Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Så har jag trott oell hoppas, att brännvinsafgifterna kunna beräknas att utgå lill det belopp, hvartill de af K.
M. upptagits, nemi. 545,000 r:dr.
Nu äro de af StatsUtsk. blott beräknade till 4^0,000 r:dr och böra följaktligen lemna en tillökning af 115,000 r:dr.
Derjemte tror jag, att genom bevillning böra ersättas statsverkets minskade inkomster genom nummerlotteriets indragning, mantalspenningar borttagande för i5 och 16-åriga personer samt slutligen räfstetingspenningarnas afskafFande, uppgående tillsammans till gi,63o r:dr.
Då slutar sig statsregleringen på det sätt, att en summa af 60,000 r:dr bl ifver öfver.
Men vill man nu ytterligare antaga, alt Riksg.cont. icke skall behöfva någon annan amortissementsfond än den, som erhålles genom öfverskotten, och följaktligen icke behöfva mera än 5 proc. till ränta på dess skulder, så ökas tillgångarna i rund summa med 75,000 r:dr.
Slutligen har inom StatsUtsk. den opinion börjat allmänt göra sig gällande, att Riksg.cont. under årets lopp icke skall behöfva upplåna de i tableaun af d. 17 Mars upptagna 1,731,138 r:dr, utan att denna summa kan minskas med 5oo,ooo r:dr.
Derigenom skulle Contrs utgifter minskas med 3o,ooo r:dr.
Då blefvo tillgångarna i65,ooo r:dr utöfver de anslag, StatsUtsk. i dess utgiftsbetänk. tillstyrkt.
Det är denna slutsumma, till hvilken jag kommit genom de noggrannaste calculer, jag kunnat uppgöra och i hvilka jag icke åsyftat att räkna hvarken den ena eller andra saken till någon fördel.
Jag skall icke borttaga tiden med ett vidlyftigt yttrande öfver hvad StatsUtsk. i detta sitt principbetänk. verkligen föreslagit.
I detta fallet torde redan tillräckligt hafva blifvit ytlradt, och jag instämmer med de värda ledamöter, som begärt betänkrs återremitterande.
Jag vill blott uttrycka min förundran att, fastän jag hört en ledamot af Utsk. förklara, att han ogillar Utskrs förslag i 4-de punkten, icke finna hans namn bland de ledamöters, som vid betänk, fogat sina reservationer.
Jag anser, att ett betänk., som rörer den allmänna frågan eller sjelfva principen för statsregleringen, bör leda de beslutandes omdöme, då detaillerna förekomma, och således i de hufvudsak ligare delarna upplysa, reda och undanrödja de fördomar, som finnas och kunna motverka beslutens ändamålsenlighet.
I detta hänseende bekänner jag, att detta betänk, synes mig alldeles ofullständigt.
Det vidrör några småsaker, några ämnen, som kunna gifva anledning till onödiga tvistefrågor emellan Statsmagterna; men de vigtiga frågorna vidrör det icke.
Det jag önskat hade varit en fullständig bud - i3G Den 26 Maj f. m. get, sorn kunnat leda omdömet genom bestämmandet af de behof, som verkligen finnas, deras större eller mindre vigt samt hvilka tillgångar till beliofvens fyllande kunna påräknas.
Jag erkänner likväl gerna, att efter våra former har Utsk. mycken svårighet att bestämdt lemna en sådan uppgift.
StatsUtsk. har icke att uppgöra och bestämma bevillningsmedlen och tulla fgifterna; de tillhöra ett annat XJtsk.
Enahanda är förhållandet nied en annan inkomstkälla för statsverket, som man nu vill fråntaga staten.
Det är nemi. fråga om, huruvida den stora egendom, som ligger i statsbanken och tillhör statsverket, skall blifva alldeles onyttig för staten och den skattdragande, eller icke lemna statsverket någon inkomst.
