Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tillstyrker derföre att Betänkandet må återremitteras, med föreskrift till Utskottet, att i målet afgifva ett hufvudsakligt Utlåtande. t)cn 3 .halli. N:o 6.
Sedan Ridderskapet och Adeln under deft 17 Februarii och den 7 Mars detta år behagat till RiddarhusUtskottet remittera, dels ;Herr vorr Qvantens, Carl, väckta motion om en sådan förändring i 24 § RiddarhusOrdningen, att Elecfor, som blifver vald till UtskottsLedamot, icke må i annat fall upphöra att vara Elector, än då han samma befattning sig åtager; delsock Friherre Boijes,Ludvig;gjorde framställning om den ändring: 1:0
Att det missbruk, sorn i sednare tider inträngt sig vid begagnandet *f Riddersktpetg och Adelns representationsrätt, att hufvudmanskapet för flere ätter ansetts kunna af en och samma person innehafvas, måtte aldeles afekafFss och i stället det stadgande meddelas, ätt om flere hufvudmanskap sammanträffa hos eo person, han dock icke må flere än ett sjelf utöfva; och att derest hatt ägde omyndige söner, deras representationsrätt skulle ligga nere, intill dess de uppnått den ålder, att de kunna af densamma sjelfve sig begagna; ssn t 2:0 att den föreskrift i nu gällande Riddai husOrdniing, som sätter en blott anklagad perfou i lika predicament med en för brott lagligen dömd, mätte upphäfvas, samt förklarng medddas hvad med de i RiddarhusOrdningen nyttjade oden nesligt brott rätteligen förstås; och RiddarhusUtskottet derjemte för egen del ansett 1818 års
Riddarhusordning tarfva förändring och föityd.igande i Vissa D.en 5 Junii.\ &X Söadganden; har Riddarhusutskott^ al dessa orsaker, samt med stöd af 52 §. uti berörde
Riddarhusordning företagit sig utarbetandet af en ny sådan stadga, dertill Utskottet, i afseende på upptagandet till granskning af de ämnen, hvilka äga gemenskap med grunderne för Ridderskapets och Adelns representation jemväl hämtat anledning af den omständigheten, att frågan örn ett förändradt representationssätt blifvit vid sista Riksdag till den nuvarande uppskjuten, hvlket Utskottet tros t sig icke böra alldeles förbise, ehuru ett sådant uppskjntinde, sorn dst ifrågavarande, icke låre?
kun. na betragtas såsom ett verkeligt hvilande på bordet, enar detta sätt att tillvägagå, icke finnes i Riksdagsordningen medgifvet för Ridderskapets och Adelns gnskildta angelägenheter.
Tnnan Utskottet skrider till en närmare re-, dovisning för de skäl, som ledt Utskottets öfvertygelse, rörande d$ förändringar Utskottet föreslagit i RiddarhusQrdn ogen, torde Utskottet först få anmäla de åsigter, som vid granskningens företagande blifvit följde- Utskottet h*r nemligen trott sig uti de serskildta bud, som Riddarhusordning eninnefattar, upptäcka sådan skiljaktighet i afseende |på beskaffenhet och föremål, att det synts Utskottet angeläget både
Intill vinnande af ordning och till föreskrifternes lättare igenfinnande då tillämpning deraf borde^äga rum, att dessa olika ämnen blefvo från hvarandra benämdt åtskiljde, samtj från de serskildta ställen det; 19cu 3 Junit, t de nu funnos i Författningen spridda, på ett enda sammanförde, äfvensom Utskottet funnit den nu gällande RiddarhusOrdningen på flere Ställen innehålla stadganden. hvarmed afsigten väl varitatt ur Riksdagsordningen anföra sådane föreskrifter, hvilka bordt i RiddarhusOrdningen inflyta, men hvilket dock skett på ett sätt, hvarigenom samma föreskrifter med bibehållande af meningen i allmänhet, likväl antingen blifvit paraphraserade då de ofta förlorat i tydlighet, eller ock erhållit tillägg, hvilka lemnat åt tillämpningen en utsträckning, som i Riksdagsordningen icke varit åsyftad, och hvarigenom inträffat, att olika stadganden uppkommit i samma ämne för olika RiksSiånd.
