Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
När man vidare besinnar, att den anklagande ifvern förnämligast varit vänd mot män, som offrat sina bästa krafter åt fäderneslandets tjenst under mångårigt oförvitligt förvaltande af flerartade vigtiga embeten och allmänna värf, samt deribland mot sådane, hvilka bordt kunna vänta att fö 349 få njuta, ostörde af tadel och förföljelser, det lugn för sig och sina familjer, som de, med ålderns och mödornas rätt dertill, sökt och ernått; så skall, utan tvifvel, sansade och rättsinnige medborgares omdöme ännu mera ogilla KonstitutionsUtskottets nu gjorda bruk af en makt, hvilken fordrar att med ädel hofsamhet användas, om den icke skall blifva förhatlig och i otid utnött, samt derigenom, ifall stora anledningar någon dag påkallade dess rättmätiga verksamhet, då befmnes kraftlös.
Den glesa slöja, som ännu höljer det inre af händelser och tillbud, med hvilka denne rättegång synes stå i nära sammanhang, skall förr eller sednare blifva lyftad.
Då hafva de anklagade att vänta rättvisa äfven i en mera omfattande dom, än den, hvarigenom, såsom de med full tillförsigt vördsamt förmoda, den Höglofl.
RiksRätten lärer freda deras rykten och välfärd mot ett politiskt anfall under juridisk skepnad, för hvilket de lättast åtkomliga föremålen varit — Konungens Rådgifvare.
t Flera bland dessa, hvilka med de anklagade deltagit i de angifne rådslagen, har döden befriat från grämelsen att se sig, för redligt uppfyllande af svåra pligter, lönade med den i nationens namn utöfvade behandling, som de ännu qvarlefvande fått erfara.
Men äfven de bortgångnes minnen har fordrat det försvar, hvarmed de ännu qvarvarande sökt att frimodigt bemöta Hr JustitieOmbudsmannens påståenden.
GABR. POPPIUS. 45 350 PROTOKOLL, hållet i RiksRätten i Stockholm elen 17 Januari 1842.
Chefen för Förvaltningen af Sjöärendena, Herr Konter - Amiralen Kreuger.
Herr Vice Amiralen Coyet.
Herr GeneralLöjtnanten Lorichs.
Herr KammarRådet Fägersten.
Herr KonnnersRådet Leyonmarck.
Herr Amirali tetsKammarRådet Widin.
Sedan Herr KonterAmiralen Kreuger blifvit i nåder utnämnd till Chef för Förvaltningen af Sjöärendena efter Herr Vice Amiralen Friherre Nordenskjöld, var Herr KonterAmiralen underrättad om detta RiksRättens sammanträde samt infann sig nu och tillkännagaf, att han redan aflagt Domareed.
Herr KammarRättsRådet Uggla hade uti ingifven skrift anmält sig hindrad från inställelse af sjukdomsförfall, till hvars bestyrkande han jemväl företett ett af Kongl. Lifmedikus Carl Dellwik denna dag utgifvet betyg af innehåll, att Herr KammarRättsRådet vore så svag, att han ej kunde företaga något arbete, som fordrade eftertanka, och med svårighet förmådde gå.
Protokollet för den 27 September nästlidet år, som, i hvad det rörde de parter, hvilka då tillstädesvarit, blifvit af undertecknad för dem uppläst, 351 justerades inför RiksRätten, hvarefter, då parterne påropades, företrädde Herr Justitieombudsmannen Landin samt Svaranderne, H. E. Herr Grefve Löwenhjelm, f. d. StatsRådet Herr Friherre Åkerhjelm, StatsRådet Herr Friherre Lagerbjelke, Herr f. d. StatsRådet Poppius, f. d. StatsRådet Herr Friherre von Schulzenheim, f. d.
StatsRådet Herr Friherre Gyllenhaal, Herr StatsRådet Ihre, f. d. StatsSekreterarne Herrar Presidenterne Skogman och von Hartmansdorff, Herr f. d. SlatsSekreteraren Grip och f. d. tillförordnade StatsSekreterarne Herrar ExpeditionsChefen Munthe, KansliRåden Ulfsparre och Bohm samt ExpeditionsSekreteraren Riben.