I detta fall har StatsUtsk. icke någon föreslående rätt, och StatsUtsk. sväfvar således i ovisshet, huruvida det får beräkna, hvad vid sista riksdagen tillstyrktes, då banken var mindre consoliderad än nu.
Jag erkänner således svårigheterna för StatsUtsk. att uppgöra en budget; men då jag likväl nu hört en värd ledamot förtjenstfull! framställa en beräkning, som väl måste grunda sig på hypotheser, men likväl kan tjena till ledning för de beslut, som skola fattas, hade jag önskat, att StatsUtsk. låtit en sådan calcul åtfölja sitt principbetänk.
Vidare hade jag önskat, att Utsk. i dessa allmänna frågor hade fastat R.
St:s uppmärksamhet på de utgiftsposter eller de summor, som ovilkorligen fordras, såsom varande oumbärliga till uppfyllande af statens åligganden, till skillnad från de möjligen umbärliga utgifterna.
Hade Utsk., såsom jag vid början af riksdagen uti en motion begärde, framställt en jemnförelse emellan Rikets inkomster och utgifter åren 1778—1787 samt 1804—1807, så skulle jag tro, att för den stora allmänheten, hvartill jag äfven räknar mig, som icke kan äga de insigter, hvilka erfordras för att specielt känna vigten af hvarje ifrågakommande utgift för landets försvar, en ledning blifvit lemnad för att bedöma, huruvida verkliga, ouppfyllda behof i detta afseende finnas, eller om det är sannt, som man vill missleda Svenska allmänheten att tro, att hvad Regeringen föreslagit kan umbäras.
En sådan ledning hade varit af vigt, ty det finnes väl ingen Svensk man, som icke känner, att det sista, han ville vägra, vore hvad som fordras för landets försvar.
Hade Utsk. velat göra en dylik framställning, skulle jemväl den okunnige funnit, att under Gustaf III:s tid voro alltid de ordinarie anslagen otillräckliga och ganska betydliga extraordinarie medel måste anslås, samt att, sådant, oaktadt förråd saknades, då kriget utbröt; man skulle sett, huru under Gustaf Adolphs regering under fredsåren saknades medel till de s. k. materiella behofven äfven med ett anslag, som uppgick till en million r:dr silfver.
Förmågan att bestrida de verkliga behofven var likväl så ringa, att icke en gång de angelägnaste reservtillgångar för Den 26
Maj f. m. för ett krig kunde anskaffas; tj då kriget börjades, måste man dyrt uppköpa krigsförnödenlieter från England, hvarföre krigskostnaderna gingo så högt, oberäknadt att i dröjsmålet vid anskaffandet från ett främmande land troligen låg en af orsakerna, hvarföre Jandtvärnet hann att dö af brist på kläder, innan dessa hunno blifva färdiga.
Men äfven andra bevis finnas, att den tidens anslag af 1 million r:dr silfver för försvarsverkets materiella behof ej räckte till.
Jag känner t. ex. den anecdot af min fars, som var ingeniör, papper, att dåvar.
Chefen för Ingeniörcorpsen förgäfves föreställde behofvet att befästa Warkaus i Savolax, der hela escadern för Savolaxska sjöarnas försvar var förlagd, och hvartill kostnaden uppgafs till 240,000 r:dr (silfvervärde).
Man erkände väl detta behof, men tillgångar saknades.
Följden blef också, att, när Ryssarna vid krigets utbrott vintertiden 1808 inryckte i Savolax, hela denna skärgårds-escader måste brännas upp, och huruvida icke äfven detta hade sin del i den olyckliga utgången af detta krig lemnar jag tili den sakkunnige att bedöma.
Då var likväl anslaget för materiella behofvcn till landets försvar 1 million r:dr i silfver, motsvarande 2f millioner r:dr b:co efter nuvar. myntfot.
Jag vet icke, om prisen af behöfliga effecter m. rn. stigit eller fallit; men nu utgöra dessa anslag på 3:dje och 4:de hufvudtitlarna tillsammans knappt i,35o,ooo r:dr eller föga mer än hälften af dåvar. anslag.
