Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
När man nu fäster afseende å det förhållande, att det icke varit 1 proc., utan ett del föregide motsvarande belopp, som Utsk. menat, så hemställer jag, om icke denna del af Ulsk:s förslag må kunna, utan behof af ålerremiss, godkännas.
Tdlverkningen af bränvin blir, enl. min tanke, till följe af det beslut, R.
St. nu derom fattat, i många län hell olika emot hvad den hittills har varit, och således blir äfven 314 Den 7 November. den redovisning af bränvinsskatten, som hädanefter kommer att ega rum, ganska olika emot hittills.
Att då endast bestämma, att samma belopp, som hittills, äfven hädanefter skall utgå, skulle, enl. min tanke, medföra vissa svårigheter i tillämpningen.
Huru och på hvad sätt skola dessa medel fördelas?
Det kunde icke ske på annat sätt, än att, sedan redovisningarna, voro gjorde, skulle, de ingå till något visst centralt verk, hvilket på hvarje län skulle reparlisera den summa, hvilken vore till provision anslagen, i förhållande till redovisningssumman inom hvarje län.
Denna omgång skulle på detta sätt årligen ega rum, hvaremot det f. n. bestämmes på en gång för hela liden, och sedermera sker inom länen årligen anordning af dessa medel.
Det är visserligen icke omöjligt, alt på sätt, som nämndes, upskjuta med fördelningen af provisionerna, till dess Stats-kont. eller någon annan central-myndighet derom bestämt och anbefallt utanordnandet deraf, men della är likväl en omgång, som jag icke anser nödig, och jag är öfvertygad om, att Serskildta Otsk., om frågan dit återremitteras, lätt utfinner något bättre sätt.
Man kan också svårligen inskränka den provision, hvarom här är fråga, till precist samma belopp, som den f. n. utgör, emedan den likväl icke skulle blifva för de redogörande lika med hvad den förut varit, hvilket dock varit det Serskildta Utskfs mening, och är den enda grund för denna provision, som af Utsk. blifvit föreslagen.
Det hade i min lanke varit tjenligast, om Utsk., i likhet med hvad hittills varit förhållandet, föreslagit någon bestämd grund, efter hvilken denna provision borde utgå, i förhållande till de summor, hvilka utaf vaderbörande blifvit redovisade.
Detta är skälet hvarföre jag gjort hemställan om återremiss utaf denna del af Utsk:s förslag.
Finner likväl R. o. Ad. att, på sätt Frih.
Raab sagt, Ulsk:s förslag gerna kan utan återremiss godkännas, så ligger visserligen deruti icke några serdeles hinderliga olägenheter, men jag finnér dock de skäl, som tala derför, vara ganska ringa.
Utsk. kommer troligen ganska hastigt in med ett nytt förslag, som då är helt och hållet fristående, och som af R.
St. kan pröfvas och afgöras utan någon lids-utdrägt.
Jagar väsendtligen förekommen af Frih. Palmstjerna.
Men jag anhåller få lägga några skäl till dem, han anfört för sin mening, att Serskildta Utsk:s Betänk. bör, i hvad det rörer vedergällning till vederbörande, för debitering och redovisning af skallen å bränvins tillverkning och försäljning, återremitteras.
Sådana föreskrifterna nu äro, hafva de varit innefattade i en enda §, hörande till den gemensamma författinn om bäggedera, hvilken hittills varit gällande.
Hädanefter skall, enl.
Utsk:s förslag, författningen om tillverkning skiljas från den som rörer försäljningen.
Derföre hade väl i hvardera författningen bordt intagas hvad kronobetjeningen skall åtnjuta för sin befattning med serskildt dithörande åtgärder.
Nu kan den första frågan af Utsk. genast behandlas, emedan bränvinstillverkningskatken redan är afgjord.
Men Utsk. kan, efter min tanke, icke lämpligen behandla den andra frågan om bränvinsförsäljningsskalten, Den 7 November. 315 emedan beloppet deraf ännu icke är bestämdt.