Ihre inlemnade dels en af H. E.
Statsministern för utrikes ärendena Herr Friherre Stjerneld den 4 innevarande månad utfärdad fullmakt för Herr StatsRådet att, å Hans Excellens’s vägnar, underteckna och aflemna det svaromål, som i dag korn att till RiksRätten ingifvas, dels ock en af Hans Excellens undertecknad skrift, innefattande anmälan, att Hans Excellens vore hindrad att vid detta tillfälle sig inställa, till bestyrkande hvaraf jemväl bifogades StadsLäkaren i Wadstena Doktor L. M. Hjertstedts den 5 dennes utgifna betyg derom, att Hans Excellens, som vistas i landsorten, lider af sjukdom, som gjorde en längre resa under vintern vådlig för hans hälsotillstånd.
Detta förfall godkändes af Herr Justitieombudsmannen , som tillika, vid gjord anmälan, att f. d. StatsRådet Grefve Hård sedan sista rättegångstillfallet aflidit, förklarade, att sådant vore honom bekant, så att vidare bevis derom å hans sida icke fordrades.
Härefter uppropades på enahanda sätt, som tillförne under rättegången egt rum, Herr JustitieOmbudsmannens serskilda ansökningar, nemligen: l:o. Ansökningen Lii. A., hvarvid Herr Friherre Åkerhjelm uppläste skriftlig förklaring öfver Herr JustitieOmbudsmannens slutpåstående i de uti denna ansökning förekommande frågor. 2:o. Ansökningen Lit. B. Förklaringen härutinnan upplästes af Herr Friherre Åkerhjelm. 3:o. Ansökningen Lit. C. Äfven härvid uppläste Herr Friherre Åkerhjelm förklaring, hvarjemte Herr KansliRådet Ulfsparre, såsom Herr f. d.
StatsSekreteraren Danckwardts omhud, läste denne sistnämndes skriftligen författade ytterligare svaromål i denna del. 352 4:o.
Ansökningen Lit. D. Förklaringen lästes af Herr Friherre Åkerhjelm. 5:o. Ansökningen Lit. E. Likaledes härvid uppläste Herr Friherre Åkerhjelm förklaring. 6:0.
Ansökningen Lit.
I de två första punkterna häraf läste Herr Friherre Åkerhjelm förklaring, och Herr StalsRådet
Ihre uppläste vid tredje punkten hvad II. E. Herr Friherre Stjerneld och Herr StatsRådet sjelf i afseende derå vidare hade att andraga, äfvensom Herr Presidenten Skogman uppläste ett af honom rörande de serskilda punkterne i denna ansökning författadt anförande, och 7:o. Ansökningen Lit. G. Förklaring härutinnan lästes af Herr Friherre Åkerhjelm.
De sålunda uppläste förklaringar inlemnades härefter, då hvad Herr Friherre Åkerhjelm uppläst, befans sammanfördt i ett häfte, undertecknadt af H. E. f. d.
Justitiestatsminister!!
Herr Grefve Rosenblad, H. E. Statsministern för utrikes ärendena Herr Friherre Stjerneld genom Herr StatsRådet Ihre, H. E. Herr Grefve Löwenhielm, Herrar Friherrarne Åkerhjelm, Lagerbjelke, von Schulzenheim och Gyllenhaal, Herr StatsRådet Ihre, Herigar Presidenterne Skogman och von Hartmansdorff, Herr f. d. StatsSekreteraren Grip, Herr ExpeditionsChefcn Munthe, Herrar KansliRåden Ulfsparre oell Bohm och Herr ExpeditionsSekreteraren Riben; tillkännagifvande H. E. Herr Grefve Löwenhielm, att Herr f. d. StatsRådet Poppius icke undertecknat denna förklaring, utan ville afgifva sitt svaromål serskildt.
