Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sådant skulle både nedsätta domaremagten och komma tryckfriheten att urarta, snarare än alt förqväfvas; ty, mina Hrr, äga vi ej i dessa dagar exempel uppå en s. k. historisk skrift, hvilken, ofta under ironiens och det öfverdrifna berömmets yta, gömmer den djupaste smädelse emot samhällets högsta personligheter, ulan att den är åtkomlig af någon domstol i verlden, som måste vara skyldig döma efter orden och bokstafven och icke efter åsyftningen, det åter en jury, såsom en representant af det allm. tänkesättet, både kan göra och jemväl gör, äfven i länder med den mest utbildade tryckfrihet?
För min del skulle jag åtminstone rodna öfver att uti en samvetsdomstol, dit ett medborgerligt förtroende valt mig, hafva mera öfverseende med yttranderättens verkliga missbruk, än i en domstol, dit jag blifvit befordrad af Styrelsen.
Man har talat om tidningar såsom opinionscommissioner.
Den tid är likväl lyckligtvis förbi, då några coramissioner af detta slag kunna bildas.
Folket har hunnit så långt, att det vill sjelft se och döma, att det vill veta, på hvem och hvad det tror.
Förgäfves bjuder man således till att skapa opinioner, hvilka ej förut finnas in nuce hos massan.
Publicistens kall är blott att reda, upplysa och klarna dessa opinioner till begrepp och öfvertygelse.
När åter försök göras att bibringa opinioner, som antingen aldrig funnits eller som äro undanträngda af tiden, så miss - 3a6 Den iS De cerni) er f. m. lyckas de alltid.
Vi hafva exempel derpå i en af våra tidningar, sorn söker föra opinionen vilse i absolutismens labyrinth, och som predikar Tarlariska styrelsegrundsatser.
Jag betviflar likväl, att man spinner silke på dessa försök, eller att Svenska allmänheten låter vilseföra eller skräma sig af den myckna olåten från publiciteten på den sidan, der Frih. Boye rangerat sig.
Det har blifvit sagdt, att publiciteten sprider missnöje bland folket, och att det var benne man hade att förebrå revolutionerna och den jäsning, som syntes råda i alla länder.
Delta påstående bevisade, att man läst historien ganska illa, och att man alldeles bakvändt tänker sig orsaker och verkningar.
Här är ej stället att utveckla den historiska sanning, att revolutionerna både inträffat oftare och varit mera blodiga och förstörande, der tryckfrihet ej funnits, än i länder, der pressen varit fri; men det måste jag yttra, att jag hyser den öfvertygelse, att det endast är genom tryckpressens frihet, som vår tids oroliga ande erhållit en lugnare, mera sansad riktning, som revolutionerna förvandlat sig från fasansfulla skräckbilder till en och annan emeute, en och annan af folket framtvingad minister- eller på sin höjd thronförändring, deraf spåren några veckor efteråt knappt märkts.
Boye har lofordat Constit.Utsk. för dess mod att handla såsom det gjort.
För min del beklagar jag det mod, som trotsar lagarna, ty ett sådant mod finnes hos hvarje, äfven den brottsligaste, lagbrytare, och jag bekänner öppet, att jag föga kan tänka mig en mera uppenbar öfverträdelse af grundlag, än den Constit.Utsk. i detta mål företagit sig.
Man har sagt, att de ofullkomliga bevisningslagarna i Englands och Frankrikes lagstiftning der framkallat jury.
Jag frågar i anledn. häraf, huru man väl skulle bete sig med 17 cap.
Rätteg.b:n i tryckfrrsmål; ty icke är frågan der att afhöra vittnen eller ingå i bevisning.
Det enda, som i vanliga tryckfrjsmål behöfver bevisas, är författarens namn, hvilket inhemtas af tidningsbeviset eller namnsedeln.
I öfrigt Leror omdömet uppå skriftens beskaffenhet af brottslig till sin syftning, d. v. s. dess enlighet eller strid med tryckfrrslagen.
