Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lagerbjelkes anförande i ämnet, jag vördsamt anhåller om återremiss af denna §, hvarvid de af mig gjorda anmärkningarne torde få till LagUlskit medfölja.
Det vore föga öfverensstämmande med den varsamhet, som i allmänhet utmärker R. o. Adis förhandlingar, isynnerhet i fråga om lagstiftningsärenden, att antaga, stante pede, ett helt nytt redaktionsförslag, hvarigenom bestämmes ett valsätt, om hvars egenskaper R. o. Ad., efter hvad jag förmodar, åtminstone hvad mig serskildt angår, icke har någon kännedom.
Jag skulle tro att, huru nitisk man än må vara för dessa kyrkomöten, sä vill man väl dock vara säker, vid bestämmande af en valordning för dessa möfen, att den må blifva bra och att den må motsvara sitt ändamål, så att valen blifva de bästa möjliga.
Kan nu R. o. Ad. öfvertyga sig derom, att dessa val skola blifva sädane, så må det förslag antagas, som blifvit här framsläldl, men om hvars beskaffenhet R. o. Ad. synes icke hafva någon kännedom.
Jag kan visserligen icke säga hvad tid som kan åtgå för behandlingen af delta ärende, om det till LagUtsk. återremiteras, det är sannt, men jag känner icke heller och vill icke förmoda, att riksdagens slut så nära stundar, ali ärendet icke må kunna blifva behandladt, och bättre behandladt, tilläfventyrs genom en återremiss, än om R. o. Ad. antager en så inproviserad redaktion, som den af Hr von Hart mansdorff här föreslagna.
Hr Tham, Casper Wollrath!
Jag kan icke annat än förvåna mig deröfver att de båda sista lalarne så ifrigt yrka på återremiss af denna 3:dje punkt och söka att i den finna så stora otydligheter alt de behöfva vidare förklaras, än hvad de derigenom Utskis. Betänk., och 'dels genom Hr von Hartmansdorffs amandemeut äro förklarade.
Cederström har fästat sig vid lista mom i 3:dje §:n och tyckes icke vilja veta hvad som menas med ”ordinarie adjunkter”.
Del må då tillåtas mig att upfriska Frih.
minne derutinnan att
Adjunkterna inom theologiska fakulteten hafva samma 23* 356
Den 13 September e m. rättigheter som professorerne sjelfve och att de till och mefl hafva samma karaktär och samma rang som prostar.
Om vi sålunda qvarhålla oss just vid denna förklaring, sådan som den finnes uttryckt i Akademiska konstilutionerne, så behöfver denna del af §:n pä intet sätt återremitteras.
Hvad beträffar det 2:dra mom., som innehåller att ”val af prestman lill ledamod vid mötet, sker i den ordning, som för val af riksdagsman inom PresteSt. stadgad är”, så kan jag icke annat än understödja Hr von Hartmansdorff» förslag, att det bör stå: ”i den ordning, som för val af biskop stadgad är”, af det skäl, att enligt Kyrkolagen deltaga i sådant val äfven Komminlklrarne.
Pastorer och Komministrar böra, enl. min tanka, välja gemensamt lill en så vigtig sammankomst som ett Kyrkomöte, och jag tycker derföre för min del, att R. o. Ad., utan all möjlig tvekan, kan godkänna dessa tvänne punkter, med den lilla redaktionsförändring, som Hr von Hartmansdorff gjort, hvarom jag anhåller att Ståndet ville besluta.
Cederström har sagt, att jag blifvit skyldig
Ståndet svar om sättet huru vid biskopsval tillgår.
Nu har Hr Tham, som är prest, derom lemnat uplysning.
Jag skall genom upläsning af en § i kyrkolagen ytterligare uplysa huru dermed sig förhåller.
”Consistorium skall om Biskopsvalet så tidigt kungöra prostarne, att de kunna och väl hinna sammankalla de väljande lill den utsatte dagen, å det ställe inom prosteriet, som lägligt är och af prosten nämnes:
Och å samma dag bör jemväl valet uti Consistorio för sig gå.
