Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Onsdag kan föra ordet i R. o. Ad:s plenum, anhåller jag att Hr RiddarhusSekret. ville, för iakttagande af föreskriften i 2S:dje § Riksd:sOrdn:n, till Ståndets prot. anmäla.
I följd häraf intogs
Ordf:de-platsen af främste närv:de ledamoten Fullm. för Grefliga ätten N:o 8, Oxenstjerna af Korsholm, Frih. Åkerhjelm, Johan Carl.
Justerades 2:ne prot.-utdr. för d. 31 sisth Okt. o. d. 4 dennes samt pleni-prot. för d. 9 sisth Sept.
Öpnades Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i Konst.- Utsk. efter N:o 312, Frih. de Geer till Finspong, Louis, samt en suppleant i samma Utsk., efter N:o 1,90 5, Hr v. Rosen, Fullm.
Gr. Wrangel, Fredrik Ulrik; och befunnos hafva blifvit utsedde till Ledamot: N:o 2,017, Hr Björstjerna, Oscar Magnus.
Suppleant; N:o 2,144, Hr Rosensvärd, Johan Henrik.
Öpnades Hrr Elektorers lista vid val af 3 suppleanter i StatsUtsk. , efter N:o 1,330, Hr Rosentvist, Fullm.
Hamilton, Mal - Den 7 November i. m. 413 colm; N:o 2,039, Hr v. Troil, Predrik Adolf, och N:o 2,010, Hr af Geijerstam, Johan Henrik; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde:
N:o 369, Erih. Lagerstråle, Eullm.
Hr Tersmeden, Kils. N:o 456, Hr Aminoff, Johan Predrik.
N:o 1,696, Hr Bergenstråhle Alexander.
Öpnades Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i Bevilln.- Utsk., efter N:o 1,918, A, Hr v. Strussenfelt, Fullm.
Hr Bildt, Knut; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1,257, Hr Eding, Fullm.
Hrr Elektorers lista vid val af en suppleant i BankoUtsk. , efter N:o 2,022, Hr v. Axelson, Georg Julius; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 2,302, Hr Skogman, Carl Johan Alfred.
Hrr Elektorers lista vid val af en suppleant i LagUtsk. , efter N:o 213, Frih. Armfelt, Magnus; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1,563, Hr Cederstråle, Fullm.
Frih. Posse, Johan August.
Hrr Elektorers lista vid val af 3 ledamöter i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., efter N:o 394, Frih.
Hr Nordenfelt, Enar; N:o 325, Hr Appelbom, Fullm.
Hr v. Francken, Georg Wolfgang; N:o 2,309, Hr af Dalström, Gustaf Jacob; samt en suppleant i samma Utsk., efter N:o 1,417, Hr Ehrenhoff, Gustaf Herman; och befunnos hafva blifvit utsedde till Ledamöter ; N:o 133, Gr.
N:o 283, Frih.
Silfverschiöld, Carl Otto.
N:o 325, Hr Appelbom, Fullm.
Hr v. Francken.
Suppleant: N:o 304, Frih. Fock, Alexander Georg.
Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i KiddarhusUtsk., efter N:o 325, Hr Appelbom, Fullm.
Hr v. Francken, Georg Wolfgang; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 325, Hr Appelbom, Fullm.
Hr v. Francken, Georg Wolfgang.
Ordhden tillkännagaf, att, sedan Ordf:den i BankoUtsk. anmält behofvet af val utaf förstärkt BankoUtsk., Hrr Tal - ■ili Den 7 November f. m. mlin öfver.enskommit, att föreslå RiksStånden, att företaga ett sådant val Onsdagen d. 11 dennes, samt hemställde derjemte, om R. o. Ad. behagade nämnde dag anställa detta val, hvilket bifölls; och beslöts derjemte, uppå sedermera af Hr Frih. o. Ordf:den gjord hemställan, att dervid, utom det af Grundlagen bestämda antalet af 21 ordinarie ledamöter, skulle utses 9 suppleanter, så att hvarje val-lista komme att innehålla B2 namn.