Corpus delieli är ju sjelfva skriften, och det behöfver således ej bevisas, hvilket ytterligare ådagalägger olämpligheten att göra dessa ämnen till föremål för en voluminös rättegång.
Man har citerat den erfarenhet, att jurymän, som fällt i tryckfr:smål, varit blottställda för tryckpressens anfall.
Detta har visserligen vid något enda, särdeles marquant tillfälle inträffat, och jag vill ej gilla sådant; men jag hemställer, för hvilket än hårdare klander domaremagten val skulle blottställas under de injuriösa skriftvexlingarna genom alla instanser?
Och är det väl ens rimligt, att en domaremagt, tillsatt af Regeringen, skulle döma öfver tryckpressen, som är ämnad till en controll öfver både Regering och domaremagt?
Slutligen har man förespegla! oss Den 18 December f. m. återkomsten af frihetstidens partier, i hvilket fall, om jury fortfure, det rådande partiet förmentes skola tillsätta jurymän.
Jag förstår ej denna slutkonst.
Den anklagade äger ju alltid välja bland sitt, och åklagaren bland sitt parti.
Vöre således domstolen opartisk, som den borde vara, så valde den ju ock alltid opartiska jurymän, som medlade partierna emellan; och om domaren tillhörde något parti, vore ju hans magt farligare, då han ensam afgjorde ärendet, än då han dertill behöfde bifall af juryn.
Beträffande formfrågan, anhåller jag att få återföra i Frih. Cederströms och Hr Lagerhjelms minne, hvad jag förut yttrat i detta hänseende; och för att med exempel bemöta det påstående, att man uti sin åsigt i detta ämne låter af saken hänföra sig att förbise formen, vill jag endast påminna, hurusom vid ett föregående tillfälle, då enahanda formfråga förevar, men saken var lemligen likgiltig, B. o. Ad. likväl utan votering beslöt, att en sådan form borde iakttagas, som den jag och de med mig liktänkta nu försvara.
Här är icke fråga om att yttra den ena eller andra opinionen i ämnet, utan här är fråga om hvad opinion man äger om rätta förståndet af lagen; och att Ulsk. öfverträdt lagen, det skall jag begära att ånyo få upptaga till bevisning.
Detta är väl förut så tydligt ådagalagd t, att man synts hafva bort slippa att vidare dermed trötta; men då TJtskts ledamöter icke sky att fortfarande framhålla sin ensidiga tolkning torde man äfven från motsa!
I sida icke få tröttna vid att tillbakavisa densamma.
De värda ledamöterna hafva fästat sig blott vid 8r § Reg.F. och 29 § Riksd.- Ordn., somt förra delen af 56 § Reg.F.; men det är gifvet, att sedan 56 § vid i8i5 års riksdag erhöll <Jet tillägg, som ännu qvarstår, måste den bedömas i sin helhet, och tillägget handlar just derom, huru förfaras bör, då frågan är uti det stadium, hvari den 1111 befinner sig; ty sedan jj.‘n förutsatt, hvad som i detta stadium fullkomligt inträffar, eller att anmärknrr, sorn blifvit såsom Ståndens gemensamma tankar förklarade, äro vordna tili Ulsk. hänvisade, så, säger lagbudet: ”åligge det Utsk. att samtliga RiksSl:ns tan”kar till ett helt utlåt, i möjligaste måtto sammanjemnka ”och, 0111 oförenliga skiljaktigheter finnas, dem derjemte till ”samtliga RiksSttns behandlande anmäla.”
Det äl’ således alldeles gifvet, att Utskts enda lagliga åtgärd, sedan RiksSt:i! förklarat deras gemensamma tankar i anledning af ett grundlagsändringsförslag, består deri att sammanjemnka dessa tankar och, i fall oförenliga skiljaktigheter deremellan förefinnas, sådant hos RiksSltn anmäla.
Detta är UtskJs [iligt, och derutöfver sträcker sig icke heller Utsk:s rättighet.