Prosten eller, om han död eller sjuk är, den äldste kyrkoherden i samma Kontrakt, sammankallar till detta val icke allenast dem, som äro prostar i sina egna församlingar, utan ock alla inom Kontraktet varande kyrkoherdar och Regements-pastorer,” (således vinner Gr.
Sparre tillfredsställelsen att Regements-paslorerne icke uteslutes,) ”der de hafva sitt boställe och tillstädes äro, samt Capellanen ifrån hvart pastorat, och der flere Capellaner äro, då den, som längst innehaft samma syssla der i församlingen, så ock de vice pastorer, som förestå någon ledig församling”.
Frih, Cederström har ansett nödvändigt, att, i fråga om professorer och adjunkter skulle tilläggas ordet ”samfäldt” i lista morn., der det står: ”vid hvart af rikets universitetet' välja de lill theologiska fakulteten hörande Professorer och ordinarie Adjunkter inom sig de ombud, som för den fakulteten skola vid allmänt kyrkomöte tillstädesvara”.
När det står ”inom sig,” och detta gäller både om Professorer och Adjunkter, sä kan ju ingen tvekan upstå.
Att då tillägga ordet ”samfälldl” vore öfverflödigt.
Jag anhåller således om bifall till den af mig föreslagna redaktionen.
Om också Regements-Pastorerne omtalas vid biskopsvalen, finnas likaväl andra prestroän, om hvilka jag förut nämnt, och om hvilkas deltagande i val icke något förekommer, men hvilka borde hafva sin röst, lika väl som kyrkoherdar och komministrar.
Jag har redan nämnt åtskilliga af dessa, t. ex. Ho - Den 13 September e. m. spitals-Predikanler, Bataljons-Predikanler, Sjukhus-Predikanter m. fl. Jag kan icke för min del inse hvarföre det skulle blifva dem vägradt att deltaga i dessa val.
Dertill förekommer mig nu (jag ber om ursäkt, om min anmärkning icke är riktig, men om så är, så härrör det deraf att jag icke fullkomligt känner huru med biskopsval tillgår), att, om val af prestman till mötena skulle tillgå på samma sätt som biskopsvalen, så npstår den frågan: hafva icke Domkapitlen äfven vid val af biskop en röst med i laget, eller tillkommer det blott kyrkoherdarne och komministrarne att välja?
Huru skulle då dervid tillgå?
Domkapitlen äro redan representerade vid Kyrkomöten genom biskopen.
Det kan således icke vara meningen att Domkapitlen skulle hafva ytterligare valrätt, då de äro såsom sjelfskrifna representanter valmän.
Jag skulle tro, att hvad jag redan yttrat emot detta förslag, skulle kunna hos R. o. Ad. upväcka tvekan om lämpligheten af förslaget, så att det icke gerna nu slante pede torde kunna antagas.
Om man ej vill antaga någon kyrlig representation, med mindre alla prester der representeras, huru skall man då kunna åtnöjas med en verldslig representation, der icke alla sjelfständiga lekmän äro fullständigt representerade ?
Likväl hafva vi från uråldriga lider haft en så bristfällig.
Hon är ännu icke fullständig.
Men man finner sig dock rätt belåten att hafva någon, om hon än icke är helfärdig.
Hvarföre skulle man, i detta fall, drifva sin noggrannhet till ytterlighet, om man ej önskade förderfva alltsammans.
Såsom ett bevis att den fordran, som några af Ståndets ledamöter framställt, alt på förhand få veta hvad man skall besluta, innan man antager saken, icke är så obefogad, icke härflyter af så illvilliga afsigter, som den siste värde talaren velat påbörda oss, anhåller jag att få exempelvis anföra, huruledes enligt Utsk:s förslag valet till deltagare i Kyrkomötena skulle slå ut, om det verkställdes pä samma sätt som valet till riksdagsmän för PresteSt.
