Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nog af med dem vi ha, de ge ej hog får flerai Hos' hvar och en af Eder mine Herrar »om med mig bevistat 1789 års Riksdag, lår ännu vara 1 friskt minne, hvad sig tilldrog då Konung Gustaf III ankom på Riddarhuset, och fann med sin höga värdighet öfverensstämmande: att vicariera för då varande LandlMarskalkens vicarie Contre Amiralen Liljehorn; i hvad afsigt, och under bibehållande af hvad ‘slags ordning, förvaras i håfderne.
Dagens händelser finnas utförligen beskrifne af Auctorn till Svenska Adelns Historia; jag utbeder wig att endast få citera tvenne korta stropher, hvilka åg« sammanhang med förevisande ämne.
Iden ri MurtH. "(Sid. 278^.
Det var Måndagen den 27 April klockan half 11 förmiddagen som Konungen begaf sig till Riddarhuset, utanföre hvilket en af nattens rus ännu yr pöbel församlat sig, uppretad, som det syntes emot Ridderskapet och Adeln, och färdig att vid minsta vink bevisa sina tänkesätt med sina gerningar.
Och (sidan 289) under detta tal hade
Konungen ofta blifvit afbruten af den församlade pöbelns oljud, så väl på torget utanföre, som i sjelfva trapporne, der den framträngt ända till Riddarhussalens dörr.” Nå väl Högloflige Ridderskap och Adel! under brydsamma öfverlåggningar om vigtiga Rikshushållningsmål, då meningarne med värma kunna vara delade, skullen J vål vilja åga ^närvarande inom Ert samlingsrum detta bullrande, distraherande och måhända till deltagande benägna sällskap?
Ty det år ej osannolikt att, om bruket den tiden varit att inlåta åhörare, Konung Gustaf III funnit med sina machiavellistiska principer instämmande, att begagna afven denna utväg till befrämjande af sina af~ sigter; och hvad som varit möjligt under en förfluten tid, kan blifva möjligt under en framtid.
Jag har ej utan afsigt nämnt en framtid, ty hvarken under vår nu regerande Konungs styrelse eller under Hans Kongl. Höghet KronPrinsens, når naturens ordning en gång bjuder att Han Regeringen emottager, är att befara, att någondera af Deni nedlåter sig till begagnande af Gustafvianska practiker.
Men personer åro dödlige , laga stadgar permanente.
Ben 17 filur Lii', m Herr Rosenblad., Bernhard:
Då ifråga varande ämne redan med så mycken skicklig, het blifvit under dagens discussion af flere värde talare utredt, hade jag visserligen ansett mig böra iakttaga fullkomlig tystnad, om ej de af flere värde ledamöter framställde anmärkningar emot RiddarhusUtskoftets Betänkande hade gjort det till en pligt för mig, som har den åran vara Ledamot af detta Utskott, att dessa anmärkningar till besvarande upptaga.
En af desse värde
Ledamöter har uti grunderna för vår representation trott sig finna det egentliga hindret för publicitetens införande ho» Ridderskapet och Adeln.
Han har dervid omtalt de serskilta delar af Stats-kroppen, hvarje Stånd för sig skall föreställa och ansett endast medlemmarne af den samhällsklass, ett Riksstånd tillhör, äga interesse af att åhöra dess öfverläggningar, samt på detta förhållande grundat det afslag Bonde-Ståndet redan gifvit i frågan om publiciteten.
Men denne värde Ledamot, som endast ihogkommit sättet huru hvarje Stånds representations-rätt uppkommer, har åter glömt, hvad i §.
Riksdags-Ordningen tydeligen säger, att Riksens Ständer representera Svenjka Folket, ej vissa samhälls-klasser.
En annan talare har ansett den aristocratiska principen, som ingår i Ridderskapets och Adelns sammansättning, lägga ett hinder i vägen för publiciteten.
Denna öfvertygelse kan jag ingalunda dela, och jag tror, att den härleder sig från ett misstag, en sammanblandning af uppkornsten af vår represeqjation och dess utöf - 4*4 jPett 17 Martil. vande.
Den aristocratiska, den bibehållande principen sätter samhälls-formerne i säkerhet mot stadeliga ingrepp så väl af den Monarkiska som nf den democratiska principen.
Denna aristokratiska princip värderar jag såsom en grundpelare för alla Monarkisk» länder och såsom ett af Sveriges starkaste stöd.