De steg, Utsk. tagit utöfver den sålunda angifna gränsen, är våld; och om det åtminstone stöde i Utskrs magt att genom ett sådant våld hindra verkan af den för - 3a8 Den iS December f. ra. menta olagliglieten hos RiksStrn, skulle utöfningen deraf åtminstone icke visa sig, hvad den nu gör, såsom löjlig, hvaremot den nu endast framstår såsom bevis på Utsk:s bristande vilja eller förmåga att läsa grundlagen, utan att Ulsk. dermed kan tillvägabringa något slaga resultat.
Om nemi. talmännen meddela propos. uppå, och Stånden besluta, ett sådant åläggande för Constit.Utsk., som det Gr.
Björnstjerna föreslagit, men Utsk. likväl fortfar i sin vägran att derå fästa afseende, kunna RiksSttn sjelfva uppställa votertspropostna till de hvilande förslagen; och hvad har Utsk. väl då uträttat med sin hårdnackenhet?
Det är altså gifvet, att, hvad RiksSttn öfverenskomma om, att vara deras mening, det blifver ock ett R.
St:s ”utlåtande.”
I öfrigt, och om man undersöker den första delen, hvaraf Frih.
Cederströms argumentation består, visar det sig uppenbarligt, att någonting annat icke är i grundlagen förbjudet i afseende å behandlingen å första riksdagen utaf från Constit.Utsk. inkommande grundlagsförslag, än att beslut om eller bifall till sådana förslag icke må till gällande påföljd vid samma riksdag äga rum.
Jag skulle tro, att, då vi äro förnuftiga menniskor, vi äfven böra tolka de för oss gällande lagar på ett förnuftigt sätt, vore än dessa lagar tvetydiga.
Om Constit.
Utsk. således t. ex. fann för godt att tillstyrka upphäfvande af indragningsmagten, mot vilkor alt Ständerna afsade sig sin beskattningsrätt, samt icke frånginge detta orimliga vilkor, skulle vi väl då vara nödsakade att låta detta förslag hvila, såsom ett grundlagsändringsförslag till afgörande vid nästa riksdag?
Ett annat exempel i samma väg, det nemi., om Utsk. föresloge införande af en republikansk statsförfattning, har af en Konungens rådgifvare blifvit framstäldt, och man behöfver i sanning icke söka länge, för att finna de mest uppenbara bevis på orimligheten af Utskts tolkningssätt.
Man har sagt, att denna riksdags Constit.- Utsk. icke vore så medgörligt som det år 1812.
Jag befarar, att medgörligheten varit lika stor, fast envisheten är ännu större.
Cederström orätt deruti, att det var Constit.Utsk:s medgörlighet, som 1812 ådrog oss indragningsmagten; ty det var talmännens medgörlighet, som gjorde beslutet möjligt, emedan dertill fordrades deras propos.
Cederström har klandrat jemnförelsen emellan Peyronnets trycktvångsförslag och det, hvarmed Constit.
Utsk. här framkommit, samt har dervid åberopat skillnaden emellan ett ministerielt decret och ett lagförslag.
Jag får blott erinra, alt den lag, hvarå syftas, verkligen var ett lagförslag och icke något decret.
Hr Frih. har icke förstått, hvad det kunde vara för en propos., som Gr.
Björnstjerna förklarat sig vara sinnad att i uppgifven händelse begära.
Jag tror mig kunna gissa dertill; och om denna gissning icke bedrager, komme den omförmälda pro - Den i8 December f. m. propos:n ntt innefatta elen begäran till Hr Gr. o.
Landtm., det lian må anmoda Ståndets electorer att i Constit.Utsk. välja andra ledamöter än sådana, som visade sig alldeles icke förstå grundlagens tydliga ord oell uppenbarligen satte sig emot liela Representationens enhälliga mening.
Denna propos. återstår .ännu att begära, och ett kraftigt steg måste väl en gång tagas, för att hejda Utsk. på banan af den magtinkräktning, hvarå det synes hafva tagit en nog stark fart.