I sista plenum anmälde jag mig att väcka tvenne motioner, sorn jag nu anhåller att få upläsa
De härefter uplästa motionerna voro af följande innehåll: 1:0
Af de beslut RiksStånden fattat rörande frågan om vidgad religionsfrihet, torde man med temlig säkerhet kunna draga den slutsats, att frågan under innev:de Riksdag ieke vinner sin slutliga lösning.
Men det lifliga intresse frågan väckt, rättfärdigar likväl den förmodan, att densamma numera icke kan falla, utan skall ständigt återkomma, intill dess den blifver tillfredsställande besvarad.
Huru olika meningarna om sjelfva frågan än kunna vara, måste likväl alla instämma deri, att den är för samhället af omätlig vigt.
Hvarje sann fosterlandsvän måste således lifligt önska att saken blir fullständigt och grundligt utredd.
Bidrag härtill lemnar otvifvelaktigt historien; må man ösa ur dess källor.
Jag för min del har, då jag kastat en hastig öfverblick på Staternas historia, blifvit öfverraskad af det samband, hvaruti den religiösa toleransen stått till samhällenas välbefinnande samt utveckling i alla riktningar.
Det har förekommit mig, som hade de Stater, der den religiösa toleransen varit störst, jemväl åtnjutit det största politiska lugn och den högsta ekonomiska välmåga.
Se i detta afs:de Spanien före och efter Morernes fördrifvande, och England efter 1688 års revolution.
Se Frankrike före och efter Hugenotternas förföljelser.
Jemför vidare det gamla republikanska Rom med Kyrkostaten Rom.
Och mångfaldiga dylika exempel kan historien upvisa.
Må de derföre varda tydligt och klart framlagda, så att man må kunna få veta, hvilka följder beslut om frågan har att vänta.
Ehvad föreställning man än må hysa om samhällets högsta ändamål, måste likväl alla vara ense derom, att inre lugn och utveckling är för hvarje samhälle i hög grad önskansvärd.
Kan det nu visas, att dessa fördelar stått i ett nära samband med den religiösa toleransen eller intoleransen, så måste man deraf kunna hemta ett starkt stöd för sitt beslut i frågan.
På grund af denna sakens upfattning vågar jag föreslå: att R.
St:r måtte bestämma ett pris af ett tusen (1,000) Rdr
Rmt för den bästa historiska framställning om det samband, som förefunnits emellan den religiösa toleransen eller intoleransen, samt samhällenas politiska och borgerliga utveckling och välbefinnande.
Och torde
Den 7 November f. m. 415 det öfverlemnas till någon vetenskaplig institution, t. ex.
VetenskapsAkad., att fungera såsom prisdomare, samt att affatta ordalagen för prisfrågan, hvilken jag nu icke är i tillfälle redigera.
Under åberopande af 56 g Riksd:sOrdn:n, anhåller jag om remiss till StatsUtsk. af denna min motion. 2:o.
Under discussionen öfver LagUtskts Betänk.
N:o 46, har Utsk:s Ordf:de fästat upmärkamheten derpå, att de talare, som ämnade deröfver yttra sig, måtte göra sådant med största möjliga korthet, enär hvarje ord. som uttalades, bidroge att förlänga Riksdagen och försvåra för Utsk. att fullgöra sina åligganden.
Jag för min del önskar, lika lifligt som den värde Grefven, att Riksdagen må bringas till snart slut, men tror sådant kunna ske, utan att ärendenas behandling derföre bör förlora i allvar och grundlighet.
För att kunna åstadkomma dylikt, tager jag mig friheten väcka följande motion, hvilken det torde tillåtas mig att med några ord motivera.
Vill man undersöka orsaken, hvarför LagUtsk. under innev:de Riksdag medhunnit ett så ringa antal af de ärender, som bero på dess handläggning, skall den finnas, icke uti bristande tid för Utsk. att derom öfverlägga och besluta, utan i otillräckligt
Kansli-biträde för upsättande af de fattade besluten.