Herr f. d. StatsRådet Poppius anförde:
Den massa af anklagelser, som blifvit hopad öfver Konungens nu under tilltal ställde Rådgifvare, drabbade väl icke Herr StatsRådet belt och hållet, men hans andel derutaf var dock tung nog för skuldror, redan tryckta af år och mödor, och Herr StatsRådet hade derföre ansett sig böra serskildt svara i de ämnen, som honom rörde, och utbad sig få uppläsa hvad han i sådant afseende nedskrifvit.
Herr Justitieombudsmannen erinrade härvid:
RiksRätten hade genom beslut den 29 Mars nästlidet år utstakat den ordning, som, med anledning af Herr JustilieOmbudsmannens indelning af de serskilda åtalen, borde vid deras 353 utförande ega rum.
Denna ordning var äfven i dag iakttagen ej mindre af RiksRätten, som låtit hvarje af Herr Justitieombudsmannen instämd sak serskildt uppropas, än äfven af öfrige Svaranderne, då de vid sådane upprop serskildt svarat i hvarje sak.
Herr Justitieombudsmannen trodde således, att jemväl Herr StatsRådet
Poppius bordt ställa sig nämnde beslut till efterrättelse, och hemställde till RiksRätten och Herr StatsRådet sjelf, om icke hans förklaring åtminstone borde anses afgifven serskildt för hvarje serskild sak, den omfattade, helst härigenom Herr StatsRådets rättighet, att i förklarings väg andraga allt hvad han nödigt aktade, en rättighet, den Herr Justitieombudsmannen ingalunda hade för afsigt att Herr StatsRådet betaga, syntes icke kunna lida någon inskränkning.
Herr StatsRådet Poppius genmälte:
Det vore långt från honom att vilja hindra Herr Justitieombudsmannen att vid rättegångens utförande begagna de ordalag och den tankeledning, Herr Justitieombudsmannen för sina afsigter och ändamål fann nödige; men formen och innehållet af förklaringen öfver Herr JustitieOmbudsmannens påstående ansåg Herr StatsRådet, enligt den enda rättegångsordning, som af Lag och förnuft godkändes, bero allenast af honom, såsom anklagad.
Hvarje häi’emot stridande åtgärd vore inqvisitorisk och gående derpå ut att tvinga den tilltalade svara så, som åklagaren önskade.
Herr StatsRådet hade icke och trodde ej heller, att någon förväntade hos honom benägenhet att afgifva en förklaring, sorn vore Herr Justitieombudsmannen behaglig, men Herr StatsRådet önskade gifva den så, att den kunde af Domaren gillas.
Utur denna synpunkt hade Herr StatsRådet, efter sitt omdöme, valt formen och sättet för förklaringen; och då för öfrigt Herr StatsRådet icke stod här, som en soldat i ledet, skyldig att svara vid upprop nummer efter nummer, upprepade Herr StatsRådet sin anhållan att nu få uppläsa sin förklaring, sådan han skrifvit den.
Sedan Herr Justitieombudsmannen till RiksRättens bepröfvande öfverlemnat, huruvida något undantag för Herr StatsRådet Poppius kunde uti ifrågakomne hänseende medgifvas, men tillika gjort det förbehåll, att i alla händelser de af Herr Justitieombudsmannen instämda sakerne måtte betraktas såsom skiljda i handläggning och utförande; så tillät RiksRätten Herr StatsRådet Poppius att uppläsa sin förklaringsskrift, hvarefter Herr Justitieombudsmannen egde tillfälle deremot påminna hvad han nödigt aktade.