Men denna princip hindrar ej, att Sveriges Ridderskap och Adel beslutar, ej för sitt
Stånd ensamt, utan gemensamt med de öfrige Stånden för hela Svenska Folket.
De discussioner som föregå besluten, tillhöra således hela Nationen, utan afseende på, om de förevarit hos de» aristocratiska eller democratiska delen af representationen.
Om länder finnas, der denna offentlighet egenteligen endast i den valda representantkammaren är införd, såsom i England, der den ej skall i Öfverhuset äga rum, så lärer sådant hvad detta land beträffar, härröra deraf, att offentligheten, som der genom bruket eller missbruket existerar, helst begagnas i Underhuset, eller den valda kammaren, derföre att dess debatter äro de mest interessanta.
Men att detta ej är förhållandet hos oss, det torde vi utan egenkärlek kunna påstå.
En annan värd Ledamot har yttrat, att offentligheten skulle djupt ingripa i våra constitutionella former.
1 enlighet med hvad Riddarhus-Utskottet anfört, tror jag deremot, att, då Riksdags-Ordningen utstakar att allt hvad som vid Riks-Ståndens öfverläggningar munteligen eller skrifteligen yttras och beslutes, skall genom tryckte PrQtocoll komma till Allmänhe - 9*n 17 Mur t ii. 4 5S tens, ej StåndsLedamöters kännedom, så tord# det ej böra anses för en ny constitutionel form, om man genom verksammare medel ån de hittills brukeliga, söker befrämja denna Grundlagens så tydligt uttryckta afsigt.
Man har vidare yttrat, att om offentlighet vid våra öfverlåggningar varit införd år 1789, pöbeln kunnat inrusa i detta samlingsrum och der utöfva ett kraftigt inflytande; och man har af uppträdet nämnde år dragit den slutsatts, att, om offentligheten nu antoges, ett dylikt inflytande af pöbeln möjligen i en framtid vore att befara.
Jag får dock erinra, att hvad som hår föregick år 1789, var ett öppet våld, och att samma våld, som tillåtit sig nedbryta en laglig form, kunnat mot andra ej mera kraftfulla lagbud användas.
Man bör derjemte påminna sig, att den klass af medborgare, som Utskottet till inträde i detta rum föreslagit, år ej den råa obildade pöbelmassan, och att mot hvarje möjlig oordning dessa åhörare kunde tillåta sig, •tränga lagar kunna stiftas och användas.
Man har vidare ansett den händelsen, då Napoleon utdref 5oo-Rådet ur deras Sessionsrum, utan att gallerierne deröfver yttrade något missnöje, bevisa att publiciteten i Frankrike «j gaf något stöd för friheten.
Så kunde väl förhållandet då vara i Frankrike, der Statsbyggnaden i dess dåvarande skick icke var beräknad på , eller införlifvad med Fransyska folkets interessen; men jag år förvissad, alt det skulle vara annorlunda i Sverige, der nationens alla Den 17 Martti, interessen åro förenade i dess representation s^mt blir det ånnu starkare ju mera man befrämjar allt som kan fastare sammanknyta de gemensamma banden; och jag tviflar ej på , att offentlighetens införande blifver ett nytt medel till vinnande af detta ändamål.
Ytterligare har man ansett den publicitet, sorn hår skulle kunna af endast omkring hundrade personer i sender begagnas, vara allt för inskränkt att ens förtjena namn af publicitet.
Men i de länder som redan äga publicitet vid representanternes församlingar, är proportionen emellan deras antal som kunna såsom åhörare i dessa församlingar inlåtas, och dem som möjligen kunde komma i fråga att begagna detta inträde, vida större ån det skulle blifva hos oss, ty i de Deputerades Kammare i Paris t. ex. rymmas visst icke 1000 personer på åhörarnes läktare, och förhållandet af detta antal till Paris’ folkmängd af 700,000 menniskor, år detsamma sorn emellan 100] personer på vår läktare och Stockholms folkmängd.
Valde man Underhuset i London till jemförelse, blef förhållandet ännu mera till vår förmån.
Vidare har man sagt, att publiciteten vore i England en ersättning för skrifna och tryckta protocoll , hvilka der ej skulle vara bruklige.
Detta år emellertid icke förhållandet, ty protocoll finnas, ehuru de ej justeras, hvilket sednare bruk är alldeles oafhångigt af publicitetsfrågan, och måhända i sinom tid kunde äfven hos oss utan skada alldeles upphöra, £>cn |” Marlit, iS 7 I begge ParlamentsHusen firmas flere i Husens tjenst varande snabbskrifvare, som uppteckna debatterna, och vid slutet af hvarje ParlamentsSession utgifves en samling af dess diskussioner, kallad Parliamentary Debates.
