstädes influtit en sak, som efter min tanka icke bort vara der till finnandes.
Det borde nemi., efter förut gällande stadganden, bero på Fullmäktige i Riksg.cont. att, i öfverensstämmelse med reglementet, bedomina huruvida arbetet är påbörjadt eller icke, hvilket omdöme är så mycket vigtigare att öfverlemna till Riksg.cont:s Fullmäktige, som, otom det anslag, hvarom här är fråga, ett annat anslag af 10,000 r:dr 7 II. 55 434 Dea 1 Mars f. m. b:co är beviljadt vid sista riksdag-och hvars lyftande beror på huruvida arbetet under loppet af år 1844 blifvit påbörjadt.
På sätt Hr af Harmens uppgifvit liar eli bevis härpå af honom blifvit till Riksg".- cont. ingifvet, och denna fråga beror för närvarande på Fullmäktiges pröfning, för så vidt det rörer utbekommande af dessa 10,000 r:dr.
Skulle man nu obetingad! antaga ifrågavar. betänk., sä fruktar jag, alt en collision uppkommer i afseende pä delta anslag och det, som redan blifvit beviljadt, hvarföre jag anser mig böra hemställa, om man icke kunde bifalla betänk., med uteslutande af det villkor, som afser liden, inom hvilken arbetet kunde vara päbörjadt.
Derigenom ställer man frågan i sitt rätta skick och sätter icke Fullmäktige i förlägenhet vid pröfningen om anslagets utlemnande.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, då R. o. „ Ad. i della ämne redan lättat sitt beslut, hade ämnat för R. o. Ad. föreslå, att förevarande utlåt, måtte läggas till handlingarne, men att, då saken ännu icke blifvit af R.
St. afgjord, ulan endast 2:ne
Stånd definitivt pröfvat och 2me andra Ständ återremitterat densamma, R. o. Ad. visserligen hade öppet att lill större eller mindre del frångå sitt förra beslut.
I afseende på sjelfva frågan är jag förekommen af Hr Gr. o. Landtm.; men sedan här nu blifvit fråga om att borttaga det villkor, som StalsUtsk. föreslagit om arbetets päbörjan, så får jag för min del förklara, att jag anser det jemväl möta åtskilliga andra hinder emot detta anslags utgifvande, som icke blifvit af Utsk. afsedda, just till följd af den förut beviljade läuesummans förvandling till anslag emedan de ingifna säkerhetshandlingarne innefatta återbetalningsskyldighet, och icke tala något om medlens mottagande i form af anslag.
På sätt Hr Printzenskjöld upplyst, har Hr af Harmens visserligen till Riksg.- cont. ingifvit ett betyg, att intressenterna hafva till arbetets förberedande vidtagit kostnader, uppgående lill några tusende r:dr, dels i byggnader, dels i verktygs anskaffande, men något direct arbete har jag icke funnit vara verkstäldt.
Likväl måste jag förklara, att jag anser utgifterna i och för arbetets företagande vara att anse lika, som hade man gräft några kubikfamnar jord eller sprängt bort några kubikfamnar sten, emedan det är nödvändigt att hafva verktyg för att kunna arbeta.
För min del tillstyrker jag, att R. o. Ad., med vidblifvande af sitt beslut, ville lägga betänk, till handlingarne.
Såsom jag uppfattade Hr af Harmens yttrande, så var det endast ett tillkännagifvande till prot., att ett betyg nu är inkommet till Riksg.cont., att arbetet är börjadt.
Detta var icke kändt, då StalsUtsk:s betänk, afgafs, men jag vet icke egentligen att det kan inverka något på R. o. Ad:s beslut.
Hvad deremot angår Hr Printzenskjölds önskan, att den i StatsUtsk:s betänk, här utsatta tiden, då arbetet borde vara börjadt, skulle uteslutas, så anser jag detta olämpligt.
Om arbetetet redan är påbörjadt, så är ju villkoret redan full - Den 1 Mais f. m. gjordt, och det kan således icke skada, att det står der.
I afseende pä utbekommande af de 10,000 r:ilr, som sista riksdagens Ständer beviljadt såsom anslag, sä, om förhållandet är sådant, som här. blifvit uppgifvet, att arbetet redan är börjadt, ser jag icke något hinder för Riksg.cont:s Fullmäktige att utbetala denna summa, alldeles oberoende af det beslut Ständerna nu komma att lätta, så att jag tror, lika med Frih. Cederström, att R. o. Ad. icke bar något annat alt göra, än lägga betänk, lill handlingarne.
I likhet med den siste talaren anser jag äfvenledes öfverflödigt att göra något tillägg lill R. o. Ad:s beslut, hvarigenom detta betänk, lägges till handlingarne, sedan Hr af Harmeus har till prot. meddelat den upplysning, som lian afgifvit, och anhåller jag derföre om propos.
Landtm, framställd propos. , biföll R. o. Ad., att StatsUtskis utlåt.
N:o 212 skulle läggas till handlingarne.
Lades på bordet nedannämnde från Utskm inkomne mern., utlåtrn och betänk., nemi. från Constitutions-Utskottet: N:o 27, till R.