Efter det Herr StatsRådet i anledning häraf uppläst berörde skrift, förnyade Herr Justitieombudsmannen sin hemställan till RiksRätten, huruledes denna förklaringsskrift borde till Protokollet uppfattas, med förmälan derjemte, att uppställningen af densamma syntes medgifva, att den ordnades under de 354 serskilda mål, uti hvilka Herr StatsRådet Poppius vore svarande; och anhöll Herr Justitieombudsmannen för öfrigt om rådrum till någon dag i början af nästkommande Februari månad för att, efter tagen närmare kännedom af de i dag aflemnade förklaringarne, få göra de ytterligare andraganden, hvartill af samma förklaringar eller eljest anledning kunde förekomma. H. E. Herr Grefve Löwenhjelm förklarade å egne och öfrige svarandérnes vägnar, att de på det högsta bestrida Herr Justitieombudsmannen rättighet att nu, sedan han gjort sine slutpåståenden, och vederparterne deröfver sig förklarat, ytterligare uttänja rättegången, hvars slut svaranderne med längtan emotsågo, hvarjemte, sedan Herr Justitieombudsmannen, under vidhållande af sin begäran, anmärkt, att då, såsom här är fallet, rättegång å ömse sidor föres skriftligen vid första instansen, ligger det nästan i sakens natur, att konferenserne måste slutas med ett förhör, dervid dock alltid svaranderne tillkom sista ordet, H. E. Herr Grefve Löwenhjelm tilläde, att svaranderne icke ville under något villkor inlåta sig med Herr Justitieombudsmannen i muntligt tvistande, så att, i händelse det medgafs Herr Justitieombudsmannen att vidare sig yttra, detta måtte ske skriftligen.
På tillsägelse afträdde Parterne under Riksllättens öfverläggning till detta, för dem åter inkallade, afsagde Beslut.
RiksRätten finner, att det af Herr f. d.
StatsRådet
Poppius upplästa anförande kommer att i den ordning detsamma blifvit uppläst till Protokollet upptagas; viljande RiksRätten vid sakens pröfning och serskilda punkter deraf taga i öfvervägande hvad Herr StatsRådet Poppius, samma punkter rörande, nu anfört.
I öfrigt finner RiksRätten skäligt att, i anledning af Herr Justitie ombudsmannens gjorda anhållan, utsätta nytt sammanträde till Lördagen den 5 nästkommande Februari kl. 11 förmiddagen, då Parterne ega att sig åter infinna, och Herr Justitieombudsmannen må andraga hvad han aktar nödigt.
Sedan Herr StatsRådet Poppii förklaring blifvit till RiksRätten ingifven, tillställdes så väl denna som öfrige förklaringarne Herr Justitieombudsmannen, hvarefter Parterne bortgingo, och RiksRättens Herrar Ledamöter åtskiljdes kl. i 3 e. m.
Quensel. 355 PROTOKOLL, hållet i RiksRätten i Stockholm den 5 Februari 1842.
N är var anele.
Ordföranden, Herr Presidenten samt Ledamöterne: Herr Presidenten Chefen för Förvaltningen af Sjöärendena, Herr Amiralen Herrar JustitieRåden Herr Vice Amiralen Herr GeneralLöjlnanten Herr HofRättsRådet Herr KammarRådet Herr KommersRådet Herr KrigsRådet Herr StatsKommissarien Herr Amirali tetsKammarRådet Herr BergsRådet Friherre Cederström. Westerstrand.
Konter - Kreuger.
Herr KammarRättsRådet Uggla hade anmält, att han af fortfarande sjuklighet vore hindrad att bevista RiksRättens sammanträde i dag.
Protokollet för den 17 nästlidne Januari, hvilket undertecknad uppläst för parterne, justerades inför RiksRätten; och då härefter parter ne påropades, förekommo Herr Justitieombudsmannen Landin samt Svaranderne H. E. f. d. StatsRådet Herr Grefve Löwenhjelm, StatsRådet Herr Friherre Lagerbjelke, Herr f. d. StatsRådet Poppius, f. d. StatsRådet Herr Friherre von Schulzenheim, f. d. StatsRådet Herr Friherre Gyllenhaal, Herr StatsRådet Ihre, t. d. StatsSekreterarne Herrar Presidenterne Skogman och von Hartmansdorff, Herr f. d. StatsSekreteraren Grip, saint f. d. tillförordnade StatsSekreterarne Herrar ExpeditionsChefen Munthe, KansliRådet Ulfsparre och ExpeditionsSekreteraren 356 Riben.
Herr Friherre von Schulzenheim anmälde, att f. d. StatsRådet Herr Friherre Åkerhjelm af hastigt påkommen opasslighet vore hindrad från personlig inställelse och derföre, jemlikt fullmakt, som nu ingafs, uppdragit åt Herr Friherre von Schulzenheim att hans talan föra; äfvensom Herr Expeditionschefen Munthe företedde en för honom af f. d. tillförordnade StatsSekreteraren Herr KansliRådet Bohra, som i anseende till inträffadt hinder ej kunde sig infinna, utfärdad fullmakt, att vid detta tillfälle bevaka Herr KansliRådets talan.