Af dessa anledningar har Utskottet såsom allmänna grunder för den nya RiddarhusOrdniogens utarbetande antagit. iso. Att RiddarhusOrdningen borde fördelas i s:ne hufvudafdelDingar, nemligen; Den förra, angående utöjningen af Ridderskåpet och Adelm representationsrätt med hvad dertill hörer, hvilket afhandlas i j:sta till och med jg;de §.
§. samt i en del af 51 i nu gällande Riddarhusordning.
Den Jenan, angående Ståndets organifation celi fättet för öfver läggningar nes förande under Riksdag'.
Om de val sorn derunder böra af Ridderskåpet oeh Adeln verkställas, samt om RiddarhnsUtskottet och dess göromål• hvilket allt innefattas i 19 till och med 50 §. i slutet af 51 Den 3 Junii• *5 samt i 52 till och med 55 §.
§. och borde å den* na Riddarhusordning, sålunda intcättad, Kongl. Maj:ts nådiga sanciion i underdånighet sökas.
Att i den nu varande ordningsstadgan* hvilken finnes anslagen i Riddarhussalen och icke är i behof af någon annan fastställelse , än den Ståndet sjelf meddelar, borde upptagas de Reglemeotariska föreskrifter, som, under Ridderskapets och Adelns sammankomster, borde följas 3:0.
Att i de fall der RiksdagsOrdningens stadganden borde intagas i Riddarhusordningen, sådant skulle, så mycket möjligt vore, ske genom hänvisning till det stadgande som skulle anföras, hvilket medförde både tydlighet och korrthet, samt att, der enahanda grundsatser för utöfningen af de 3:ne Ofrälse Ståndens representationsrätt kunde å Ridderskapet och Adeln tillämpas, utan rubb ning af de grunder hvarpå Adelskapet i
Sve rige hvilar, samma grundsatser jemväl borde vid RiddarhusOrdningens författande följas.
Och då Utskottet efter denna allmänna plaa gådt till väga, har Utskoitet trott, att derige-s nom skulle vinnas den dubbla fördel, både att Utskottet med mera sammanhang kunde utarbeta hvarje serskild del, och att Ridderkapet och Adeln kunde med mera noggrannhet föret >ga granskningen deraf helst om hvarje afdelning i den mohn densamma hunne utarbetas blefve Ståndets skärskådande underställd; och det är af sådan anledning som Utskottet, *4 Den 3 Junii. under anmälan, att Herr von Qvantens ofvan® berörde motion tillhör senare afdelningen, nu får till Ridderskapet och Adeln vördsamt öfverlemna ett härjemte bifogadt Förslag till RiddarhusOrdningens första Afdelning, eller stadgan om Ridderskapets och Adelns representation.
I afseende på dessa stadgandens upptagande i en egen Afdelning har Utskottet tagit i betragtande jämväl den omständigheten, att då de frågor , sorn med detta ämne äga gemenskap, äro till större delen af enahanda bäskalfenhet med de, hvilka redan finnas utredde i yissa §. §, af Riksdagsordningen, som angå de 3:00 öfrige Ståndens representation, sammanförandet af de bestämmelser sorn idet» ta afseende, röra Ridderskapet och Adeln enskildt, skulle, om, dervid följdes likartade grunder med hvad för de öfrige Stånden redan vore stadgadt, bereda en möjlighet, att derest i en framtid den önskan blefve allmän, att de lagar, hvilk# utstaka sättet hvarpå Ridderskapet och Adeln äga, att afgifva yttrande i allmänna ärender, borde genom deras införande i Grundlagen omgifvas af enabande helgd och orubblighet, sorn nu, tillkommer de öfrige Ståndens representationsstadgar, sådant kunde utan svårighet verkställas^
Då en fullständig utveckling af skälen till alla de förändringar
Utskottet ansett sig böra göra i den gamla redactionen af RiddarhusOrdningen skulle medföra betydlig vidlyftig - Den 5 Junii. het samt för deras genomgående fordra en tid, som Utskottet, i anseende till de manga vigtiga ärender, som fordra Ridderskapets och Adelns pröfning, är skyldig att sparsamt förslg påkalla, samt orsaken till de mindre rättelser» ne dessutom vid blotta jemförelsen emellan den nya och gamla redactionen, lätt kunna ' upptäckas, har Utskottet trott det vara tillräckligt, att i detta Betänkande endast uppgifva motiven till de rättelser eller tillägg, hvilka äro af merg hufvudsaklig beskaffenhet, hvarvid Utskottet skall följa den ordnn g, paragraferne i det nya Förslaget äga.