Cederström och Hr Lagerhjelm får jag erinra, att jag icke deltagit i Utsk:s beslut i sjelfva saken.
Jag hade då icke instämt i det sammanförande af frågorna, som Utsk. vidtagit, utan jag hade tvärtom tillstyrkt indragningsmagtens ovilkorliga afskaffande, ej så mycket i och för sig sjelf, emedan meningarna derom kunna vara för och emot, men med afseende å det grundlagsvidriga sätt, hvarpå den tillkommit.
Vidare hade jag särskildt tillstyrkt, om icke anskaffande, likväl en ändamålsenligare organisation af vår närvar. jury.
Men härom är nu icke fråga. R. o. Ad. har redan i sådant hänseende förklarat sin tanka.
Har gäller det deremot en principfråga af stor vigt för framtiden.
Man må nemi. icke glömma, att innehållet af Utskts förslag val* icke särskildt afskaffande af indragningsmagten eller särskildt afskaffande af juryn, utan Utsk. hade, utgående från åsigten, att håda dessa olitia ting, hvilka likväl i visst afseende tjena att motväga hvarandra, borde upphäfva*, föreslagit, alt det malte ske på en gång, så att det enas borttagande blefve vilkoret för det andras.
RiksStrn deremot behagade förklara, att indragningsmagten borde afskaffa*, men juryn bibehållas.
Då denna Ståndens tanka kom till Ulsk., trodde Utsk. sig deri icke finna en så beskaffad anmärka.
, som afsåg det afgifna förslagets modifierande, utan i stället innebar ett nytt förslag till motsats af det, Utsk. framställt.
Detta ansåg Utsk. sig icke kunna stillatigande förbigå.
Någonting att snmmanjemnka fanns der icke, emedan alla Ståndens beslut öfverensstämde med hvarandra.
Men|Utsk. kunde icke antaga, såsom hvilande till grundlagsenlig behandling, ett förslag, hvilket hvarken utgått från Constit.Utsk. eller Konungamagten.
Ett medgifvande deraf ansåg Ulsk. tydligen stridande mot 81 § Reg.F. och 29 § Riksd.Ordn., hvilka uteslutande tillägga Konungen och Gonslil.
Utsk. att föreslå grundlagsförändringar; och huru vidsträckt Ståndens anmärkmsrätt än må anses, kan den dock icke sträcka sig till omfattande af motsvarighet utaf rättigheten till initiativ i afseende å grundlagsändringsförslag.
Utsk. har ansett sig pligtigt att fästa uppmärksamheten å dess åsigt i denna del; men derföre har Utsk. icke velaf 17 H. 42 33a D«n iS December f. m. lägga band på hvad RiksStln ansett sig grundfagsenligen kunna besluta.
Slutligen ber jag att få tillägga några ord i anledn. af de oförskylda invectiver, hvarmed man nu och i föregående plena utfarit emot Utsk.
Man har bland annat liknat detsamma vid ett VälfärdsUtsk.
Om jag fäster mig vid sjelfva ordabemärkelsen, är liknelsen sann, ty Constit.Utsk. är och bör vara ett VälfärdsUtsk., bevarande med grundlagarnas helgd den allmänna välfärden; men åsyftar man deremot en jemnförelse med det fordna Fransyska VälfärdsUtsk., så är liknelsen orimlig.
Ett sådant Utsk. kan här aldrig uppkomma, så länge Sverige äger en Konungamagt, hvilande på monarkiska institutioner.
Men väl kunde det uppstå, om det någonsin lyckades vissa bemödanden att efter modellen af ett Fransyskt JVationalGonvent ombilda Svea Rikes urgamla och vördade Ständer.
Man har äfven beklagat sig öfver den återhållande kraft, som finnes hos Constit.Utsk. nedlagd.
Det är sannt, att Utsk. äger etr sådan kraft, och det bör jemväl utöfva den; men att beklaga sig deröfver, det är alt beklaga sig öfver beskaffenheten af våra grundlagar.