Herr Justitieombudsmannen förklarade, att då, efter hans föreställning, Herr Friherre
Åkerhjelms personliga närvaro i dag ej var af nöden, samt Herr Justitieombudsmannen hade sig bekant det för Herr KansliRådet
Bohm uppgifna förfall och för sin del detsamma godkände, Herr Justitieombudsmannen följaktligen ej hade något att vid desse begge Svaranders frånvaro påminna.
Herr Justitieombudsmannen återställde nu de vid sista rättegångstillfället emottagne förklaringarne; hvarefter, på Herr JustitieOmbudsmannens begäran, upprop skedde af l:o. Ansökningen Lii. A. Härvid anförde Herr Justitieombudsmannen ordagrant:
Första punkten angår Konungens Rådgifvares åtgärd i anledning af Rikets Ständers vid 1834 och 1835 årens Riksdag stadgade och till Kongl. Maj:ts gillande öfverlemnade förslag till ny Yexellag.
Jemte det alt å svarande sidan åberopas hvad till bemötande af anmärkningsmemorialet är anfördt, har Herr StatsRådet
Poppius i dess serskilda förklaring vidare afhandlat tvisteämnet och derunder ibland annat uppgifvit, att förhandlingarne vid stiftande af 1734 års lag skulle utvisa, att frågan om utrikes vexelrörelsen var skiljd ifrån civillagstiftningen.
I anledning häraf och med förnyande af hvad å min sida förut är anfördt derom, att i äldre tider ämnena för civila lagstiftningen och för den ekonomiska icke voro bestämdt urskiljda, på sätt nu gällande Regeringsform stadgar, får jag vördsamt erinra, att de omförmälda förhandlingarne väl utmärka, att frågan om lagstiftning för vexelrörelsen ej skulle i hela sin vidd förekomma i sammanhang med lagverket i allmänhet, men ingalunda ådagalägga, att Rikets Ständer afsagt sig deltagande i denna lagstiftning, helst motsatsen nogsamt visade sig vid den sedermera år 1748 utfärdade Vexelstadgan, hvilken var af Rikets Ständer vedertagen.
Åid granskning af hvad Herr StatsRådet i öfrigt andragit, skall det utan tvifvel 357 tvifvel befinnas, att Herr StatsRådet sysselsatt sig mera med andra länders lagstiftning, än med upptagande och vederläggning af de ifrån Svensk Grundlag och Lag hemtade skäl och omständigheter, hvilka, i mitt slutpåstående anförda till stöd för det af Konstitutionsutskottet anmärkta förhållande, derföre kunna af mig, utan behof af ytterligare tillägg, åberopas, då anmärkningen nu vördsamt hemställes till Höga RiksRättens pröfning.
I andra punkten angående Konungens Rådgifvares åtgärd i anledning af Rikets Ständers vid ofvannämnde Riksdag till Kongl. Maj:ts stadfästelse insända förslag till
Lag för enskilda Banker, äfvensom i tredje punkten angående vissa delar af de rådslag, som föregått de under den 30 Juni och 13 Augusti 1838 utfärdade Kongl. Författningar om Mosaiske trosbekännares skyldigheter och rättigheter här i Riket, anser jag, vid detta tillfälle, tillräckligt att vördsamt förnya hvad rörande dessa punkter tillförne å min sida är anmärkt och slutpåståendet vidare, till bemötande af förklaringen öfver mitt första memorial, innehåller.
