Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man kan icke förutsätta, att, i fall tolagen på detta sätt behandlades, samma olägenheter skulle uppkomma, som man framställt såsom följder af höga tullafgifter; ty contraband kunde härvid ej komma i fråga, och man vore alltid säker på den inkomst, tolagen skulle lemna staten.
Jag skulle således önska, att någon uppmärksamhet härpå fastades i Utsk., och får på de skäl, jag nu anfört, anhålla om Hr Gr. o. Landtmrs propos. å återremiss af detta betänk.
Äfven jag tillstyrker återremiss af delta betänk., dock icke egentligen af de skäl, den siste värde talaren anfört; ty jag instämmer icke i hans »lening, att tolagsfrågau är af bevillntsnatur.
Sättet, hvarpå tolagen blifvit städerna öfverlåten till aflöning för deras em - Den 8 December. bets- och tjenstemän och till deras communal-inrättningar, bevisar, att det skett med K.
M:s minne ensamt i de flesta fall.
Någon enda gång har det skett på grund af R.
St:s hemställan.
Också har tolagen varit ansedd såsom ett åtagande af städerna sjelfva, för att tillvägabringa de inkomster, hvarmed deras communalutgifter skulle bestridas.
Att nu vilja göra tolagen till en direct statsinkomst, skulle medföra behofvet af directa statsanslag till underhåll af städernas allm. byggnader, fattigvårdsinrättningar, sjukhusbyggnader &c., och jag tror ej, att vi nu stå på den punkt, att sådana anslag böra eller kunna äga rum.
Jag vill ej bestrida, att under ett fullkomligt utbildadt statsskick städernas allm. byggnader och derus tjenstemäns aflöning borde bestridas af staten och deremot alla inkomster derstädes inflyta i statscassan; men innan många förbättringar föregått, kan sådant hos oss ej ske.
Den olikhet, som emellan tolagsafgifterna i de särskilda städerna finnes, bevisar, att frågan måste såsom oeconomisk anses; och ur denna synpunkt hade jag väntat, att Utsk. skulle föreslå R, St. att lios K.
M. begära, det allmänna grunder måtte fastställas, hvarefter tolagen borde utgå, der den är tillåten.
Deraf skulle dock icke följa, att den öfverallt skulle utgå med samma belopp; ty olika behof för olika städer fordra olika tillskott, och det bör bero af städerna sjelfva att pröfva, huruvida de helst genom tolag eller annorledes vilja sam manskjuta de medel, som för dessa behof äro erforderliga.
Uti den åsigt, att frågan om denna afgift vore af privilegiinatur, kan jag ej instämma.
Privilegierna för städerna kunna ej sträcka sig längre än till ordalydelsen af privilegii— brefven, och enligt densamma kan tolagen så mycket mindre anses som privilegium, som denna afgift i dessa bref icke omnämnes.
K. bref, som angått städernas organisation, hafva visserligen fått namn af privilegier; men de hafva dock icke fått denna rubrik, och derförutan lära de icke kunna få helgden af privilegier.
Men örn man också ville anse dylika K. bref såsom stadsprivilegier, så får jag erinra, att privilegier för stad icke äro bland de acter, som ej utan Konungens och samtliga RiksSttns sammanstämmande beslut kunna ändras.
Det är endast ståndsprivilegier, hvilkas förändring erfordrar dessa 5 rösters bifall.
Stadsprivilegier kunna deremot i oeconomisk väg ändras.
På dessa grunder anhåller jag om betänkts återremitterande.
Oecon.Utsk. har vid detta tillfälle sökt att, som man säger, blott komma ifrån saken.
Ehuru Utsk. haft så fullständiga handlingar att grunda sitt betänk, uppå, att jag betviflar, det mera fullständiga upplysningar för något Oecon.Utsk. kunna blifva att tillgå, har Utsk. likväl tillstyrkt ytterligare undersökningar, för att i detta ämne kunna ens föreslå R.