Dessa Parliamentary Debates, som sedermera ordnas i vissa serier, och som jag tror oafbrutet utkommit allt från Walpoles Ministere, utgöra liksom våra Protocoller och Bihang, rika källor för dem, som vilja forska i lagstiftningens häfder.
Man har äfven anmärkt, att ett RiksStånds bemödande, att i sina former vinna popularitet i högre grad ån de andre, icke vore med Constitutionens fordringar öfverensstämmande.
Men jag tror dock att en talare, som har giltiga anspråk, att sägas kånna grundlagen, redan tillräckligen bevisat, att just den form vår representation åger, fordrar publicitet; och jag tror, att då Ridderskapet och Adeln alltid af nationen varit ansett som det
Stånd, hvilket först gifvit de andra efterdömen af en stigande upplysning och af ett oegennyttigt afseende på folkets sanna fördelar; så borde vi äfven nu i publicitets-frågan åtminstone ej blifva de siste som följa tidens kraf, i synnerhet då localen icke hos oss deremot lägger några hinder, emedan det tvertom år mycket möjligt, att BondeStåndet endast i saknad af ett lämpeligt samlingsrum icke funnit sig kunna bifalla förslaget.
Man har sedermera ansett ali förändring, forn ej tnedförer en omedelbar nytta, såsom Ptn 17 Martil, tkadelig.
Men om nu införandet af publicitet ten skulle verka till ett fullkomligare uppfyllande af den i 5g §.
i Riksdagsordningen uttryckta grundsatts, att
Ståndernes handlingar böra, så tidigt ske kan , komma till nationens kännedom, så år ju publiciteten nyttig?
Vidare har man erindrat, att den står i strid med den nu vanliga slutna voteringen.
Jag erkänner, att jag efter min öfvertygelse föredrager en Öppen votering framför en sluten; men jag finner intet skäl hvarföre införandet häraf skulle stå i omedelbart samband med publicitets-frågan Jjg tror således att, fastän våra Grundlagar hindra oss att annorlunda ån genom deras ändrande vinna det förra, vi derföre ej böra underlåta att bereda oss det goda vi kunna åstadkomma.
Man har jemväl yttrat, att det tillkomme folket att ovillkorligen vörda och lyda lagstifningens bud och beslut.
Detta år ock efter min tanka folkets obestridliga pligt; men jag tror det äfven äga lika ovedersäglig rätt, att få kunskap om de motiver, som ligga till grund för dessa bud och beslut; och att ju närmare och starkare representationen verkar på nationens öjvertygeise, desto mera kraft vinner den sjelf för sina beslut.
Man har omtalt huru ringa tystlåtenheten varit i fordna tiders Hemliga Utskott, och deraf velat bevisa, att äfven våra handlingar skul» le tillräckligt hastigt komma till allmänhetens kån - Den 17 Hart/i.
459 nedom
Detta år visserligen sannt, men de tomma dit styckade och stympade, på sätt vi dagligen se, och just derföre har den afsigten ingått i Utskottets Betänkande, att nemligen kunna lägga en större controll på TidningsSkrifvarne att tala och att tala sanning, ^Jivad år då nu den egentliga frågan?
Icke att låta en rå pöbelmassa intränga i vårt samlingsrum för att imponera på våra öfverlåggningar, utan att der lemna tillfälle för en inskränkt del af den bildade medborgs-klassen, att under iakttagande af den strängaste tystnad afhöra våra debatter, samt att derigenom göra dem mera kände för nationen.
Behöfva vi väl sky denna offentlighet?
Våra handlingar hafva alltid bevisat, att Sveriges Ridderskap och Adel endast lifvats af den mesta kärlek för Konung och Fädernesland, och att vi, då det allmänna varit i fråga, aldrig tvekat att åsidosätta hvarje enskildt intresse.
Jag tror då, att ett Stånd, som sålunda under århundraden bevisat sig vara folkets och thronens stöd, ej behöfver dölja sina handlingar bakom slöjan af sent tryckta, sällan låsta Protocoller.