På sådant sätt skulle en icke prest, som sitter i Domkapitel, ej få någon valrätt.
Del finnes många ledamöter i Domkapitlen, hvilka icke äro prester.
Dessa hafva hvarken valrätt eller valbarhet till PresteSt., och de kunde således icke, enligt Utsk:s förslag, få utöfva någon sådan valrätt till kyrkomötena.
Pä samma sätt skulle jag tro alt, om man antager Hr von Hartmansdorffs förslag, all val af prestman till kyrkomötena skulle tillgå på samma sätt som till biskopsvalen, dessa ledamöter af Domkapitlen icke skulle få någon valrätt.
Jag säger icke att sådant är orätt, men jag vill dermed hafva visat, att en ganska betydlig och vigtig skillnad ligger uti denna lilla biomständighet af förslaget, och att någon kora att tänka på denna biomständighet var en ren tillfällighet, då här nyss npläsles en § om val till biskop.
Kan del då vara lämpligt att antaga ett valsätt, hvarom man icke annat vet, än att biskop derefter väljes, och i afseende hvarå sedermera en § i lagen endast helt hastigt blifvit för Ståndet uppläst?
Ett sådant sätt at lagstifta har åtminstone detta Stånd, sä vidt jag vet, icke förut 358 Den 13 September e. m vidtagit.
Icke heller kan jag nu anse omständigheterna vara sä trängande, att vi behöfva gä sä brådstörtad! tillväga.
Jag tror icke heller att återremiss af en eller annan §, och här är endast fråga om en §, skulle åstadkomma en så oerhörd utskrifning af diskussions-prolokolier och så vidlyftigt arbete för Utsk., att frågan skulle vara för denna riksdag död.
Olyckligtvis förefinnes ännu frågor af så ojemförligt vidlyftigare beskaffenhet än denna, att vid riksdagen afgöra, jag behöfver endast nämna jernvägsfrågan, att man torde finna att förevande sak är jemförelsevis så obetydlig lill sin vidlyftighet, att Utsk;t myckel väl kan medhinna densamma under den tid, som åtgår för de andra stora frågornas utveckling, och jag tror derföre icke att Ståndet bör välja ett så brådstörtande sätt för fattande af sitt beslut, som här blifvit föreslaget.
Jag fortsätter således min anhållan om återremiss.
Den siste värde talaren har såsom skäl för sitt yrkande, att denna § måtte återremitteras, framställt del olämpliga och ovanliga deruti, att R. o. Ad. skulle antaga denna § sådan som den nu blifvit redigerad, och anser, att en ändring i det syfte, Hr von Hartmansdorff yrkat, således icke hör ske såsom en annan talare yttrat sig ”stanle pede”; men jag ber att få hemställa lill den värde talaren, om icke Ulsk:s Betänk, sannerligen skulle se ut på samma sätt, som hår nu blifvit föreslaget, då det efter en återremiss återkom från Utsk.
Nu heter det i §:n, all PresteSt:s ledamöter vid mötet skulle utses pä samma sätt som riksdagsmän.
Hvilken är det som gjort eder.
Mine Hrr! så underkunniga om sättet för utseende af riksdagsmän inom PresteSt?
Jag har icke hört att någon här talat om huru det tillgår, och jag är öfvertygad om, att i allmänhet ingen vet bättre luiru riksdagsmän för nämnde Stånd utses, än de veta huru biskopen nises.
Ar det då sannolikt ali, om Betänk, återremitterades och det sades att ledamöter för Ståndet vid prestmöte skulle utses på samma sätt som vid val till Biskop tillgår, Utsk. skulle, i denna § närmare utveckla detta sätt?
Nu hafva vi fått underrättelse om detta sätt för val till biskop, och således har den ovisshet, som jag medgifver i detta fall äfven hos mig förefauns, blifvit undanröjd.
Dä är ju allan rättfärdighet upfylld.