St. en opinionsyttring.
Jag för min de], som noga påminner mig den discussion, hvilken här föreföll, då Gr.
Cronhjelms motion remitterades, erinrar mig ganska väl, att det var lätt att, på grund blott af denna diseussion, stadga sin mening i denna fråga.
Också stadgade jag då den mening, att tolagen är en allmän beskattning.
Gederström har förmenat, att det borde vara hvarje stad obetaget att, i mån af sina behof, pålägga sig hvilka skatter som helst, och att tolagen vore att anse som en sådan communal-beskaltning.
Detta vore visserligen rätt, så framt denna beskattning endast drabbade stadens invånare; men då den utgör en pålaga på varor, som consumeras icke blott inom, ulan äfven utom staden, och hvilka ofta consumeras mera af de fattiga, än de förmögna classerna, hvilka sednare det egentligen tillhör att bestrida kostnaderna för stadens prydnad samt de andra behof, hvartill tolagsinkomsterna blifva använda, så kan jag icke finna, att afgiften förändrar natur derföre, att den uppbäres i städerna.
Den utgör lika så egentligt en allm. beskattning, som tullafgiften, hvilken äfven uppbäres i städerna.
Just det förhållande, att tolagen är anslagen till ändamål, som äro förmånliga för staden, bevisar så mycket klarare obilligheten deraf, att afgiften skall drabba consumenter utom staden.
Beträffande Frih.
Cederströms sista anmärkn.
, ang:de oriktigheten af Utskrs mening, alt städerna kunde äga privilegier, som endast i samma ordning som grundlagar kunna ändras, instämmer jag deri, att det endast är RiksSUns och icke städernas privilegier, som kunna blifva föremål för en sådan behandling.
Men äfven om Utsk. hade velat stadna på halfva vägen och icke yttra någon bestämd opinion i frågan, huruvida tolagen är en bevilln. eller icke, så synes mig, som Utsk. genom Gr.
Cronhjelms motion fått sig en väg anvisad, som skulle ledt till ett mera tillfredsställande resultat, än den väg Utsk. nu behagat välja.
Motionären har nemi., såsom betänk, utvisar, alternativt föreslagit, 'att i den händelse, att R.
St. skulle finna tolagen böra qvarblifva och af städerna uppbäras, den önskan hos K.
M. måtte framställas, att K.
M. täcktes meddela ett bestämdt stadgande, lill hvilka ändamål tolagsinkomsterna skola uteslutande användas, samt att städernas borgerskap och styrelser må förpligtas att inför vederbörliga embetsverk redovisa uppbörden och användandet af tolagsinkomsterna, af hvilka alla, som ej till sina afsedda ändamål blifvit använda, genast borde lill statsverket inlevereras.
Jag tror för min del, att Utsk. varit oförhindradt att, utan att ingå i den stora principfrågan, föreslå R.
St. en sådan und. anhållan.
På dessa skäl tillstyrker jag återremiss af detta betänk.
Hvar och en, som känner anledningen till tolagens uppkomst och hvartill denna afgift är bestämd, måste erkänna, att den är oundviklig, Den 8 December. såvida man vill hafva en väl ordnad handel, med de controller och beqvämligheter, sorn för densamma äro nödiga.
Att frågan icke är af privilegiinatur blef redan vid förra riksdagen bestämdt afgjordt.
Du yrkade BorgareSt. i följd af Bevilln.Utskrs derom väckta fråga, att den borde anses såsom en privilegiifråga; men slutligen frångick BorgareSt. detta yrkande, och samtliga RiksSttn erkände, att den då om tolagen väckta fråga icke var af privilegiinatur, hvarföre den också hänskjöts till votering i förstärkta StatsUtsk.
Det lärer således vara öfverflödigt att discutera den mening, som velat tillägga tolagen egenskap af privilegium.
Den mening, att tolagen barde anses såsom bevilln., synes mig lika litet grundad.
