Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har i allmänhet tyckt sig finna, alt de tractater, som i sednare tider blifvit afslutade om Finska handeln, haft för afsigt att gynna Stockholms stad, på bekostnad af våra egna landtman.
Nu synes det ändteligen vara tid, att något litet afvika' från dessa åtgärder, för att bringa landet i ett flor, som någorlunda svarar emot det, hvari hufvudstaden sig befinner.
Deremot har man icke anfört mera än en anmärkning af någon vigt, den nemligen att Finnarne hemta härifrån en mängd Colonial-varor, hvilkas belopp skulle motsvara, om icke öfverskjuta, det varuvärde, som hit införes.
Men jag anhåller, att Ridderskapet och Adeln ville öfverväga, hvilketdera för Sverige är vigtigare, antingen att hafva en transito-handel med Finland, hvilken upphör i samma ögonblick vi råka i krig med Ryssland eller England, och att betala vårt smör med det jern, $om utföres till America, och betalas med Colonial-varor eller redbarheter, eller att genom ökade svårigheter vid den Finska handeln uppmuntra Boskapsskötseln i Sveriges landsorter, så att de hade afsättning, och hufvudstaden tillförsel, antingen vi voro i krig med Ryssland eller England, antingen vi kunde utskeppa jern och inskeppa Colonial-varor, eller icke.
Mig synes så påtagligt, hvilketdera alternatif bör väljas, att jag måste anhålla om återremiss, i synnerhet som jag fästar mera aSa Den 14 September e. m. vigt vid innehållet af skälen emot ett Betänkande, än vid antalet af reservanter, sorn yttrat dem.
Herr af Billbergh: Herr Munck af Rosensköld har trott mig hämta skäl till bifall å Betänkandet af reservantens ensamhet.
Jag vill medgifva, att jag finnér någon analogi emellan detta och mitt förhållande, då frågan om Kongl. KammarRättens
Domsrätt afhandlades.
Jag hade då ensam inom Utskottet reserverat mig mot Utskottets Betänkande, och vann ej eller pluraliteten med mig, när frågan här afgjordes.
Denna erfarenhet ger mig sålunda anledning att förmoda lika öde med Herr Hiesleiters reservation.
Herr Munck af Rosenskölds grundsatts, att den Contrahent förlorar mest, som får påföra den andra minsta qvantiteten varor, kan jag ej godkänna.
Får jag mig påförd flera varor än jag behöfver, tar jag ej emot dem, eller kan jag från annat håll med större fördel taga mina varor, så tar jag dem ej af Finnarne.
I vissa fall är det en ren vinst, att äfven få varor sig påförda, som man icke sjelf behöfver, såsom t. ex.: att erhålla tjära och beck från Finland anser jag vara en ren lycka för oss, ty vi komma derigenom i tillfälle, att afsätta dessa effecter på andra Orter, och erhålla på sådant sätt förtjensten af en Transito-handel.
Emot Herr von Hartmansdorffs yttrande får jag
Den i4 Septewebr e. m. a83 anmärka, att det är ej ensamt för Stockholmsboernes behof, som Finska varor komma tili Sverige, ty de gå äfven till andra Landsorter.
Om han tror, att Finnarne äro gynnade efter sista Tractaten, då likvisst Tullinkomsterna under alla åren stigit, så bevisar detta bäst, att lian icke liållit någon husbålls-räkning; han skulle annars hafva funnit, att Finska varor, i följd af ökad Tull- och Skepps-umgälder, sedan sista Handels-Tractaten blef gällande, betydligen stigit.
Då jag anser Tractaten med Finland vara ganska fördelaktig för Landet, och jag lika litet i detta afseende, som i alla andra, kan misskänna Regeringens omtanka för Rikets väl, finner jag ej skäl att tillstyrka den föreslagne underdåniga skrifvelsen, utan anhåller om proposition till bifall å Betänkandet, Friherre Åkerhjelm, Gustaf Fredrik:
I anledning af Herr Munck af Rosenskölds farhåga, att åtskillige Ryska varor skulle införas tili Sverige under rubrik af Finska, tror jag mig böra besvara denna, åtminstone på möjligheten grundade, förmodan.
Det finnes nemligen ett stadgande, hvarigenom Finska varor icke få införas med annat vilkor, än att deras Finska natur är constaterad med närmaste Stads Magistrats-bevis, fästadt med varuägarens edgång, och af Svenska Consulers intygande beledsagadt.