Således måste dessa olika afgifter från hvarandra söndras och serskildt bestämmas.
Dertill fordras likväl icke att R.
St. införa dessa olika föreskrifter i hvartdera af deras underdåniga förslag till författmne om tillverkningen och försäljningen, af hvilka den förra redan torde vara färdig; ty om R.
St. skulle inkomma med en 3:dje skrifvelse, omfat tande Kronobetjeningens vedergällning både för lillverkningoch försäljning, så kan Konungen, om han, i hvartdera hänseendet, utfärdar serskilda förfaltnir, i hvardera af dem införa den del, som dit hörer.
Således anhåller jemväl jag ora återremiss, och att ötsk. mätte, i sitt förslag till R.
St., skilja dessa båda föremål åt, så att Konungen må kunna fördela stadgandet på hvardera författnm.
Efter först till bifall å Serskildta Utsk:s förevaride Betänk, framställd, med Nej besvarad propos., beslöt R. o. Ad. all, på sätt Frih.
Palmstjerna föreslagit, återremittera den del af nämnde Betänk., som rörer vedergällningen ät de Kronans embets- och tjenstemän, hvilka skola debitera och redovisa afgifterne för bränvins tillverkning och försäljning, samt i öfrigt lägga samma Betänk, till handlingarne; hvarjemte R. o. Ad. biföll StatsUtskis Utlåt.
JVs 339.
Med tillkännagifvande att Hr Munck, Carl, som varit ledamot i Allin. Besv.- o.
Elson.Utsk., återlemnat sin polett, samt Hr Leyonancker, Fredr. Wilh., såsom ledamot af StatsUtsk. erhållit 14 dagars ledighet, räknad från morgondagen, anmodade Hr Gr. o.
Hrr Elektorer att utse en ledamot i Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk. efter Hr Munck, och en ledamot i StatsUtsk. under den Hr Leyonancker beviljade ledighet.
O Ånyo föredrogs StatsUtskis den 1 och 3 dennes på bordet lagda Utlåt.
JVs 340, i anledn. af återremisser å Betänk.
J\a 272, angide medels upläning genom fonderade stats-obligationer. R. o. Ad. företog punktvis till pröfning
Ulskis yttranden öfver nedannämnde momenter af Ulskis förut i ämnet afgifna förslag i i:sta momentet.
Hr Gripenstedt, Joli. Aug.i Förra gången denna fråga behandlades på Riddarhuset, beslöt R. o. Ad., att i det första mern. några ord skulle tilläggas.
Dessa ord, hvilka skulle införas efter orden ”sorn af R.
St. blifvit eller blifva beslutade”, voro noch vunnit K. M:s Nåd. fastställelse.'1'1 Jag anser detta tillägg nödvändigt, enär den punkt, som handlar om K.
Mis fastställelse, eller den lOide, endast afser de beslut, sora af R.
St. varda meddelade, angående kapital- och ränte-liqviderna för de ifrågavaride lånen.
Då fastställelsen således inskränker sig blott till dessa delar, tror jag att häruti den ändring bör göras, att den jemväl må varda utsträckt lill det eller de ändamål, för hvilka uplåningen sker.
Af Ulskis Betänk, synes, att meningarne inom Ulsk. varit delade, beträffande 316
Den 7 November. denna fråga, och åtskilliga reservanter hafva också påyrkat, att fastställelsen bör utsträckas till alla delar, sorn hafva afseende pä eller stå i sammanhang med hufvudfrågan.
Ora således R. o. Ad. skulle besluta införandet af eli dylikt tillägg, torde det dock vara öfverflödigt alt något serskildt i denna punkt derom nämnesT
Med tillkännagivande af niin afsigt, att icke nu väcka fråga härom, vill jag således ingenting nämna om det i förevar:de punkt gjorda tillstyrkandet.
Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. hvad Ulsk. nu i afseende på detta mora. hemställt.
3:dje momentet.
Gr. Lagerbjelke, Gust.:, Utsk. har här föreslagit, alt Fullnnge i Riksg:s-Koul. ”ega, om långifvarne sådant önska, under en tid af högst 10 år, afstå från upsägningsrättens begagnande.”
