Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Emellertid hade jag väntat att någon af StatsUtsk:ts ledamöter skulle yttra sig och åtminstone anmäla orsaken hvarföre man med tystnad förbigått denna fråga, ehuru Utsk:t flere månader haft kännedom om det beslut, B.
Eu ledamot af StatsUtsk:t har också, på förfrågan af en ledamot af Exped.Utsk:t, förklarat att någon voter.-propos. ej kommer att af StatsUtsk:t upställas, samt att Exped.Utsk:t med allt fog kunde upsätta ifrågav:de skrifvelse.
Det är naturligt att hvad jag i sjelfva saken yttrar lika litet kan inverka på B. o.
Adms åsigt, som då jag tog mig friheten vid föreg:de frågor gifva miu öfvertygelse tillkänna; meu om någon af StatsUtsk:ts ledamöter i detta fall ville understödja min åsigt, torde något lyckligt resultat kunna vinnas.
För att visa, huru lång tid StatsUtsk:t haft pä sig att öfverväga, huruvida voter.-propos. skulle upställas, får jag uplysa derom att frågan hos B. o.
Ad. afgjordes d. 10:de Mars, hos PresteSt:t d. 7:de Mars samt hos Borgare- o. BondeStm d. 10:de i samma månad.
Då nu StatsUtsk:t ända från d. ICkde Mars till d. 15:de Sept., således 6 månader, icke funnit sig befogadt att aflåta någon voter.-propos., på hvilken Exped.Utsk:t väntat och just med ani. 171 Den 15 September f. m. deraf upskjutit skrifvelsens expedierande till denna tid, eger man val deraf grundad rättighet att förmoda, det StatsUtsk:t icke anser sig belogadt alt befatta sig vidare med frågan, utan alt skrifvelse bör af Exped.Utsk;t upsättas.
Jag får anhålla att R. o. Ad. täcktes bifalla detta ifrågav:de skrifvelseförslag.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt H. Exe. Hr Gr. o.
Landtm, yttrat, att derunder yrkats, dels att det förev:de skrifvelseförslaget måtte godkännas och dels att detsamma skulle ogillas samt SlatsUtsk:t förständigas att upgöra och till RiksSt:n inkomma med förslag till voter.-propos. i ani. af Ståndens skiljaktiga beslut öfver Utsk:ts Utlåt.
N:o 74; framställde H. Exc. propos; på förslagets godkännande, och, då dervid svarades ja och nej i blandning, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Uplästes och godkändes följande voter.-propos.: »Den som godkänner det af Exped.Utsk:t under N:o 123 framställda förslag till R.
St:rs underd. skrifvelse i ani. af K. M:s Nåd.
Propos. ang:de Leckö kungsgårds användande för ekplantering, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, ogillar R. o. Ad. nämnde skrifvelseförslag och förständiga!- StatsUtsk:t att upgöra och till RiksStm inkomma med förslag till voter. propos. i ani. af Ståndens skiljaktiga beslut öfver nämnde Utsk:s Utlät. N;o 74.»
Vid voteriugeus slut hade rösterne utfallit sålunda:
Föredrogs och bifölls BankoUtsk:ts d. 8 och 12 dennes bordlagde Mern.
N:o 38, med förnyadt förslag till föreskrifter ang:de Bankens reservfond.
Föredrogs ånyo LagUtsk:ts d. 8 och 12 dennes bordlagde Utlät.
N:o 49, i ani. af gjorda aum:r samt skiljaktiga beslut inom RiksStm vid förehafvande af Utsk:ts Betänk.
N:o 28, öfver väckta motioner om dels uphäfvande, dels ock inskränkning af rättigheten att börda jord å laudet.
På grund af de utaf Utsk:t anförda motiver, anhåller jag om bifall till det nu föredragna Betänka. plvad beträffar Gr.