Då 60 § Reg.F. uppräknar hvilka afgifter skola anses såsom hevilla., och deribland icke nämner tolagen, vet jag icke, huru man kan påstå, att den är af bevillntsnatur.
Tvärtom är det i 3 § ansvarighetslagen stadgadt, att tolagen är bland de afgifter, dem K.
M. äger att stadga, borttaga och förhöja efter omständigheterna och godtfinnande, utan att anmärka, dervid kan göras.
Deraf följer visserligen icke, att Frih.
Stedingk ej har rätt i sitt påstående, att tolagen ofta kan komma i strid med sjö till Isbestämmelserna; men detta hör icke hafva och har hittills icke haft menliga följder, så länge man förstått att uppgöra en riktig gräns emellan båda Statsmagternas rättigheter i denna fråga.
Det är med nöje, jag begagnar delta tillfälle att derom uttala min mening, då jäg med förundran fnnnit af Bevilln.Utskts betänk., angtde sjötullen, att Utsk. ansett sig icke böra vidröra tolagsfrågan derföre, att den blifvit remitterad till Oecon.Utsk. Detta är, enligt min tanke, ett stort misstag.
Utan att vilja frånkänna K.
M. rättighet att, i mån af hvar
Och en stads behof, bestämma den tolagsproc., som K. M. i nåder finner lämplig, anser jag det vara R.
St:s ovilkorliga rättighet att, vid tullbestämmelserna för varors in- och utförsel, förklara, huruvida de anse tolag å en viss artikel böra äga rum eller icke.
Då R.St. bestämma tullen å en artikel, med vilkor att ingen tolag derför skall erläggas, upphör K.
M:s rättighet att å denna varuartikel lägga tolag.
En sådan tillämpning af tolagsförfattningarna har ägt rum från äldsta lider.
Förra tulltaxor hafva frikänt de flesta artiklar från skyldigheten att erlägga tolag.
När det stadgades, att tolagsafgifter, som förut utgått i Barnh. b:co, lingö erläggas i Svenskt b:co, förklarades, alt tolagen likväl borde beräknas efter det värde, som å varorna voro utsatta i Hamb. b:co.
Det var först vid 182.6 års riksdag, som det stadgades, att tolagen skulle erläggas efter värdet af Svenskt b:co å alla de artiklar, som icke i tulltaxan voro nämnda såsom befriade från tolag.
Dessa artiklar voro dä flera; men vid sista riksdag lyckades det blott alt få 2:ne artiklar befriade från tolag.
Jag var dock nöjd dermed, emedan principen derigenom var erkänd. 110 Den 8 December, Men för att återkomma till detta betänk., får jag yttra den öfvertygelse, att om man antager den grundsats, hvilken jag erkähner, att det är K.
M:s rättighet att bestämma lolagens belopp, men Pi.
Sits rätt att bestämma hvilka varor ej böra belastas med tolag, så böra R.
St. icke såsom Ständer befatta sig med frågan, till hvad belopp tolagen utgår eller huru den användes, emedan det icke måtte vara ett större åliggande för R.
St. att utöfva controll öfver denna afgift, än öfver de mångfaldiga andra afgifter, såsom hamn- och bropenningar, hvilka i städerna uppbäras och för dem äro lika angelägna, samt om hvilkas belopp och användande R.
St. på samma grund borde taga kännedom.
Jag yrkar derföre återremiss af detta betänk., och att, sedan Bevilln.Utsk. ansett sig ej böra befatta sig med tolagen derföre, att frågan derom blifvit remitterad till Oecon.Utsk., sistnämnde Ulsk, måtte förklara sig anse, det Ständerna väl till K.
M. kunna ingå med den nu föreslagna skrifvelsen, i fall deri, emot min tanke, skulle anses behöflig; men att Oecon.fJtsk. i alla fall anser Bevilln.Utsk. hafva rättighet och pligt att framställa hvilka artiklar böra befrias från toJagsafgift, för att icke denna må stå i strid med tullbestämmelserna.