Då man ser detta hafva varit förhållandet från mer än ett halft sekel tillbaka, måste det äfven för den okunnige vara klart, att landets försvar fordrar mer, än hvad som nu är beviljadt.
En sådan uträkning tror jag skulle gagnat mera, skulle leranat större upplysning och mera utredt begreppen än samtliga de punkter, som Utsk. vidrört.
Jag önskar derföre, att Utsk., antingen då det framlägger frågan om extra eller bevillningsinkomsterna, eller då det besvarar den nu troligen skeende återremissen af detta betänk., måtte framställa ett öfverslag af hela Rikets ställning och behof; äfvensom jag anhåller, att Utsk. måtte fästa en särdeles uppmärksamhet vid de hufvudsakliga frågor, hvilkas afgörande inverkar på landets försvar.
Jag begär återremiss af betänk, samt att dessa anmärkningar må få densamma åtfölja.
Hr von Hartmansdorff, Aug.J
Hr Lagerhjelm har yttrat en sats, i hvilken jag instämmer och för hvilken jag anhåller att få anföra några ytterligare skäl, emedan den af en annan värd ledamot blifvit bestridd.
Hr Lagerhjelm har sagt, att StatsUtsk. bort i ett sammanhang framställa de statsregleringar, som åligga detsamma, nemi. både regleringen af de utgifter, hvilka bestridas af det egentliga statsverket, och regleringen af dem, som tillhöra Riksg.cont.
Några ledamöter hafva redan utvecklat nyttan och behofvet af en sådan sammanhängande framställning.
Den hade bort 7 H. .8 D e n ä6 M a j f. tn. följa af Regeringens efterdöme att, såvidt det på henne berott, hafva vid 2:ne riksdagar, den näst förflutna och deri innevarande, i ett sammanhang framställt, hvad som i dessa afseenden linnes och erfordras.
Men dessa värda ledamöter hafva förbigått en omständighet, hvarom jag tror, att man vid detta tillfälle äfven bör erinra.
Det är, att så länge StatsUtsk. icke gjort en sammanhängande framställning af tillgångar och behof, beror det på Utsk. i första hand och sedan på oss öfriga ståndsledamöter att, hvar för sig, vara så partiska som helst.
Denna väld utöfvas så, att då fråga är om en utgift, som man gynnar, tillstyrker eller bifaller man den; men när en utgift förekommer, som man mindre tycker om eller som angår någon annan, säger man: vi hafva icke råd.
När vi hinna till detaillerna, torde jag få visa, att linder det Utsk. afstyrkt sådana utgifter, som K.
M. ansett nödiga, har det deremot tillstyrkt andra, som hvarken af K.
M. eller någon bestämdt uppgifven motionär blifvit äskade, nien som Utsk. förmodligen tyckt om.
Sedan jag vid sista riksdagen blifvit ledamot af StatsUtsk., yrkade jag, att man skälle åt Utsk:s framställningar ang:de tillgångar och behof gifva den fullständighet, som jag tiu trott mig böra fordra.
Det lyckades ej då att förmå StatsUtsk. dertill, förrän mot slutet af riksdagen; men jag hoppades, att man nu skulle börja, såsom man då slutade.
Man har nu val sagt, dels att det icke vore möjligt uppgöra en sådan fullständig framställning och dels att deh icke vore stort värd, emedan missräkningar hädanefter kunde äga rum såsom hittills.
Jag vet väl, att det beror på R.
St. att besluta den ena och förkasta den andra utgiften, så att statsregleringén aldrig blifver fullständig, förrän förstärkta StatsUtsk. röstat öfver den sista voteringspropositionen.
