Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har bibehållit detta; men, på sätt jag i min reservation yttrar, ansett riktigt, att Ständerna i afseende på K. propos:r åtnjuta samma rätt, då det är fråga om grundlag, sorn då det är fråga om alla andra författningar, och att således Ständerna må kunna vid första riksdagen antingen godkänna eller för - I Den 5 April f. m. 71 I kasta dem.
Det återstående af mitt förslag är lika med det som I Utsk. förordat.
Då jag i vissa delar af ifrågavar. förslag till den 81 § Reg.F. instämmer uti den mening, som uttalar sig i Const.Utslcs betänk., och i vissa delar uti hvad den siste talaren anfört, men då jag i andra högst väsendtliga är derifrån ganska skiljaktig, så anhåller jag att få redogöra för mina åsigter i ämnet. — 1 och 2 mom. af Utsk:s förslag kan jag naturligtvis icke annat än godkänna.
Likaså kan jag icke annat än gilla, att Disk. delat 5 mom. i två delar, så alt den ena delen omtalar huru förhållas skall, om RiksStin antaga ett förslag utan förändring, och den andra när Stånden antaga det med för( ändringar.
Detta särskiljande anser jag vara särdeles ledande till reda.
Rör:de 3 mom. skall jag bedja alt sedan fä yttra mig, eme1 dan jag anser, att detta morn., ifall min mening skulle vinna bifall, icke bchöfver utgöra eli särskildt mom.
Jag ber derföre att få börja mina anmärkn:r med det 4 morn., hvaruti Utsk. föreslagit, att då ett förslag första gången kommer in till Stånden och icke godkännes, så är det
Ståndens rättighet att vid äterremissen uttrycka sin gemensamma tanka, men ulan att Utsk. behöfver dervid fästa något särskildt afseende.
Förhållandet i detta fall efter nu gällande grundlag är, att då Const.Utsk:s förslag inkommer till ett Stånd, så besluter Ståndet antingen att godkänna el ler att underkänna det, eller alt godkänna det med vissa förändringar, uttryckta i en gemensam tanka.
Sådana gemensamma tankar åligger det nu Utsk. att söka sammanjemka till ett helt, eller, såvida detta icke låter sig göra, anmäla skiljaktigheterna hos Stånden, och om Stånden då icke förena sig, uppställa voter.- propos:r.
Utsk. har i stället föreslagit, att Coust.Utsk., fästande afseende eller icke vid ett Stånds gemensamma tanka, hör inkomma med ett nytt förslag, samt stadgar vidare i början af 5 morn., att det förslag, som dä för andra gången förekommer, kan af Stånden förkastas eller godkännas med eller utan förändring.
Godkännes förslaget med förändringar, böra dessa uppställas såsom Ståndets gemensamma tanka, och då först skulle Utsk. äga skyldighet att fästa afseende på Ståndens olika gemensamma tankar, och söka sammanjemka dem.
Derefter blir proceduren densamma som nu, att nemi. tvisten skall slitas i förstärkt Utsk.
Utslcs förslag innehåller således en åtgärd mera än hvad som nu äger rum, nemi. en återremiss med gemensam tanka, pä hvilken Utsk. icke behöfver fästa afseende.
Della kan visserligen icke vara så egentligen vigtigt, men jag ber likväl att få motsätta mig detta förslag af följande skäl.
Jag förutsätter nu, att Utsk. ingifver sitt första förslag, och alt eli RiksSt. deremot vid äterremissen gör några anmärkmr i en gemensam tanka.
Utsk. fäster derpå icke något afseende, utan ändrar hela förslaget, såsom Utsk. tycker, och går derpå in med sitt andra förslag.
Stånden hafva då äler rättighet alt uppgifva deras gemensamma tankar.
Antingen blifva dessa lika med dem, som första gången uppgäfvos, i hvilket fall hela omgån - 72 Den 5 April f. m. gen tjenar lill ingenting, eller också blifva de olika.