Det är kändt, att tolagen i några städer uppgår till ^ ä 3 proc, af varans värde, hvaremot tullafgiften stundom ej uppgår till en proc., och jag anser orimligt, att större afgift skulle erläggas till staden, än till staten.
Äfvenså hafva vi utförselartiklar, sorn ej tåla någon tull, t. ex. stångjern, och således ej böra belastas med dryg tolag.
Jag anser det vara Bevilln.Utskts rättighet och skyldighet att tillse, det icke några sådana anomalier må äga rum; och dertill fordras icke den förklaring, att tolagen skall anses såsom be vi lin.
Frih. von Stedingk: Frih.
Cederström bar yttrat, att det ej vore möjligt att till staten indraga tolagsafgifterna, utan alt en hel hop reorganisationer derförinnan verkställdes.
Jag medger, att det är vågsamt af mig att i detta fall motsäga en så hög embetsman och skicklig statsman som Hr Frih., hvilken hör känna ifrågavar. förhållande bättre än jag; men jag kan ej fördölja, att jag tror dessa organisationer lätt kunna verkställas, om man blott bestämde, att de af K.
M. beroende tolagsafgifterna skola indragas till staten och redovisas inför ett bestämdt embetsverk, samt att städerna, som icke kunna umbära den penningesumma, hvilken för deras hamnbyggnader och andra för handeln nödiga inrättningar erfordras, sedermera skola få lyfta de för sådana ändamål nödiga medel, men intet derutöfver.
Att derigenom en vinst för staten skulle uppkomma, derom är jag öfvertygad.
Jag förstår ej, att någon stor reorganisation af detta embetsverk i följd deraf skulle blifva nödig; möjligen erfordrades en något större personal, till hvilkens aflönande statens behållning på tolagsinkomsterna skulle lemna tillgång.
Den 8 December. in
Man liar sagt, att tolagen vore stadsprivilegium och icke ståndsprivilegium.
För min del hemställer jag, huruvida något mera kan tillhöra den beskattning, It.
St. äga att bestämma, än denna afgift, som hvarje person nödgas betala, då han köper en vara, som är belagd med tolag.
Jag skulle tro, att detta är en riktig beskattning, som drabbar hela Jandet.
Man skulle kunna säga, att tolagen ej hörer till hevilla.
, enär den ej är upptagen i 60 § Reg.F.; men deraf anser jag ej följa, att den ej är af bevillntsnatur, ty på samma skäl, som man säger, att tolagen ej är bevilln. derföre, att den ej nämnes i 60 §, kunde man säga, att K.
M. på brännvänsbränningen kunde lägga hvad skatt som helst, emedan i nämnde § upptages blott husbehofsbränningsafgiften såsom bevilln.
Jag tror, man ej skall kunna förebrå mig att hafva förkärlek för någondera af Statsmagterna, då jag yttrar, att då K.
M. lemnäs rättighet att genom ett enda penndrag föröka tolagsafgifterna, kan jag ej finna annat, än att det vore nyttigt för staten, om dess inkomster genom detta indirecta beskattningssätt kunde ökas.
Vi hafva under denna riksdag temligen ofta sett anslag nekas, och jag kan icke tro, att anledningen dertill varit någon annan än den, att Nationen icke tror sig äga tillgångar; och kunde man på detta sätt skapa tillgångar, vore sådant till en början ganska nyttigt för Riksg.cont.
Det är från dessa synpunkter jag utgår, då jag ytterligare vågar anhålla om ålerremiss af förevar, betänk.
Ehuru jag ej kan vara fullt belåten med Oecon.Utskts förevar, betänk., skulle jag likväl önska, att Pu o. Ad. ej måtte finna anledn. att återremittera detsamma, emedan min öfvertygelse är, att Utsk. ej kan blifva i tillfälle att behandla detta ämne på ett mera tillfredsställande sätt.