Utsk. har jemförelsevis haft få sammanträden och dessemellan ganska långa uppehåll; och synes det jemväl, som skulle Utsk. i allmänhet ganska raskt fatta sina beslut, så att i detta afs:de någon skälig anledn. till anmärkn. icke förekommer.
Hvad som åter gifvit anledn. till bekymmer hos flere ledamöter af de särskilda RiksStånden, är den långa tidrymd, som vanligtvis förflyter emellan dagen, då Utsk. fattat sitt beslut, och den, då Betänk, derom framlägges för Ständerna.
Nu känner en hvar, sora om sådana saker har någon erfarenhet, hvad omsorg, arbete och tid det kostar, att väl redigera ett lagförslag, samt att klart och redigt framställa motiverna dertill.
Enl. det sätt, hvarpå Riksd:sOrdnrn allt ifrån dess antagande blifvit tillämpad, hvilar hela berörde bestyr på Utsk:ns Sekreterare.
Ett förhållande, som — olikt hvad i åtskilliga andra länder eger rum, der ledamöterna sig emellan fördela målen till föredragning och utarbetande, — jag för min del icke anser fördelaktigt, men som man icke billigtvis kan fordra, att nuv:de LagUtsk:s ledamöter skola, emot hvad förr öfligt varit, sjelfve biträda med utarbetande af sina Betänkm, måste man tillse, om icke någon annan utväg finnes att få LagUtsk:s arbeten inom behörig tid afslutade.
Härvid framställer sig ovilkorligen det förslag, att Utsk. måtte varda berättigadt antaga en biträdande Sekreterare.
Sådant må icke, jag anhåller derom, anses såsom innebärande ringaste klander emot Utsk:s nuv:de Sekreterare.
Att en man, som känner sitt värde och är mån om sitt författare-anseende, icke vill utkasta ofullbordade arbeten, deröfver kan icke någon förundra sig.
Men å andra sidan är det af vigt, att icke de flere vigtiga ärenden, som äro beroende på LagUtsk:s behandling, varda begrafna, eller att Riksdagen, i afvaktan på dessa ärenders ^utarbetande, onö - 416
Den 7 November f. m. digtvis förlänges.
Tages nu jemväl i öfvervägande den obetydliga förökning i riksdags-kostnaderna, en större kanslipersonal kan åstadkomma, och jemföres denna med den tidsbesparing, som derigenom kan vinnas, torde det väsendtligaste af de blifvande anmärkn:na emot mitt förslag förfalla.
Hvad som vidare bidrager till Riksdagens förlängande, är upsättandet och utskrifvandet af prot. rörande frågor, som till Utsk. återremitteras.
Men äfven sådant kan hjelpas, derigenom att antalet af protokolls-förande hos EiksStånden förökas.
Härvid lär jag, hvad Riddarhuset särskildt beträffar, mötas af den invändningen, att det icke är omöjligt erhålla flere i snabbskrifnings-konsten kunniga personer.
Om, hvilket jag äfven vill antaga, denna upgift är grundad, torde man kunna erhålla andra skickliga protokolls-förande, hvilka gjorde sina anteckningar med vanlig skrift, och förde prot:t mera i sammandrag, än nu sker; dervid den ledamot, som önskade sitt anf:de mera utförligt, vore obetaget sjelf författa detsamma.
På grund af hvad jag nu andragit, tager jag mig friheten föreslå: l:o att LagUtsk. måtte berättigas och upmanas, att, för snart afslutande af de på dess handläggning beroende ärenden, föröka sin nuv:de kansli-personal; samt 2:0 att det eller de Riksstånd, som sådant behöfver och önskar, måtte få antaga flere protokolls-förande; och att särskildt R. o.
Ad., i hiindelse snabbskrifvare icke kunna erhållas, måtte antaga notarier, som affatta prot:n mera sammandraget, än nu sker.
Om lagenlig behandling af denna min motion anhålles.
Uplnsningen af sistnämnde motion hade blifvit afbruten genom ankomsten af Hr Statsrådet Gr. Carl Göran Detlof Mörner, som, å K.