Sist bar jag hört Hr Dalman ifrågasätta en propos., den jag är öfvertygad, att Hr Gr. o. Landtm, aldrig upptager, den nemi., att electorerna måtte välja nya ledamöter i Utsk., på det dessa må foga sig efter Ståndens befallningar, hellre än efter grundlagarnas föreskrifter.
Jag känner icke uti hvilken grundlag Hr Dalman har kunnat linna stöd eller anledning till ett så sällsamt förslag.
Uti den Svenska grundlagen finnes den åtminstone icke; men måhända uti den grundlag, Hr Dalman har in petto.
Jag har med ledsnad hört, att Frih.
Cederström så illa förstått mitt förslag, att Constit.- Utsk. måtte inkomma med förslag till reorganisation af vår juryinrättning, enär han synts föreställa sig, att min mening varit, att frågan vid denna riksdag borde afgöras, då jag deremot haft afseende å ett sådant förslag, som kunde algöras vid nästa riksdag, och hvarigenom tidsutdrägten af ytterligare 10 år besparades.
Man har klandrat de nueloriteter, jag åberopat, och de jemnförelser jag gjort; men jag får erinra, att jag tagit dessa auetoriteter ur mina värda motståndares eget läger.
Jag kunde eljest hafva citerat en Constant, en Bentham, en Sismondi m. fl.; men jag har, som sagdt är, valt ur deras eget läger en Blackstone, eu Montesquieu, en Grolmann, en Feuerbach och en Miltermayer, hvilka alla varit af mina motståndares tanka, men blifvit öfvertygade 0111 juryinrättningens fördelar.
Jag har äfven åberopat öfvertygelsen bos Preussens hela domarecorps, och det skulle vara önskligt, om Frih.
Boye lät upplysa sig af en så aktningsvärd corps. Den lS December f. m.
H. It. o. Ad. åtskiljdes kl. J- lill 3 e. m.
Thorsdagen den 18 December 1834- Plenum kl. 6 e. m.
Ridd.Secret. uppläste cn till honom från H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, ankommen, så lydande skrifvelse:
Sora jag är hindrad att uppkomma genast vid början af det till i dag eftermiddag kl. 6 utsatta plenum hos R. o. Ad., torde Hr Ridd.secret., å mina vägnar, anmoda den äldste närvar.
Grefven att under min frånvaro emottaga klubban och föra ordet hos R. o. Ad.
Stockholm d. 18 Dec. 1834.
I följd hvaraf den äldste Grefven H. Ex. Hr Gr. Brahe, Magn,, öppnade plenum.
H.Ex. Hr Gr. o. Ordföranden tillkännagaf, att Frih. Boye, Fredr., begärt ordet för att yttra sig rör:de ett anine, hvilket ej lämpligen kunde till pröfning förekomma, då II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, vore närvarande; hemställandes H. Ex. Hr Gr. o. Ordföranden, om Ståndet behagade tillåta, att Frih.
Boye i detta afseende nu erhölle ordet, oaktadt fortsättandet af pröfningen utaf Constit.Utskrs rnemor.
N:o 58 vore det mål, hvilket först borde till föredragning förekomma.
Då ingen hördes häremot hafva något att erinra, uppropades Frih. Boye, som yttrade:
Bland de göromål, som åligga mig i den egenskap, hvarmed jag af R. o.
Ad:s smickrande förtroende i 11 års tid varit hedrad såsom ledamot i Ridd,direct;n, har jag lemnat min särskilda omvårdnad, dels af skyldighet, dels af eget konstsinne, åt den samling af taflor, föreställande alla Landtmarskalkar, som funnits.
Må det tillåtas mig erinra, att jag, för att bevara dem från förgängelse, på egen bekostnad låtit renovera dem.
Då det varit vanligt, och det vore illa passande, 0111 icke den samlingen skulle hållas cornplett, tager jag mig friheten föreslå, om icke, i likhet med hvad vid föregående riksdag och alla riksdagar fr. o. m. 33i Den 18 December e. m. .1627, .Hiet! undantag af en enda, ägt rum, H. o. Ad. skulle vilja besluta, att närvar.
