Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna motion rörer icke hvad som i 47 § Riksd.Ordn. är nämndt, om en allmän fråga, utan den rörer ett enskildt
Stånd, hvilken åsigt äfven vinner stöd deruti, att motionen är ifrågasatt att remitteras till Riddarh.Utsk.
Samma 47 § medgifver i 2:dra morn.
RiksStm att genast och ulan remiss till Utsk. afgöra sådana frågor.
Sedan nu under discussionen här, såsom jag nyss tog mig friheten nämna, motionens ändamålslöshet blifvit ådagalagd och jag äfven sökt visa att densamma leder till ett brott emot grundlagarne, tager jag mig friheten hemställa om det icke vore lämpligt att utan remiss lägga motionen till handlingarna.
Hr Cederschiöld: Med Hr Frih.
Tersmeden delar jag den åsigten, att denna fråga är stridande emot grundlagarne, och jag hade derföre ock föreställt mig att Hr Gr. o. Landtm, icke skulle framställa proposm på densammas remitterande; och då den åter ej kan bifallas utan en sådan remiss, så kan icke heller annat beslut komma i fråga, såsom jag skulle tro, än att lägga förslaget till handlingarne.
Hr Björnstjernas anförande, så tror jag att han deruti sjelf har på ett ganska öfvertygande sätt ådagalagt olämpligheten af sitt förslag, jnst genom det exempel han framställt om huru det går till att utsprida rykten och nedsätta medborgares goda namn och anseende.
Hvad åter beträffar den frågan, huruvida de i mitt förra anförande inblandade saker icke hörde till saken, så föranleddes kanske anmärkn. i den delen deraf att Hr Björstjerna och jag hafva helt olika begrepp om hvad som bör läggas till grund för en frågas bedömmande.
Hr Björnstjerna säger att hans mening alldeles icke vore att, om någon upgåfves föra en vanhedrande vandel, här skulle tillställas någon chikan genom att anställa undersökning och afhöra vittnen derom.
Min åsigt är åter att just genom vittnens afhörande chikan kunde undvikas, ty derigenom blefve den angifne i tillfälle att visa sin oskuld, så vida det kunde blifva lag att R. o. Ad. vore en domstol, inför hyilken medlemmar af samhället kunde anklagas och förklaras sin heder och ära förlustige; men just derföre att icke något vittnesförhör skulle få anställas, blef Hr Björnstjernas förslag af den beskaffenhet att det skulle leda till skandal.
Vore det såsom Hr Björnstjerna uttryckte sig, fråga endast om en insamling af advokater, då ville han medgifva att vittnen kunde få höras, och laga rättegångs-förmåner tillgodonjutas.
I sanning en här i landet sällsynt upmärksamhet mot advokaterne.
I utlandet åtnjuter visserligen advokatståndet ett högt anseende, men då man här deremot snarare begagnar ordet advokat såsom ett skällsord, var det sannerligen oväntadt att
Hr Björnstjerna velat låta advokaterne komma i åtnjutande framför andra af den stora förmånen att vederfaras rättvisa.
Tersmeden i den åsigt att propos:n på remiss icke kan lagligen tillåtas.
Den 17 December f. m. 245 Hr Printzensköld:
Med advokaternes hela skicklighet har Hr Cederschiöld upställt sitt skriftliga anförande.
Mera tid än här kan gifvas skulle fordras för att punkt för punkt vederlägga detsamma, men vederläggningen skulle sannerligen icke blifva svår om jäg hade hans anförande vid mitt skrifbord och finge tid att bemöta detsamma.
Dess innehåll har nu icke kunnat fästa sig i mitt minne i vidsträcktare mån, än der de anförda skälen stött min rättskänsla.