Men det är dock klart, ätt om man beräknar sina tillgångar, på sätt StatsUtsk. redan gjort, efter de föregående årens medeltal och all sannolikhet för framtiden och tillika upptager alla sina utgifter, vare sig genom Riksg.-eller Statscont., så blifver det möjligt för hvar och en att bedöma, huruvida tillgångarna medgifva utgifterna utan eller med skatternas förhöjning inom någon viss gräns, och att inom densamma bevilja de anslag, man finner vigtiga, och förkasta de öfriga, med ett ord, hvarje riksdagsman skulle genom en sådan utredning sättas i stånd att efter sitt omdöme uppgöra sin Statsreglering, hvilket i sakens närvar, skick är omöjligt.
Särskildt får jag hembära Frih.
Silfverskjöld min tacksägelse för det han visat, att han både velat göra och gjort en sådan sammanhängande beräkning.
Men jag beklagar, att icke StatsUtsk. i det hela gjort så med.
Én viss ledamot återkommer vid alla möjliga tillfällen med det påståendet, att förra StatsUtsk. missräknat sig.
Om det är en fix ide' hos honom, så är det förgäfves att söka vederlägga den; men för de ledamöter af R. o. Ad., som måhända icke voro till - Den 26 Maj f. nj. städeS, då jag förra gången rättade samma villfarelse, tror jag mig böra anföra, att enligt de tabeller, som äro bifogade nu var.
N:o 54* beräknades vid sista riksdagen inkomsterna till 7,285,000 r:dr, men hafva, enligt samma tabell, utgjort för år 18
Jo ett belopp af 8,297,465 r:dr och för 1831 ännu mera, eller 9,073,409 r:dr; således det ena året 1 million och det andra 1,788,000 r:dr mera, än Utsk. beräknat.
För i83a lärer bokslutet ännu icke vara färdigt, och kan icke vara det för 1833.
Ingen lärer således med skäl kunna säga, att förra StatsUtsk. beräknat inkomsterna för högt.
Att beräkningen varit för lag bar ingen hittills klandrat.
Att anslag på öfvevskotten beviljades, var icke af StatsUtsk. löranledt, utan sådant beslöts af 11.
St. emot StatsUlskts förslag.
Således, 0111 man säger, att II.
St. missräknat sig, är det möjligt, alt man kan hafva rätt; men det kan först synas, när Riksg.contts ställning varder ådagalagd.
Emedlertid kan ingen dylik förebråelse med fog göras StatsUtsk.
I afseende på bestämmandet af . löningsspannmulens pris från riksdag till riksdag instämmer jag med dem, som yrkat antagande af K. M:s nåd. propos.
Af spannmålen under lön anser jag de nya Ijensterna böra få lika anslag med de gamla, så länge denna beräkning fortfar.
Skälen äro redan af andra varda ledamöter utvecklade.
Mot borttagandet framdeles af denna beräkning för alla löntagare gemensamt har jag intet att invända, så framt ingen löneförminskning derigenom sker.
Deremot instämmer jag icke med dem, som synas tro, att spannmålspriset kan blifva oföränderligt derföre, att vi få ett fast mynt, ty i sådant fall skulle ingen förändring i detta pris äga runi i England, Frankrike eller andra länder, som hafva klingande mynt; men man ser likväl motsatsen som oftast inträffa.
Hvad som blifvit sagdt om misstagen vid åtskilliga embetsverks organisation anhåller jag alt få besvara, då fråga oni deni vid föredragningen af de särskilda betänkandena förekommer.
Jag nödgas till besvarande upptaga några anmärkningar, som blifvit gjorda vid mitt förra anförande, och hade i annat fall visserligen icke upptagit lt. o. Ad:s dyrbara tid med att ännu en gång yttra mig i detta ämne; men skyldigheten ålägger mig att nu uppträda.
Det har blifvit sagdt, att jag emot StatsUtsk:s behandling af betänk. öfver statsregleringens utgifter och behof gjort den förebråelsen, att Utsk. icke inväntat, hvad Bevilln.Utsk. öfver de extraordinarie inkomsterna har sig uppdraget att utarbeta.