M:s höga vägnar, afleranade en Dess Nåd.
Propos. och en Dess Nåd.
Företogs till afgörande Sammansatta Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 24 o. 28 sisth Okt. på bordet lagda Utlåt.
N:o 31, i anledn. dels af K. M:s Nåd.
Slcrifvelse med det af särskilda kommitterade afgifna underd.
Utlåt, och Förslag, ang:de åtgärder för befrämjande af en förbättrad skogshushållning, dels ock af väckta motioner i samma ämne och dermed gemenskap egande frågor.
Hr Frih. o. Ordf:den hemställde, om R. o. Ad. behagade besluta, att förev:de Utlåt, skulle punktvis föredragas; hvilket bifölls.
Sedau B « n 7 November f. m. 117 Sedan hiirefter Utsk:s yttrande ang:de den Kongl. Skrifvelsen blifvit upläst, yttrade:
Jag kan icke annat än beklaga, att ett ämne af så stor vigt för vårt land, som det förev:de, så sent blifvit föremål för R.
St:rs pröfning, att det svårligen kan hinna behandlas med den omsorg och noggrannhet jag anser det kräfva.
Den, som haft tillfälle att göra bekantskap med Komiténs Betänk., skall deraf hafva funnit, att, innan denna Komité tillsattes, det blifvit nödvändigt, — till följd af en nära nog allmän rörelse, utgången icke blott från R.
St:r, såsom Folkets representanter, utan äfven upväckt genom framställningar från flere andra håll i hela landet, — att göra något för att hindra och hämma den pågående förstörelsen, som t. a m. kan anses vara i progression.
Man skall af K.
M:s Beflndes sammanstämmande yttranden, och de af Komitén begärda upgifter om skogarnas beskaffenhet och misshushållningen med dem, finna, att klagomålen öfver dessa förhållanden äro allmänna, och att en stor misshushållning med skogarna eger rum, naturligtvis mera eller mindre i olika län; samt att farhåga upstått i afs:de ä möjligheten att tillfredsställa behofven för kommande tider, såvida ej ändring vinnes i hushållningen och kontrollerna deröfver.
Man skall vidare genom beräkningar, upgjorda af personer i den ställning, att deras upgifter kunna ega anspråk på att i det närmaste vara riktiga, finna, i afs:de å behofvet och tillgångarna för ögonblicket, att f. n. finnes en årlig brist af mera än en mill. famnar ved.
Man finner äfven af åtskilliga yttranden, som Komitén från kompetenta personer infordrat, att våra utmärktaste tänkare och vetenskapsmän i den vägen anfört, det vårt land slutligen skall blifva obeboeligt, såvida icke en förändrad skogshushållning införes.
Fjfter sådan vunnen erfarenhet, kunde Komitén ej annat än anse som sin pligt att söka bringa detta ärende till ett önskvärdt slut.
På en jemförelsevis ganska kort tid — ty dess Betänk, var färdigt redan d. 1 Juli 185G — upgjorde Komitén förslag till ändring af åtskilliga lagar och författningar, som med denna fråga ega gemenskap.
Detta arbete var särdeles ansträngande.
Komiténs ledamöter jagades på ofvanifrån, till följd af den önskan, att Betänk, måtte i tid blifva färdigt, och upbjödo alla sina krafter för att vinna det stora målet.
Jag kan då icke annat än högeligen beklaga, att resultatet af ali denna verksamhet icke blifvit mera omfattande, än det som nu ligger för våra ögon, samt isynnerhet, att tiden blifvit så utdragen, att vi först i Riksdagens senaste timma kunna befatta ess dermed.
Jag vill dock ej lägga Regeringen detta till last, ty jag antager att Regeringen ej haft tillfälle att så fullständigt, som jag skulle önskat, bereda ärendet.
Åtskilliga anmärkmr gjordes af Komitén, af den beskaffenhet, att de borde blifva föremål för gemensam behandling af båda Statsmakterna.