Hr Cederschiöld har såsom ett ibland moliverna till sin förkastelsedom öfver den ifrågav:de motionen ansett såsom en möjlighet att hemliga öfverläggningar skulle kunna ega rum emellan Riddarh.Utsk:s ledamöter, för att sedermera med den rätt, som till följd af denna motion skulle dera tillkomma, ifrån inträde eller säte och stämma i Ståndet utesluta en person, som vore oförtjent af en sådan opinionsdom.
Jag behöfver i anledning häraf icke svara någonting annat än att man gerna misstänker andra för hvad man sjelf skulle vara mäktig att göra, ty det gamla ordspråket säger alt af sig sjelf känner man andra.
För mig skulle det åtminstone vara omöjligt att framföra ett sådant skäl till grund för det afslag jag kunde vilja yrka på en mötion.
Tersmedens anmärka, att motionen strider emot 90:de § Reg.F., så får jag fästa upmärksamheten derpå att, om förhållandet vore sådant, så skulle också de tillägg till 18:de § Riksd.Ordn., som finnas införda i 7:de § Riddarh.- Ordn. aldrig hafva förefunnits, emedan deruti ingå personers enskilta förhållanden, af beskaffenhet att om dem icke förmäles ett ord i 18:de § Riksd.Ordn.
Således ligger det icke utom gränserna för R. o. Ad:s befogenhet att kunna stifta hvad slags lagar, som R. o. Ad. med K.
M. öfverenskoiumer om, för riksdagsmans inträde på detta rum.
Om den tacksamhetsgärd jag ämnat framföra för
Hr Printzensköld kommer något sent, så är det icke mitt fel, ty jag får nämna att jag verkligen hade anmält mig före både Hr Printzensköld och Hr Cederschiöld.
Hr Printzensköld, har nemi. gjordt mig en så smickrande förebråelse, att jag icke kan underlåta att derföre tacka honom.
Här är fråga om införande af åtskilliga ändringar i lagparagrafer.
Hr Printzensköld har förebrått mig, att jag dervid har ådagalagt juridisk spetsfundighet.
Jag kan då icke finna annat än att det h. o. h. varit på sin plats i en lagstiftningsfråga!
Hr Printzensköld har äfven sagt, att han icke fruktade att undergå en sådan granskning inför opinionsdomstolen, som här blifvit ifrågasatt.
Jag vågar påstå att jag icke skulle frukta att undergå den; men förhållandena kunna förändra sig.
Motionären har ansett sig lycklig att icke hafva hört mitt föredrag.
Det är möjligt att det kan vara angenämt att hafva sluppit höra det, ty man älskar ej att höra sanningen, men med anledn. af det smickrande omdöme jag erhållit af en person med Hr Printzenskölds auktoritet, så förmodar jag att det kunnat vara hälsosamt. 246 Den 17 December f. m.
Motionären har sagt, att det aldrig kunnat falla honom in att, såsom Hr Cederschiöld förmodade och såsom äfven jag yttrade (ehuru motionären icke då var uppe), den tillsatta opinionsnämnden skulle dämma efter lösa rykten, samt att detta mitt och Hr Cederschiölds misstag derom härrört deraf, att ordet rykte i vårt språk har 2:ne serskildta betydelser, för hvilka man i andra språk, t. ex. det franska hade 2:ne serskildta ord nemi. bruit och reputation.
Jag hemställer i anledn. häraf om han icke skulle finna lämpligt att skrifva sina förslag till lagförändringar på franska i st. f. svenska.
Jag anhåller att äfven delta mitt yttrande måtte få åtfölja remissen till Riddarh.Utsk.
Hr Printzensköld har på det honom egna sättet lagt mig till last, att jag kunnat förutsätta, att hemliga öfverläggningar skulle kunna ega rum inom Riddarh.Utsk. och beslut derefter fattas om ledamöters uteslutande, och han talade dervid om den advokatoriska skicklighet hvaraf mitt anförande skulle vara utmärkt.