Detta uttryck innebär e» otydlighet, enär det skulle kunna upfattas så, att Fullm:ge vore skyldige att gå på det sätt tillväga, som bär är föreskrifvet.
Detta bör dock icke vara meningen.
Emellertid, då en tvetydighet härutinnan skulle kunna upslä, anhåller jag att få föreslå, det ordet ega måtte utbytas emot ordet må.
Detta är likväl af mindre vigt, hvaremot en annan anmärkn., som jag anser af väsendtligare beskaffenhet, torde påkalla Ståndets upmärksamhet.
Den rör orden ”om långifvarne sådant önska.”
Då det förut är föreskrifvet, att Fullm:ge ega afstå från upsägningsrättens begagnande, förutsättes således en transaktion mellan långifvarne och Riksg:sKont. 1 andra länder brukas visserligen, att den, som för Statens räkning uptar lånet, derom kontraherar med långifvaren, och då kan en sådan underhandling vara af nytta; men hos oss tillgår icke så.
Hos oss bestämma Fullm:ge i Riksg:s-konl., på hvilka vilkor Staten är sinnad att uptaga lånet, och sedermera annonseras, all den, som vill låna Staten penningar, får för Riksg:s-Kont:s räkning insätta dem i Banken.
Jag vågar fördenskull föreslå, att R. o. Ad. måtte bifalla punkten, med uteslutande af de ifrågavar:de orden, samt utbytande af ordet ega emot ordet må.
Åk er hjelm, Carl:
Som del/af Gr, Lagerbjelke framställda förslag till förändring i punktens ordalydelse icke innebär någon förändring i sak, utan endast en förbättrad redaktion, som klarare uttrycker den mening, man i StatsUtsk. åsyftat, anser jag detsamma böra bifallas.
Orsaken hvarföre emellertid den nuvande redaktionen icke blifvit så fullt tydligt, som man önskat, är alt den upgjordes under Utsk:s öfverläggning in pleno.
Den tanke, som legat till grund för Utslcs förslag, tror jag är ganska riktig.
Det är nemi. billigt, att då icke någon kapital-rabatt medgifves, bör långifvarne kunna sjelfva afgöra, huruvida de önska alt penningarne icke återbetalas inom någon viss Den 7 November. tid.
Redaktionen är likväl, på sätt förut blifvit nämndt, felaktig.
Jag tror emellertid, alt tanken blefve klarare återgifven, om man, i st. f. den af Gr.
Lagerbjelke föreslagne redaktionen, uttryckte sig ungefärligen så: ”ega Fullm:ge icke, emot långifvarnes önskan, att begagna upsägningsrätten, under en tid af högst tio år.”
Äro långi fvarne villige dertill, inser jag icke, hvarföre ej sådant bör förunnas dera; ty alt penningarne icke emot deras bestridande skola återbetalas, är just den tanke, som utgör grunden för förslaget, och hvilken jag anser vara den rätta.
Den tanke, som efter min öfvertygelse måste hafva legat till grund för Utsk:s förslag, är, alt om man möjligen kan utan kapital-rabatt erhålla penningar mot 4 proc., och försäkran för låogifvaren, att icke på längre lid blifva upsagd, så kan sådant vara ett ganska godt sätt ali uplåua penningar, och man har derföre ställt så till att del kan ske. ålen deraf följer icke, att det ens vore lämpligt att säga, att en långifvare, som kommer, till Riksg:s-Kont., skulle ega att pocka sig lill rättigheten, alt icke blifva upsagd' på 10 år.
Det låter väl tänka sig, att penningar skulle kunna erhållas åtminstone till vissa belopp för 4 proc. ulan kapitalrabatt, och utan sådan försäkran emot upsägning.
Alla dylika vilkor böra bero af de tidsomständigheler, under hvilka lånen uptagas; men under inga vilkor går det an, att göra ett så beskaffad! stadgande, som Hr Gripenstedt föreslagit.