Det är visserligen obestridligt, alt lurell a84 Den, i4 September e. ni. drägeri och tullförsnillning föröfvas, men inom denna Iraficatiqnsgren äro dessa missbruk svårare, emedan importen från Finland alltid lossas i våra städer, och är således underkastad behöriga controller, och Finlands innevånare icke af okunnighet kunna bryta emot de stadgade villkoren, emedan desse äro, genom lämpligt föranstaltande från Svenska Tullförvaltningens sida, vederbörande i Finland i allmänhet meddelade.
Sällan ankomma derföre
Finnarne hit med ofullständiga last-documenter.
Tractaten om Svenska och Finska handeln utgår från tvänne grunder, den politiska och den Stats-ekonomiska.
Till en viss graci äro dessa grunder visserligen förenade, och kunna sägas syftande till samma mål, begge ländernas nytta.
Den ensamt politiska sidan af saken torde här emedlertid icke vara fråga om att afhandla.
Af högsta vigt var det dock, att den betydliga relation, som existerat emellan Sverige och Finland, icke afbröts genom förlusten af Finland, och att Finnarne icke vändes ifrån att hitföra sina varor, enär de härifrån äfven afföra ej obetydliga qvantileter af åtskilliga varuslag.
Denna åsigt af ämnet var förmodligen också orsaken , hvarföre första HandelsTractaten efter freden blef särdeles * lindrig för Finnarne.
Men, som jag nämnt, blef påföljden af denna moderation icke heller för Sverige utan gagn; ty oberäknadt den ved och de viclualier, som årligen här Den i4 September e. ra. a85 consumeras, och hvaraf Finland vanligen fournerat något mera än hälften, en omständighet, som, om den på en gång upphört, hade försatt hufvudstadens Innevånare i yttersta trångmål, och uppjagat prisen på födo-ämnen och andra underhålls-artiklar till måhända gränslösa belopp, så hade Sverige, och i synnerhet hufvudstadens handel, förlorat en ej obetydlig afsättning af dels egne, dels Colonial-varor, som Finnarne härifrån afföra till nästan motsvarande värdet af hvad de hitföra.
Genom sednare Tractaten, har man emedlertid begagnat tillfället, att öka tullen på Finska varor, och derjemte ålagt Finska importen andra afgifter, som den enligt förra Tractaten ej vidkändes, utgörande icke mindre än nio särskilda artiklar.
De verkliga Tullintraderna lia härigenom, oaktadt handeln på Finland i år varit mindre än de föregående åren, likväl stigit, och åstadkommit fördelar, äfven på Svenska sidan, hvarest, för tvänne år sedan, anstalter vidtogos till ytterligare befrämjande af transito-handel på Finland, dymedelst att Kongl. Maj:t tillät, på General-TullStyrelsens underd. förslag, Nederlags etablerande i Stockholm af alla utländska varuslag utan undanlag.
Följden häraf har också redan börjat visa sig derigenom, att Finnarne tagit sådane varor understundom i retour härifrån.
Fortfar delta förhållande i tilltagande, så måste det ovilkorligen bilda den fördel för Finland, alt på när - 206
Den 14 September e. tn. mare håll än Danska och Tyska Orter, få sine behof af utländska varor, och för Svenska handeln öppnar det ett tillfälle att bereda en icke förut beräknad transito-handelsrörelse.
Att således genom höga pålagor å Finska importen afvisa den Finska handeln härifrån, skulle efter min tanka icke allenast åstadkomma flere förluster för Sverige, utan äfven tillstänga utsigten för de ömsesidiga fördelar, som af en stadgad och liflig byteshandel mellan Sverige och Finland för dem begge måste uppkomma.
Man har fruktat, att genom Finska jordalsters hitförande man skulle afskräma den Svenska Industrien, och förminska möjligheten lill afsättning å våra egna producter.
Men då man besinnar, att t. ex. i afseende på ved, premier för all den Svenska ved, som införes i Stocldiolm, sedan längesedan ägt rum, och derjemte att få afgifter drabba den Svenska skeppsfarten och inga Varan, då deremot
Finnarne både erlägga tull- och skepps-umgälder, saknas åtminstone icke uppmuntrande åtgärder för den inhemska transporten af landets producter, och deraf följande lätthet att täfla med den Finska, Jag har eftersett och jemfört, så mycket sakens natur medgifver, förhållandet mellan Finska importen till Sverige och exporten härifrån till Finland, och jag har deraf trott mig kulina sluta, att dessa i det närmaste uppväga hvarandra, då man intager i beräkningen de för - Den t4 September e. aa. 287 delar, som träffa den sednare, men hvilka icke äro synbara, emedan, med undantag af koppar och jern, Finnarne icke betala någon tull för utförseln af varor från Sverige, hvaraf följer, att värdet af denna utförsel, äfvensom dess qvantitet, icke roed säkerhet kunna beräknas och controlleras.