Då man vet att Hr Printzensköld sjelf är en af de största advokaterne, ja, t. o. m. en advokatfiskal, så synes han väl hafva bort finna, att jag i mitt anförande omnämnde hemliga rådplägningar och beslut, emedan det var enda sättet, hvarpå Riddarli.Direkt, skulle kunna gå tillväga utan att blottställa sig sjelf för de påföljder Missg.B:n bestämma.
Ty, om Riddarh.Direkt. upgåfve, att den eller den ledamoten blifvit vägrad pollet derföre att ryktet om honom förkunnat att han genom den eller den handlingen gjort sig vanfrejdad, så skulle den ledamoten göra sig hemfallen under 60 § Missg.Bm, och de skulle då dömas till landsflygt eller kroppsstraff, hvilket, enär brottet begicks emot medlem af R.
St. borde vara tvegildt.
Måhända kunde det hafva varit skäl för Hr Adv.-Fisk:n Printzensköld alt återkalla detta i sitt minne.
Måhända skulle han då äfven hafva medgifvit att förslaget är icke allenast icke lämpligt och godt, utan tvertom fullkomligt lagstridigt.
Hvad åter angår samme värde talares yttrande derom att R. o. Ad. skulle ega ostridig rätt att fatta hvilka beslut de behagade ronde sin representation, utan afseende på grundlagens bud, så torde hvar och en lätt inse hvad grund han har för en sådan argumentation.
Med tillämpning deraf skulle man nemi. kunna besluta att man t. ex. vid 12 års ålder skulle få intaga säte och stämma på Riddarhuset, eller att våra qvinliga afkomlingar skulle kunna utöfva representationsrätt inom Ståndet m. m. d.
Till sådana orimligheter kommer man, när man såsom den värde talaren om jag så må säga, rusar fram utan besinning för att söka nedslå hvarje motståndare, som icke talar i hans eget tycke.
Då så många röster här hafva höjt sig emot Hr Björnstjernas motion, anser jag mig böra yttra min åsigt med några ord för densamma.
Man har så många gånger hört öfverklagas att man inom detta hus ser upsticka ett ' och annat ogräs, som vore väl att rensa bort.
Hvarje försök i Den 17 December f. m. 247 den vägen mäste man erkänna hafva värde, och jag erkänner äfven i sädant afseende värdet af denna motion.
Många och grundade anmärknrr hafva blifvit gjorda emot densamma.
Jag instämmer också i flera af dem; men Hr Björnstjerna har byggt sin motion på den ridderlighet, som bör ega rum inom detta hus.
Jag instämmer derutinnan med honom, och menar med ridderlighet: känslan af rätt, ära och heder, stödda på ett oförvilladt samvete, och då Hr Björnstjerna utgått ifrån denna punkt, och derjemte sökt förebygga godtycklighet, så borde han vara fredad ifrån den fördömelse, som man här uttalat öfver hans förslag.
Man har egentligen anmärkt emot detsamma, att det skulle innebära ett frö till godtycklighet och vidare att det vore stridande emot grundlagarne.
Hvad godtyckligheten beträffar, så skulle jag icke tro att en delegation af B. o. Ad. sådan som Riddarh.Direkt, eller Ridderh.Utsk., hvilkas ledamöter måste anses för ett urval af R. o. Ad. skulle kunna blifva nog förgäten af hvad hedern och äran fordrade för att kränka någons goda namn och ryckte genom en förhastad vägran att lemna inträde på Riddarhuset.
Jag tror t. o. m. att Hr Björnstjerna gått ifrån denna ridderlighet, då han föreslagit en ed, som skulle ytterligare gifva- säkerhet emot möjligheten af godtycke eller biafsigter; ty, der hedren och äran tala, behöfves ej någon ed, der åter deras röst icke gör sig gällande, der är också eden overksam.
Vidare tror jag att Hr Björnstjerna har gått för långt, då han har väckt fråga om att det blott skulle fordras tre fjerde delars pluralitet för en persons uteslutande ifrån detta stånd, i strid emot allmänna stadgandet i § 110 Reg.F., som fordrar att åtminstone, då liknande frågor förekomma inom detta eller något annat RiksStånd, | af de närvarandes antal skola utgöra pluraliteten.