Hos oss tillgår, såsom jag redan anfört, icke så, att Riksg:s-kont. inlåter sig i underhandlingar med en eller annan bankir, hvilken öfvertager lånet och sedan utmångla!' det, utan Fullm:ge tillkännagifva genom kungörelse i allmänna tidningärne, alt hos dem finnas obligationer lill salu mot de eller de vilkoren.
Den siste värde talaren har ganska rikligt upfattal hvad sorn varit Utsk:s mening.
Utsk. har nemi. i förevar, stadgande velat uttala den åsigt, alt Fullm.-ge i Riksg:s-Könt. skola ega rättighet, att, i fall omständigheterna så fordra, kunna åt långifvarne försäkra, att obligationerna icke skola upsägas förr än efter 10 år, så vida långifvarne icke- göra anspråk på någon kapital-rabatt för sina penningar.
Då denna åsigt inför StatsUlsk. framställdes, gillages den allmänt, men som Riksg:s-afdeln:n, hvilken hade sig updraget, att i första liand utarbeta förslaget till de stadganden, hvilka nu utgöra^ föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, ansåg obehöflig^ att i detta afseende göra någon föreskrift, så tillkom förevar:de stadgande under Ulsk:s öfverläggning in pleno.
Häraf kan förklaras, ehuru ej ursäktas, att redaktionen blifvit sådan, att någon olägenhet vid dess praktiska tillämpning möjligen skulle kunna upstå.
Jag har haft tillfälle alt enskildt tala med en i detta afseende kompetent person, som medgifvit, alt stadgandet, sådant det nu är, skulle medföra den olägenhet, att Fullm:ge i Riksg:s-kontoret skulle vara tvungne alt utgifva tvenne serier för långifvarnes beqvämlighet.
Detta har emellertid ingalunda varit Utsk:s mening, som endast var, att Riksg:s-kontoret icke skulle ega rätt alt upsäga lånen för de obligationer, hvilka al pari utfärdades.
Om R. o. Ad. godkänner 31S Den 7 November. den åsigt, Utsk. velat uttala, är det klart, att
Ståndet bör begagna sädane ordalag, sorn medgifva Fullra:ge utöfningen af ifrågavar:de rättighet.
Lagerbjelkes redaktion synes mig bäst upfylla ändamålet, så mycket mer som, i betraktande af det sätt, på hvilket Fullm:ge f. n. gå till väga, detta förslag är det som i praktiskt af- _ seende är det lämpligaste, enär Fullm:ge då kunna i (iduingarne tillkännagifva de vilkor, hvarunder lån al pari uptagas, äfvensom alt lån mot kapital-rabatt uptagas på de vilkor, hvilka serskildt stadgas.
Derigenom undvikes äfven att långifvarne kunna, då de komma till Riksg:s-kont:l för alt köpa obligationer, protestera mot det eller det sältet och säga : vi vilja hafva det på det eller det, och derigenom omöjliggöra hela låne-operationen.
Lagerbjelke föreslagna redaktionen anser jag således för min del bra uttrycka Utsk:s mening, och då den för öfrigt är både enkel och tydlig, samt till ändamålet ledande, anhåller jag, att det Höglofl.
Ståndet mätte bifalla densamma.
Det har ingalunda varit min mening, att redaktionen skulle vara sådan, alt det komme att bero på de enskilde, att upgöra vilkoren för hvarje serskildt fall; de af mig föreslagna ordalagen gåfvo också icke anledn. till en så beskaffad tydning; tvertom uttryckte de ganska klart, att det icke skulle vara en allmän regel, alt Riksg:s-kont:l icke skulle få begagna sig af sin upsägningsrätl, utan långifvarnes medgifvande, och om personer ville, för alt tillgodonjuta denna säkerhet, medgifva kapital-rabatt, så kunde de räkna på densamma.
Jag vill för öfrigt ingalunda bestrida, att ju icke den af Gr.
Lagerbjelke föreslagna redaktionen är ganska god, och, för alt icke splittra meningarne, har jag.ingen betänklighet alt med honom förena mig.