Ländernas ömsesidiga fördelar tror jag således, vid den sednare tractatens uppgörande, hafva blifvit i möjligaste måtto beräknade, jag säger i möjligaste måtto — ty man är ej lagstiftare, då man är contraherande part, och jag hyser för min del ingen tvifvel, att goda resultater skola blifva följden af oftanämnde tractat, hvadan ock jag tillstyrker antagande af Utskottens Betänkande, samt begär vördsamt proposition till bifall derå.
Då jag tillhör den klass af jordbrukare, hvilkas afsättning är beräknad på Stockholm, bör det visserligen synas de värda Talare, hvilka yttrat sig mot den sista Finska handelstractaten, såsom vore jag särdeles intresserad att se denna handel inskränkt; det oaktadt bör jag, i enlighet med rättvisan, förklara, det jag anser denna Tractat hafva beredt producenterne allt det skydd, som, utom åsidosättande af andra fördelar, för det närvarande stod att erhålla.
Herr Cederschjöld har aktat ringa den lättade afsättning, som derigenom blifvit beredd för 288 Den i4 September c. m. åtskillige Norrska exportartiklar; men huru har den värde Talaren kunnat förbise, alt, då en handelstractat afslutas mellan de förenade Rikena och en fremmande Magt, Norriges fördelar dervid hvarken kunna eller höra åsidosättas, och att en beredd fördel för Norrige äfven skall hafva inflytande på Sverige.
Hvad hvalfisktran beträffar, medger jag, att den ej utgör någon synnerlig exportvara för närvarande; men våra fiskerier ligga neder; industrien bör rigtas åt ett annat håll.
Det är äfven föreslagit, att utsträcka dem till (frönlands-fart, såsom Frankrike, Holland och Danmark m. fl. Riken göra; och det torde således ej böra anses orätt af Styrelsen, att på förhand söka bereda afsättning af en product, som den velat framkalla.
Herr Hjerttij Gustaf:
Jag vill ej inlåta mig i något yttrande om nyttan eller skadan af den sista Tractaten med Ryssland; jag bör tro alt den varit nyttig, men jag hade förmodat, att Rikets Ständer skulle af Utskotten fordra närmare upplysningar.
Till bevis, huru Utskotten för sig behållit de upplysningar Utskottet fått, skall jag anhålla alt få uppläsa följande yttrande ur Betänkandet:
Och som Utskotten, hvilka ansett sig böra taga kännedom af den med Ryssland sednast af slutade handels conven tion j
Den i4 September e. rn> 289 tion , genom, Kongl. Maj:ts derom'den 10 April 1828 utfärdade Nådiga Kungörelse , funnit, Kongl. Maj:t, Vid förnyandet af denna från äldre tider och äldre relationer med Finland härledda convention , sökt bereda sä väl Svenska näringarne, som Svenska handeln, ökade förmåner, och äfven af de ifrån G ener al-TullSty reisen och CornmerceCollegium erhållne upplysningar och handlingar erfarit, att denna convention verkligen medfört goda resultater.
Detta är allt, hvad det tillätes Rikets Ständer att få veta.
Det synes hafva varit mera pas* sande att få veta, hvilka dessa Upplysn^n* gar varit, då vi sjelfva kunnat bedöma, om allmänna tänkesättet, som nu är i strid mot hvad Utskottet om denna Tractat yttrat, har rätt eller icke.
För öfrigt underställer jag, huru dell uppgjorde handelsbalancen är beräknad.
Örn det är i HamburgerBanco, eller i papper, eller i hvad slags mynt.
För mig är det alldeles oförklarligt, huru man kan uppgöra en handelsbalance med ett sådant mynt, som vårt.
Uppgifterne om import och export äro äfven ofullständiga, i anledning hvaraf jag mäste framställa en annan högst vigtig omständighet.
Tullräkenskaperne föras på det sätt, att Finska handeln ensamt åtskiljes derifrån.
Frank-* rike, England och Nederländerna föra sina räkenskaper så, att det är möjligt för dem, att så noga, sorn en sådan sak kan uppgif41 H, 19 Den i4 September e. m. vas, bestämma, luiru landet liandlat med elt annat land.