Det sednare förhållandet skulle deremot förutsätta å Ståndens sida en inconseqvens.
Jag tror nemi., alt Stånden i de Hesta fall skola anse sig förhindrade att framställa en gemensam tanka, som står i strid med den förut afgifna.
Då skulle jag hellre tillstyrka, hvilket äfven föll mig i sinnet då jag första gången läste förslaget, att ingen gemensam tanka skulle första gängen uttryckas, utan återremissen i stället åtföljas af hela discussionen inom Ståndet.
Dervid förekomma dock några olägenheter.
Jag vill dervid icke fästa mig vid den mindre, som utgöres af den omgång ärendet derigenom underkastas, och den tidsutdrägt, som för Utsk. derigenom åstadkommes att genomläsa hela det vidlyftiga discussionsprotocollet, särdeles i mera omfattande grundlagsförslag, t. ex. ett representationsförslag, der fyra olika förslag äro byggda på fyra olika grunder.
Men en större uppmärksamhet fäster jag vid den invändning, jag i enskilda samtal hört göras, att om ingen gemensam tanka får gå tillbaka till Utsk., ulan endast discussionsprolocollen, så kan Utsk. verkligen missledas om hvad som är Ståndets gemensamma tanka; ty icke har Utsk. fog att tro, det Ståndet har delat alla de anmärkn-.r, som derinom blifvit gjorda, och hvilka ofta stå i strid med hvarandra.
Om t. ex. en och samma anmärkn. har gjorts af 4 talare, men 4 andra deremot gjort en annan, som slår alldeles i strid med de förras, så har Utsk. svårt att finna hvilkendera meningen i Ståndet egentligen varit öfvervägande.
Derföre skulle jag tro, att i detta mindre vigtiga fall, det nu gällande stadgandet bör bibehållas.
Man säger, att dessa gemensamma tankar stundom framkomma något på slump, äfvensom alt de, till följd af en iråkad trötthet, kunna vara dels mindre väl redigerade dels mindre grundade; men för min del skulle jag tro, alt i den mån förslaget är vigtigt, förfalla dessa anmärkn;r.
Ty ett grundlagsförslag af mera omfattande vigt plägar icke allenast i tryck utdelas och utgöra föremål för enskildt begrundande, utan äfven för gemensamma öfverläggningar innan det i ett Stånd förekommer, och jag befarar derföre icke, att några hugskott skola lyckas göra sig gällande såsom ett helt Stånds gemensamma tanke.
Ar saken af vigt, så tror jag icke eller att tröttheten skall kunna verka derhän, att man antager hvilket förslag som helst.
Sedermera uppstår frågan om huru många Stånds godkännande som skall erfordras.
Jag ber då att först få göra en ganska ringa anmärkn., men som jag likväl icke anser mig böra undertrycka.
Utsk. har antagit de tvä orden godkänna och förkasta såsom motsatser lill hvarandra.
Ordet godkänna anser jag gerna kunna användas om Ständernas åtgärd vid första riksdagen, emedan det icke innefattar någonting positivt, utan endast, att man för den gången anser förslaget dugligt.
Men hvad ordet förkasta beträffar, så tycker jag, då förslaget blott undergår granskning vid den första riksdagen, och derefter blifver hvilande, samt möjligen förkastas vid den andra, att detta ord icke här är det rätta, utan att om man använder ordet godkänna för det ena fallet, så torde man Den 5 April f. m. 73 raan lämpligast för det andra kunna begagna ordet underkänna.
Detta ord innefattar också icke något bestämdt afslag, utan endast, att man anser förslaget icke vara så godt som det boil vara.
Då Utsk. antager, alt ett förslag bör blifva hvilande, om det godkännes af lie Stånd, så lärer icke fråga kunna uppslå derom, alt detsamma ju icke bör vara händelsen om förslaget af alla fyra Sländen skulle godkännas; icke eller derom, att då fyra Stånd underkänna ett förslag, detta icke blifver hvilande.
