Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid 20 år, då han ofta redan ingått ägtenskap, är han deremot icke mere så fallen för bildningen till soldat.
Jag säger likväl detta, utan afseende på sjelfva kroppsstyrkan, väl vetande, att om man vid 18 år saknar den styrka, som fordras för den kraftfulle Grenadieren, kan han dock verka mycken nytta.
Anmärkaren bar vidare fästat sig vid frågan om Garnizonerne.
Jag nödgas här Den 22 December e. m. å nyo göra honom den erinran, att han icke med uppmärksamhet genomläst tabellerna; ty då skulle han funnit, alt Garnizonerna äro afdragna från Beväringen, då skulle han icke fallit i det misstaget alt tro, det särskildta Officerare skulle ständigt få ligga i Garnizon och exereera recruter: då skulle han funnit, att af Bevärings-Armeen serskildt 12,000 man blifvit undantagne, för att utgöra garnizonstroupp.
Våra Garnizoner äro för närvarande alldeles otillräckliga.
Vår Amme behöfver en vida större exercis; om detta skall kunna beredas, så är det nödvändigt, att saken skall med omsorg och betänksamhet pröfvas af Rikets Ständer, hvilka naturligtvis önska, att med de anslag de gifva, den största möjliga försvarskraft må kunna erhållas.
Det kan icke vara någons afsigt, att, genom undandragande från allmänt delade uppoffringar för det allmänna, inskränka det verksamma försvaret.
Således måste man äfven söka hvarje medel, som leder dertill, på det vi icke ostraffadt må kunna blifva anfallne.
Ett sådant förslag lemnäs af förståndiga Svenskar icke utan allt afseende, och först då, när det är bevisadt, att det icke är Verkställbar^ förkastas det.
Anmärkaren harfrågat huru, enligt mitt förslå?, Cavalleriet skulle blifva beridet O 7 och Artilleriet tjenslbart.
I förra fallet upp - Den 22 December e. m. lyser Tabellen, alt de conscriberadesjelfve skulle hålla sig hästar, i fredstid emot det, att de af Staten skulle erhålla underhåll för hästen och dubbel aflöning; vid krig 2Öo R:dr B:co i ersättning för hästen.
Det är möjligt, att jag deruti misstar mig; men jag tror dock, att bland ynglingar, sorn äga föräldrar, hvilka underhålla flere hästar, det påräknade antalet skall finnas, hvilket öfvertalar sina föräldrar, att lemna dem hästar på de föreslagna vilkoren, för att få blifva Cavallerister och rida i stället för att gå.
Jag tror snarare fråga kunde komma att uppstå, altman måste inskränka antalet af dem, som vilja blifva Cavallerister på dessa vilkor.
Hvad Artilleriets exercis beträffar, förmodar jag, att, då anmärkaren vid nogare eftersinnande skall finna, att hail misstagit sig i afseende på Garnizonstruppernas organisation, äfven denna anmärkning måste förfalla.
Jag frågar den värde Ledamoten: hvad ändring har jag väl genom förslaget sökt tillvägabringa, annat än, att hvarje skiljaktighet skall blifva borttagen, i afseende på medborgarens förhållanden till Staten, och det utan rubbning i stånd och yrken, derigenom att hvar och en skall deltaga i Landets försvar, och hvar och en efter vilja och förmåga bereda sin utkomst.
Derigenom blir den Constitutionella Monarkien hvad hvarje Republikansk
Stat bör vara, der likväl Styrelser! icke är underka - l i66
Den 22 December e. m. stad ögonblickets nycker, utan är bestämd och hel, samt eler inga tidskiften kunna inverka på allmänna samhällskicket.
Det är från denna åsigt jag har utgått, då jag ansett, att ideen för den Monarkiskt Constitutionela StyrelseFormen egenteligen är den Republikanska, till största fullkomlighet utbildad, I mitt förslag är icke fråga väckt om några brådstörtande mått och steg, eller något kullstörtande af närvarande förhållanden.
Långt derifrån har jag yrkat, att dervid fordras betänksamhet, måtta, lugn och rättrådighet.
En tid af 20 år är också derföre utsatt till dess fullbordan.
Kanske blifva de flesta af oss icke de, som komma att njuta frukten häraf; men jag tror mig dock kunna förutse följderna, i fall Rikets Ständer begära hos Kongl. Majrt, alt utarbetningen deraf må komma till verkställighet.