När fråga var att antåga U(sk:s förslag, då väckte det ingen upmärksamhet, att R. o. Ad. sannolikt visste lika litet om det sätt, hvarpå riksdagsmän i PresteSt. utses, som luiru biskopar väljas.
Och del hade säkerligen kunnat gå för sig att antaga det förslag, som LagUtskd framställt, utan att uplysa huru valet skulle tillgå. B. o. Ad. kan icke heller nu hafva på sitt samvete ali antaga något förhasladt, sedan här blifvit uplysl huru vid biskopsval tillgår, och jag anhåller derföre om bifall till §:n, med den föiäudring
Hr von Hartmansdorff föreslagit. llr von Hartmansdorff:
Det är ganska riktigt att Domkapitlens ledamöter deltaga i biskopsval.
Men månne del är lika vigtigl ali välja medlemmar i kyrkomöte, som all välja biskop för eli stift, lin ledamot i kyrkomötet väljes blott för kort tid.
Han har endast rält att framställa önskningar eller afhöra tal.
Biskopen
Den 13 September e. m. 359 väljes för lång tid, han har afgöranderält i många kyrko- och läroverks-ärenden, lian är stiftets sjelfskrifne riksdagsman.
När man icke dragit i betänk, att låta en konsislorie-ledamot, som icke är prest vigd, deltaga i val af biskop, hvarföre skulle man då vara så rädd för alt låta honom deltaga i val af ledamot i kyrkomöte.
Kan detta vara skäl eller svepskäl?
Lagerbjelke har funnit denua sak vara af riuga vigt, jemförelsevis med jernvägar och annat, som lin är i fråga.
Om LagUlskis ordförande är af samma tanka, så är del väl klart, ali lian skjuter undan denna fråga, som han anser mindre vigtig.
Det är på grund deraf, jag af en återremiss befarar den utgång, som jag för utsatt, nemi. att vi ej få svar derpå under denna Riksdag.
Då den siste värde talaren lågt mig i munnen ord, som jag icke haft, nödgas jag besvära R. o. Ad. med eli anförande, hvilket jag eljest icke skulle tillåtit mig.
Ilan har nemi. sagt, att jag skulle hafva yttrat, det jag ansåg denna sak af en ringa vigt jemförelsevis med frågan om jernvägar.
Jag hemställer till Ståndets samtlige ledamöter, om något sådant ord undfallit mig.
Jag har sagt, att denna sak är af så ringa vidlyftighet i jemförelse med frågan om jernvägar, att denna återremiss med lätthet lioide kunna medhinnas att handlägga på samma tid, som för den nyssnämnda frågans behandling erfordrades.
Jag har sagt, att jag anser det icke lämpligt, alt
Domkapitlen deltaga i val lill ledamöter af kyrkomötet, derföre att Domkapitlen liro redan representerade vid mötet genom biskopen, eller i hans frånvaro af den främste ledamoten i kapitlet, och att i sådant fall jag anser det icke vara lämpligt all dessa kapitel representeras, så väl genom en sjelfskrifven ledamot, som genom af dem valde ledamöter.
Detta är anledningen till min tvekan i fråga om lämpligheten af biskopsvalen, såsom norm för dessa val.
Jag känner dessutom icke huru
Domkapitlens röster beräknas vid dessa val.
Om Kapitlet har en kollektiv röst, eller om hvarje ledamot har en enkel röst, likasom de öfriga prestmännen inom distriktet.
Detta är mig obekant och Gr.
Liljencrants torde ursäkta att LagUtsk. icke meddelat uplysuing om ett valsätt, som Utsk. icke tänkt på ali föreslå.
Utsk. kunde icke lemna uplysning om huru del tillgår vid val af biskop, efter Utsk. icke hade någon anledning dertill och det torde således vara ursäktligt alt så icke skett.
Del måtte icke vara någon af Ståndet, mer än Gr.
Sparre, obekant, att biskoparne äro sjel fskri fne, att de representera sig sjelfve och alldeles icke sitt konsistorium.