Ulsk:s åsigt, att ett förslag, sorn af tre
Ständ underkännes, bör förfalla, kan jag icke annat än på det högsla gilla ; ly jag är af den mening, ali förslagets godkännande eller underkännande bör bero deraf, om del bar mera eller mindre för sig än emot sig.
Men jag skulle önska, att Ulsk., på sätt Hr von Hartmansdorff nyss också anfört, hade tillämpat samma grundsats, dä fråga vore om godkännande.
Men i detta fall stadgar Utsk., alt om tre Ständ godkänna, men ett Stånd underkänner, så skall votering ske i förstärkt Consl.Utsk.
Jag vill nu icke närmare fästa mig vid dessa voteringar i förstärkt Consl.Utsk., rör:de hvilka jag till en viss grad inslämrner med den siste värde talaren; ty jag anser verkligen grundlagsförslag vara alltför vigtiga för att derom kasta lott; men jag tycker, att dä ett förslag liar tre Stånd för sig, och dertill Utsk., samt blott ett enda Ständ emot sig, sä bör sådant vara tillräckligt, och någon votering i förstärkt Utsk. icke komma i fråga.
Förslaget är ju derföre icke antaget, utan fordrar ändå vid nästa riksdag alla fyra Ståndens bifall.
Nu återstår alt betrakta saken, i händelse två Stånd stanna emot två.
I sådant läll ber jag få fästa uppmärksamheten pä förhållandet i 1809 års grundlag.
Dess 56 § innehåller huru ärenden i allmänhet skola behandlas, då de från Ulsk. återkomma, men innehåller ingenting särskildt för grundlagsfrågor.
Deremot utgör den 81 § eli undantag ifrån den 56, hvarigenom särskildt stadgas huru med grundlagsfrågor skall förfaras, och denna § lyder, i hvad den rörer denna sak, på följande sätt: ”Const.Utsk., hvars pligt det vara skall att grundlagarne granska, äger rätt att hos R.
St. må icke å den riksdag, dä Ulsk. någon sådan ändring föreslår, ulan först å den nästföljande derom besluta.” Således berodde det, enligt denna §, på Consl.Utsk. all framlägga förslag, hvilket, om det också af alla fyra RiksSt:n underkändes, likväl skulle hvila till nästa riksdag.
Den siste värde talaren har sökt visa, genom åberopande af moliverna till denna grundlag, att 1809 års Const.Utsk. haft någon annan afsigt, än den, som synes i Reg.F:s 81 §.
Härvid ber jag alt för det första få erinra, alt då olika meningar kunna dragas af motiver, lärer man väl vara pligtig att hälla sig till den, sora blifvit bokstafligen tillämpad i sjelfva föreskriften, och det så mycket mera, dä ett annat stadgande i samma grundlag bjuder, att densamma skall efter ordalydelsen tolkas.
I alla fall tror jag, att del anförda skälet icke är riktigt åberopadt; ty då 9 Ii. 10 74 Den 5 April f. m. ■ Ulsk. säger, att grundlagsändringar icke böra ske ulan till följd af 1 ett mera äu tillfälligt allmänt tänkesäll, så bör delta uttryck 1 icke, såsom den siste talaren ansett, hänföras endast lill den för- 1 sta riksdagen, utan egentligen lill den andra.
Om ett förslag kun- ' de antagas vid den första riksdagen, sä kunde det hafva tillkommit genom en blott tillfällig opinion; men just för alt undvika sådant, hade 1809 års Utsk. föreslagit, att förslaget skulle hvila till nästa riksdag.
Jag anser mig hafva så mycket mera skäl till denna tydning, som motiverna derigenom komma i full öfverensstämmelse med sjelfva §, men jag upprepar ännu en gång, att om det äfven kunde bevisas att moliverna stöde i strid med den- i na §, så är man likväl skyldig att följa §:s ordalydelse.