Sedan Utskottet stadgat sin öfvertygelse, att 2 och to §. i den hittills gällande Riddarhusordning, såsom begge afhandlande enahanda ämne, nemligen om hufvudnaar»narätt,och dess öfvergång frän en till annan ättemän, borde till en §. sammanföras, har under öfverläggning kommit mängden gf de särskilta hinder för en enkel redaction af ett stadgande härom, som olika successionslagar inom olika ätter af Sveriges Adel förorsaka.
Tvenne serskilta meningar hafva härvid inom Utskottet uppstått, af hvilka den ena varit för den redaction, förslaget innehåller, och den andra, att lemna nuvarande 2 §. alldeles oförändrad, och blott vidfoga den i.ojde, till dess att del* opinionen om behofvet, dels en sedermera t ordentlig constitutionell väg, tillkommen för klaring af det i 37 § af Regeringsformen innefattade stadgande om den hädanefter blif vande Adeln, kan hinna beredas; att, innan s6 Den 5 Junti. sadan ändring vunnits, svårligen någon reda-’ elion af Riddarhusordningen kan uppgöras, Borr icke i flera oförutsedda fall bl ifver bristfällig; och att således den ändring som nu gjordes, skulle ske under hopp, att snart få, efter erhållen förklaring af 37 §. göra en annan åter; hafva Utskottets Ledamöter icke kunnat för sig dölja, och hafva derföre enhälligt ansett sig böra öfverlemna detta Förslag till Ridderkapets och Adelns pröfning, att emedlertid den närvarande redactionen borde tills vidare oförändrad qvarblifva, men tillika trott sig, al den Utskottet i 52 §.
Riddarhusordningen ålagda skyldighet vara bestämdt uppmanadt, att för Ridderskapet och Adeln uppgifva de brister Utskottet ansett vara för handen, och de förändringar, som i fall nämnde 37 §. skall förblifva i sitt närvarande skick, synas vara de mäst lämpeliga till återbringande af ordning och redighet.
Utskottet tror sig härvid visst icke hafva undanröjt alla svårigheter, men dock mångå flere, än som i den nuvarande Riddarhusordning gen äro ens förutsedda.
Det första Momentet af nu gällande 2 §. i RiddarhusOrdningen är, hvad de äldre ätter, ne angår, icke serdeles utsatt för förtydningar; det innefattar likväl en alldeles onödig mening, nemligen orden 5få länge någonlejver, som jr ån äldfle fonen på manslinien hcirflammar £* det der åsyftade stadgande om hufvudmanna-i rättens succession inom hela den äldsta grenen, är först och främst olämpligt, der det Dtn 5 Junti, 2? nu slår, i sammanhang med orden ”äldste sonen och efter honom hans äldste son, och så vidare man efter man,” hvilka ord hänvisa tid en fortgående kedja af endast de förstfödda inom äldsta grenen.