Hvarje dess ledamot, som är kyrkoherde, kan sjelf blifva vald.
Följaktligen kunna både Biskop och Lektorer frän samma Domkapitel samtidigt vara Riksdagsmän.
Om man just ville, nog skulle det kunna bevisas, all här finnas kathegorier utelemnade, på hvilka afseende billigt vis torde bort göras.
Sålunda finnas t. ex. ur kyrkans ordinarie tjenst endtledigade prestman, hvilka likväl icke afklädt sig egenskapen af prester, men 380
Den 13 September e. m. begärt och erhållit afsked ifrån den speciella presterliga beställning de innehaft.
Sjuklighet, ålderdom, önskan att genom eget tilibakaträdande bereda plats åt rikare förmågor, dessa så giltiga skäl, och många andra omständigheter af aktningsvärd anledning kunna dertill verka.
Huru månde det förhålla sig med dessa presters rättighet alt välja och att väljas?
De få väl icke, så vidt jag vet, välja riksdagsman, ej heller biskop, i det stift, der de äro eller varit bosatta; men lekmän äro de icke.
De äro således uteslutna från all delaktighet i kyrkomötena, ehuru deras bildningsgrad, deras undergångne lärdomsprof, deras inhemtade erfarenhet, deras tillförene ådagalagda nitälskan, deras fortfarande religiösa riktning torde, der sådane äga rora, rättvisligen befinnas utgöra förtjenster, lika väl rekommenderande, som de hos någon annan, vare sig prester eller lekmän, befindtliga egenskaper; hvartill kommer, att dessa utur kyrkans omedelbara tjenst afgångne prester, hafva mycket bättre ledighet och lid att infinna sig å kyrkomöten, än en tjenstgörande tjenare inom församlingen kan lill sådane utflygler hafva.
Dessutom kan man väl finna sig för sjuklig eller ålderstigen att, såsom sig bör, med full kraft besörja själavården i ett folkrikt pastorat, och likväl äga fullt tillräcklig själs- och kroppshälsa alt vid ett synodalmöte deltaga i förhandlingarne och med sin erfarenhet vägleda medbröderne.
Kan man således med skäl utestänga denna kalhegori från tillfället att vid ifrågavarrde mölen gagna med sina rådslag och uplysningar?
En annan kathegori, som jag ej finner nptagen, ärs. k.
Brukspredikanler.
Deras andeliga erfarenhet kan väl ej i qvantitativt hänseende vara betydlig; men tordehända kan den, i qvalitativt, understundom vara af värde.
Derjemte och som de fleste husprester endast äro ålagde att vissa söndagar om året predika för sina patroner eller patronessor, så måtte de ega mycken ledighet alt använda på de theologiska dispulationsakterne vid merberörda mölen; något, som oftast blir betungande för en nitisk kyrkoherde, den der helst stadnar hos den lill hans omvårdnad ombelrodda hjorden, och således ogerna aflägsnar sig från densamma.
Troligen äro ännu flere kaihegorier utelyckte, men tiden medger mig ej att dem för ögonblicket uplela.
Det anförda må vara nog, för att visa, det organisationen af de tillämnade synodalmötena nog torde tåla alt tänka på litet närmare, innan derom beslutes.
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, och efter framställning att derunder ingen yrkat bifall å Utsk:s förslag utan förändring, men Hr von Hartmansdorff föreslagit bifall till Ulsk:s förslag med den förändring, alfi2:dra mom.-let erhölle följande lydelse: ”val af Prestman till ledamot af mötet sker i den ordning, som för val af Biskop stadgad är”, samt Gr.
Lagerbjelke m. fl. yrkal återremiss, hemställde Hr Gr. o.
Landtm, om R. o. Ad. behagade utan förändring bifalla Ulsk:s förslag.