Hos oss uppföres endast den directa Finska handeln, det vill säga ensamt alla Finska varor, som hitkomma, men icke all den indirecta handel, hvilken äfven är af vigt, och som i andra länder äfven kan bestämmas.
Om Utskottet tillstyrkt Rikets Ständer att begära, det våra Tullräkenskaper måtte föras så, att vår handel på hvarje särskildt land kunde bestämdt uppgifvas, hade visserligen stora fördelar deraf i en framtid skolat uppkomma.
Jag tror med skäl, att detta ämne bör utgöra elt föremål för Utskottens åtgärd vid den återremiss, hvarom jag anhåller.
Yi lära snart hafva att förvänta ett Betänkande angående spannmålshandel», och som nära nog lärer innehålla motsatsen af detta Betänkande, ty der säges, att Tractaten med Finland och Finska handeln helt och hållit hindrar allt etablerande af en ändamålsenlig tull på spannmål.
Jag tror derföre, alt vi ej höra afgöra det nu förevarande Betänkandet, förrän SpannmålsBetänkandet inkommit, ty i annat fall skulle sannolikt ett sådant afgörande åberopas mot oss, såsom hinder för en ändamålsenlig behandling af SpannmålsBetänkandet.
Jag vågar derföre anhålla om återremiss, på det Ständerna icke måtte stänga vägen för sig i en annan ännu vigtigare fråga, och emedan de upplysningar, som begäras, visserligen icke medföra något vidlyftigt besvär för Utskot - Den 14 September e. m. ten, men kunna vara af ganska mycken nytta för Rikets Ständer» Herr Munck af Rosensköld: Den Ledamot, som talat för Betänkandet, har gjort sig mödan att bevisa skadligheten af att tillstyrka några afgifter på Finska handeln, och att afvänja Finnarne härifrån» Derom har, efter min tanka, alldeles icke varit fråga, utan blott, att underkasta Finska, det vill säga Ryska, varor, samma tull, som andra nationers.
Herr af Billbergh har påbordat mig det yttrande, att det land skulle hafva fördelen, som påförde ett annat land de mesta varorne.
Jag har sagt, attreciprociteten af införselstullens nedsättning medför mesta fördelen för den nation, som tillför en annan mesta varorna, och tvärtom» Således om Finland har mera varor att påföra oss, än vi dem, så är reciprociteten mera till fördel för Ryssland, än för oss.
Man har sagt, att den sista Tractaten är mindre ofördelaktig, än den föregående; detta måste åtminstone innefatta ett indirect klander å den föregående.
Jag vill blott fästa uppmärksamheten derpå, att, om vi verkställa en realisation, böra vi derjemte söka förekomma en permanent undervigt i handeln med Finland, emedan silfvermyntet annars går i för stor mängd dit, om vi nemligen icke lyckas att förbättra våra egna handelsförhållanden.
Der/, ! H. 19* 29a Den 14 September e. tn. före böra tjenliga Statsekonomiska Författningar gå i bredd med Financeregleringen, om denna skall lyckas, eller förslaget till den kunna rätt bedömas.
Åkerhjelm liar sagt, att ingen skada skett de Svenska producenterna.
Denna skada är ganska svår att ögonskenligen framlägga , roen det måste väl vara mycket troligt, att i samma mån som Finnarne här funnit mer afsättning för sina landtmannavaror, i samma mån hafva våra egna producenter af samma varor haft mindre afsättning; och jag anser det vara högst nödvändigt att afse vår egen productions förkofran framför utlänningens, om ock denna förr varit Svensk.
Det är sant, att Stockholm ännu behÖfyer ved och victualier från Finland, men hufvudstaden skulle.äfven erhålla dessa behof, om tullen blef högre.
Utan tvifvel hade Stockholm behöft mindre ved från Finland, om strömrensningen i de Norra trakterne begagnats bättre.
Svenske producenter af ved och victualier behöfva visserligen någon tid, för att vänjas till Stockholm, och således får tillförseln från Finland blott småningom försvåras.
Hvad transitobandeln beträffar, så har den ännu icke återkommit till det flor, som förut, derigenom, att Regeringen fästade för mycket afseende på 1815 års Ständers, af Särskilta Utskottets förslag föranledda, önskningar och beslut i detta fall.
Jag behjertar visst hufvudstadens interesse, men tror, att om pro« Den 14 September e. m. 2g3 vincerne florera, så florerar äfven hufvudstaden, och då lemmarne aftyna, sträcker sig detta aftynande snart äfven till hjertat af Rikskroppen.