Må dock gerna förslaget noga betänkas.
Ju flera anmärkningar som framkomma , desto bättre.
I frågan om en organisation kunna icke för många meningar afhöras.
Den enda rälta måtte dock slutligen blifva den segrande, och det är dervid man sluleligen fasthåller sig.
Hvad den egentliga frågan rörande ett Särskildt Utskotts tillsättande angår, så utgör den i afseende på mitt förslag enskildt icke något föremål, på hvilket jag enständigt vill yrka; ty ehvad Förslaget remitteras till de andra Utskotten Den 11 December e. m. eller till ett Särskildt, är jag dock öfvertygad, att Ledamöterna icke låta hänföra sig af några anmärkningar, som äro afgifna utan sakkännedom.
Jag hoppas deremot, att de sjelfve taga den kännedom deraf, som fordras för ett motiveradt betänkande.
Visst instämmer jag med Grefve Posse och Friherre Ehrenborgh deruti, alt ett Särskildt Utskott med mindre tidsutdrägt och lättare utarbetar frågan; men jag är dock öfvertygad derom, att om Ridderskapet och Adeln remitterar saken till de vanliga Utskotten, Ridderskapet och Adeln äfven derifrån skall få ett väl utarbetadt Betänkande.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg nödigt, att ett Särskildt Utskott borde för handläggningen af Friherre Cederströms och Herr af Sillens ifrågavarande Memorial tillsättas.
Det project Friherre
Cederström inlemnat är ett arbete, på hvilket han lärer sysselsatt sig i två års tid.
Det tyckes således vara besynnerligt, att man häri Plenum, utan att hafva kunnat taga tillräcklig notis af della stora arbete, framkommer med anmärkningar deremot, samt inlåter sig i discussiöner deröfver, ej upplysande i ämnet, ehuru kanske ådagaläggande en vacker talgåfva.
Om, sorn 168 Den 22 December e. m. jag vågar hoppas, Motionen remitteras till Stats-, Bevillnings-, Banco-, Lag-samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskotten, skall deras utlåtande troligen blifva, att ämnet är af så omfattande natur, att intet resultat vid denna Riksdag kan af Utskotten tili vägabringas , utan lära de i stället tillstyrka, att det stora project, Friherre ederström enfanterat, må lämnas till granskning äfen Comité, tillsatt emellan Riksdagarne.
Herr Friherren hargifvit mig anledning till denna tanka, då han yttrat, att han icke väntat, att det nu genast skulle kunna sättas i verkställighet.
En längre tid, såsom t. ex. till nästa Riksdag, tror jag således blifva nödvändig, för detta projectets begrundande, för att stämma den allmänna öfvertygelsen för eller mot saken, och anser jag af dessa skäl något Särskildt Utskott icke behöfva tillsättas; hvadan jag hos Herr Grefven och LandtMarskalken anhåller om proposition på remiss af Friherre Cederströms Motion till de föreslagne Utskotten samfält.
Då jag var den förste, som väckte frågan om nedsättande af ett Särskildt Utskott, anser jag mig äfven skyldig gifva Högloft.
Ridderskapet och Adeln tillkänna, att hufvudsakliga orsaken, hvarföre jag väckte denna fråga, var, att jag trodde de ingifna Molionerne kumm Den 22 December e. m. lättare behandlas af 12 personer, än af 174.
Som jag likväl sedermera hört, att tankarne härom äro delade, får jag förklara, alt jag afstår från yrkandet om ett Särskildt Utskott.
En värd Ledamot, Friherre Ehrenborgh, har ansett, att man icke ägde på det sättet afslå Friherre Cederströms Motion, att man vägrade nedsältande af ett Särskildt Utskott.
För min del tror jag icke något afslag innefattas deruti, att man remitterar ämnet till de vanliga Utskotten.
Frågor hafva här visst blifvit väckta af lika stor vidlyftighet: jag menar dem om granskning af Civila Lagförslaget till sina grunder och alla under E11- våldstiden utkomne Författningar.
Jag har icke hört, att vid dessa frågors remiss uppstått någon tanka på ett Särskildt Utskott, ehuru de säkert komma att upptaga lika mycken tid, som de ifrågavarande ämnena.