Sparres reservatian, har Hr Gr:n såsom hufvudsakligt stöd för sin i densamma uttalade åsigt, att bördsrätten bör bibehållas, anfört en auktoritet, hvilken äfven för mig Den 15 September f. m. 175 har ett stort värde.
Det är Hr Exped.Sekretm Richerts.
Jag medger äfven det vara öfverensstämmande med förhållandet, att Hr R. 1816 anföide de ord, som i Gr.
Sparres reservation blifvit citerade; men det torde dock icke vara reservanten obekant, att samma man sedermera kommit till en alldeles motsatt mening, eller att bördsrätten borde helt och hållet afskaflas.
På grund af samina skäl, som LagUtskit nu anfört, ansåg Hr Richert sig fördenskull böra biträda det af Lagberedningen år 1847 enhälligt gjorda förslag i detta hänseende.
För öfrigt ber jag få fästa upmnrksamheten dervid, att Gr.
Sparre, i stället för att gå framåt, d. v. s. ge något med sig, tvärtom gått tillbaka, då han i sin reservation vid detta Betänk, tillstyrkt bördsrättens utsträckande icke blott till bröstarfvingar, föräldrar och syskon, utan äfven till syskons barn.
Skulle ett sådant stadgande blifva E.
St:rs beslut, torde man hafva åstadkommit en försämring i stället för en förbättring.
Hr Lagercrantz, Jakob Adolf: LagUtskit har, efter återremissen af förevide fråga, synbarligen råkat i förlägenhet, och då gått från den ena ytterligheten till den andra.
Då denna fråga förra gången förevar, yttrade jag att en särbelas vacker idé visserligen låg till grund för bördsrätten, men att densamma icke destomindre borde inskränkas.
Hvad Utsk:ts första förslag angick, kunde jag ingalunda gilla detsamma, men kan ännu mindre med min röst biträda det här af Utsk:t framlagda förslag.
Mig förefaller det särdeles besynnerligt, att Ulsk:t kunnat komma till det resultat, Betänkit innehåller, då ett RiksStånd, såsom jag tror, utan votering antagit Gr.
Sparres vid förra Betänkit fogade reservation och ^lå inom tvenne RiksStånd ganska många röster höjt sig, ej blott tor antagande af samma reservation, utan till och med för bördsrättens oförändrade bibehållande.
Utskits pluralitet har misstagit sig om meningen af återremissen.
De nemi. som ifrade för bördsrättens oförändrade qvarstående, yrkade återremiss dels derföre, att Utskit ännu en gång skulle framlägga sitt förslag, att motionerna borde lemnäs utan afside, dels emedan de förmodade att
Utskit under denna riksdag icke skulle inkomma med något nytt Ut låt., och frågan i följd deraf förfalla.
För öfrigt kan jag icke biträda de skäl, Utskit framställt, utan får, med afslag ä Utskits Betänk., anhålla om bifall till Gr.
Sparres reservation.
Den näst siste talaren har yrkat bifall till LagUtsk-.ts ifrågavide Utlåt, på de skäl, som finnas deri utvecklade.
Det må då tillåtas mig, att till besvarande uptaga några af dessa skäl, hvarefter R. o. Ad. lätt torde finna, huruvida de verkligen äro af beskaffenhet att förtjena afs:de.
LagUtskit förehade denna fråga angille bördsrättens afskaffande första gången i Maj månad detta år.
Utskit kom då till det resultat att bördsrätten borde bibehållas.
Utskit yttrar nemi. i Betänkit
Nio 28: »Det är icke första gången, som förslag i omförmälda syftning ut - 176
Den 15 September f. m. gjort föremål för representationens pröfning.
Mångfaldiga gånger förut väckta, hafva de dock alltid rönt motstånd och förfallit, — ett bevis, huru djupt rotfästad bördsrätten städse varit i det allmänna tänkesättet.»
Vidare säger Utsk:t: »Kunde nu antagas att denna kärlek vore hos folket förkolnad, borde bördsrätten visserligen icke längre bibehållas; men Utsk:t har icke funnit skäl till ett sådant antagande.