Jag bör först upplysa, att den afdeln., som utarbetade målet, behandlade frågan mera grundligt, än den sedermera i Utsk:s plenum blef afgjord.
Afdeln. ville nemi. afgöra, huruvida tolagsfrågan kunde anses vara af privilegii-, bevillnings- eller oeeoriomisk natur.
De undersökningar, som inom afdeln. skedde, gåfvo fullständigt vid handen, att alla dessa 3:ne naturer voro gemensamma för tolagen.
Visserligen kan det ej komma i fråga, att tolagen bör anses såsom ett ståndsprivilegium, och det har ej heller, enligt hvad jag kunnat fatta, blifvit påstådt; men man har lika litet velat erkänna, att tolagen är ett privilegium för städerna.
Det har likväl för mig blifvit klart, att städerna erhållit privilegier på denna tolag.
Derpå hafva bevis inom Utsk. blifvit framlagda; och det är nu en rättsfråga, huruvida de skola blifva i åtnjutande af dessa privilegier, eller om de kunna städerna frånkännas.
Bevillningsnatur måste frågan hafva, emedan den ovilkorligen inverkar på consumtionsafgifterna; och det har här af en värd leda - 112 Den 8 December. mot blifvit ådagalagdt, att tolagsbeloppet på vissa artiklar vida öfverstiger tullafgiften.
Ett sådant orimligt förhållande borde undanrödjas, och> enligt min tanke, kunde sådant lämpligast ske derigenom, att man förklarade, det någon afgift af sådan beskaffenhet som tolagen ej finge äga rum, utan att den skulle utgöras gemensamt med tullen.
Att K.
M. ensam kan efter behag höja och sänka tullen är, efter min öfvertygelse, rakt stridande mot 60 § Reg.F.
Man har velat likna tolagen vid sådana afgifter, som, enligt 3 § ansvarighetslagen, bero af Regeringens bestämmande; men den måste vara något helt annat.
Hamnpenningar, bropenningar och sådana speciella afgifter, som der omtalas, kunna icke komma i parite' med tolagen, emedan tolagen utgår efter samma beräkningsgrund sorn tullen, och således’ej är annat än en verklig tullafgift.
Detta var något, som äfven Utsk:s afdeln. trodde sig finna, och flera af Utsk:s ledamöter gåfvo en sådan opinion tillkänna.
Men man mötte å andra sidan svårigheten att förklara det factum, att tolagen är tillkommen, om icke precist på grund af en bestämd lag, dock genom elt häfffvunnet regeringssätt i detta fall.
Man fann, att städerna hade bestämdt behof af en sådan inkomst och att den ej på annat satt kunde tillvägabringas, samt att den andra Statsmagten godkänt detta förhållande, hvilket således vunnit häfd och kunde ses ur den synpunkt, att K. M., i följd af sin oeconomiska lagstiftningsrätt, ägt att bestämma tolagen.
Med ett ord, tolagens invecklade natur gjorde, att Utsk. omöjligen kunde förena sig 0111 en bestämd opinion, rörjde den synpunkt, hvarunder frågan egentligen borde betraktas.
Man Irodde också, att, på grund af de redan anställda undersökningarna, man ägde fidi anledning förmoda, att Regeringen sjelf önskade en fullständig utveckling af ämnet, och att frågan må blifva så utredd, att den kunde undgå att blifva ett tvistämne.
Jag delar denna öfvertygelse och tror mig hafva bevis derpå genom de åtgärder, som af Regeringen i denna fråga blifvit vidtagna; men jagihar derjemte den öfvertygelse, att ingen reglering i detta fall inträffar, innan vi fått ett Finance-ministerium, som i riktig ordning kan företaga frågan, och det är på denna grund jag önskar, att man ej vid denna riksdag må söka påskynda saken, utan åtnöja sig med den'framställning, Utsk. tillstyrkt, då man genom Regeringens åt ämnet lemnade uppmärksamhet finner, att
Regeringen sjelf har för afsigt att framgå på en väg, som kan leda t-ill ordning i detta fall.