Sådan har icke min mening varit; jag har endast beklagat, att vårt arbetssätt är sådant, och jag har, med instämmande i Gr. v. Fersens framställning, önskat, att deruti måtte blifva en förändring.
Jag har således icke framställt min åsigt i detta ämne såsom en förebråelse emot Utsk., emedan samma behandlingssätt blifvit öfvadt vid alla riksdagar.
Jag kan likväl icke frångå den tanke, att då man Den s6
Maj f. m. kommer till
Cn viss ståndpunkt vid statsregleringen, då jemnförelse emellan inkomster och utgifter kan ske, då Bevilln.- Utsk. skall genom sina förslag bos R.
St. framställa hvilka förändringar i inkomsterna böra ske, vore det önskligt, att dessa föremål blefve sammangjutna till ett helt derigenom, att Utsk:n jemte hvarandra behandlade dem, och att R.
St. således korame i tillfälle att i en tafla se behofven och tillgångarna.
Det har blifvit anmärkt, att grundlagen i 62 och 64 §§. tydligen lemnade R.
St. i fråga om dispositionen på besparingarna samma rätt att besluta, sorn i alla frågor, rör:de utgifter för statsregleringen.
Då man noga läser 62 §., finnér man dock blott följande:
''Sedan statsverkets behof ”blifvit af ”komnier det på R.
St. att en deremot svarande bevillning ”sig åtaga samt att tillika fastställa, huru särskilda summor ”deraf skola till särskilda ändamål användas, och dessa sum"mor under bestämda hufvudtitlar uti Riksstaten anslå.” 64 §• in nehåller endast: ”Såväl
Rikets ordinarie statsmedel ”och inkomster, som hvad, på sätt omförmäldt är, under ”namn af extraordinarie utlagor eller bevillningar till statsverket af R.
St, anslås, vare under Konungens disposition, ”att tili de af R.
St. pröfvade behof och efter den upprät”tade staten anordnas.” I 2 morn. af 3o §.
Riksd.Ordn. är föreskrifvet, huru granskningen af dessa stadgandenx iakttagande skall försiggå, och att i fall, emot R.
St:s. beslut, de till hvarje hufvudtitel anslagna summor befinnas dragna till andra ändamål än dem, som under samma hufvudtitel höra, eller något af R.
St. faststäldt anslag blifvit öfverskridet, skall Utsk. derom göra anmärkning.
Huru uppgöres nu statsregleringen?
På det sätt, att den verkställande magten framlägger utgiftsbehofven i de delar, som vöra hvarje administrationens, utgiftsföremål.
Af dessa speciella summor, som undergå StatsUtsk:s pröfning, hopsummeras ett totalbelopp för hvarje hufvudtitel, och fores under i dess rubrik.
Sedan titlarna blifvit af R.
St. fastställda, öfvertemnas de till verkställande magten att derpå göra anordningar.
Om då den verkställande magten disponerar inom dessa titlar till de af R.
St. utsatta föremål, nemi. de bestämda, såsom personalstaternas aflöningar, och de till penningebeloppen föränderliga, såsom inköpen af materiella behof, sä har verkställande magten uppfyllt föreskriften.
När hvarje löntagare får, hvad R.
St, pröfvat, att han bör erhålla, när de materiella föremålen äro uppköpta till bestämda qvantiteter, så är föreskriften iakttagen.
Men om på dessa personalstater vacancer inträffa och derigenom besparingar uppkomma; om till de materiella behofven mindre än den anslagna summan åtgår, emedan prisen fallit, så hafva, under det föreskriften blifvit uppfylld, besparingar uppkommit, som hvarken af R.
M. kunnat förutses.
Dessa besparingar
Den a6 Maj {. m. har jag föreställt mig ligga inom den verkställande magtens rättighet att disponera till sådana föremål, som tillhöra den titel, hvarpå de uppkommit, äfven om dessa skulle vara löneförhöjningar, och ännu har aldrig anmärkning blifvit gjord emot, att så skett, än mindre beslut fattadt, att så icke får ske.