Jag yrkar återremiss af Betänkandet.
En värd Talare har till stöd för sin mening anmärkt, att Tractaten äfven varit förmånlig för Norrige och att jag ej derpå gjort afseende.
Norrige är så väsendtligt olika med Sverige i afseende på läge, spannmålsproduction och andra ekonomiska förhållanden, att en särskild Tractat för detta land skulle i min tanka vara så mycket mera lämplig, som Norrige har helt andra tullförfattningar än vi, och det som tilläfventyrs är skadligt hos oss, kan vara ganska nyttigt för Norrige.
Friherre Åkerhjelm'.
Med anledning af Herr Hjertås fråga, i hvilket mynt Tabellerne om Finska handeln äro uppställde, får jag svara, att hvad GeneralTullStyrelsen beträffar, den ej kunnat beräkna annat mynt, än det, hvaruti tullvärdena äro utsatte, det vill säga, Svenskt Banco.
För de effecter, som der, till sina tullvärden, icke äro utsatte, hafva säljarne sjelfve fått uppgifva värdet, naturligtvis äfven i Svenskt Banco.
CommerceCollegii myntberäkning, så förmodar jag, att detta Verk nyttjat samma beräkningsgrund, som GeneralTullStyrelsen, emedan detsamma ej äger 394 Den 14 September e, m, andra uppgifter i detta afseende än dem, det ifrån GeneralTulIStyrelsen erhåller.
Hvad bokföringssätfet vid Tullverket beträffar, så är det visserligen icke särskildt för hvarje Stat; men icke destomindre kan man, när man vill, genom utdrag ur GeneralTullStyrelsens böcker, få veta värdeberäkningen på importen och exporten till och från hvilket land och för hvilket år, som helst, och man kan derigenom utröna skillnaden i handeln till fördel eller förlust för Sverige och främmande länder, med hvilka vi äro i handelsrelationer.
I afseende på det egentligen mechaniska af bokföringssättet, så hafva åtskilliga rättelser af detaillerna deruti fordrats, hvilka redan äro vidtagne.
Den upplysning Herr Hjerta önskat få, kan således från GeneralTulIStyrelsen utan dröjs* mål erhållas.
Hvad bestämmande af stadig tull på spannmål beträffar, så är sådant ej hindradt af Finska handeln, ty dess lägre tullafgifter ligga ej i vägen för annan tull än den, som är till sitt belopp varierande.
Om således en viss tull på spannmål skulle stadgas, tror jag, att detta på ett ändamålsenligt sätt kan utföras, utan hinder af tullen för den Finska spannmålen.
Herr Munck af Rosenskölds anmärkning, alt det land, som påför det andra mesta varorna, har mesta fördelen, är visserligen vid första påseende cn riktig sats; men verkningar Den 14 September e. ni. 29? häraf kunna uppkomma, som minska det förras fördelar, och bereda det sednaresådane, som icke genast falla i ögonen, men hvilka icke desto mindre existera.
Herr af Billbergh bar till alla delar utvecklat detta förhållande.
Vinsten beror ej på de varor, som föras ut från ett land, utan på dem, som finna afsättning.
Jemförelsen mellan de synbara värden af export och import från.
Finland har jag redan omnämnt.
Den är omöjlig att bestämdt uppgifva, men väl approximativ, och då har den från och med i8a5 varit ungefärligen lika å båda sidor.
Den kan väl ha varit underlägsen för oss ett år, men har deremot ett annat varit öfvervägande.
Då nu å Finska varor äro lagde en mängd afgifter, som icke åtfölja de Svenska, så bör man förmoda, att den täflan emellan den inre produclionen skall uppslå, som Herr Munck af Rosensköld lika med mig önskar.
Det har blifvit nämndt af Herr Munck af Rosensköld, att, örn strömrensningarne norr ut bättre lyckats, skulle mindre ved behöft hitföras från Finland.
Dessa strömrensningar äro visserligen ännu ej fulländade, men mycket hafva de likväl framskridit och derigenom öppnat tillfälle för ved-hitförseln från Norra orterna; och för att dessutom gynna denna hitförsel, har, utom de premier, som blifvit bestämde, man äfven sökt bilda bolag och gifva lån 396
Den i4 September e. m. till förlag för byggande af fartyg, hvarup* på dessa trakters innevånare egentligen ära i saknad.