För min
J del anser jag det likväl vara att gå alltför långt, då man lillög- j ger Const.Utsk. en sådan myndighet, att dess förslag skall blifva 1 hvilande, äfven om det icke af något Stånd godkännes.
Jag an- f ser, nemi. att det, för alt få hvila, bör åtminstone hafva mera för J sig än mot sig.
Men jag anser äfven, att man gått för långt å andra sidan i nuvarande Const.Utsk:s förslag, då man yrkat, alt < ett förslag skall förfalla, som har Ulsk. och två Stånd för sig.
1 Vi skola nemi., icke förglömma, alt Const.Utsk. verkligen utgör en större politisk auetoritet än de öfriga Ulskm, ehuru jag icke vill tillerkänna det en alltför vidsträckt makt, och alt således ett förslag, som har Utsk. och två Ständ för sig, verkligen har mera för sig än emot sig, samt derföre bör blifva hvilande.
Utsk. synes mig deremot hafva ställt Const.Utsk. i full paritet med LagUlsk.
, i hvilken förmodan jag genom den siste talarens yttrande vunnit bekräftelse.
Const.Utsk. har sig likväl i grundlagen tilllagda åtskilliga prerogativer, som visa att det står vida öfver LagUtsk. i maktutöfning.
Ett af dessa, som den värde talaren icke bestridt, är att grundlagsförslag icke få väckas inom Stånden, men deremot kunna af Const.Utsk. underkännas, så att de aldrig komma till Ståndens kännedom.
Helt annat är förhållandet med vanliga lagfrågor, som först och främst kunna väckas i Stånden, och sedermera, om de äfven få hela LagUtsk. emot sig, ändock skola dit återkomma.
Vidare, om Const.Utsk. tillstyrker bifall lill en K. propos., sä behöfs det icke mera, för att den kommer att hvila; och om Utsk. afslyrker propos., så skall det åtminstone hafva tvä Ständ emot sig, för att den K. propos. skall blifva hvilande.
Allt detta visar, att Const.Utsk. utgör en verklig politisk aucloritet, hvilket deremot icke är fallet med LagUtsk.
Jag tror derföre, att ett förslag, som är godkändt af två Stånd och Const.- Utsk., icke bör förfalla.
Men nu uppslår frågan, om, på hvad sätt, och i hvad mån, det bör befrämjas lill hvilande.
Man har i detta fall yrkat, och kommer troligen under nuvarande discussion att vidare yrka, alt votering då bör anställas i förstärkt Utsk.
Derom ber jag att få anföra några ord.
Jag kan nemi. tänka mig ett Const.Utsk. sammansatt ungefär på samma sätt som vid d tina riksdag, der tvenne bestämdt olika nuancer möta hvarandra, och der nästan hvarje fråga kommer att få lika många nej som ja i urnan.
Ordförandens omedvetna val af ett ja eller ett Den 5 April f. m. nej i den förseglade sedeln kora mer då att gifva utslaget.
Det mäste då kunna hända, att ett förslag, sora är mindre af behofvet päkalladt, antages, under del att ett annat nödvändigare, underkännes, oell ytterligare kan raan föreställa sig, att dessa förslag till ändringar i olika grundlags-§§ hafva det samband med hvarandra, att ehuru grundlagen kunde blifva väsendtligen förbättrad genom bådas antagande, så skulle den blifva verkligen försämrad, om det ena antages men det andra förkastas.
Jag tror derföre man bör undvika att kasta lott om grund!ags-§§.
Härtill kommer, att resultatet af en sådan votering i förstärkt Utsk. skulle komma att anses såsom ett uttryck af Ständernas godkännande, hvilket vore en påtaglig osanning; ty hvilken kappa som helst kan icke förändra ett gifvet factum, och detta påminner mig varit händelsen i afseende å de beslut, som fattades i den första Nord-americanska Congressen under frihetskriget, emedan Congressen nemligen stadgat, att om meningarne än voro aldrig så skiljaktige, så skulle likväl alla beslut deereleras vara enstämmigt lättade.