Tvärtom har Utsk:t af redan omförmälda diskussion inom Hedervärda BondeSt:t funnit, hurusom ett betydligt antal representanter af detta
Stånd kraftigt uttalat sig emot rubbning af ifrågakomna institution —- och till denna åsigt, uttalad just inom det Stånd, som i representationen företrädesvis måste betraktas såsom representerande jordbruksnäringen, har Utskzt icke kunnat undgå att lyssna.»
LagUtskzt ansåg just denna inom BondeStzt uttalade åsigt utgöra ett kraftigt skäl för afstyrkande af de i ämnet väckte motionerne, och kom derföre till de! i Betänka N:o 28 framlagda förslag, att motionerna skulle lemnäs utan afseende.
Utskzt yttrar vidare i Betänkzt N:o 28: »Om än bördsrätten nu icke skulle kunna försvaras såsom en nyhet, så är det dock något helt annat att ur lagen utmönstra en sekelgammal institution, som ännu synes upbäras af en känsla och ett föreställningssätt hos folket, som förtjena lagstiftarens synnerliga aktning.»
Alltså ansåg Utskzt, då Betänk:t förra gången framlades för K. St., att bördsinstitutionen utur flere synpunkter förtjenade synnerlig aktning.
Nu deremot har Utskzt, såsom en talare nyss sagt, råkat i förlägenhet huru det skulle gå till väga, och den diskussion, som förevarit inom R. o. Ad. samt Borgare- och BondeStzn, synes hafva föranledt Utsk:t till en annan ytterlighet, nemi. att förorda bördsrättens totala afskaffande.
Mig förefaller det särdeles besynnerligt, att ett Utsk., som för tvenne månader sedan af diskussionen inora det företrädesvis jordbrukande
Ståndet fann anledning tillstyrka bördsrättens bibehållande, nu helt tvärt finner sig föranlåtet att tillstyrka raka motsatsen.
LagUtskzt har också vid föregzde riksdagar, då detta ärende förevarit till behandling, uttalat samma åsigt, som i Maj månad, eller att bördsinstitutionen var en institution, som utan tvifvel borde bibehållas, synnerligast för den jordbrukande delens af nationen bestånd.
Att Utskzt nu kommit till en motsatt åsigt, är enligt min tanke en följd af inträffade förändrade förhållanden, såsom t. ex. det ouphörliga schackrandet man och man emellan med egendom, hvarvid man funnit bördsinstitutionen hinderlig.
Utskzt yttrar vidare, att såsom stöd för den åsigt att bördslagstiftningen är helt och hållet irrationel, har blifvit anmärkt, att grunden derför icke upgifvits vara ens någon annan än skylderaäns presumerade kärlek till deras förfäders jord, och att, ehuru denua kärlek, likasom hvarje annan sedlig affektion, förtjenar synnerlig aktning, väl deraf icke följer att densamma bör grundlägga en rättighet att frånvinna en annan hans lagligen förvärfvade egendom. l)et är visserligen ganska lätt att säga att en institution är Den 15 September f. m. 177
Sr irrationel
Då det är fråga om en institution af politisk vigt, går det ganska lätt för sig att förklara den irrationel.
Huru.många gånger hafva icke grunderna för vår representation förklarats irrationel!
Utsk:t anser det irrationeit, att skyldeman skola få börda jord, som blifvit såld af skyldeman, i hvilkas hand jorden varit underkastad börd; men deremot anser Utskit att lösningsrätten till prestestommar och mensaler bör bibehållas.
Jag hemställer nu till hvar och en, om detta innefattar någon konseqvens.
Utskit yttrar vidare, att bördsrätten i de flesta fall endast begagnas för tillfredsställande af egennytta och vinstbegär.