Jag kan således icke instämma i förslaget om ett Särskildt Utskotts tillsättande på det skäl, att Friherre Cederströms Motion annars skulle anses afslagen.
Antingen bar jag illa uttryckt mig, då jag förra gången hade ordet, eller ock har den siste värde Talaren missförstått mig.
Jag vill derföre blott förklara, att ehuru jag förenat mig uti Friherre Cederströms och Grefve Pos - 170 Den 22 December e. m. ses begäran om ett Särskildt Utskott, likväl och då Ridderskapet och Adeln synes böjde, alt icke antaga förslaget derom, vill jag visst icke längre yrka derpå.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken frågade ånyo, om Ridderskapet och Adeln ansåg nödigt, att ett Särskildt Utskott borde för handläggningen af Friherre Cederströms och Herr af Sillens ifrågavarande Memorial tillsättas.
Ropades några Ja, jemte många Nej.
I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken förklarade, att som, efter livad han tyckt sig finna, Nej öfverröstat
Ja, propositionen om ett Särskildt Utskotts tillsättande således blifvit af Ridderskapet och Adeln afslagen.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken framställde särskilde Propositioner, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att remittera Herr af Sillens Memorial till.
Stats- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskotten, och Frih erie Cederströms Memorial till Stats-, Bevillnings-, Banco-, Lag- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskotten.
Ånyo föredrogs Herr Tharas, Wolrath, den 10 dennes f. m. på hordet lagde Me - Den 32 December e. m. 171 morial, angående Reglering af Rikets Styrelseverk.
Grefve Frölich j David„ anförde skriftligen: Herr Tham har medgifvit, att Svenska Nationen år 1809 stod på brädden af sin undergång och, derifrån på ett underbart sätt räddad, påmint sig allt hvad den ansett varit orsaken till dess olyckor, och deribland funnit sig äga anledning till klagomål öfver sine äldre Institutioner, öfverflöd på Embetsman och den förlamade gången vid tilllämpningen af Lagar och Författningar. m•
Jag instämmer fullkomligt med Motionären i desse åsigter; men jag tror, att de motiver till allvarliga mått och steg, hvartill dess betraktelser liksom tvingande bordt föranleda, af Motionären anses hafva gjort ett sådant intryck på NationalRepresentationen vid föregående Riksdagar, att han icke nu bordt ställa dessa motiver i bredd med det af en ringa besparing af några Löner, som han igenfunnit hafva varit grunden lill Representanternes yttrade önskningar om StyrelseVerkens förbättrade organisation.
Jag kan icke tro, att ett jämförelsevis sä obetydligt motiv, när man såg Staten nära sin undergång och hade den ännu knapt tillslutna afgrunden under ögonen, har väsendtligt ingredierat i Nationens allvarligt stämda föresats och önskan, att för fram - »72 Den aa December e. m. tiden förebygga ett sådant gradvis sjunkande till fysisk kraftlöshet, barbarisk okunnighet och politisk tillintetgörelse, som regimer från 1789 till 1809 medfört.
Åtminstone ville jag slippa höra talas om några få löneindragningar, när det vore fråga om att försäkra en Stats politiska frihet och existens.
Sådane ämnen, skickligt framkastade, kunna dock, oaktadt sin relativa obetydlighet, tjena till afledare af uppmärksamheten från det vigtigare.
Också ser man, att Motionären gått alldeles ifrån de vigtiga conclusionerne af sine första premisser.
Eller medför icke öfverllödigheten i EmbetsmannaCorpsen andra och vigtigare olägenheter, än den af onödige löneutgifter?
Motionären talar sjelf om klagan öfver lam och långsam gång, men han hade kunnat gå ännu längre, om hanejstadnat tvärt vid sin primitiva position, och derifrån, genom öfvergången till Lönebesparingen, medelbarligen kommit till den slutsats, att man "höll på blifva förledd (som man "gör när man fäster sig vid småsaker) att "fördela göromålen emellan ansvarige Ministrar, i stället för Collegier med större "personal.”
Hvaraf förleddes man?
Jo, säger Herr Tham: "af den förut fattade in"billningen om lättheten att inför Natio”nalRepresentationen ställa dessa Ministrar 'dill ansvar.”