Utan tvifvel måste städerna, om de ej få uppbära tolagen, derför erhålla fullt vederlag; ty det lärer vara en afgjord sak, att om de skola existera såsom städer, måste deras hamnbyggnader vidmagthållas och magistratspersonerna der-" städes bibehållas.
Måhända kunde sådant på några ställen undvikas; men dessa fall måste bero på en speciel reglering, som Den 8 December. sora omöjligen af Oecon.Utsk. eller R.
St. kan uppgöras.
Dertill fordras undersökningar, som ej inom Representationen kunna åstadkommas.
Allt, hvad Oecon.Utsk. kunnat blifva varse och hvad man trott, att R.
St. afven skulle inse, är, att förhållandet är till den grad inveckladt, att man i närvar. stund ej har annat att önska, än en tydlig utveckling af frågan, och att K. M. måtte till nästa Ständer öfverlemna ett förslag, att antingen tolagen måtte jernnäs, så att den i alla hamnar utgår med lika stor proc. af varornas värde, eller också helt och hållet upphöra, emot städerna försäkrad ersättning af statsverket.
Jag skulle önska, att R. o.
Ad. täcktes finna, att Oecon.Utsk., så sammansatt som ett sådant Utsk. är, omöjligen kan komma längre, än till hvad Utsk. nu tillstyrkt; och skulle betänk, återremitteras samt Utsk. sättas i nödvändighet att vidröra frågan om städernas privilegier, så förutser jag endast en ytterligare inveckling och ingen utveckling af ämnet.
Dessutom hafva R.
St. redan på visst sätt för Oecon.Utsk. afskurit möjligheten att behandla denna fråga såsom ett bevillntsmål, emedan R.
St:s Constit.Utsk. godkänt den åsigt, Bevilln.Utsk, yttrat, att detta Utsk. ej kan med frågan sig befatta.
Jag instämmer med en värd talare midt emot deruti, att om man skulle rent af frånkänna tolagen all slags bevillnrsnatur, skulle man, i consequens dermed, kunna raisonnera sig dertill, att afgiften för brännvinsbränning ej vöre någon bevilln., så vida den ej erlades för husbehofsbränning, som endast nämnes i 60 § Reg.F., i följd hvaraf beskattningen å fabriksbränningen hlefve Konungens och icke R.
St:s ensak, i fall man så ville tolka nämnde §, att ingen afgift, som ej deri uppräknas, kan vara af bevillntsnatur.
Jag tillstyrker bifall å förevar, betänk.
IJr Cederschjöld, Pehr Gust.:
Jag har tillförne flera gånger yttrat min öfvertygelse, att tolagen ej kan vara annat än af bevillmsnatur och en allm. afgift, som, enligt 60 § Reg.F., ej kan utan R.
St:s medgifvande förökas; men jag har begärt ordet egentligen blott i anseende till en värd talares yttrade önskan, att gå en medelväg emellan de båda motsatta opinionerna, och för att erinra, att det gått honom, såsom det ofta går vid sådana försök, nemi. att man råkar i uppenbar motsägelse.
Den värde talaren har sagt, att det är K.
M:s obestridliga rätt att efter sitt godtfinnande bestämma till hvad belopp tolagen skall utgå, men att det är R.
St:s rätt att bestämma för hvilka artiklar ingen tolag skall erläggas.
Hafva nu R.
St. rättighet att bestämma vissa artiklar, för hvilka ingen tolag skall erläggas, så måste de äfven hafva rätt att utsträcka denna frihet för tolagsafgift till alla artiklar; och då vill jag hemställa, hvartill K.
M:s rätt att höja och sänka tolagen skulle belöpa sig, när ingen 17 II. i5 Den 8 December. vara funnes, som finge beläggas nied tolag.