Det år möjeligt, att den liflighet, den romantiska värma, hvarmed man vid yngre åren omfattar allt sorn visar sig skönt och upplyftande för tankan, äfven hänfört mig, att med för häftig enthusiasme fästa mig vid de öppna rena förhål— landerna emellan alla Statsmakter, såsom det starkaste stöd för ali samhålls-författning.
Men samma min öfvertygelse, den må vara byggd på hvad känsla sorn hälst, som säger mig, att saknaden, af detta öppna, rena, offentliga, gör Statsrnakterne till isolerade fiendtliga krafter, då deremot dess närvaro omkring Grundlag och Thron bildar den starkaste förmur i hela Nationens förenade kärlek och interesse 5 samma Öfvertygelse säger mig ock, att en lika öppenhet bör äga rum i alla enskildes offentliga handlingar.
Dei år denna min öfvertygelse, sorn med lika värma med hvilken den -i dag låter mig försvara offentligheten vid våra öfverlåggningar , vid ett annat tillfälle låter mig bestrida misstroendet mot Styrelsen, att hos oss vinna inträde.
Det år den, som utan farhåga för möjligen misstydda motiver, alltid skall låta mig högt bekänna min tillgifvenhet för den Ministére, som i sednare tider utgjordt Konungens
Råd, och hvilken, om ån de fördelar den beredt Fäderneslandet kunnat varit flere, likväl berett nog många, för att äga anspråk på medborgares erkånsla och vördnad.
I öfrigt och då jag år förvissad, att genom det mångfalldiga betraktande, för hvilket detta ämne varit föremål, hvars och ens individuella mening redan år tillräckligen stadgad, får jag, lika med Friherre Åkerhjelm och Grefve von Platen, anhålla om Herr Grefvens och LandfMarskalkens proposition till bifall å principen, utan att någon återremiss af Betänkandet må komma i fråga, samt att, sedan principen år afgjord, vi derefter må om verkställigheten besluta; och till den då möjligen blifvande discussion uppskjuter jag besvarandet af de anmärkningar, sorn blifvit riktade mot defaillerne af Utskottets Betänkande, för så vidt dessa af mig blifvit godkände* Åtskilige yttrads härtill deråt bifall, Den 17 Marlit, drefva Frölich, David, upplåste följande:
(Se Bilagan N:o .7) Flere yttrade härtill deras bifall.
Jag be känner, att jag tror det Höglofl.
Ståndet bör vara sitt Riddarhusutskott mycken tack skyldigt för dess väl utarbetade Betänkande i förevarande ämne.
Jag för min del underskrifver gerna allt hvad Utskottet i hufvudsaken derom anfört.
Publiciteten år lifvet i alla constitutionella Stater 5 men då publiciteten i våra sednare tillkomna stora Europeiska Riben ej kan vara sådan, som i gamla tidens små Fristater, af hvilkas historia, i fall man om den skaffat sig fillräckelig kunskap, båttre upplysning kan inhämtas om skillnaden emellan democrati och aristocrati, ån den som någre talare här framställt, då publiciteten, säger jag, icke nu år sådan som i dessa Stater, så har i nu tidens samhällen det fria trycket kommit i stället, och det måste alltid anses som det förnämsta för uttrycket af våra Staters caracter.
Jag gillar derföre Jhögt, att RiddarhusUtskottet föreslagit fritt tillträde i detta Hus för TidningsRedacteurer, emedan de, i afseende på offentliggörandet af allmänna årender, äro surrogat för Athens och Roms torg, Derföre skulle dock ej tryckningen och utgifvandet af våra Protocoll vårdslösas eller upphöra; ty denna åtgärd år väsendtlig.
Men med den låter också allt för vål förena sig försöket, 4^8 Den 17 Martil. att genom åhörares insläppande genast göra Öfverläggningarne offentliga, “Jag har redan, då frågan derom första gången väcktes, yttrat min öfvertygelse, att Ridderskapet och Adeln är sig sjelf skyldig, att öppna sina dörrar för allmänheten, och jag är fullt öfvertygad att detta kunde ske, utan fruktan för något dolkstyng i det Högloflige Ståndets ver heliga ära, om ock det skulle innebära något dylikt för den opinionliga är.an, hvilken Herr Montgommerie med så passionlig ifver omfattat.
Jag instämmer tvertom med Herr Heijkenskjöld uti hvad han yttrat om gagnet och nyttan af publiciten för vårt
Stånd, men jag går längre än han, då jag påstår, att den är högst vigtig för hela det allmänna.