För det andra är det ock onödigt, ty de efterföljande orden ”derefter närmaste ättemän af äldsta qvarlefvande grenen,” kunna med lika lätthet tillämpas till frågan om hufvudmannarättens öfvergång på en sidoutgrening af första hufvudgrenen, sorn på huru förfaras skall, sedan den sednare utgått.
Men just i detta bestämmande, att hufvudmannarätten efter första grenens utgång öfvergår på närma/le ättman, ligger en stor obestämdhet ty sjelfva begreppet, närmare ättemän, är icke i närvarande
Riddarhusordning utveckladt på något ställe meräö i 3idje § der det heter; ”Hufvudmannarätten närmare ättemänEgenskapen att vara närmare eller fjärmare ättemän skulle således vara stadgad att bero på mer eller mindre aflägset hopp att blifva hufvudman, och sjelfva successionen till hufvudmannarätt likväl grundas på, hvilken som voro närmare ättemän eller ej.
Att praxis har till fullkomligt afhjelpande häraf redan stadgat sig finner Utskottet ganska väl, och befarar i synnerhet för de äldre ätterna icke någon olika tolkning af den närvarande §:s redaction, men den för alla sådana cirkeldefinitioner oundvikliga egenskapen, att blott genom praxis kunna erhålla betydelse, är sjelf ibland de största fel en Lagredaction kan äga. 28 Den 3 Junit, Den af Utskottet föreslagna §. börjar med definitioner, sorn upptaga första Momentet, och hvari Utskottets egenteiiga åsigt af frågap innehåiles; andra momentet innefattar undantag från reglorne; och i det tredje har Utskottet til! närmare utveckling framställt de mäst förekommande fallen.
I §,ns närvarande skick innefattar andri momentet blott den ena af de händelser då Utskottet ansett undantag från principen, ehuru den än må stadgas, vara nödvändig, nemligen när frågan är, om de enligt diplomen, ined särskildt arfsordning för den förlänsde titeln försedde, ätterna.
1 en del af dessa föijer värdigheten tvenne eller flere «?
Stamfaderns barns grenar, efter förstfödslorätt.; i en del innehafves den af Far och Son, eller Far och flera Söner, på en gång, och åter i andra följer den äganderätten till testamenterade gods, och i detta sednare fall är des? öfverlåtande från en till annan bestämdt en domstolsfråga.
Oaktadt hela denna variation af stadgar, har frågan c in hu.fvudmannarätt för den upphöjda ätten visat sig temligen enkel, emedan den vanligt^ vis består af få personer, men för den qvarblifna delen af samma ursprungeiiga slägt, har denna fråga varit merendels så mycket mer invecklad.
Hittills gällande
Riddarhusordning har afhuggit knpten genom stadgandet, att ”Hufvudmannarätten för de icke upphöjde ättegrename, kommer att gå i rått nedstigande linea från den, hvilken nu hufvudman är,” men först kan ordet nu gifva anledning lill olika tolkning af en lag, som med.
Den 5 Junii. 2 9 bibehållande af detta ord blifvit 3:ne gånger promnlgerad, två gånger under loppet af 18 ro, och sluteligen i8i8, och sedan är det i alla fall otydligt, hvem sorn bör blifva hufvudman, då deos gren, sorn var det på den utmärkta tiden, hunnit att utdö.
Det är nemligen icke bestämdt sagdt, örn, i händelse då någon tredje gren finneg, som är yngre än både den upphöjde ättens Stamfaders, och dens, sorn sedan blef hufvudman, hela denna gren, på samina sätt, skulle hafva företräde till hufvudmänharätt framför alla den upphöjda grenens ätteläggar, ehuru dessa efter förstfödslorätten äto Stamfadern närmare.
Det synes principstridigtj att till exempel den till Friherre upph jde förra hufvudmannens andra Son, som oin Fadren och hans äldre bröder ej med Friherrlig värdighet benådadts, varit den tredje i ordningen att inträda i hufvudriianhärätt, skulle, genom Faderns och Fränderhes upphöjelse, sednare komma dertill inom Adelsrätten, än alla öfriga af samma Stamj således i stället för skäligen stor anledning ätt tid en Riksdag kunna såsom närmaste närvarande ättemän intaga säte och stämma, erhålla nästan intet hopp att någonsin kunna göra det: och detta oagtadt kunde hans hopp örn Friherrliga värdigheten Vara mycket aflägset, om den äldre brodern finge många barn.