Bolag kunde ej organiseras, men lånen begagnades, dock dels illuderades deras rätta ändamål, dels hade de endast till påföljd, bristande återbetalningar, och der* af följande obehagliga och kostsamma lagsökningar.
Till beredande af Svenska vedens hithörande, behagade Kongl. Majrt emellertid förlidet år tillåta, att Åländningar och Finnar med sina fartyg fingo segla till våra orter Norr ut, och derifrån hemta Svenska naturalster samt föra dem till hufvudstaden.
Någon önskad tillräcklig påföljd har detta likväl ännu icke haft; men måhända visar sig bättre verkan deraf i tidens längd.
Från dessa Norra trakter hafva vanligen, sedan flere år, 36 å 4o>000 famnar ved årligen hitförts; och har man ännu, af upprensade vattendrag, förmånliga låneförsträckningar till fartygs byggande, och premier för veds hithörande, icke erfarit några märkbara effecter till denna imports förökning.
Men sådane verkningar komma successift, och man bör således förvänta ett bättre tillstånd i detta afseende.
Jag anhåller om bifall å Betänkandet, Grefve Posse, Arvid: Herrarne Cederschjöld och Munck af Rosensköld hafva yttrat sig i sjelfva saken, men blifvit fullständigt besvarade af Friherre Åkerhjelm och Herr af Billbergh.
Hjerta åter har fästat Den 1.4 September e. m, sig viel det ofullständiga sätt, hvarpå frågan inom Utskottens kall blifvit behandlad, och klandrat Utskottens förmenta förbehå 11— samhet, då de ej redogjort för sednaste Tractaten med Ryssland, och de upplysningar, som Utskotten erhållit från CommerceCollegium och GeneralTullStyrelsen.
Angående Tractaten, så enär densamma varit tryckt öfverlemnad åt allmänheten, hafvaUtskotten ansett öfverflödigt att aftrycka den i sitt Betänkande; och hvad den sednare ofullständigheten beträffar, så, i händelse den verkligen äger rum, har Friherre Åkerhjelm fyllt bristen på ett sätt, som icke Iemnar någon ting öfrigt att önska, och hvarmed jag förmodar, att Herr Hjerta finner sig tillfredsställd.
Hjerta har fästat sig vid räkenskapssättet inom GeneralTullStyrelsen; och yrkat, alt
Utskotten skulle framställa förslag till ändringar deruti.
Jag känner ej detta räkenskapssätt, men med visshet tror jag mig kunna påstå, att Utskotten icke med något skäl af rimlighet kunnat tillstyrka Rikets Ständer att, i anledning af en motion om tull å talgljus, ingå med en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, och anhålla om ett förändradt räkenskapssätt inom GeneralTullStyrelsen.
Jag tillstyrker så mycket helldre bifall å Betänkandet, som jag tror, att Herr Hjertås anmärkningar, i händelse af återremiss, icke kunna föranleda lill något förändradt resultat, 2g3 Den i4 September e. rn, Herr af Billbergh:
Jag är förekommeu af den sista värde Talaren, och vill endast tillägga, att af rubriken på Betänkandet linnes, att endast högre tull är yrkad på vissa effecter, och att Motionen icke föranleder till utredandet af förhållandet med handels-; balancen.
Utskotten hafva svarat på hvad Motionärerna yrkat, och tyckas således hafva fullgjort deras pligt.
För öfrigt torde BevillningsUtskottet minst böra tillvitas någon förbehållsamhet eller obenägenhet, då det fordras, att meddela statistiska upplysningar, enär alla de Tabeller, hvilka åtfölja Betänkandet angående Tullbevillningen, framställa fullständigare Tableauer öfver allt hvad som angår handel och näringar, än Rikets Ständer någonsin tillförene erhållit, och det är redigheten och fullständigheten i TullVerkets räkenskaper, som gjort det möjligt att meddela så tillfredsställande upplysningar.
— Jag tillstyrker bifall å Betänkandet.
Jag anser mig skyldig förklara Grefve Posse, det jag aldrig lagt Utskotten till last att de ej medskickat en Copia af HandelsTractaten.
Jag nämnde väl HandelsTractaten, men beklagade blott ofullständigheten af Betänkandet i den mening, der Utskotten omtala resultaterna af denna Tractat vara goda, utan alt nämna ett ord, hvaruti dessa resultater bestå.
Jag trodde likväl detta vara förtjent
Den 14 September t*, in. 299 af elt rum i Riksens Ständers Protocoller.