Flere värde talare hafva yttrat sig deremot, och, hvad på mig gjordt det högsta intryck, äfven Riksens Stånders JustitiaeOmbudsman.
Då meningen af hans kall onekligen år, att han skulle uppträda i allmänna opinionens och offentlighetens tribun; har egenskapen af hans Embete härvid verkat starkare på mig ån dc grunder, Friherre Mannerheim anfört.
För öfrigt och hvad beträffar den anmärkning emot förslaget, som jag hört fållas, att nemligen det ej vore passande för Ridderskapet och Adeln, att anställa en kappkörning efter liberalitet, så får jag påminna, att, i händelse behandlingen af förevarande fråga förtjenar benämningen af k;ppkörning, måste hoppet att först hinna till målet af Höglufl Ståndet öfvergifvas, emedan det redan är af ett annat Stånd förbikördt.
Men Hen 17 Martii, 4&5 ■V*. om det derföre år mera passande att ej köra vidare, det inser jag icke, allraminst torde det passa att nu vända om och hålla stilla.
Man har sagdt, att det ej skulle vara af särdeles interesse för Allmänheten, att afhöra stympade discussioner.
Under de Riksdagar jag bevistat, kan jag ej påminna mig hafva hört discussioner öfver samma ämne, börjas den ena dagen och slutas en annan dag.
Ty att eh här först väckt och till något Utskott remitterad motion, derifrån, åtföljd af ett Betänkande, återkommer, ger den utan tvifvel rått att anses såsom ett nytt mål, åtföljdt af en ny ventilation.
Vidare har man anmärkt, att så få åhöra, re här kunde rymmas, att deras inlåtande icke borde få namn ef publicitet.
Att derföre förkasta publiciteten, vore att utgå ifrån den principen, enligt hvilket allt menskligt måste förkastas; ty det är åndlighetens vilkor, att ingen ting i högsta fullkomlighet kunna åstadkomma.
Eljest delar jag visserligen deras åsigt, som beklaga, att icke hela Allmänheten kan här få plats.
Sedermera har man anmärkt, att det innebure en inconseqnence att lemna tillträde för åhörare i Ridderskapets och Adelns Plena, och bibehålla voteringen med slutna sedlar.
Jag kan dock ej finna, att emellan det förra och sednare år något sammanhang.
Hvad som låckar åhörare att fika om plats på våra låcktarr, år luften att höra ett vål utarbefadt tal öfver ett vigtigt ämne, eller att höra brytningen mellan 464 &tn t>7 Martti, olika meningar öfver en fråga af allmänt interesse, men ej att se huru den eller den Ledamoten voterar.
Jag tror mig således äga skål tillstyrka bifall till förslaget i allmänhet; men instämmer med Grefve von Platen med flere deruti, att principen först bör afgöra* och sättet för verkställigheten sedermera komma under ompröfvande, Herr Lagerhjelm, Pehr^ anförde skrif— teligen:
(Se Bilagan N;o 8.) Herr Hjerta, Gastaf:]
Då flera förut yrkat propositionens åtskiljande, eller den del af Riddarhus-Utskottets Betänkande, som angår sjelfva principen, huruvida offentlighet bär vara under våra öfverläggningar eller ej, från sättet att ifall den beslutes, verkställa densamma, vill jag endast, i öfvertygelse att denna fråga, såsom Stånds-sak och ej allmän, icke behöfver återremitteras (enligt 4g §.
Riksdagsordningen^, förena mig i denna vördsamma anhållan, och utbeder mig att få yttra mig, endast öfver första propositionens föremål.
RiddarbusUtskottets Betänkande, utreder så fullständigt den frågan: huruvida offentligheten vid representationens öfverläggningar år lagenlig eller ej, både i afseende å Grundlagens anda och bokstaf, att jag ej behöfver erinra derom.
Se - Den \*j Martil. 46?
Sedan Ridderskapet och"
Adeln inhämtat huru tydligt det är att den constitutionella tidens hufvuddocument icke lagdt hinder för uppfyllandet af den constitutionella tidens hufvudsakliga fordran, synes mig att Ridderskapet och Adeln nu mera endast behöfver betrakta nyttan af denna offentlighet, för att sedan gå till fattande af det beslut, som åt samtiden skall visa det förtroende Ridderskapet och Adeln gifVer den [och åt framtiden att Ridderskapet och Adeln, nu såsom förr, når det gäller att uppfylla dess fordringar, icke förskräcIces af någon svårighet, hvarken inom eiler utr om sig.