Sådant hade åtminstone behöft vara bestämdt stadgadt, men den nu gällande lagen nämner blott att hufvudmannarätten fortgår inom dens gren, sorn en gång erhållit den, och afgör således 5o Den 3 Juntti egentligen endast, att de öfrige ättemännen så länge förblifva stående såsom expectanter.
Efter öfverläggning härom får Utskottet framställa ett Förslag, att lemna ofvannämnde icke till högre värdighet upphöjde ätteläggar af den upphöjda ättens stamfader, rättighet, att såsom ättemän kunna i sin ordning intaga sjelfva den upphöjda ättens plats, och på grund deraf vara från ättemannarätt till den lägre nummer, på hvilken de för öfrigt qvarblifvit, med full billighet uteslutna.
Utskottet tror sig i detta förslag, och den derpå grundade definitionen af ättemannarätt, icke hafva öfverskridit den gräns, som Regeringsformen utstakar, emedan 12 §.
Riksdagsordningen bestämdt hänvisar hela Ridderskapefs och Adelns representation, således äfven hvarje fråga om hufvudmanna- och ättemannarätt, till Riddarhusordningen, hvilken åter Ridderskapet och Adeln, om Kongl. Maj:ts stadfästelse erbålles, ager lagligen förändra j ej heller kan härigenom den högre värdighet, som enligt diplomen, tillhör blott de äldre sönerne, sägas vara lemnad åt yngre ätteläggar derföre, att dem lernnäts rätt att representera på Riddarhuset sina äldre fränder.
Ursprungliga grunden till ättemäns representationsrätt ligger just deri, att de kunna ärfva hufvudmannarätt, och Utskottets Förslag synes således äfven dermed vara i afgjord öfverensstämmelse.
Anmärkningsvärdt är ock, att ordet ättemän, som föröfrigt i de nu gällande 2 och 3 §. §. synes tillämpad! endast på de afkomlingar af stamfadern, som Den 3 Junit.
^ 5e verkligen 'afrätt i ättens värdighet', just på detta ställe användes i aldeles samma vidsträcktare mening, hvari Utskottet, efter gifven definition, ansett sig kunna nyttja det.
Det talas nemligen om öfrige ättemän af de till högre värdighet upphöjde grenar, hvars ordning att inträda i d*n högre värdigheten ännu ej inträffat.
Af dessa ord kunde man otvunget draga den slutsatts, att sjelfva den nu gällande RiddarhusOrdningen arnat åt nämnde ätteläggar ehuru de i afseende på värdigheten blifvit kallade expectanter, likväl, i afseende på representationen, full ättemannarätt för den upphöjda ättens nummer.
Att Uskottets gifne definition af ordet ät. teman medför mycket enklare förhållanden, visar sig ännu tydligare, vid betraktandet af de ätter, som efter den 6 Junii 1809 blifvit i Adeligt stånd eller till högre värdighet upphöjde; att inom de förra, eller de nya Adelsslägterne, alla yngre söner och ätteläggar äro ofrälse, till dess de äldre grenarne utgått, eller de sjelfva genom egna förtjenster banat sig väg till egen upphöjelse på annan nummer, är i RegeringsFormen stadgadt, och Utskottets förslag öfverskrider ej denna gräns, då det heter ”ättemän är hvar och en af ättens värdighet lagligen delagtig blifven och dessutom hvarje manlig bröstarfvinge af ättens stamfader, få fnart han fjelf är introducerad Svenfk Adelsman, och ättens värdighet ärfva kati. ”Men, i afseende på de redan förut adlade, men efter den 6 Junii 1809 i högre värdighet upphöjde 53 Den 5 Junii. stferne, stadgar väl 10 §. i nu gälhnde Riddarhusordning, att hufvudmannarätten för deri i lägre värdighet qvar b lrfna delen af slägten skall öfvergå på närmaste ättemän, och det på sätt 2 §. serskildt föreskrifver; men just om dessa efter 1809 upphöjde ätter innehåller 2 §. ingenting annat, än ett åberöpandé af 37 §. i RégeridgsFormen, hvilken åter icke kan nämna ett ord om hufvudmannatätteh, såsom varande ett ämne blött för Ståndets representationslag.