Sådant kan numera ej ske.
Riksdagens slut är så nära för handen, att R.
St:r svårligen hafva tillräcklig tid att grundligt behandla denna vigtiga fråga.
— Denna Komité har dock icke delat sina medbröders vanliga öde, IX II. 27 418 Don 7 November f. ra. det att blifva i oändlighet uttänjda, utan att lemna något resultat.
Den liar verkligen kommit till ett sådant, men tillika varit olycklig derutinnan, att dess framställningar icke i sin helhet blifvit föremål för Regeringens pröfning.
Men Eomitéer äro i allmänhet ett slags nödfödda barn, som tillkomma genom yttre påtryckning, och som svårligen kunna genom en följande upfostran vinna någon större utveckling.
För min del beklagar jag dock i högsta måtto detta förhållande.
Man må säga och uprepa, att andra frågor finnas, som äro af större vigt än denna; jag kan icke inse det.
Kommunikationernas lätthet och snabbhet är af stor vigt; frågan huruvida vi skola hyckla en öfvertygelse, som vi ej ega, för att undgå landsförvisning, är också en vigtig punkt; men nästan vigtigare än alla andra frågor, anser jag, att vi måtte hushålla med vårt land så, att icke slutligen hela nationen måste landsförvisas.
Jag vill icke genom vidlyftigt ordande taga It. o. Ad:s tålamod allt för mycket i anspråk; inen jag anhåller dock att få göra mina anmärkn:r vid de särskilda punkterna, då de förekomma Jag hemställer då till en början, att Hr Frih. o. Ord (iden ville låta upläsa Utsk:s framställning; men då denna innehåller endast de afvikelser Utsk. gjort från K. M:s Förslag, torde början böra göras icke med den förra, utan med den af K. M. till R.
St:r gjorda framställning.
I anledn. häraf yttrade Hr Frih. o.
Ordfrden, att då Utskrs nu uplästa yttrande innehöll anmärkmr emot endast en del af de bestämmelser, som i K. M:s Nåd.
Skrifvelse blifvit meddelade, och Hr Akerman begärt att alla dessa bestämmelser måtte upliisas, för att blifva föremål för lt. o. Ad:s beslut, en sådan upläsning nu först torde böra ega rum.
Såvida man ej skulle kunna på en gång antaga samtliga punkterna, hemställer jag, att Hr Frih. o. Ordhden ville framställa propos. på hvar och en särskildt.
Jag får hemställa, att den punkt i K. M:s Förslag, som börjar med orden: »att krouoparker samt andra Kronans skogar», må först företagas, samt sedan hvarje punkt i sin ordning.
När man då kommer till den, sora handlar om »de kronohemman och lägenheter, hvilka besittas med stadgad åborätt», böra på samma gång alla de Utskrs tillstyrkanden och yttranden föredragas, som röra boställs-skogarnas begagnande.
Jag hemställer tillika, huruvida det är nödigt att upläsa alla dessa punkter, och om ej föredragningen kunde genast börjas.
Det kan naturligtvis icke falla mig in att bestrida föredragning punktvis af de särskildta mormr, på hvilka K. M. tillkännagifva, att, enl. dess höga åsigt, en skogs-lagstiftniug bör grundas; men jag vill endast fästa upmärksamheten derpå, att ingen propos. till antagande af dessa grunder måtte framställas.
Jag har ej kunnat upfatta denna K.
M:s framställning annorledes, än Den 7 November f. m. 419 sorn en motivering för det begärda anslaget; i annat fall skulle detta Betänk, egentligen vara ett s. k. princip-betänk., hvaraf erfarenheten visat att föga gagn följer.
Utsk. har, med afs:de a detta sätt att betrakta K.
M:s framställning om de grunder, hvarpå skogs-lagstiftningen borde byggas, ansett sig böra göra anmärkn. deremot endast i de fall, då K.
M:s upmärksamhet borde fästas derpå, att It.
Stor icke instämma i de af K.