Landtm., ti.
Ex. Hr Gr, De la Gardies portrait må bland den vackra samlingen införas, ocb kostnaden derför af Ridd.erssan bestridas.
Såsom förste ledamoten i Ridd.directJn har jag ansett mig böra väcka fråga härom.
R. o. Ad. beslöt, att EF.
Ex. Elr Gr. o. Landtnäs por-? trait skulle på Ridd.cassans bekostnad målas, och att omsorgen pm verkställigheten deraf skulle åt Ridd.dirpcttn uppdragas.
Fortsattes pröfningen af Constit.Utskts memor.
N:o 58 i anledn. af återremisserna af memor.
IV:o 4°., nied förslag, som åsyfta Tryckfr.förordn:s återbringande till dess ursprungs liga skick.
Hr Strussenfelt, Adolph Ludv.:- Sedan man i ett föregående plenum sysselsatt sig med discussion, angrde ju-r ryinrättningens ändamålsenlighet, hade jag icke förmodat, att, sedan den saken en gång genom votering är afgjord, man nu åter skulle framdraga densamma.
Då sådant likväl i dag skett af Gr. Björnstjerna, som tillika yttrat åtskilligt, som skulle innefatta en vederläggning af hvad jag tog mig friheten nämna, då frågan förra gången förevar, har jag trott den aktning, jag hyser för Elr Gr. och för mig sjelf, fordra några erinringar mot Hr Gr:s anmärknrr.
Elr Gr. har vädjat till flera juridiska auctoritetey, och bland dem äfven Bauerbach, och påstått, det han vore af den tanke, att jury-r inrättningen vore nödvändig uti democratiska stater.
Jag medgifver, att Feuerbach yttrat sig så; men det är att märka, att han endast hyser denna åsigt, då han betraktar juryinrättningen från den politiska sidan, eller såsom tillhörande statens institutioner, och är af alldeles motsatt mening, då han kommer till den delen, sorn angar juryinrältningen, be^ traktad från dea juridiska eller criminalistiska synpunkten.
Han har med tydliga och ovederläggliga skäl visat, att denna inrättning är långt ifrån att uppfylla de fordringar, man gör sig på en väl ordnad juridisk inrättning af sådan beskafö fenhet.
Vidare har Elr Gr. vädjat lill Grohmann och Mittermayer.
Hvad dessa båda lika stora juridiska författare yttrat för eller emot den ena eller den andra åsigten är a,f den beskaffenhet, att de torde kunna quitta med hvarandra; och då förfaller lika lätt den ena meningen sorn den andra.
Hr Gr. har vidare nämnt, huru högt England påkallar juryinrältning.
Jag tror det också; men derföre, att den visa.r sig ändamålsenlig för Engelska statsförfattningen, är det icke sagdt, alt den i allmänhet kati tillämpas.
Björnstjerna har vidare anfört såsom en förmån af juryinrättningen, alt man dömes af sina likar.
Så är likväl icke förhållandet i något land, der juryiurältningar äga rum; ty d| skulle per?
- Den 18 December e. m. 333 söner, som stå på en viss ståndpunkt, följaktligen dömas af dem, som stå på lika ståndpunkt.
En af högre upplysning skulle nödvändigt dömas af den; som stöde på samma punkt af bildning; men sådant existerar icke, och kan icke existera i något Iand.
Hr Gr. har vidare sagt, att juryn äger den förtjensten framför domstolen, alt den förra, men icke den sednare tager intryck af sin känsla, ja, t. o. m. af sina fördomar; men att en fördom kan utgöra någon förtjenst kari jag icke finna.
Ytterligare har Hr Gr. sagt, alt det sunda förnuftet dömer bättre än den juridiska spetsfundighet ten.
Sunda förnuftet ensamt kan icke alltid afgöra juryfrågor.
Vidare säges det, att domstolarna förlora sitt anseende genom alt olika afdöma likartade tryckfrihetsmål, och beskyllas för partisinne, men att det skall vara mera förlåtligt för en domstol att afdöma rättsfrågor olika än tryckfrtsfrågor, kan jag icke finna.