Att någongång vinstbegär legat till grund för bördsrättens utöfvande, vill jag icke bestrida, och till och med Lagkomitén, i sitt yttrande om bördsrättens bibehållande, säger sig icke kunna neka, att bördsrätten af vinstbegär kunnat missbrukas; men komitén anser i alla fall att, om äfven en institution varit föremål för missbruk, det icke vore skäl att afskaffa hela institutionen.
Detsamma kan sägas ännu i dag.
Här har åberopats att den man, hvars yttrande lör bördsinstitutionens bibehållande blifvit i reservationen citeradt, sedermera frångått sin förut öfvertalade öfvertygelse; detta bevisar ej något annat, än att en person ändrat åsigt, men icke att, hvad som för 20 år sedan i tillämpningen var särdeles ändamålsenligt, icke ännu i dag kan hafva betydelse.
Utsk:t har fästat uptnärksamhet derpå att bördsrätten skulle medföra osäkerhet i eganderätten; hvilket äfven skulle vara hinderligt för kulturen.
Detta skäl synes mig dock ieke särdeles vigtig!, enär sällan någon person noder lagfärtstiden börjar företaga odlingar eller nedlägga summor på egendomens förbättrande.
Dessutom torde man kunna, på det att icke lagfarten må utgöra något hinder lör en köpare, förkorta lagfartstiden.
Jag vill äfven påpeka en i min tanke ganska väsendtlig inkonseqvens, som skulle upstå genom bördsrättens afskaffande.
För tre år sedan, eller på samma gång R.
St beslöto att uphäfva det stadgande, som förböd bortgifvande och borttestarneuteraude af arfvejord, var det som lagstiftande makten i sammanhang dermed beslöt att bördsrätten skulle stadgas, för den händelse att jord, som var underkastad bördsrätt, blifvit borttestamenterad.
Man åsyftade, att om arfvejord bortgick, skulle ändock skyldeman genom bördsrätt kunna återvinna den jord, deras förfäder sedan gammalt innehaft.
Att nu åter borttaga ett sådant stadgande synes mig icke vara riktigt.
Jag tager mig äfven friheten fästa upmärksamheten derpå att bördsrätten innehåller en motvigt emot så väl egendomarnes öfverdrifna splittrande som dess hopande på en hand, på hvilket sednare förhållande främmande länder lemna tydliga bevis.
Betraktar man bördsinstitutionen från dess ursprungliga skick till dess nuv;de utveckling, kan man ej undgå att anmärka, att en betydlig förändring inträffat och att bördsinstitutionen ej har samma betydelse nu sorn förr; men deruti ligger icke något skäl att helt och hållet afskaffa densamma.
Bördsinstitutionen har icke H. X. 12 17* Ben lä September f. ra. blott förefunnits i de nordiska folkens lagar, utan visar sig temligen lika hos de gamla folkens.
Spår deraf (innes t, ex. i Eoms åkerlagar, ja t. o. m. i Israeliternes lagar.
Hos oss har den från början varit förenad med våra politiska institutioner, ty egandet af jord var fordom ett erforderligt vilkor för att få politiskt inflytande, hvarföre det också var för hvarje slägt af väsendtlig vigt att hafva jordegendom.
1734 års lagstiftare lade äfven stor vigt uppå denna institution för den jordbrukande delen af nationen, emedan derigenom en oberoende ställning bibehölls för densamma, på samma gång kärleken till den jord, förfäder brukat, fäster individen närmare vid fosterlandet.
Jag vet icke heller hvarföre vi nu, i ans:de till detta spekulerande på fastigheter, skola göra upoffringar och borttaga en institution, som man vid föregtde riksdagar funnit af vigt för det jordbrukande Ståndet.
När man talat om olägenheterna af bördsinstitutionen, har man äfven anfört, att den varit för långt utsträckt.
Den har dock, redan 1720, blifvit inskränkt, och det har blott varit för att fortgå på samma bana, som Gr.
Sparre i sin reservation föreslagit, att rättigheten att börda endast skulle tillkomma säljarens barn och deras bröstarfvingar, så länge de lefva; sedan föräldrar; så ock syskon och dessas barn.