Efter först till bifall å Utsk:s nu afgifna förslag framställd pro pos. , som besvarades med
Nej, bifölls detsamma, med den af Gr.
Lagerbjelke föreslagna förändring, att, i st. f. orden ”ega Fullm:ge”, infördes ”må Fullm:ge”, och derjemte orden ”om långifvarne sådant önska” uteslötos. 4:de och S:te mom:ne.
Efter upläsning af Utsk:s försl i afseende på 5:le mom:tet afgifna yttrande, hemställde llr Gr. o. Landtm, om icke detsamma, såsom innehållande ett förslag, som egentligen förekom i nästföljande yttrande om 4:de mormtet och hvarom beslut således icke nu syntes kunna fattas, huge läggas till handlingarne.
Sedan derefter Utsk:s förslag till förändrad redaktion af 4:de mom:l blifvit upläst, anförde Gr.
I sak har jag ingenting alt invända emot Utsk:s förslag i denna punkt.
Men i sednare delen af mom. hafva några ord insmugit sig, hvilka jag anser vara onödiga, och derföre böra uteslutas.
Der slår nemi.: ”att
Fullm:ge ega att pröfva och bestämma om och i hvilken mån rabatt å det kapitalbelopp, derå Den 7 November. 319 obligationerna äro utfärdade, må, inom de gränsor, nedanstående mom. i fråga om länets amortering för eskrifver, varda af Riksg:sKont. medgifven.”
Dessa ord ”inom de gränsor, nedanstående mom. i fråga om lånets amortering föreskrifver” äro efter min öfvertygelse fullkomligt öfverflödiga, enär Fullrmge, antingen denna föreskrift finnes eller icke, äro skyldige att ställa sig stadganderne i det morn. till efterrättelse, som här påpekas.
Jag anhåller fördenskull, att R. o. Ad. malte besluta, alt dessa ord skola ur ifrågavande mom. utgå.
Förra gången hade Utsk. bestämt icke al lenast räntan, utan äfven att ingen kapital-rabatt borde ega rum, och detta var, enl. min tanke, oriktigt, emedan omständigheterna på penningemarknaden äro föränderliga och räntan måste rätta sig derefter.
Om t. ex. kapital-rabatt icke medgifves, måste räntan vara lägre, allt efter tillgången på penningar, och om räntan är fix, måste en kapital-rabatt kunna medgifvas, större eller mindre, allt efter omständigheterna.
Nu har Utsk., enl. min åsigt, gått ytterligare på sidan, sedan det beslutat, att båda dessa qvanliteter skola vara obestämda.
Jag kan nemi. icke finna att räntan, sedan kapital-rabatten blifvit medgifven, bör vara obestämd, hvilket dock här inträffat, då ordet ‘"högst" blifvit tillagdt.
Detta kunde vara af någon nytta, om förhållanderne vore sådana, alt man kunde förutse, alt penningar stöde att erhålla för 4 proc. eller mindre utan kapital-rabatt; då vore del naturligtvis orätt att vara bunden vid 4 proc.
Men enhvar måste dock medgifva, alt det åtminstone f. n. icke finnes någon utsigt dertill här i landet, och icke heller lärer komma att finnas inom någon så särdeles kort tid.
Skulle deremot i en framtid inträffa, att 4 proc.-obligationer kunde erhållas al pari, då borde man naturligtvis upsåga de dittills tagna lånen.
Att nu bestämma flere olika räntor, kan icke leda till annat, än att man får medgifva en större kapital-rabatt på de papper, som sättas med lägre ränta, än på dem, som sältas med högre.
Man kan visserligen såga, alt derigenom ingen skada är skedd, ty hvad man förlorar i kapital-rabatt, vinner man i den lägre räntan, oell att förhållanden kunna gifvas, då det är fördelaktigt, att kunna begagna sig af dessa båda omständigheter.