Man ser åtminstone, huru Högsta
Domstolen utfärdar olika beslut uti likartade frågor.
Hr Gr. säger, att domstolarna tillämpa lagen efter bokstafvera men alt jurymännen aga större frihet att rätta sig efter sakens beskaffenhet.
För min del måste jag förklara, att jag af aine ytterligheter hellie väljer den att dömas efter lagens bokstaf, än efter domarens godtycke.
Dessutom tror jag, att domaren icke dömer endast efter laseus bokstaf, utan både är berättigad och skyldig att följa Jagens mening; äfven har man sett, att jurymännen, såsom i England, följa lagens bokstaf.
Jag vill icke vidare inlåta mig i någon discussion 0111 denna sak, emedan jag icke anser den egentligen utgöra föremål för dagens öfverläggning, ehuru jag likväl ansett mig böra nämna, hvad jag nu haft äran yttra såsom svar på Gr.
Björnsljernas anmärknjr, emedan jag trott desamma till en del vara ämnade att utgöra vederläggning af de åsigter, jag förut i detta ämne tagit mig friheten framställa.
Gr, Horn, Claes Fredr.;
Då jag lemnar min fullkomligt oskrymtade hyllning åt det förtjenstfulla anförande, \i i dag hört af Gr.
Björnstjerna, nekar jag icke att tillika yttra min tillfredsställelse deröfver, att denne värdige statsman vetat att höja sig på den ståndpunkt, der så mångå andra synas vilja nedstiga; men det förundrar mig icke, att en man, som återkommer från ett laud, der han representerar ett fritt folk, också återkommer med grundsatser från iglde århundradet, hvilka mera öfverensstämma med tidens fordringar än de, sorn kunna anses föråldrade i i8:de seklet, men till hvilka man inom vårt samhälle med en viss förkärlek synes hålla sig.
Det har likväl, icke mindre för mig än för R. o. Ad. och för hela Svenska folket, en hög betydelse, att en person, hörande till den höga administrationen, uttalar de grundsatser, sorn vi hort den ädle Grefven så fritt uttala.
Jag skall åtminstone inom mig hysa dea föi - 334 Den 18 December e. m. hoppning, att ett yttrande af denna egenskap ådagalägger, att vår administration synes öfvergå till ett system, som mera öfverensstämmer med tidens och nationens fordringar.
Jag ville i förbigående hafva yttrat denna tanke, emedan jag tror, att den värde ledamoten i detta fallet förtjenar ett erkännande af den förtjenst, som jag så högt värderar, då den kommer från ett håll, der man åtminstone hittills sökt att göra gällande grundsatser af en annan art.
Jag skulle likväl tro, att den afhandling, hvaruti han ingått, är mindre hörande till ämnet, emedan frågan, huruvida juryinrättningen skall äga bestånd, kan anses vara afgjord, då alla 4 Stånden tillkännagifvit sitt beslut.
Vi kunna således helt och hållet frångå denna fråga.
Jag vill blott nämna, att jag i allo instämmer uti Gr.
Björnstjernas åsigter, ronde criminallagstiftningen och juryns inflytande derpå, synnerligast hvad angår tryckfrihetsmål, hvilka jag icke anser någon annan domstol vara competent att upptaga, än en så sammansatt, som en samvetsdomstol bör vara.
Likväl är här fråga om form, icke om sak.
Frågan är nemi., huruvida Constit.Utsk:s förfarande i denna sak kan erhålla R, o. Ad:s godkännande.
Jag förmodar motsatsen, emedan R. o. Ad:s majoritet i några föregående frågor bestämdt förklarat, att Constit.Utskrs ovilkorliga åliggande är att ställa sig grundlagen till efterrättelse, sådan dess föreskrift lyder uti 56 § Reg.F., och alt all annan förtydning af lagens klara bud icke kan af R. o. Ad:s majoritet godkännas.