I afseende å mitt yrkande om ansvar, med tillämpning af 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken för de Herrar Ledamöter af Konungens StatsRåd, hvilkas rådslag i ofvannämnde
Irenne ärenden blifvit anmärkta såsom stridande emot 87 § Regeringsformen, innefattar sednare förklaringen en utveckling af det redan i den förra antydda förhållande, att emot Konungens Rådgifvare anmärkta öfverträdelser af andra stadganden i Grundlagarne, än de i Ansvarighetslagen serskildt nämnda, ibland hvilka 87 § ej förekommer, icke skulle kunna medföra någon juridisk ansvarighet eller ens böra af
Domstolen till pröfning upptagas, så vida samma Ansvarighetslag i 6 § förmår, alt, om Konungens Rådgifvare underläte att de öfriga dem i Grundlagen uttryckligen föreskrifna, men i Ansvarighetslagen icke serskildt uppräknade pligter och föreskrifter iakttaga och fullgöra, det ankomme på Rikets Ständer att hos Konungen göra sådan anmälan, hvartill 107 § Regeringsformen dem berättigar.
Ehuru det kunde göra tillfyllest att häremot åberopa det motiv för yrkade ansvarigheten, som i slutpåståendet kortligen uppfattas, utber jag mig likväl att få ytterligare fästa uppmärksamhet derå, hurusom Regeringsformens 106 §, — hvilken bemyndigar Rikets Ständers Konstitutionsutskott, att ställa under tilltal inför RiksRätt den eller dem af Konungens Rådgifvare, som linnas hafva ”uppenbarligen handlat emot denna Regeringsforms tydliga föreskrift eller tillstyrkt någon öfverträdelse deraf eller af andre Rikets gällande lagar” in. m., och i det följande stadgar, att ”då StatsRådets Ledamöter finnas hafva, på sätt ofvanberördt är, gjort sig till ansvar skyldige, döme dem RiksRätten 358 efter allmän lag oell ilen serskilda författning, som till bestämmande af sådant ansvar utaf Konungen och Rikets Ständer fastställd varder,” — sålunda i de mest allmänna och oinskränkta ordalag synes inbegripa, såsom föremål för Utskottets anmärknings- och anklagelserättighet samt följaktligen såsom ämnen för RiksRältens pröfning och dom, alla rådgifvande åtgärder, angående hvilka ämnen som helst, de der, efter Utskottets föreställning, kunna hänföras under de kategorier af grundlagsbrott eller öfverträdelser af andra Rikets Lagar, sorn ofvannämnde 106 § förutsätter.
107 § åter afser inga egentligen positiva förseelser, utan underlätet iakttagande af Rikets sannskyldiga nytta, eller bristande oväld, nit, skicklighet och drift hos Föredragande; af hvilka anledningar Rikets Ständer, om de linna Rikets väl det kräfva, kunna hos Konungen anmäla deras önskan, att han ville ur StatsRådet och ifrån Embetet skilja den eller dem, emot hvilka anmärkning blifvit gjord.
Det mätte åtminstone vara tvifvelaktigt, huruvida den rättighet och det sätt för granskning och anmärkning i afseende å Konungens Rådgifvares embetsutöfning i allmänhet, som 106 § velat åt Representationen förvara och åt dess delegerade uppdragit, skulle kunna i annan ordning, än Regeringsformen för Grundlagsförändringar medgifver, till större eller mindre del upphäfvas eller inskränkas, hvilket likväl synes hafva inträffat, om man af hvad Ansvarighetslagen i 6 § innehåller, ville draga den slutföljd, att uppenbara öfverträdelser af Regeringsformens tydliga föreskrifter i andra fall, än de i Ansvarighetslagen serskildt uppräknade, icke skulle kunna af Konstitutionsutskottet till laga åtal förvisas.
Under dessa förhållanden och då något hinder eller förbud emot åtals anställande äfven i dylika fall hvarken uti citerade § eller å annat ställe af denna Ansvarighetslag i bestämda ordalag uttalas, torde anförda stadgandet kunna medgifva en förklaring deraf, som är förenlig med Regeringsformens 106 §, nemligen den, att i andra fall, än de i Ansvarighetslagen serskildt uppgifna, om icke Konstitutionsutskottet, å Rikets Ständers vägnar, skulle finna fullkomliga skäl att tillämpa 106 §, Konstitutionsutskottet kan begagna den i 107 § anvisade utväg till anmärknings framställande, hvarefter det ankommer på Rikets Ständer att hos Konungen göra sådan anmälan, hvartill sist åberopade § dem berättigar.