Sådant måste naturligtvis discreditera sjelfva saken, dä allmänheten förr eller sednare får kännedom om verkliga förhållandet.
Jag tror derföre, att man icke bör utgifva såsom godkändt af R.
St. ett förslag, sorn i sjelfva verket icke har mera än två Stånd och Const.Uisk. för sig.
Men då ett sådant förslag i alla fall har mera för sig än emot sig, så vill jag derföre icke eller att det skall qväfvas.
Jag föreslår derföre, att det skall hvila till nästa riksdag, men icke såsom af alla Stånden godkdndt, utan i det skick, hvari det sig verkligen befinner.
Jag föreslår nemi., alt om tvä
Stånd godkänna ett förslag, och två Stånd underkänna detsamma, så skola de två Stånd, som underkänt förslaget, vara pligliga att meddela Const.Uisk. genom formligt beslut uppfattade skäl för deras afslag, hvarefter förslaget kommer alt hvila till nästa riksdag, atföljdt af dessa två Stånds protest eller jäfvande.
Denna protest kommer då att inflyta såväl i riksdagsbeslutet, som i alla andra handlingar i ämnet, samt slutligen alt för Ständerna vid nästa riksdag framställas.
Ändamålet, hvarföre ett grundlagsförslag skall hvila från en riksdag till en annan, kan icke vara något annat, än att dels R. St., dels Konungen, och dels den stora tänkande allmänheten, för den mån, alt denna allmänhet kan inverka på de blifvande representanternas öfvertygelse, ali, säger jag, alla dessa auctoriteter måtte kunna binna stadga sitt omdöme i frågan.
Mig förefaller det, som skulle ett hvilande förslag framstå med långt mera vigt, om det hvilar utan några jäfsanmärkningar, hvilket blir följden af en votering i förstärkt
Disk., än om det kommer att framstå såsom ett af två Ständ framkastadt förslag, ålföljdt af tvenne Stånds protest.
Detta är orsaken, hvarföre jag tror, alt då två Stånd stanna emot två, förslaget bör hvila på det sätt jag nu nämnt.
Sedermera uppslår frågan om huru förhållas skall för den händelse, att Stånden till Utsk. afgifva gemensamma tankar lill förändringar i förslaget.
Äfven der är det naturligt, då dessa förändringar skola af Utsk. sammanjemkas till ett helt, att om 76
Dun 5 April f. m. ■ Stånden äro ense om förändringen, förslaget blir hvilande utan 1 votering i förstärkt Utsk., emedan äfven om denna förändring skulle 1 hafva Utsk. enmot sig, så har den likväl vida mera för sig än | emot sig.
Återstår nu endast, huru förhållas skall, om icke | Ständernas meningar kunna sammanjemkas.
Om icke åtminstone tre Stånd kunna blifva ense om förändringen, sä vet jag i sanning icke något annat sätt att slita frågan, än hvad Utsk. i strid med Hr von Hartmansdorff föreslagit, nemi. genom votering i förstärkt Utsk.
Den sista frågan blir om två Stånd godkänna förslaget och tvä Ständ underkänna det, men ändå äska en förändring.
Dä an f . . ser jag, att, Utsk., jemväl bör söka sammanjemka meningarne; men att om sådant icke lyckas, hör om de olika meningarne vo teras inom Utsk. förstärkt till 20 ledamöter af hvarje Ständ, alltid på det sätt, som Utsk. enligt min tanka riktigt föreslagit.
Ty < det synes mig såsom Utskis önskan vore, att ja-propositionen vid | alla sådana voteringar skulle blifva Utsk:s oförändrade förslag, åtminstone har jag så uppfattat saken, och jag föreställer mig, att detta är åtminstone ett slycke på vägen till Hr von Hartmans- * dorffs ide'.