Den andra invändningen var, att motionen skulle stå i strid emot grundlagens stadgande uti 18 § Riksd.Ordn., som säger huru en person bör vara qvalificerad för att ingå i något Riksstånd.
Såsom redan här blifvit anmärkt, så har nämnde § uti den Tule § af Riddarh.Ordn. undergått en leuteration, eller utsträckning, hvilken blifvit af B. o. Ad. beslutad och af K. M. gillad och stadfästad.
Jag tror att man på samma väg skulle kunna utsträcka denna leutration genom nya tillägg till sagde 7 §.
Men efter den uplysning Frih.
Stjernstedt lemnat, att ett redan af Hr Brakel under förra Riksdagen ingilvet förslag till någon omorgasation af Ståndets representation, har blifvit upskjutet intilldess att förslaget om national-representationens ombildning vid denna Riksdag blifvit afgjordt, så skulle jag för min del vilja hemställa om icke lämpligast vore att man remitterade Hr Björnstjernas motion till Riddarh.Utsk. med förständigande, att densamma der bör blifva hvilande, intill dess det allmänna representationsförslaget blifvit afgjordt, och sedan behandlas i sammanhang med Hr Brakels förslag till ombildning af Riddarhusets representation.
Jag anhåller hos Hr Gr. o. Landtm, om propos. härpå.
248 Den 11 December f. m.
Jag gör all rättvisa åt den ömtåliga hederskänsla hos Hr Björnstjerna, som föranledt honom att framställa denna motion; men jag tror lika med många andra värde ledamöter som redan yttrat sig, att förslaget är förhastadt och så beskaffadt att det icke kan af R. o. Ad. godkännas.
Örn vi tänka tillbaka på våra partitider och hvad som då hände, så böra vi icke i anledn. af det lugn, som vi f. n. åtnjuta, föreställa oss att detta framgent skall fortfara; vi kunna återfå samma händelser som tillförene.
Nyligen hafva vi uti en tryckt skrift sett utredning af förhållandet med General Buddenbrocks deltagande i 174(1 års krig.
Efter ali anledn. och efter de skäl, som derför åro anförda i nämnde skrift, så var han den skickligaste af de generaler, som skulle utföra kriget.
Likväl måste han för partihettans skull förlora, icke blott sin plats på detta rum, utan äfven lifvet, och på den s. k.
Generalsbacken blef han aflifvad.
Tersmeden, att denna motion är grundlagsvidrig, men låtom oss icke tvista om grundlags §§:nes beskaffenhet i händelse Ståndet såsom jag förmodar i allmänhet ogillar motionen, så är det utan ändamål att strida om lagligheten och att remittera henne till Riddarh.Utsk.
Jag hemställer derföre vördsamt att Ståndet ville helt enkelt lägga motionen till handlingarne, utan någon vidare åtgärd.
Jag har åter haft den olyckan att blifva missförstådd af Hr Cederschiöld.
Jag har nemi. aldrig föreslagit att advokater, som egde säte och stämma på detta ruin skulle behandlas annorlunda än andra ledamöter af Ståndet, utan hvad jag åsyftade att yttra var, att om det vore en samling uteslutande bestående af advokater, så tror jag att juridisk undersökning och dom hade varit det enda lämpliga, deremot då fråga är om lagstiftning för adelsmän, tror jag opinionsdomen vara den lämpligaste.
Jag har icke heller såsom Hr von Kraemer yttrat, skallat mig lycklig att icke hafva hört hans första anförande, utan tvertom beklagar jag det ganska högt, ty om det varit i samma stil som hans sednare anförande, hade det verkligen varit ganska roligt att åhöra detsamma.
Om jag hörde rätt, så förutsatte Hr Cederschiöld att man i händelse mitt förslag antoges, skulle kunna insätta qvinnor och och barn att taga säte och stämma på Riddarhuset.