Jag tror således, att dylika dispositioner stå i öfverensstämmelse med såväl grundlagen sorn hittills följd praxis, och R.
St. kunna endast, i fall dispositioner af besparingarna vore en olaglighet, hafva rätt att besluta desammas upphörande.
Annat är att anse dessa dispositioner såsom en principvidrighet; deruti instämmer jag , och så har jag alltid ansett dem, hvarföre jag äfven sagt, att de skett af nödtvång.
Men om sålunda endast det principvidriga vore, hvad som borde blifva grund för anmärkningar, hade Utsk. bort inskränka sig till att hemställa, det R.
M. framställa en und. önskan, att sådana dispositioner på besparingarna, hvilkas föremål ära bestämda löner, ej måtte äga rum.
Jag kan icke, af hvad jag hört i denna del anföras, finna något skäl att frånträda min öfvertygelse derom.
Jag har ingen åtrå att se denna K.
M:s dispositionsrätt utÖfvad, utan har deremot alltid haft mycken betänklighet vid sådana åtgärders beslutande; men då dylika dispositioner icke strida mot grundlagen, och R.
St. alltid förr ansett dem lagliga äfven i fall, som måhända varit mer anmärkningsvärda än detta, har jag trott, att ett bifall till Utsk:s hemställan vöre en afvikelse från hvad grundlagen medgifver verkställande magten.
Jag förnyar mitt yttrande, att principen erkänner jag; men framställningen hos K.
M. bör ske i anmärknings- och önskningsväg och icke såsom beslut.
Det har blifvit sagdt, att det vore flera löneföremål, hvarför besparingarna på 2:dra och 3:dje hufvudtiteln blifvit använda, än de, som förekommit i anledning af embetsverkens organisation.
Det är sannt och visar sig, i ett egentligt fall, på 3:dje hufvudtiteln; men jag tror, att äfven bland dessa finnas sådana, som ära föranledda af R.
Jag har nämnt embetsverken hufvudsakligen derföre, att de erhållit största andelen af besparingarna och de öfriga personella dispositionerna äro mindre betydliga.
Här har blifvit nämndt, såsom en utsträckning af verkställande magtens rättigheterpntt en Raketcorps blifvit uppsatt.
Silfverskjöld har förekommit mig i detta afseende och upplyst, alt Vippsättningen af denna corps är provisionel och endast grundal' sig på vacanta nummer inom artilleriet, att alla löner för denna 25 man starka corps äfven utgå från artilleriet, med hvilket den har förening, och att de utgifter, som erfordrades, om icke vacancerna skulle fylla behofven, skulle tagas från anslaget till oförutsedda behof på 3:dje hufvudtiteln.
Besparingarna hafva således i denna del ej blifvit anlitade.
Det har blifvit fråga, att vid embetsverkens organisation Regeringen sträckt sina åsigter och beslut öfver Den 36
Maj f. m. verkställigheten längre, än committerades förslag innehåller, och man har ansett det förslag, som vid föregående riksdag lemnades till Ständerna, vara den bestämmelse, hvarefter dessa embetsverk borde organiseras.
Jag förmodar, att den person, som gjorde anmärkningen, icke varit närvarande, då jag uppläste R.
St:s underd. skrifvelse i ämnet.
Jemte denna skrifvelse öfverlemnade R.
St. förslaget till K.
M. med den önskan, att det måtte gillas i de delar, som K.
M. funne leda tili, förenkling och inskränkning i embetsmannapersonalen.
Häraf slutar jag bestämdt, att Ständerna öfverlemnade till K.
M. att bedöma, hvilka delar vöre antagliga; ty Ständerna uttryckte icke någon annan grundsats, än att dervid borde afses in-: skränkning af embetsmannapersonalen.
Nå väl! så har organisationen också skett, och jag tror, att det icke skall finnas något organiseradt eller till organisation föreslaget embetsverk, deri icke embetsmannapersonalen blifvit minskad, ehuru göromålen tillväxt sedan sista riksdag.