Om de fyra Stånden hade livar sitt olika förslag a, i h, c och d, sä skulle nemi. den slutliga voteringen i hufvudsaken alltid blifva om Ulsk:s förslag, men innan man kom lill denna votering, skulle man votera bort tvä eller tre contrapropostr, så att den sista propus, alltid blefve, att förslaget skulle blifva oförändradt sådant det af Utsk. blifvit framställdt, eller också med det
Stånds vidtagna förändringar, hvars contrapropos. blifvit gällande.
Till följd af hvad jag nu haft äran anföra, har jag tillåtit mig att uppsätta ett förslag till gemensam tanka, äfvensom jag anhåller att, lika som Hr von Hartmansdorff, fä tillämpa denna gemensamma tanka på en redaction af sjelfva lagrummet.
Jag ber nu alt få uppläsa dessa uppsatser:
Ståndet förklarar såsom sin gemensamma tanke: 1:0.
Att dä återremiss med förklarande af något Stunds gemensamma tankar, åsyftande förändring af ett af Gonst.Utsk. framlagdt förslag, äger rum, bör Utsk. vara pligtigt att, såvidt möjligt, Ståndens olika tankar sammanjemka, pä sätt mom. 5 innehåller; hvadan hela 4:de mom. synes böra utgå. 2:o. 5 mom.
Stånds beslut höra, vid första riksdagen, varti gällande till godkännande, underkännande och förändring.
Stanna, vid fråga om godkännande eller underkännande, tvä Ständ mot tvä, höra de tvenne underkännande
Stånden vara pligtige att meddela Const.Utsk. skälen till sitt underkännande; och hör förslaget sedan, ätföljdt af dessa tvenne Stånds sålunda uppgifne skäl, hvila, för att af R.
St. vid nästpåföljande riksdag slutligen afgöras. 3:o.
Blifva icke minst tre godkännande Stånd, eller, för den händelse att endast tvä
Stånd godkänna förslaget, dessa tvenne ense om deri yrkade förändringar, och kunna icke deras olika tankar i sådant afseende sammanjemkas, bör i förstärkt Const.- Utsk. frågan om förändring slitas, på sätt det nu ifrågavarande förslaget i slutet af 5 mom. innehåller.
Den 5 April f. m. 77
Då jag tillämpar denna gemensamma tanke på redactionen af 81 §, skulle 1 och 2 mom. af Utsk:s nu framlagda förslag blifva oförändrade, men 4 mom. utgå och 3 mom. erhålla följande lydelse:
Hvad Const.Utsk. till ändring i grundlagarne, sjelfmant eller uppå derom af riksdagsman väckt fråga, föreslår, kunna RiksSlm antingen underkänna, eller med eller utan förändring godkänna.
Godkänna minst trenne
Stånd förslaget, skall det, såsom af R.
St. godkändt, hvila till nästpåföljande riksdag, och då af Ständerne afgöras.
Underkänna minst trenne Stånd förslaget, förfalle detsamma.
Godkännes förslaget af tvenne
Stånd, men uuderkännes af tvenne, vare de sednare pligtige att meddela Const.Utsk. skälen till sitt underkännande, och hvite sedan förslaget, ålföljdt af de tvenne
Ståndens sålunda uppgifna skäl för underkännandet, för alt af R.
St. vid nästpåföljande riksdag slutligen afgöras.
Godkännes förslaget med förändringar, blifva de, hvilka hvarje RiksSt. särskildt förklarar utgöra dess gemensamma tankar, till Const.- Utsk.
,hänvisade.
Äro minst trenne godkännande Stånd, eller, för den händelse att endast två Stånd godkänna förslaget, desse tvenne ense om förändring i en eller flere delar deraf, skall detsamma, sålunda förändradt, blifva hvilande till nästföljande riksdag, såsom ofvan sagdt är.