M. uttalade åsigter.
Min anhållan är således, det propos. måtte på det sätt göras, att den eller den punkten i K.
M:s framställning föranleder till anmärkn. eller icke, med iakttagande tillika af hvad Utsk. yttrat; och att således framställningen från lt.
SUr till K.
M. endast må få den syftning, att K.
M:s framställning föranledt »följande anmärkmr.»
Då blifva B.
Stor vid en följande Riksdag icke bundna af något beslut, emedan de vid denna icke fattat något, utan blott uttalat sina åsigter.
Med denna min tanke om sättet för afgörandet står mycket väl tillsammans, att hvarje punkt särskildt föredrages och discuteras.
Hr Akerman: Mot Frih.
Sprengtportens framställning har jag så mycket mindre någon anmärkn. att göra, som jag alltid förutsatt, att Utsk:s Utlåt, i fråga om de tvenne punkter, i afs:de å hvilka detsamma afvikit från K. M:s Förslag, skulle på samma gång och i sammanhang med detta behandlas.
Hvad Gr Sparres yttrande deremot beträffar, ger det mig ökad anledn. till bekymmer, särdeles slutet deraf, eller att R.
St:r icke skulle fatta något beslut, som blefve bindande för en kommande Riksdag.
Följden häraf skulle naturligtvis bli den, att vid denna Riksdag alls ingenting blefve i detta ärende vidgjordt.
Jag tilltror mig icke att bestämdt afgöra, huruvida det må vara rättast att något besluta, eller endast framställa åsigterna under forin af anmärkmr.
Dock kan, jag icke undgå att fästa mig vid hvad K. M. här i Sin Nåd.
Sjelf säger.
Der står nemi.: att K.
M. »ansett den slutliga granskningen af de up»gjorda förslagens bestämmelser, i alla deras särskilda delar, lämpligen kunna anstå.» Då K.
M. uttryckt
Sig på detta sätt, synes det mig tydligt, att K.
M. velat lemna lt.
St:r tillfälle att framställa sina önskn:r i detta afs:de.
Detta hafva äfven de förenade Utsk:n gjort, och då måtte väl samma rättighet tillkomma deras principaler.
Jag anhåller således, att Hr Frih. o, Ordf:den måtte framställa propos. på hvarje punkt särskildt, och att det måtte tillåtas
Ståndet deröfver uttala sin öfvertygelse.
Jag kan sannerligen icke rätt fatta meningen med Gr.
Går det derpå ut att lt.
St:r icke skulle yttra något i auledn. af de grunder, på hvilka K.
M. ansett en ny skogslag böra hvila, så vet jag icke hvad R.
St:r skulle hafva att skaffa med den saken.
Då K. M. meddelar R.
Stor en sådan handling, som den ifrågav:de, skulle jag tro det vara B.
Stors skyldighet att deröfver uttala sin opinion; denna opinion må nu, såsom Hr Akerman hemställt, uttryckas i förm af beslut, eller också i form af en underd. önskan.
Derpå är det icke vigten ligger, ty om man beslutar att godkänna de af K.
M. framställda 420 Den 7 November f. m. grunder, så betyder detta hvarken mera eller mindre, än om R.
St:r förklara, att dessa grunder äro af beskaffenhet att böra tjena till ledning vid den nya författningens utfärdande.
Jag instämmer således, i afs:de å föredragningssättet, med Hr Akerman.
Äfven jag kan instämma med Hr Akerman, i afs:de å föredragnings-sättet; så långt har det varit från min afsigt att vilja hindra, det It.
St:r skulle i denna fråga uttala sina åsigter.
Jag trodde mig hafva tillkännagifvit detta redan två gånger förut, och så mycket mindre borde man derpå tvifla, som Utsk:n just tillstyrkt E.
St:r att uttala en opinion i vissa punkter, och det naturligtvis måste vara It. o. Ad. obetaget att uttala den äfven i andra.
Min önskan har endast varit, att genast vid början af öfverläggningen framställa, det E. o. Ad. icke måtte uttrycka denna sin åsigt under form af bindande beslut, ty deraf kunde blifva en följd, att en ny förordning i detta ämne, utan vidare meddelande till R.