Denna åsigt, som icke motsäger, utan står väl tillsammans med, 106 §:s ordalydelse, har tvifvelsutan gjort sig gällande hos sednaste Riksdags Konstitutionsutskott, då dqt beslutit att ställa under tilltal inför RiksRätt de Herrar Ledamöter af StatsRådet, hvilka genom deras rådslag i ofvannämnde mål, efter Utskottets tanka, öfverträdt Regeringsformens 87 §.
Och då mig ålegat att å embetes vägnar utföra åtalet efter de af Utskottet angifna grunder, har det i följd deraf äfven varit min pligt, att slutligen framställa det 359 ansvarspåstående, hvartill de serskilda anmärkningarnes beskaffenhet och 106 § Regeringsformen, jemförd med Ansvarighetslagen, kunna föranleda, på det att, efter sålunda fulländad aktion, Höga RiksRälten må vara i tillfälle att i denna sak, efter omständigheterna, laglikmätigt döma.
Beträffande jjenie punkten, deri anmärkes f. d. StatsSekreteraren Herr Presidenten Skogmans åtgärd alt, genom dess kontrasignation, till verkställighet befordra Kongl. Maj:ts beslut om stadgande af forum för tvister emellan Götha Kanalbolag och dess Direktion samt emellan Bolaget och Staten, får jag vördsamt åberopa hvad å min sida redan är anfördt och påslådt. 2:o. Ansökningen Lit. B. Herr Justitieombudsmannen anförde:
I denna sak, innefattande åtal emot de Konungens Rådgifvare, hvilka tillstyrkt Kongl. Majrls svar uppå Rikets Ständers vid Riksdagen 1834 och 1835 gjorda anhållan om Kongl.
Maj:ts nådiga bemedling, i fall utländskt kreditiv för Rikets Ständers Banks räkning skulle upplagas, synes mig de sednast afgifna serskilda förklaringarne, om de än mindre noggrant uppfatta, likväl icke förändra de omständigheter, jag i mitt slutpåstående, till vederläggning af förklaringen öfver anmärkningsmemorialet och i öfverensstämmelse med den af Konstitutionsutskottet för åtalet lagda grund, haft tillfälle alt andraga, hvarföre jag nu kan inskränka mig till åberopande af hvad mina förra anföranden innehålla. 3:o.
Ansökningen Lit. C. Herr Justitieombudsmannen androg härvid:
Efter granskning af serskilda förklaringarne öfver min utförda Embetstalan emot de Herrar StatsRådsLedamöter, hvilka tillstyrkt Kongl. Maj:ts beslut uppå HofSekreteraren Bergs ansökning att få i hufvudstaden anlägga en Theater, anser jag mig, hvad sjelfva saken beträffar, endast behöfva förnya mitt slutpåstående, såsom innefattande, jemte nödiga påminnelser emot svaromålet å mitt anmärkningsmemorial, den närmare utveckling af åtalet, som med KonstitulionsUtskottets föreskrift är förenlig.
I frågan åter om yrkande af ansvar för anmärkta rådgifvande åtgärden, med tillämpning af 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken, utber jag mig vördsamt att i detta hänseende få åberopa, såsom vore det nu upprepadt, hvad jag uti den förut i dag inför Höga RiksRälten förehafda sak Lit.
A. i lika beskaffad fråga haft tillfälle att anföra. 4:o. Ansökningen Lit. D. Äfven härutinnan erinrade Herr Justitieombudsmannen med egna ord:
Ibland respektive Svaranderna i denna sak, såsom 360 deltagande i de Konungens Rådgifvares åtgärder, hvilka utgöra föremål för åtal uti de här förekommande andra och fjerde punkterna, har varit f. d. StatsRådet Herr Grefve Hård, hvilken, efter hvad bekant är, numera genom döden afgått.
Vid sådant förhållande bör jag vid detta tillfälle vördsamt tillkännagifva, alt atalet, så vidt det angår beinälde Herr Grefve och StalsRåd, må såsom förfallet anses.