Jag tror likväl, att det är mera reda uti alt stats-skulden sättes i en svit med samma ränta, och jag anser fördenskull att det varit fördelaktigare, om man vidblifvit det beslut, som i förra Betänk, i delta fall var föreslaget, eller att räntan skulle bestämmas till 4 proc.
Så länge man icke kan förutse, att man utan kapital-rabatt kan erhålla penningar för lägre ränta än 4 proc., hade icke någon olägenhet deraf kunnat upstå.
Jag har velat nämna delta, mera för att gifva min tanke tillkänna, än för ali förmå Ståndet att göra någon ändring i Utsk:s förslag, hvadan, så framt ingen annan yrkar en förändrad bestämmelse i detta hänseende, icke heller jag vill göra det, allrahelst som det är af mycken vigt, alt meningarne i denna fråga icke splittras. 320 Den 7 November.
'Gr.
Delta förslag är, efter min öfvertygelse, så riktigt af Utsk. upgjordt, alt jag icke kan underlåta att, så vidt jag förmår, med några ord söka bemöta den siste värde talarens angrep deremot, oaktadt han visserligen slutat sitt anförande med det förklarande, ali han icke vill begära någon förändring.
Det är temligen allmänt kändt, att det för Staten, åtminstone vid roåDga tillfällen, är förmåbligare att uptaga sina lån, med någon kapitalrabatt mot en lägre ränta, än att erhålla bela kapital, men betala högre ränta.
Man kan med det stadgande Utsk. föreslagit, under gynsamma penningeförbållanden, nedsätta räntan lill 3^ å 3 proc. och äfven med beräkning af den högre kapital-rabatten måhända erhålla penningarne på lindrigare villkor än mot mindre kapitalrabatt eller t. o. m. pari kurs, men 4 proc:s ränta, och hvarföre man då, under förmånliga förhållanden, icke skulle begagna sig af alla tillfällen att erhålla penningar för så godt köp som möjligt, kan jag icke inse, utan på förhand binda händerna på sig och säga: roan får icke uptaga lånen på annat än delta vilkor.
Jag yrkar bifall å Ulsk:s förslag.
Då Hr Gripenstedt icke yrkar någon förändring i Utsk:s förslag, och Gr.
Lagerbjelke visat, alt Utsk. egt skäl till förändring i det utlåt., som af detsamma först afgifvits, torde det måhända anses vara öfverflödigt alt derom vidare orda.
Men då denna fråga är af mycken vigt, anser jag mig, såsom ledamot i SlatsUtsk. skyldig att freda Utsk. för de anmärkn:r, Hr Gripenstedt framställt.
Jag ber då att få nämna, att just sådana omständigheter för närvar:de finnas, som göra det troligt, att penningar kunna er hållas mot 4 proc. al pari, och att Slaten således kan få penningar för än bättre pris, om räntan sättes något lägre och kapital-rabatt medgifves.
I allmänhet föreställer man sig alt Staten, när kapitalrabatt medgifves, skall lida eh ovilkorlig förlust, enär den vid förfallotiden mäste al pari inlösa obligationerna, hvilket, enligt Utsk:s förslag, skulle inträffa efter 40 år från utgifningsdagen.
Men man måste härvid ihågkomma, att Riksg:s-kont., vid kapital-rabattens bestämmande, alltid tager i betraktande den ränta, som för densamma måste beräknas, så att den alltid medgifves på det sätt, alt, i fall ett lån kan erhållas mot 4 proc, al pari, men 3% proc. med kapital-rabatt, denna då ingår i ränteberäkningen och lånen jeraföras med hvarandra i hänseende till kapitalförlusten under tid, de utvisa.
Huru nödvändigt det är att Fullm.-ge erhålla en sådan fullmagt, som Utsk. föreslagit, synes af den kastning, som penniogetillgången för dagen utöfvar på obligationernas begärlighet, hvarå jag anhåller att få anföra elt exempel.
Under öfverläggningarne inom Utsk. uplystes nemi., att hypolheksföreningarne, sora, för några månader sedan, voro särdeles tacksamma derföre, att R.