I annan händelse, och såvida ej i begge fallen det nyss nämnde antalet godkännande
Stånds olika tankar om de förändringar, som i förslaget böra göras, kunna, uppå Consl.Utsk:s framställning till dessa Stånd, sammanjemkas, skall Utsk., genom val af samtliga RiksSlms plena förstärkt till ett antal af tjugo personer af hvarje Stånd, medelst samfälld omröstning bestämma hvilken förändrade ordalydelse, som skall blifva hvilande, eller, om ingen sådan godkännes, att all fråga om ändring i förslaget förfaller.
Vidare tilläde Gr.
Jag utbeder mig att helt kort få yttra mig öfver de följande momenten, hufvudsakligen i anledning af Hr von Hartmans dorffs framställning.
Hr von Hartmansdorff har yrkat, att hvar ken frän Konungens sida, eller från representationens, skulle skäl för afslag behöfva anföras.
För min del kan jag icke eller inse någon anledn. hvarföre dessa skäl skulle anföras.
Ständernas skäl kunna icke för Konungen blifva hemliga, då deras öfverläggningar icke äro det, och Konungens skäl kunna, på sätt den siste talaren anfört, ofta vara af den grannlaga natur, att de icke böra uppgifvas.
Så är äfven förhållandet i andia länder; i England till exempel användes termen: ”le
Roi s’avisera,” ty såsom man vet, nyttjas allt ifrån Normandernas invasion det Fransyska språket emellan Konungen och parlamentet.
Deremot kan jag icke dela den värde talarens åsigt, att K. proposir skulle behandlas lika med enskilde riksdagsmäns motioner.
Förhållandet är för närvarande, att en K. proposition icke får i Stånden discuteras, utan skall genast lill Const.Utsk. remitteras, och att om Utsk. då tillstyrker densamma, så blifver den hvilande.
Detta utgör således 78 Den 5 April f. ra. H ett K. prerogativ, och då jag anser, att Konungens och Ständer-* nas prerogativer i vårt statsskick äro så afvägda emot hvarannan,* som de böra vara, så kommer jag icke någonsin att föreslå någon I inskränkning i Konungens prerogativer.
I detta fall önskar jag 1 således, alt det mätte få förblifva vid hvad som är.
Slutligen" får 1 jag anmärka, att jag icke uti mitt förslag upptagit den af Hr I von Hartmansdorff» anmärkmr, som jag gillat, emedan jag förmo- 1 dar, att Hr von Hartmansdorff icke lärer underlåta att sjelf derå ] begära propos., och skulle
Ståndet bifalla min åsigt, så kan detta lätteligen dertill fogas.
Ändtligen får jag bedja Ståndet om ursäkt för den visserligen långa stund jag uppehållit öfverläggningen, men jag torde finna denna ursäkt i ämnets vigt och mångfaldighet.
Landtm, lilkännagaf, att plenum komme att fortsättas kl. 6 e. m.
Jag talar emot både det förslag till gemensam tanka, som Hr von Hartmansdorff framställt och det som den siste värde talaren afgifvit.
Men jag hemställer, huruvida icke i afseende på formen för föredragningen Hr Gr. o. Landtm, skulle linna tjenligt, alt de gemensamma tankar, som en talare vill framställa, böra nu genast i hans första yttrande framställas, på det man ändtligen en gäng måtte få veta hvarom frå- t gan egentligen är.
Jag vill först försvara Ulsk:s betänk, i det mora., som rörer afgifvande af s. k. gemensamma tankar.
Jag åberopar derutinnan Gr.
Cronhjelms yttrande, men ber att få tilllägga tvenne momenter.
Cronhjelm har redan anmärkt, att man icke kan af discussionen sluta till hvad som är allmänna tänkesättet inom ett Stånd, ty det gifves personer, som tänka men icke tala, och jag vågar ingalunda gifva talaren mera vigt i vågskålen än tänkaren.
Det andra skälet är, att det kan vara svårt att ur dessa gemensamma tankar vinna ett godt resultat.
Det är visserligen alltid svårt att skrifva en lag, isynnerhet om det skall ske i en talrik församling.