För min del tror jag, att genom denna inskränkning skall bördsrätten icke oftare komma i fråga, än då kärleken till förfäders jord utgör orsaken lill bördandet.
Jag anhåller derföre om bifall till Gr.
Frih. Armfelt, Magnus: Utsk:ts Betiink. har mött motstånd från tvenne håll; dels från dem, som önska att Utsk:ts Betänk. måtte ogillas, och således hela bördsinstitutionen komma att qvarstå; dels från dem, som, lika med Gr.
Sparre och Hr Olivecrona, önska en inskränkning i bördsledernas antal.
Jag anhåller då att först få yttra mig öfver den del af motståndet, som rörer hela institutionen.
Man har sagt att Utsk:t, då dess första Betänk. återremitterades, otvifvelaktigt råkat i en ganska svår ställning och ej vetat huru det skulle förfara; hvarföre det slog öfver åt en annan ytterlighet.
Hr Olivecrona har förvånat sig deröfver att Utsk:t, som i sitt Betänk.
N:o 28 helt och hållet alslagit alla motioner om förändring i bördsinstitutionen, nu genom detta förslag sökt afskaffa hela institutionen.
Jag behöfver visserligen icke försvara Utslots förfarande i denna del, emedan jag i samma Betänk. var antecknad såsom reservant; men jag ber dock att i så måtto få göra det, som jag har mig fullkomligt bekant, att Utsk:t icke råkat i någon sådan dilemma, som här blifvit antydt.
Nämnde Betänk.
N:o 28 blef af PresteSt:t förkastadt och i stället antogs den af Gr.
Sparre afgifna reservation, hvaremot de 3 öfriga RiksSt:n återremitterade frågan; BorgareSt:t med tillkännagifvande att det önskade bördsrältens fullkomliga afskaffatide; BondeSt:t yttrade sig med ganska öfvervägande pluralitet i samma riktning, och inom detta Stånd skedde 2 voteringar, dervid så väl Utsk:ts förslag att institutionen skulle förblifva som förut, som ock den af Gr.
Sparre Den 15 September f. m.
J7b i reservationen gjorda framställning att bördsrätten skulle inskränkas, förkastades och Betänk:t återremitterades.
Vid sådant förhållande syntes det Utsk:t klart att R. o. Ad. önskade sig förelagdt ett nytt förslag.
Då nu R. o. Ad:ns åsigt så upfattades, och BorgareSt:t tydligt gifvit sin tillkänna samt BondeSt:t yttrat sig i enahanda syftning, var Utsk:t icke i något dilemma, huru det skulle yttra sig.
Hr Olivecrona har ur Betänka N:o 28 citerat flere lösryckta stycken, hvflka jag icke anser nödvändigt att å nyo upläsa, och han har ganska riktigt augit vit att Utsk:t då försvarade institutionen, såsom den der borde bibehållas.
Utsk:t yttrade nemi. då, att, om det kunde antagas, att denna kärlek vore hos folket förkolnad, bördsrätten icke längre borde bibehållas; men att Utsk:t icke funnit skäl för ett sådant antagande, särdeles med ani. af den inom BondeStit vid motionens remiss förda diskussion.
Efter den utgång frågan fick hos alla Stånden, var det naturligt att då Utsk:t skulle söka motivera sin framställning att bördsrätten helt och hållet borde uphäfvas, det borde ske med stöd af det antagande, att denna kärlek numera icke i så hög grad förefunnes. Vidare har Hr Olivecrona anfört, såsom en inkonseqvens, att Utsk:t ansett irrationelt att man, på grund af skyldskap, skall få börda jord, men deremot såsom ganska rationelt att kyrkor eller församlingar ega att inlösa preste-stommar och mensaler, då de, lösta till skatte, säljas utom börd.
Jag tror dock icke att Utsk:t förklarat det ena eller andra såsom irrationelt, utan har Utskit blott yttrat, att det ansett åtskilliga i lag samt särskilda författningar medgifna lösningsrätter ej utgöra föremål för Utsk:ts handläggning.