St., utan att uppsäga deras obligationer, anskaffade de summor, som erfordrades för neutralitetens uprätthållande, nu likväl hos Riksg:s-Kont. anhållit, att få sina obligationer upsagda, fast Riksg:s-Kont. har funnit det med Statens fördel mera öfverensstämmande att låta dessa obligationer ligga i Kont:t
Den 7 November. 321 Kontit obegagnade, än att upsäga dem till inlösen.
Huru länge della skall fortfara, är ovisst, men i alla fall finnas sådana förhållanden, alt de gifva stöd åt hvad Utsk. föreslagit.
Det är också en sanning, som inom andra länder blifvit konstaterad, att ju lägre räntan blifver, ju mindre förlust lider Slalen.
Det är endast skenbart som förlusten blifver större, emedan kapitalrabatten, som synes stor, likväl alltid beräknas med afseende pä den skillnad, som förefinnes i ränte-folen, så alt, sedan denna skillnad blifvit kapitalrabatten tillagd, länet ändock befunnits fördelaktigare.
Detta faktum återfinnes i de lån, som både i England och Frankrike på sednare tider blifvit uptagne, och det är med dessa faktiska förhållanden för ögonen som lllsk. beslutat att bestämma räntan lill högst 4 proc.
Utsk. förra gången gjorde denna ränta fix, var derföre att
Utskis majoritet föreställde sig möjligheten alt få penningar utan kapitalrabatt, och ville då komma den nu varande räntefoten så nära som möjligt, hvarigenom det för Fullmrge i RiksgisKont. skulle blifva så mycket lättare att få penningar.
Men sedan roan nu medgifvit att kapitalrabatt bör ega rom, har det varit nödvändigt att äfven lossa banden på räntan, på det alt Fullmrge icke mätte vara alltför mycket begränsade af lagstiftningen.
Lagerbjelke föreslagit, eller att mellanmeningen ”inom de gränsor, nedanstående moni. i fråga om lånets amortering föreskrifter”, borde uteslutas, instämmer jag så mycket hellre i den värde talarens mening, som, i fall R. o. Ad. skulle bifalla ifrågavarrde morn., sådant som det nu är, Ståndet då på förband hade godkänt förslaget i örte morn., utan att detsamma ännu kunnat pröfvas.
Det är ju äfven klart, all Fullmrge, vid tillämpningen af dessa stadganden, mäste fästa sig så väl vid hvad 4:de som örte mom. föreskrifva, i synnerhet som R. o. Ad. godkänt Irsta inom., i hvilket står att Fullmrge ega att, på sätt i nedanstående §§ stadgadt är, uplaga lån, och Fullmrge måste således fästa afseende vid alla.
Det är således endast en tvetydighet, som måste undanrödjas, och del är derföre som Gr.
Lagerbjelkes förslag är ganska riktigt.
Redaktionen upgjordes i ötskrs plenum och tillkom der genom den förseglade sedeln vid en votering, utan att roan hade haft tillfälle att göra sig så noga reda för hvad en sådan mellanmening betydde.
Jag anhåller fördenskull att R. o. Ad. behagade gilla Gr.
Hr von Hartmansdorff, Au g. r
Jag förutser visserligen, att delta Stånd skall, likasom de öfriga, vara, sä nära Riksdagens slut, angeläget om alt få ärenderna afslutade, och att således någon väsendtlig förändring icke skall medgifvas, äfven om hon blott rörde en ordställning eller en öfverflödig mellanmenings uteslutande.
Jag kan iraellerlid icke underlåta alt, på samma sätt som Hr Gripenstedt, äfven för min del göra några anmärkir, för framtiden, vid vissa ätadganden, hvilka jag anser vara af vigt, och hvaribland jag räknar det nu förevaride mom.
Det är gifvet, att när ett statslån skall uptagas, måste man rätta sig efter omständigheterna.
Man 14 H. 21 322
Den 7 November. kan således icke på förhand bestämma alla vilkoren, utan deras upgörande måste öfverlemnas åt de personer, som erhållit ett sådant updrag.