Efter sedermera först lill antagande af Hr von Harlmansdorffs förslag och derefter till återremiss framställde proposir, som besva - 1 Den 13 September e. m. 361 rades med blandade Ja och Nej, hemställde Hr Gr. o. Landtm, ånyo om R. o.
Ad. behagade antaga Hr von Hartmansdorffs förslag, och besvarades denna propos. nu med starka Ja, jemte åtskilliga Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg
Ja hafva öfverröslat Nej. Gr. Lagerbjelke begärde votering.
Upläsles till justering och godkändes följande voter:s-propos.:
Den sora bifaller 3:dje §:n af LagUtskts förslag till förordn., ang:de allmänt kyikomöte, med den förändring, alt 2:dra raom:tet erhåller följande lydelse: ”val af prestman till ledamot af mötet sker i den ordning, som för val af Biskop stadgad är”; röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. de emot förenämnde § gjorde anmärkn:r föranleda till densammas återremitterande.
Nej — 14. § 4.
Jag hade, såsom min motion visar, önskat det kyrkomötet fått behandla läroverks-frågor, i anseende till det inre sambaud, undervisningsverken och deras lärare hafva med kyrkan; men det har Utsk. icke velat.
Jag beklagar det desto mera, som jag befarar att, när läroverken uteslutas från kyrkomötena, så skola läroverken förskaffa sig en serskild representation, och såsom åsidosatta, söndra sig från kyrkan, följaktligen träda i opposition mot henne.
Derigenom skulle deu söndring mellan kyrka och skola, hvilken i andra länder äger rum, komma att thy värr äfven inträffa hos oss.
Men då motståndet är så ihärdigt mot ett kyrkomöte, blott för kyrkans ärender, så skulle det naturligtvis blifva ännu större, om representationen vore vidsträcktare, eller ock skulle mina motståndare måhända begagna denna utväg till hela sakens förderfvande.
Jag vågar derföre icke sträcka mina anspråk längre, än jag i förmiddags gjorde.
Jag tager mig derföre friheten att i öfverensstämmelse med det beslut, som R. o.
Ad. då fattade, om skillnaden mellan lagtima och urtima kyrkomöte, och i enlighet med hvad jag då föreslog, ånyo upläsa och Ståndets bifall underställa del förslag jag då framlade.
Motionstiden har jag inskränkt till 8 dagar, derföre att, då mötet icke skulle kunna uplösas förrän 6 veckor förlidil, motionstiden icke skulle blifva för lång, utan vederbönde hinna behörigen handlägga motionen.
Icke heller har jag ansett motionstiden böra blifva så kort, att mötets ledamöter skulle efter ankomsten till mötet sakna 362 Den 13 September e. m. rådrum atl med hvarandra öfverlägga innau tiden till nya förslags väckande förlupit.
Genom sädant samrådande inträffar vanligen atl åtskilliga midre väl betänkta förslag återhållas, och atl de, som framkomma, så mycket samstämmigare understödjas af mötets medlemmar.
Denna gången anhåller jag om bifall lill Utsk:s förslag till den föredragna §:n.
Ty, örn jag än hyser betänkligheter vid ärendet i sin helhet, så önskar jag likväl, att en så vigtig § som denna, måtte, då sjelfva saken tyckes segra, dervid få den lydelse, alt, om författn:n sälles i verkställighet, något för kyrkan och samhället nyttigt derigenom med sannolikhet må kunna uträttas.
Skulle deremot motionsrätt tilläggas hvar och en af de till mötet anländande 60 ledamöter, så befarar jag, alt en sådan mängd förslag kunde förekomma, att mötets lid blefve alldeles otillräcklig för de till deras mogna pröfning behöfliga öfverläggoingar.
Myckenheten af mål kunde tilläfventyrs hindra grundligheten af deras behandling.
Hr von Hartmansdorff har trott att mindre välbetänkta förslag skulle kunna vid sin framkomst vänligen undertryckas, genom öfverenskommelse i godo återtagas och spårlöst försvinna.