Om Hr Cederschiöld verkligen skulle tro att sådant vore för R. o. Ad. möjligt, och att K.
M. skulle kunna sanktionera sådant, så får det väl stå för Hr Cederschiölds räkning.
Kan Hr Cederschiöld på fullt allvar tro, att samtlige ledamöter inom Riddarh.Direkt. eller Utsk. skulle på grund af lösa rykten och obestyrkta angifvelser låta hänföra sig till den grad att de skulle på grund af dessa lösa rykten besluta hans uteslutande ifrån säte och stämma i Ståndet eller att de på grund deraf skulle anse honom hafva förverkat rätt lill allmän aktning och medborgerligt förtroende?
249 Jag kan icke föreställa mig att sådant skulle kunna inträffa, men om likväl någon Adelsman, på grund af osannfärdiga rykten, så förlorat i anseende att han härifrån skulle komma att uteslutas, så vore det visserligen för honom mycket hardt; men jag tror icke att han under dylika förhållanden hade kunnat vinna inträde i något annat RiksSlånd eller till något annat allmänt förtroende, och jag vet icke hvarföre detta
Stånd skulle behöfva att inom sig uptaga personer, som icke kunna komma i åtnjutande af något allmänt förtroende.
Jag tror t. o. m. att det skulle vara ganska hedrande för R. o. Ad. 0111 man visste alt sjelfva misstankan för befläckad heder derifrån uteslöts.
Man har framstält den våda, sorn, skulle kunna under partitider upstå af mitt förslag.
Jag kan för min del icke dela denna öfvertygelse och aldrig föreställa mig att partiyran skall kunna så förblinda detta Stånd, att heder och ära skold sä utplånas hos Svenska adeln, att den Allsmäktige Domaren skall kunna så förglömmas, som mina motståndare hafva förespeglat; åtminstone hoppas jag aldrig komma att uplefva denna dag.
Jag får anhålla om ursäkt, att.jag åter begärt ordet, hvilket icke varit min afsigl, men den siste värde talaren har tvingat mig dertill.
Jag ber då att få förklara, att det i sanning är ganska svårt att föra en discussion med personer, som antingen icke kunna eller icke vilja fatta en argumentation, utan svara på sådant, som icke hör dit.
Jag har aldeles icke sagt eller förutsatt möjligheten deraf alt qvinnors och barns insläppande såsom representanter på Riddarhuset skulle blifva en följd af Hr Björnstjernas förslags antagande.
Detta mitt argument gällde aldeles icke Hr Björnstjerna, utan Hr Printzensköld och framstäldes för att bevisa orimligheten af hans påstående att R. 0. Ad., oberoende af Grundlagens stadganden, egde rättighet att göra hvilka förändringar de behagade i sin representation, och jag hade trott att detta argument skulle kunnat fattas äfven af Hr Björnstjerna.
Då Hr Cederschiöld åter upträdt, för att ytterligare vederlägga mina anmärkmr, så får jag med några ord svara honom.
Det kan väl för hvar och en person, som icke ensamt vill förvrida andras yttranden, falla sig tydligt och klart, att när man säger att R. o. Ad., gemensamt med K. M., eger rättighet att stifta de lagar för sin representation, som de finna för sig lämpligast, man dermed ingalunda menat att dessa lagar skulle ställas i strid emot våra grundlagar, enär grundlagarne uttryckligen säga att Riddarh.Ordn. icke får stå i strid emot dem.
Jag hade trott, att Hr Cederschiöld hade så mycken aktning för andras personlighet, att man icke här skulle behöfva tydligen förklara, att man vill hålla sig inom grundlagarne, enär sådant faller af sig sjelft.