Jag tror, att detta är tillräckligt bevis, att tolagen, såsom jag nämnt, måste vara och förblifva af bevillnts natur.
Förgäfves skall man, för att utröna tolagens egenskap, efterforska förhållandet vid de lider, då den uppkommit; tydå varvår statsförfattning ännu så oordentligt reglerad, att derigenom någon upplysning ej står att vinna, utan nian får lof att gå till grundlagen och der se hvilka afgifter tillhöra bevillningen, och så snart någon afgift finnes slå med dem i samma kategori, mäste den tillerkännas bevillnts natur.
Men jag vill icke nu vidare drifva denna thes.
Jag, hade blott önskat, att Oecon.Utsk. icke tillstyrkt R.
St. att hos K. M. i und. anhålla, att under tiden och intill nästa riksdag tolagsafgifterna ej må ökas eller någon ny tolag beviljas, utan jag önskade, att R.
M. tillkännagifva, att de anse ingen förökning af tolagen kunna medgifvas.
De, som yrka, att det uteslutande bör vara interessen, som representeras i National-representationen, tror jag skola i detta betänk., äfvensom uti betänk, om salu-accisen, se en frukt af denna deras princips tillämpning.
Om det händer, att uti ett TJtsk. ett interesse kommer att blifva öfvervägande derigenom, att många enskilda ledamöter, som försvara detta interesse, der äro sammanhopade, skall man alltid från detta TJtsk. få mottaga betänkm, som utgå fran den åsigt, hvilken för delta interesse är gynnande; ty enskilda interessen hafva i allmänhet det med sig att icke taga skäl, utan blott afse sig sjelfva.
Hr af Billbergh har upplyst Frih.
Cederström om tolagens primitiva ändamål, hvilket var, att den skulle användas till hamnbyggnader, magasiner för varor Scc., men ingalunda till sådana communal-utgifter, som Hr Frih. citerat, då han omtalat fattigvårdsanstalten, sjukhusbyggnader &c.
Resultatet af den undersökn., TJtsk. gjort, hoppas jag skall blifva, att tolagen återföres tili sitt primitiva ändamål, hvartill den numera icke ensamt användes, och att de städer, som med tolagen bestrida deras enskilda communal-utgifter, komma att återbära de orätt använda medlen, hvilka antingen böra upphöra att debiteras eller också inflyta till statsverket.
Jag ville, lika med Gr.
Horn, icke yrka återremiss af detta betänk., emedan jag är öfvertygad, att denna återremiss ej skall tjena till något, utan att betänk, skall hit återkomma ungefär i samma och icke i bättre skick, än det liu är, i afseende på principfrågan, som egentligen här varit föremål för öfverläggningen; men TJtsk. har motsagt sig sjelf, då det i premisserna uttryckt den tanke, att TJtsk. ej ville bestämma, huruvida frågan var af bevilln:snatur elfer icke, och i sitt tillstyrkande indirect sagt, att frågan är af oeconomisk natur.
TJtsk. har nemligen tillstyrkt, ”att R.
St. måtte hos K. M. i underd. anhålla, att under tiden och Den 8 December. intill nästk. riksdag tolagen icke niå okas eller någon ny tolag beviljas.”
Formen för detta tillstyrkande bevisar, att Utsk. ansett frågan vara af oeconomisk natur eller sådan, att det vore beroende af Konungen att behandla den efter dess eget godtfinnande.
Här har tillräckligt blifvit utredt, att frågan är af bevillnlsnalur; men orsaken, hvarföre meningarna i detta fall inom Utsk. voro så delade, att man på ingendera sidan tordes påyrka votering derom, utan öfverenskom om den medelväg att lenina saken oafgjord, var den, att man var öfvertygad, att tolagen på vissa ställen verkligen var af oeconomisk natur, men på de flesta ställen och i allmänhet taget ej kan anses såsom annat än bevilln.; ty att den inverkar på tu 11 hevi lin. lärer af ingen kunna bestridas.