Det torde likväl vara ganska ovisst, om upliofsmännen till sådane förslag äro så medgörliga och tillmäta sina tankefoster eli så anspråkslöst värde.
Och skulle än motionären taga sitt opus tillbaka aT undfallenhet för erfarnare mäns råd, hvad hindrar någon annan att blifva fosterfader åt förslaget, och uptaga det såsom sitt eget?
Det vore i allmänhet lyckligt om man sluppe förnöta sin kraft på motarbetandet af skadliga försök, och finge egna sig åt befrämjandet af det positivt gagneliga.
Genom motionsrätt åt hvarje ledamot äfventyras mycket, måhända ej alltid med framgång krönt arbete i förstnämnde rigtning.
Vore det icke alltså bättre och försigtigare, alt öfverlemna initiativet åt K.
M„ under förutsättning, att sådane stora och verkligen vigtiga frågor, som kunna vara af synnerlig angelägenhet, att få af kyrkomötet behandlade, skola hafva banat sig väg lill den upmärksamhet hos högsta kyrkliga myndigheten i landet, som tillika är landets regering, att en framställning i anledn. deraf vid kyrkomötet blefve en följd?
Vi torde böra erinra oss huruledes, under öfverläggningen denna dags f. ni. om nu ifrågavande ämne, åtskillige talare framställt nyttan af kyrkomöten, bland annat ur den synpunkten, att de skulle utgöra en slags säkerhets-ventil för alla andeliga och dogmatiska tvistefrågors våldsammare utbrott och för all oro, som kan gäsa inom det kyrkliga samhället.
För mig förefaller det med ledning af Kyrkans häfder fastmera sannolikt, såsom skulle, särdeles med en obegränsad förslagsrätt, inrättandet af stora allmänna Kyrkomöten kunna förliknas med det kända mythiska äfventyret vid öpnandet af Eoli säck, hvarutur, enl. den forntida folklron, stormarne först med fullt lösgjorda krafter våldsamt utbröto, för att öfver haf och land, ödeläggande och förhärjande utbreda sig i alla rigtningar.
Men, säger man, tiderna äro numera ej desamma som fordom.
Diskussionens frihet har bibringat medborgerliga öfverläggningar i så Den 13 September e. m. 363 väl andeliga som verldsliga ämnen mera hofsamhet och lugn.
Och då allaredan de religiösa frågorna åter börjat behandlas med en sansad värme, sådan som deras allvar och vigt kräfva, så bör man tillse det de icke helt och hållet öfverlåtas åt vissa, mer eller mindre tillfälligt sammankomne sällskapet', hos hvilka, vid offentliga eller enskilda öfverläggningar, de der stundom alltför mycket rört sig hvad man kallar ”de rebus omnibus et nonoullis aliis”, slutvinsten af ömsesidigt bibringad andelig uplysning varit mindre fullständig och tillfredsställande.
Man har derföre trott detta inål bättre upnås och de religiösa satserna vinna mera klarhet, om de IvckadeS tillvinna sig ett allmänt, offentligen samladt kyrkomötes grundliga utredning.
Om sådan är R. o. Ad:s åsigt, torde likväl, för sjelfva detta ändamål, det vara af vigt, att tiden vid sådane möten icke uptages af allt för många, olikartade och utan urval framkastade öfverläggningsämnen.
Desto mera bör sådant undvikas, som erfarenheten gifvit vid handen, att i hvarje enkammaresyslem, och ett sådant skulle väl delta blifva, kunna, under ögonblickets lifliga intryck af en hänförande vältalighet och en själs-värme, som kan vara missledd och missledande, beslut lätteligen varda fattade, som sakna mogenhet och tilläfventyrs sedermera befinnas ganska skadliga.
Det synes derföre, och till vårdande af sakens egel framtida bestånd och väl, vara af hög vigt, att åt K.
M. öfverlemnas initiativet i hänseende lill framläggande af kyrkomötesärenden.
Jag anhåller således vördsamt om bifall till 4:de §:n. Gr.