St. nied förslag till ändring i Riksd.Ordn-.s 14 §, ang:de representationsrättighelen för Stockholms stad; N:o 28, med förslag, ang:de ändring i Riksd.Ordms 14 § med afseende å representationsrättighelen för Fahlu bergslag; N:o 20, med förslag om uteslutande ur 11 g Riksd.Ordn. af stadgandet, aug:de ofrälse valförrällate vid riksdagsmannaval för BondeSt.; N:o 30, med förslag om ändring i Riksd.Ordn. 26 §, ang:de ordningen för RiksSt:ns uppträdande å Rikssalen vid riksdags öppnande; Stats-Uts kottet: N:o 205, i anledu. af väckt motion om löneförbättring för Professorerne vid Lunds Universitet; N:o 206, i anledn. af väckt motion om anslag till nykterhetsskrifters utgifvande; N:o 207, i anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut, rör:de ifrågasatt inlevererande lill Riksg.cont. af alla bevillningsmedel samt öfriga statsmedel; N:o 208, i anledn. af RiksSttns skiljaktiga beslut, ronde nedsättning utaf afgiften till Handels- och Sjöfartsfonden, Convoycommissariatets upplösning, samt nämnde fonds ingående till Riksg.- cout.; N:o 209, i anledn. af erhållne återremisser å betänk.
N:n 88, ang:de väckt fråga om f. d.
Departementschefernes vid Genelal-lull-styrelsen, Presidenten af Billberghs och Cancellirädet VaIcrii, äfvensom förre Kamereraren, Kammarrättsrådet Winruths och förre Controlleuren Middendorffs befriande från ådömdt er - 436 Den 1 Mars f. m. sättningsansvar i målet, ronde dea efter aflidne Uppbörds-tullförvaltaren Finér yppade balauce; N:o 211, ang:de beredandet af en ny local för Riksg.cont. i st. f. det härtill nu begagnade hus; Bevillnings-Utskottet: N:o 27, i anledn. af RiksSt-.ns olika beslut, ronde betänk.
N:o 17 ang:de curliusafgiftens fortfarande; N:o 28, i anledn. af Högv. PresteSt:s beslut, rör:de ullål.
N:o 22, ang:de erhållen återremiss i vissa delar af mern.
N:o2l,med förslag till sammanjemkning af Riks8t:ns olika beslut i afseende på grunderne för den blifvande allmänna bevillningen samt föreskrifterne för tillämpningen deraf; Be vi lin.-, Lag- samt Allm, Bes v.- o. Ekon.-U Isko t. ten:
N:o 7, i anledn. af gjorde anmärkmr vid betänk.
N;o 3, ang:de tullförfattningarne; N:o 8, i anledn. af väckt motion om framställande af und. anhållan om nådig propos. vid nästa riksdag, med förslag till nödiga ändringar i afseende ä så väl lullbevakningen, som de i tulltaxan stadgade förbud och tullafgifter.
Äfvenledes bordlädes följande från Ridd.Ulsk. under N:o 21 inkomna Hörsamt Memorial.
Sedan, i anledn. af Ridd.Ulskis mern. d. 11 sistl.
Nov. med berättelse om den af Utsk. verkställda inventering af riksdags- och andra handlingar, hvilka befunnits förvarade ej mindre i Ridd.archivet, än uti tvenne i det s. k.
Hemliga hvalfvet nedsatta kistor, H. R. o.
Ad., i afseende å dem bland dessa handlingar, hvilka, enligt hvad nämnde mern. närmare utvisar, befunnits förseglade, under den 16 i samma månad, fattat det beslut, dels att ät H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, öfverlemna att, i samråd med de öfrige RiksStis
Hrr Talmän, förordna om uppbrytande af förseglingarne, med undantag likväl å de convoluter, hvilka, enligt påskrift, skulle innehålla Secreta Ulsk:s protocoller och handlingar vid 1789 och 1792 årens riksdagar, derom Hr Landtm, och Hrr Talmän borde i und. inhemta H. M.
Konungens nådiga förordnande; sä har, etter det nämnde beslut jemväl är vordet af de öfriga RiksStin biträdt och K. M. i nåder tillåtit, alt äfven sistnämnde förseglingar fingo af Hr Landtm, och Hrr Talmän öppnas, en slik åtgärd ägt rum, i en särskildt d. 7 Jan. della är hällen Talmans-conference, dervid såväl Ridd.I)irect:ns Ordförande, H.
Ex. Hr Gr. L)e Geer, som Utsk:s Ordförande varit tillkallade; och har Ridd.Ulsk. derefter erhållit del utaf ett af Ridd.secret. undertecknadl protocoll öfver den sålunda verkställda uppbrytningen af förseglingarne å ofvan omförmälde handlingar.
I anledn. häraf har det ålegat Utsk. att särskildt förteckna de handlingar, hvilka befunnits i de öppnade convolulen.
Den 1 Mars f. m. 437 har delta åliggande nu fullgjort; och ehuru Ulsk. icke ansett sig böra besvära R. o. Adis protocoll med den nog vidlyftiga specilicalionen å nämnde handlingar, har Ulsk. likväl icke blott bort vördsamt anmäla, att en sådan förteckning blifvit i behörig ordning upprättad, utan äfven summariskt omnämna det hufvudsakliga innehållet af ifrågavar. acter.
Hemliga Utskis protocoller vid 178!) och 1792 årens riksdagar, hvilka bestå endast af afskrifler, afhandla snait sagdt uleslutande, de förra frågan om anskaffande af medel för utförande af kriget med Ryssland, samt de sednare frågan om betalning af krigsskulderna och Rikets öfriga högst betydliga gäld, samt ordnande af Rikets penningeväsende i allmänhet.
Innehållet deraf är visserligen lill sina hufvudresultater förut kändt, men åtskilliga detaljer och calculer, samt särdeles flere enskilda Utskis-ledamöters yttranden förekomma deruti, af ett ej obetydligt intresse för bedömmandet af finance- och penniogeförvaltuingen under denna tid, samt de deröfver rådande skiljaktiga äsigter.
Ibland de uti kistan
Nio 1 lådan Nio 5 befintliga nu öppnade convoluter äro färre af ett större historiskt intresse, enär de till största delen blott fragmentariskt omfatta vissa partiella händelser och förhållanden under tiden från 1720 ända lill 1786.