Rör Sveriges Adel kan det ej vara likgiltigt’, att dess öfverlåggningar utaf Sveriges medborgare åhöras; ej heller afskråckande att inför dem höja de röster, som alltid hafva varit och alltid skola blifva fosterlands- känslans , pligtens och sanningens.
För Sveriges ädlingar kan icke en inbillad förmån af en Protocollernas justerings-rätt, oftare missbrukad än brukad, uppväga förmånen af en tankarnes justeringspligt, som offentligheten bjuder och som i sanning är en billig folkets fordran af sina Ombud, och dessa Ombuds lättaste skyldighet emot sina principaler; ty den, som ej talar annat språk än det, som utgår från det Svenska hjertaf; den sorn ej förer annan talan än den, som förut gjort honom förtjent af allmän aktning, allmänt förtroende; den Representanten behöfver ej juster l Ridd. o, Ad, Prof, 2 Band. 3*. 466 Den 17 Martil, ’ ra!
Hos Sveriges Ådlingar kan ej finnas^någon fruktan för en vanställd framställning af deras, yttrandert inom detta ryktbara rum, sedan {■Svenska allmänheten får tillfälle att åhöra våra öfverläggningar.
^Hafva väl dessa någonsin varit annat än bevis för den tro , som Svenska folket hyser: att dess
Adel år frihetens kraftigaste stöd och våldets ifrigaste motståndare.
Och skulle man vål ens behöfva tänka möjligheten af oljud eller inverkan på våra öfverlåggningar, når våra Domare, ensamme som de åro på sina Domare-säten, icke behöfva beklaga sig deröfver?
Eller skulle vål vi behöfva hysa denna arma fruktan för demagogers försök och ståmplingar ?i Vi, ibland Nordens laglydiga, lugna Folk! ibland detta Folk, hvars förfäder, dignande under de lidanden en Carl XII ådrog dem , följde Konungen , sörjde Hjelten , och aldrig glömde de dygder, som på en gång förvånade och förstörde dem?
Detta Svenska Folk, hvars öde hittills, med få undantag, synes hafva varit, att under Regenter för hvilka det ej varit nog, under styrelse-grunder, för hvilka det varit främmande, genom sig sjelf blifva hvad det är: kanske mindre ån det kunnat blifr Va; men dock mera än man kunnat hoppas!
Skulle vål vi, Sveriges Ridderskap och Adel, kunna förgäta den pligt emot våra medborgare och synnerligen de orepresenterade bland dem , hvilken i och för detta fajl ålågges oss derigenom, att inom detta Riddarhus finnas vanligen de mån} af hvilka Konung och Folk haft
Den 17 Martii.
46/ va att redo fordra?
Och ntt i följd deraf, den stund, när vi lemna offentlighet åt våra öfverlåggningar, blifver den* då inom vårt fädernesland, sarnhålls-formerna kunna begynna utveckla v sig till ännu högre kraftfullhet?
Från den Stunden skall det hvarken fattas stöd åt Thronen eller stöd åt Folket; ty, tiden skall ingifva hvarje Svensk Konung och hvarje Svensk man, den grundlags-enliga öfvertygelsen: att den rost, sorn ej öppet Ilöjes vid representationens ot'~ Verläggnirtgar om Folkets angelägenheter, den höjes icke inför Thronens till dess sanna väll
Och skulle vål jag behöfva erinra detta Stånd, att ej concessioners mängd gifver anspråk på allmänt förtroende, i en högre mening, utan blott vigten af dessa concessioners inflytande på folkets framtida
Friheten att besitta Säterier var i sanning ett intet, emot friheten, att få ett åhöraresåte inom det öfverlåggningsrum, der den Svenska mannen finner sitt kraftigaste skydd och den Svenska ynglingen sin kraftigast® Uppmuntran.
Men, jag behöfver ej derom påminna Ridderskapet och Adeln!
Jag behöfver ej derom erinra det Stånd, hvars kraft alltid tillhörde sin tid och hvars hjertan alltid slogo högt för efterkommandes upplysning och sällhet.
Jag behöfver blott utropa:
Offentlighet qvarhdller all på menskligheten inverkande menniskokraft
\ emellan pligt och rykte!
Fattade af hvarje Riddersman, skola dessa ord vara tillräck - 468 Den 17 Martil, lige, för att visa vigten af denna vår öfverläggning och följderna af denna vår votering, Friherre Boije, Ludvig'.