Då nu öfverläggningen förklarades fulländad, framstälde Hr Gr. 0. Landtm, att under densamma blifvit yrkadt dels remiss 250 Den 17 December f. m. till Riddarh.Utsk., dels af Hr Prytz att en sådan remiss måtte beslutas med det tillägg, att Utsk. ej borde taga denna fråga under behandling innan det sedan sista Riksdag hvilande Representations-förslaget förekommit till afgörande, dels af flere ledamöters afslag å motionen och dels af en ledamot, att densamma måtte läggas till handlingarne; hvarjemte Ur Gr. o. Landtm., till förenkling af frågans behandling, hemstälde att det af llr Prytz föreslagna tillägg måtte fä blifva föremål för serskild propos.
, i händelse remissen blefve bifallen.
För att icke åstadkomma serskildta propos:r, så förenar jag mig med dem, som utan vilkor begärt motionens remitterande till Riddarh.Utsk.
Jag hemställer huruvida icke det förslag, som jag gjorde, nemi. att lägga motionen till handlingarne, är af beskaffenhet, att höra först af Hr Gr. o. Landtm, framställas för R. o. Ad., ty örn det blifver Ståndets mening, sä förfaller derigenom all tvist om remiss.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade i anledn. häraf, att hvilkendera af de ifrågakommande propos:ne, R. o.
Ad. än behagade bifalla, följden deraf blefve att dé öfriga förföllo, samt att han derföre ansåg sig skyldig att på vanligt sätt underställa dem R. o. Ad:s pröfning i den ordning, de blifvit framstälde, så att först remiss, derefter afslag och slutligen motionens läggande till handlingarne komme att blifva föremål för propos.
Jag förenar mig med Hr von Hartmansdorff uti hans förslag att motionen mätte läggas till handlingarne, och hemställer att den propos. måtte komma först.
I händelse proposme komma att framställas i den ordning, de blifvit begärda, så tager jag mig friheten i minnet återkalla, att' jag var den förste, som begärde att motionen måtte läggas till handlingarne och jag vet icke, om icke de andra förslagen framstäldes emellan den lid, då jag hade ordet och Hr von Hartmansdorff afgaf sitt yttrande.
Hr Gr. o. Landtm, erinrade att den som först yttrat sig i detta ämne varit Hr von Kraemer, som begärt remiss, och att således i händelse den ordning skulle följas, hvari proposme blifvit begärde, Hr von Kramers yrkande borde först förekomma, i händelse han ej förenade sig med dem, som begärt att motionen måtte läggas till handlingarne.
Om jag har rätt upfattat de serskildta förslagen och den förändring Fr.
Tersmeden nu förklarat sig villig att göra uti den af honom förut framstälda proposm om afslag, så skulle icke mer än 2 serskildta förslager nu återstå, det ena på remiss af motionen till Riddarh.Utsk. och det andra på dess läggande lill handlingarne.
Således kan det ena af dessa tagas till ja-propos. och det andra till nej-propos., sedan de öfriga förfallit.
Den 17 December f. m. 251 Hr von Kraemer:
Om min mening blifvit upfattad så, som skulle jag hafva tillstyrkt remiss, så får jag blott nämna, att jag önskat att mina anmärkn.r måtte få åtfölja motionen till Riddarh.Utsk., i fall densamma skulle komma att dit remitteras, men får nu förklara, att jag förenar mig med Hr von Hartmansdorff.
På grund af 41 § Riddarh.Ordn., der det står: ”Väckes fråga in pleno om ändring uti denna Riddarh.- Ordn., bör en sådan alltid remitteras till Riddarh.Utsk” hoppas jag att det mätte taga slut med denna discussion och att min motion icke måtte kunna vägras remiss.
IIr von Hartmansdorff: Riddarh.Ordn. bar naturligtvis förutsatt, att de förslag, som göras och som alltid skola remitteras till Riddarh.Utsk., äro sådana, som med våra Grundlagar öfverensstämma.
Om nu förhållandet med Hr Björnstjernas motion är annorlunda, så lärer väl också behandlingssättet deraf böra blifva olika.