Man har sagt att i Gr.
Sparres reservation, sådan den var bifogad Betänka N:o 28, förefanns en betydlig inkonseqvens, bestående deruti att i detsamma syskonbarn voro från börd uteslutna
Med ani. af denna anmärkning, som var särdeles slående, har Gr.
Sparre nu ändrat sitt förslag på sätt den bifogade reservationen utvisar.
I afs:de på den auktoritet, som blifvit i reservationen åberopad, har en talare redan anmärkt, att han, som 1816 yttrade sig för bördsrättens bibehållande, sedermera vid lagberedningens förslag instämt i en alldeles olika åsigt.
Jag är ingalunda bland dem, som till stöd för sina åsigter städse åberopa auktoriteter, men får dock säga att, skall en sådan åberopas, finnes sannerligen ingen större än denne man.
Ehuru jag vet att intet
Stånd hvarken kan eller ens bör vara bundet af det beslut, som måhända helt andra medlemmar af Ståndet fattat, vill jag likväl fästa upmärksamheten derpå att beslutet om återretniss, då Betäuk:t sista gången förevar, fattades efter votering, hvarjemte återremissen tydligen innefattar en önskan att få institutionen helt och hållet afskaffad.
Det är således tydligt att antingen R. o. Ad. behagar förkasta detta Betänk, eller antaga Gr.
Sparres reservation, sker derigenom en betydlig inkonseqvens.
För min del får jag anhålla om bifall till Utsktts Betänk, 180 Den 15 September f. m. Gr. Sparre, Brik:
Det har blifvit anmärkt, och det icke utan skäl, att i fråga om civil lagstiftning en särdeles rörlighet på sednare tider förevarit och att stora förändringar inom ganska kort tid i detta afs:de företagits.
Jag nekar icke dertill och icke heller att jag sjelf medverkat i de delar, jag funnit det nödvändigt.
Detta afser egentligen kredit- och handelslagstiftningen.
Men på samma gång jag med största ifver arbetat på att i detta omnämnda hänseende hålla jemna steg med utlandet, anser jag att man i fråga om familjerätten bör gå mycket varsamt tillväga, emedan hvarje land i detta afs:de har sina egna förhållanden och vi dessutom ej i denna del så väsendtligt skilja oss från andra länder.
Det var ieke längre tillbaka än vid sista riksdag som bördsinstitutionen i stad borttogs.
Det var med rätta.
Den hade icke någon rot i nationens historiska lif eller grund i samhällsinrättningen.
För öfrigt, då denna förändring vidtogs, funnos många som sade: »det gäller i dag staden, i morgon landet.»
För min del anser jag bördsrätten i stad ej hafva den betydelse, som bördsrätten på landet, och då jag tillägger den sistnämnda en stor betydelse, bestrider jag i och med detsamma de yttranden, som både här på detta rum och äfven annorstädes blifvit anförda, nemi. att bördsauspråken väckas blott af vinstbegär.
Med den erfarenhet, jag såsom domare på landet eger, vågar jag påstå att dessa bördsanspråk oftast väckas af kärlek till fädernes jord.
Det är en ädel känsla härutinnan, som lagstiftaren gör orätt uti att vilja borttaga.
Det är obestridligt att missbruk någon gång kunna ske, men det hindrar icke att institutionen bör qvarstå.
Ingen institution är nemi. sådan att icke missbruk deri kunna ske.
Jag har i min reservation citerat ett yttrande af en af våra största jurister, och skälet hvarföre jag gjort det, är att det är väl sagda ord, hvilka ingen förmår vederlägga.
Om än den mannen, som uttalat dessa ord, sedermera ändrat åsigt, stå dock hans en gång yttrade ord qvar, oåtkomliga för hvarje anfall.