Det är således i sanning icke bestämdt sagdt i nu gällande Riddarhusordning, om på dessa slag af ätter, tiilkomme fefter 1 809, kan användas den för förutnämnde
,si sednare tider före antagandet af den hu gällande Regeringsformen till Grefvelig eller Friherre värdigheten upphöjde ätter,” gifna föreskrift^ att ”hufvudmannarätten för de ännu icke upphöjda ättegrenarne går i rätt nedstigande lined från den, hvilken nu hufvudman är.”
Äfven om detta antages, blir dock, för f»llen af upp höjelseir efter 1809, en ökad svårighet, utötn de redan anförde, sorn torde böra anmärkas; De personer af äldre ätter, som under serskildt stadgad arfsordning under de sednare årin före 1809 till Grefve och Friherrevärdighet upphöjdes, voro nemligen alla samtelig© förut hufvudman i sin förra ätt; der blef således, vid upphöjelsestunden,ett ombyteaf hufvudman,och inom den nyas gren kunde således den rättig, heten fortgå.
Efter 1809, hafva åter redan fall uppstått, och kunna dagligen förnyas, att en Adelsman af gammal slägt men yngre gren» blifver
Den 5 Junii. 55 blifver till Friherre upphöjd.
Skall då, sedan alla de äldre grenarne af adelsätten utgått, hufvudmannarätten gå förbi Friherrens alla ätteläggar till en annan ännu yngre gren, eller ejV
Derom finnes i nu gällande Riddarhusordning .intet stadgande; tvärtom, om det ena antages, bryter man mot de reglor om närmaste ättemän af äldsta qvailefvande grenen, som 2 §, x Mom. innehåller; om det andra åter anses rigtigare, har man följt olika princip vid den händelse då en hufvudman, och i den då en blott ättemän, upphöjdes; och anmärkningsvärdt vore, att den upphöjde personens yngre ätteläggar 6kulle vara mäst vanlottade och komma längst ner i ättemannaordningen, just i den händelse, då den upphöjde personen, från hvilken de härstamma, verkligen varit ättens hufvudman.
Ännu en annan händelse har blifvit möjlig, sedan den urgamla ordningen , att adelig värdighet på alla barnen öfvergick, frånträddes, den nemligen, att flere ätters värdighet kan komma att på ett hufvud ärfvas.
Om detta fall innefattar den nu gällande RiddarhusOrdningen icke ett ord mer, än hänvisningen i slutet af 2 §., till 37 §. i RegeringsFormen: denna §. säger åter ingenting bestämdt härom.
Möjligheten af den händelse, att två eller flera bröder inom samma slägt af gamla Adeln blifva i Friherrlig värdighet serskildt upphöjde, att hufvudmannarätten således, ef - Bil. till Ridd, o. Ad.
Pr. V Band, u
Den 3 Juniil ter analogi med den i medlersta delen af 2 §. för de fä der nämnde ätterna stadgade prin** cip, i fall man anser r.nalogi här lämplig, öf* vergår på en yngre gren, än alla de nämnde brödernas, men att denna gren derefter dör ut, och hvar och en af brödernes vid den tiden, består icke blott af en person, utan af flere så kallade expectanter på högre värdighet, visar, genom svårigheten att säga, om hufvudmannarätten då bör öfvergå på äldsta grenens yngJ te ätteläggar, enligt den princip om förstfödslorätt, räknad från Stamfadern, som i i Momentet af nu gällande §. synes vara uttryckt, Och sorn i alla enkla fall gäller för hufvudmanna rätts tillträdande, eller på den person, som enligt Arfdabalken är närmast den, som sist varit hufvudman, enligt deri princip om arf efter sednaste hufvudmannen, hvarefter 3 Mom. i samma är uppgjord, ytterligare, huru nödvändigt det är att stadga en enda öfverallt conseqvent princip.