Jag tror således för min del, att de åberopade ordalagen icke hindra Ståndet att utan remiss lägga motionen till handlingarne.
Om R. o. Ad. har kunnat, såsom många ledamöter här lära påminna sig, under föreg:de Riksdagar vägra remiss på allmänna frågor, som varit af den beskaffenhet, att Ståndet ansett dem olämpliga att till Utsk. hänvisas, så måtte vi väl kunna göra likaledes med ett förslag, som rörer Ståndet allena.
Jag är visserligen hufvudsakligen förekommen af Hr von Hartmansdorff, men anser likväl nödigt, att till hans yttrande göra ett tillägg.
Hr von Hartmansdorff har nemi. fästat upmärksamheten derpå, att föreskriften, att förslag till ändring uti Riddarh.Ordn. skola remitteras till Riddarh.Utsk., icke kan hafva afseende på några andra förslager, än dem, som stå i öfverensstämmelse med Grundlagarne, emedan andra frågor icke få till Utskott remitteras.
Ått deremot en fråga, sådan som denna, kan deflnitift afgöras, stadgas i 49 § Riksd.Ordn-.s 2 morn., hvilken innehåller uttryckligen att icke allmänna frågor kunna defmitift afgöras.
Hr Björnstjerna torde häraf finna att det åberopade stadgandet i Riddarh.Ordn. om remiss aldeles icke hindrar att tillämpa det stadgande, som finnes i 49 § Riksd.Ordn., om frågans definitiva afgörande.
På det att icke Hr Björnstjerna må anses vara ensam om yrkandet af remiss, så får jag derom förena mig med honom, under åberopande af den af Hr Björnstjerna sjelf anförda 41 § i Riddarh.Ordn., som börjar med de orden: ”Väckes fråga in pleno om ändring uti denna Riddarh.Ordn., bör en sådan alltid remitteras till Riddarh.Utsk.” Då Hr Gr. o. Landtm, icke här antagit Hr Björnstjernas motion vara grundlagsstridig, såsom andra talare här yttrat, så får jag instämma med Hr Björnstjerna och Hr Printzensköld i anhållan att motionen måtte till Riddarh.Utsk. remitteras.
Landtm, yttrade, att, efter hans upfattning af Riddarh.Ordn:s 41 §, densamma egentligen innehölle ett sådant 252 Den 17 December f. lii. förtydligande af 49 § Riksd.Ordn., som i allmänhet berättigade RiksSt:n, att genast afgöra hvar och en fråga af enskild beskaffenhet, att icke en ändring i Riddarh.Ordn. må kunna ske, utan att motionen derom blifvit behandlad af Utsk., men att deri icke lage ett bestämdt hinder för Ståndet att lägga en sådan motion till handlingarne; hvarföre Hr Gr. o. Landtm, ansåge sig derom kunna framställa propos. och nu finge hemställa om R. o. Ad. behagade besluta att förev:de motion må läggas till handlingarne.
Denna propos. besvarades med starka Ja, blandade med många Nej, och då, efter det uppå sedermera framstäld prop. å remiss till Riddarh.Utsk., svaret utfallit med starka Nej, blandade med Ja, Hr Gr. o. Landtm, ånyo hemstälde om R. o. Ad. bifölle att motionen lades till handlingarne, ropades åter starka Ja, blandade med Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, det han härvid funnit
Hr Björnstjerna begärde votering, hvarefter till justering uplästes och R. o. Ad. godkände följande voter:s-propos.:
Den, som bifaller att den af Ilr Björnstjerna väckta motion, med förslag till tillägg uti 11, 30 och 37 §§ Riddarh.Ordn. lägges till handlingarne, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, varder berörde motion remitterad till Riddarh.Utsk.
Eftersom tiden tyckes medgifva det, så torde nu tillåtas mig få göra de anmärkmr mot Calmar läns delning, hvilka jag i ett föreg:de plenum förbehållit mig att få inför R. o. Ad. framställa.