I afs:de på den nytta, bördsrätten medför, vill jag endast anföra den erfarenhet, jag derom har, dels i det landskap der jag är född och dels der jag såsom domare handlagt juridiska ärenden.
Det är nemi. i Gefleborgs län och Dalarne.
Jag har sett bevis derpå att ett hemman blifvit försålt på Landskansliet 40 mil från den olycklige bondens bostad; ja! jag vet t. o. m. att inom Dalarne ett hemman gick bort för 10 rdr, derföre att ingen bevakade detsamma och köparen ropade in det för sin fordran.
Eu utmätning har nemi. försiggått, hemmanet skall försäljas, och bonden kan icke skaffa pengar för tillfället, utan står med sin familj på bar backe.
Vid sådane tillfällen har jag ofta sett en son i lyckligare omständigheter genom börd på en gång tillfredsställa sin kärlek till fädernejorden och upfylla sin pligt att bereda fadren tak öfver hufvudet.
Hvarje Stånd och särskildt vårt eget, M.
Hrr! hafva vissa förmånsrätter; och finnes det någon rätt, som anses vara en förmån för det jordbrukande Ståndet, har jag icke hjerta att fråntaga detsam - Den 15 September f. m. 181 ma en sådan, äfven om den skulle möjligen någon gång stryka ett streck öfver kapitalistens beräkningar.
Den man, som jag citerat, har sagt att så länge Svenska BondeSt.:t består, så länge står också Sverige, och det är en tanke, som jag i allo gillar.
Odalförfattningen är längesedan bruten.
Svenska BondeSt:t utgör ej mern någon egendomsadel; men så länge bördsrätten varar, skall Sveriges allmoge säkert bibehålla Sveriges mesta jord; och så länge skall ej heller Svenska bonden förlora den rang, han eger framför de flesta, kanske alla, länders jordbrukare.
Jag tror att bördsrätten är af stor vigt för den jordegande delen af Svenska folket och kan tjena detsamma till stort gagn.
Inträffar ett sådant förhållande med allmogen att egendomen måste för skuld försäljas, så har den icke så lätt att skaffa sig tillgångar, då det deremot vanligen lättare låter sig göra för den förmögnare att finna utvägar, hvarigenom utmätning och försäljning på exsekutiv-auktion undvikes.
Man har sagt att Ad:ns och BondeSt:ts intressen äro införlifvade med hvarandra.
Mig synes det också som dessa begge
Stånd inom representationen äfven skola komma att förstå hvarandra, och jag tvekar derföre icke att, ehuru min rätt kan vara sjelftagen, föra jordbrukarens talan.
M. Hrr! såsom en af de vigtigaste politiska institutioner, att bibehålla det sjelfegande jordbrukande
Ståndet på dess nuvarande i hög grad lyckliga ståndpunkt.
Jag är tveksam huruvida bördsaristokratien har någon längre framtid att påräkna; men hvad som är säkert, det är att, sä länge det finnes ett jordbrukande
Stånd, så länge finnes ett starkt konservatift element, som alltid vid alla politiska förhållanden kommer att utgöra ett kraftigt stöd för det bestående samhällsskicket.
Inom vårt brödrarike Norrige finnes denna institution, ehuru i ännu vidsträcktare mån, emedan rättigheten att börda fortfar der i 5 år, då den hos oss blott räcker ett år.
Afven i andra länder, der ett lämpligt framåtskridande eger rum, der man ej kastas från den ena åsigten till den andra, der finnas institutioner, som bibehålla ätterna vid jordegendomen.
Så t., ex. i England, så i Tyskland.
Jag tror således att, med denna erfarenhet till hjelp, vi böra nogsamt vakta oss för att borttaga de institutioner, som skydda jordegarne i deras besittning af sin jord.
Alla författare i nationalekonomi hafva framställt att det är i politiskt afs:de af stor vigt att jordegendomen bibehålies inom familjerna; att det utöfvar ett godt inflytande på kommunerna att samma ätter bibehålla sig på egendomen.