Men vid bestämmandet af dessa nya grunder, har, såsom Högloft.
Ridderskapet och Adeln lätt torde finna, det för Utskottets Ledamöter varit nödvändigt, att förut för sig stadga, hurudan den verkliga meningen af 37 §i RegeringsFormen är; ty, innan den är bestämd, famlar man i alla fall i mörker.
Orden lydas ’*Ej må adelsskap eller värdighet, som hädanefter förlänas, tillfalla flere, än den, som adlad eller upphöjd blifvit, och efter honom hans äldste manlige bröstarfving,” och så vidares Hvar och en torde ihogkomma, att dermed Den 3 Junii. §5 åsyftädes 1309 en minskning i Adelns personal* Orden "efter honom” hafva hittills, emellan och vid flera Riksdagar, blifvit ansedda, att betyda så väl ”efter hans död,” som, ”efter hans upphöjelse till högre värdighet.”
Om detta varit rätt, eller stridande mot ordens rätta mening, hafva, som sagdt är, Utskottefs ledamöter, vid afgörandet af dessa frågor, hafi för sig uppgöra, och pluraliteten har, efter lång öfverläggning, stannat i den tankan att det varit orätt.
D6di eller och förverkande af adelig värdighet, har synts Utskottets ledamöter vara de enda fall, då orden ’*efter hönom” språkenligt kunde tillämpas, så mycket mer> som diplomet icke omtalar, att den första Adeliga värdigheten frånträdes, då man till en annaa upphöjes.
Utan att på något sätt vilja usurpera på den rättighet, att göra förklaring af en §. i RegerifigsFormen, för hvilken serskildt förfaringsmethod finnes stadgad, har Ut. skottet ansett sig böra framställa denna sin åsigt för Ridderskapet och Adeln , och ar behofvet af ett bestämdt stadgande i RegeringsFortnen härom, i fall ett sådant saknas, det hufvudsakliga skäl, hvarföre Utskottet, oagtadt sin öfvertygelse om olägenheterne af närvarande 2 och 10 § §. i RiddarbusOrdningeo, ansett sig böra föreslå alternatift, nämnde §.§:s oförändrade bibehållande, för det fallet, att Ridderskapet och Adeln verkligen anser 37 §. i RegeringsFormen i detta afseende otydlig, och ingen ändring i nå-; IS Den 3 Junit, got derpå beroende stadgande vara mödan värdt, innan närmare förklaring vunnits.
Skulle åter Ridderskapet och Adeln anse 37 §. tydlig, och i all synnerhet oin Ridderskapet och Adeln anser sig böra förstå den likasom Utskottet gjort, eller ock, i händelse den tidsutdrägt af mänga Riksdagar, som möjligen kan blifva, innan en Grundlagsändring vinnes om den ock vid hvar och en föreslås, af Ridderskapet och Adeln anses så stor, att äfven under tiden, för undvikandet af olägenheter vid närvarande stadgandens användande, en redigare och conseqventare redaction bör uppgöras, då tillstyrker Utskottet antagandet af den nu föreslagne förändrade §:n.
Skulle Ridderskapet och Adeln, i afseende på betydelsen af orden, ”efter honom” i 37 §., stadna i motsatt mening emot Utskottet, torde några mindre jemnkningar blifva nödiga, men aldeles ingen förändring torde vara lämplig, innan endera tolkningssättel blifvit af dem, som öfverlägga om förändringen, bestämd, att i deras tanka vara den rätta.