St:r, endast på grund af hvad sålunda förelupit, af Regeringen utfärdades, och ärendet vid nästa Riksdag behandlades efter § 87 Reg:sF:n.
För att förekomma en sådan vändning, har jag ansett, det R.
St:r borde inskränka sig till hvad Utsk:n föreslagit, nemi. att tillkännagifva, det K. M-.s
Nåd. framställning om de grunder, hvarpå en förbättrad skogs-lagstiftning borde byggas, endast föranledt till följande anmärkmr.
I)å hafva R.
St:r afgifvit svar på den Nåd. framställningen, och få vid nästa Riksdag tillfälle att utlåta sig öfver Regeringens detaljerade förslag.
Ty att på förhand godkänna förslager, hvilka man ej sett i detalj framlagda, anser jag icke lämpligt.
Hr Frih. o. Ord falen hemställde nu, om R. o. Åd. behagade bifalla, att, såsom Hr Åkerman och Gr.
Sparre föreslagit, de i K.
Skrifvelse meddelade bestämmelser föredrogos punktvis, samt att, då dervid förekomme någon punkt, hvaremot Utsk. framställt anmärkn., samma anmärkn. må upläsas, för att i sammanhang med den motsvarande punkten blifva föremål för pröfning.
Härefter förekommo nedanniimnde punkter af de i K. M:s ifrågav:de Nåd.
Skrifvelse meddelade bestämmelser: l:s(a punkten, gars och planteringars bibehållande oförminskade, oell ställande under vård och förvaltning af en i liufvudstaden inrättad särskild Styrelse med underlydande tjenstemän och betjente i landsorterna.
Jag instämmer i hvad Hr Akerman yttrat om vigten af förevuie fråga.
Jag erkänner visserligen, att oss förestår i framtiden den svåra faran af skogsbrist; det har blifvit från alla län vitsordadt och med siffror bevisadt, om man får antaga som riktiga Hr af Ströms upgifter; men jag tror dock, att man ej bör låta sig allt för mycket förskräcka, om man närmare betraktar beräkningarna.
I främsta rummet kommer då Den T
No v emb er f. m. <21 husbehofs-vedbrand, som uptager största delen, eller 3,000,000 af de 1 5,000,000 famnar, sorn kunna årligen afverkas.
I afs:de å vedbrand tror jag vi ej behöfva befara att icke sådan alltid skall förefinnas.
I en stor del af Riket, jemväl omkring Stockholm, finnes torf, som är ett ypperligt brännmaterial.
Björkens raka växt i vårt land bör också observeras.
Jag tror således icke att faran i detta afs:de är så stor.
Deremot är en annan för handen, nemi. i afs:de å större timmer, såväl för export som för eget behof.
Vår timmerexport upgår till större värde, än summan af allt vårt exporterade jern.
Man måste komma ihåg, att det kapital, sorn växer i skogen, gifver, förvandladt i penningar, tredubbelt högre ränta, än sådana eljest lemna.
Det blir derigenom omöjligt att förekomma, att den enskilde hushållaren småningom kapitaliserar större eller mindre del af sin skog, hvarigenom vi befara, att i framtiden komma att sakna timmer, icke allenast för export, utan äfven för vår flotta och våra byggnader.
Åtgärder mäste således vidtagas för att åt efterkommande bevara våra skogar, och jag ber att få framkasta en tanke, som står i närmare sammanhang med denna fråga, än det kanske i början ser ut.
Ora det icke är omöjligt, måste det åtminstone möta stora svårigheter, att i vårt glest bebodda land åstadkomma och uprätthålla en sådan skogs-lagstiftning och sådana kontroller, som i Danmark och Tyskland, eller i allmänhet på kontinenten liro rådande.
Men för att bevara så mycket som möjligt (rån skogsförhärjningar, tror jag man borde, i afs:de å boställs skogarna, ga längre än Komitén, K. M. och Utskm gjort.