Jag torde vidare få utveckla, om så nödigt blir, hvad jag upplysningsvis vidrört, då frågan om embetsverkens organisation blifver föremål för Ståndets pröfning.
Man har omtalat, att Riksg.contrs skuld skulle utgöra 3 millioner r:dr, och jag har äfven läst det i en offentlig, tidning.
Jag hav icke för närvar.
Riksg.contrs tabeller till hands, och Frih.
Silfverskjöld har i detta afseende lemnat nödiga upplysningar.
Riksg.contrs skulder härflyta emedlertid hufvudsakligen från 3:ne förhållanden.
Det ena är statens skuld till Banken, utgörande 4,400>000 rrdr; det andra, är det utgifna spannmålscreditivet 1,000,000 rrdr, och det 3rdje skälet är det nödiga användandet af 3oo,ooo rrdr tili anstalter mot cholera morbus.
Den första omständigheten är en följd af R- Strs eget beslut.
Jag tror dock, att denna reglering varit ganska riktig.
Hvad åter beträffar den ut-, gångna summan af creditivet, är den af natur att åtminstone till en del återfås, och sådant skei* successivt, i fall icke ytterligare missväxter inträffa.
Hvad det tredje skälet till Riksg.contrs skuldsättande angår, äro dessa medels dispositions orsak och verkningarna deraf allmänt kända.
Medlen återgå ej i penningar; men frukten deraf är redbarare, nationens bevarande från en härjande farsot, hvilket, näst Försynens hjelp, kan sättas på åtgärdernas räkning emot det onda.
Anmärkningar hafva jemväl blifvit gjorda vid de alternativer, jag framställt i afseende på beräkningen af spannmålen under lönerna.
Jag yttrade nemi. den åsigt, att den föränderlighet, som nu äger rum, skulle mycket modifieras genom bifall å K. M:s. propos.
Då blir det en säkrare beräkningsgrund.
Men detina föränderlighet kan helt och hållet försvinna, om spannmåIsberäkningen under lönerna borttages, och detta kan ske på tvenne sätt, antingen såsom en reservant, Hr Santesson, föreslagit, att nuvar. innehafvare af Den 26
Maj f. m. i43 ordinarie löner pä stat i detta afseende öfverllyttas på indragningsstaten, eller också på det sätt, att, i händelse skälet för spannmålsberäkningen icke vore löneförhöjning, utan beräkningen endast blifvit införd för att i något afseende bilda correctiv mot de svårigheter och kostnader, som för tjenstemän uppkomma genom ett vacklande mynt, den upphör, när detta skäl icke längre existerar.
Jag har gått försigtigt till väga i denna framställning; ty då jag anser K- M:s nåd. propos. innebära en nyttig förändring uti närvar. till besvär och oreda ledande förhållande, tror jag, att ett fullkomligt upphäfvande af spannmålsberäkningen dock vore det bästa.
Att komma derhän, måste man syfta.
Är det rättvist och billigt, att denna beräkning går bort utan ersättning, bör dermed ej fördröjas; om det är orättvist, må uppförande på indragningsstaten skydda mot orättvisan.
Detta har jag trott mig böra öfverlemna till StatsUtskrs bedömande, som bättre än jag är i tillfälle att undersöka originen till spannmålsberäkningen under lönerna, samt hvad den innehåller för säkerhet för nuvar. tjenstemän.
Jag är uppkallad af en värd ledamot af StatsUtsk. och är skyldig honom en förklaring af mitt förra yttrande; han har nemi. trott, att jag strängt klandrat StatsUtsk:s förfarande genom aflåtande af betänk.
Om jag varit sträng i mina anmärkningar, har sådant mera legat * mina ord, än i min afsigt.
Men jag får bekänna, att jag icke kan fatta meningen med detta betänk, vara annan, än ntt framlägga för R.
St. en statsplan.