Måhända, fortfar han, ”har "erfarenheten uppdagat, att theorien om Mi - Den 22 December e. mV "nistrars ansvarighet merendels i verkstäl”lighelen möter svårigheter som sällan kun”na öfvervinnas; och derföre tror Motionä”ren, att det är lyckligare få Nationens ”ärender långsammare afgjorde af Collegier, ”hvilkas sammansättning innebära motstånd ”mot herrskningsbegäret af mägtige Ministrar, hvilka dåde, efter bäfdernes intyg, ”någon gång äro elaka, flere år i Monar”kens namn kunna plåga Landet, innan Na”tionens harm kan truga dem att lemna "sina platser.”
Rädd för origtiga citationer af mine egne yttranden, har jag med flit afskrifvit en hel period af Herr Thams Memorial, och han lärer icke således kunna klaga öfver, att den ej fått behålla sitt sammanhang.
Men jag har också haft ett annat syftemål dermed, nemligen att visa huru i detta sammanhang ligger, efter mitt begrepp, en ojäfvig tendens att åstadkomma impressioner af vidsträcktare omfång och inverkan på ärendernes behandling vid denna Riksdag.
Jag har ej kunnat vara stillatigande, då en Man sådan som Herr Tham, deltagande, enligt LandtMarskalkens förtroende, i TalmansConclaverne, vetande bättre än vi öfrige i hvad ordning ärenderne föredragas, och således i tillfälle alt bedomina oell efter sine afsigter operera med den ho - Den 22 December e. m. norn egna takt, då en sadan Man, säger jag, i början af en Riksdag, dervid anmärkningar mot StatsRådets Ledamöter redan äro gjorde och ytterligare torde göras företagit sig med anledning af en Motion, som i sig sjelf har en vådlig rigtning, att derjemte indirecte, men med ett afgörande språk insinuera, att Ministeriel ansvarighet är någonting, som icke förtjenade uppmärksamhet.
Herr Tham torde likväl här oförsigtigt hafva utkastat en handske, den han förmodat ingen skulle upptaga.
Jag finner mig likväl uppmanad dertill, och om Herr Tham och hans vänner få höra saker, som de icke tycka om, så är det Herr Thams skuld, icke min.
Men då jag nu börjar- argumentera, ihågkommer jag den regeln att söka i sin ordning en conclusion efter hvarje premiss.
Om jag skulle låta någon premiss stå qvar isolerad samt frångå den och skynda till andra, så skulle den mindre skarpsynte kunna inbilla sig, att jag utredt frågan, för det jag framkastat den -—; man skulle då kunna förebrå mig sofisteri, någonting sorn jag hatar hos andra och aldrig tillåter mig sjelf.
Jag upptager då de premisser om tillståndet i8op och orsakerne dertill, som Motionären framställt och som min öfvertygelse godkänt; men jag fortfar der han Den aa D e ceni b er e. m. i75 stadnade och anhåller att få vidare utveckla, huru Nationens förra Representanter betraktat och bordt betrakta sine gamla Institutioner.
De torde ha insett, att det vore omöjligt åstadkomma en raskare gång under de gamla Collegiala formerne, äfven om man kunnat göra en splitter ny uppsättning af personalen, hvilket varit både orättvist och en förbättring på origtig väg (emedan hos en klass med en viss bildning blotta formernes förändring är i allmänhet nog till en förbättrad rigtning i verksamheten); men de torde dessutom och såsom hufvudsakligt hafva anmärkt: att en af Regenten efter hans Rådgifvares eller favoriters tillstyrkande tillsatt onödigt stor Embetsmannapersonal, som måste på de förres mer eller mindre tydliga vinkar ständigt rigta sine blickar, för att vinna vidare befordran, som deliberera och operera inom slutna dörrar, så att en enskild Ledamots möjliga intriguer kunna omgifva sig med den ogenomträngliga manteln och den vördnadsbjudande glansen, som den collectiva kraften och anseendet hos ett Embetsverk alltid äger, i jemförelse med individens; att en sådan personal, långt ifrån att äga någon *'motståndskraft mot herrskningsbegäret “ som Herr Tham tillerkänner den, tvärtom är ett blott redskap i magtens händer, som den skjuter framför sig, när den vill intrassla och bortblanda, och bakom hvilken den eller de
Den aa December e. n>»‘ egentligen opererande högre organerne görn-» de svårligen kunna upptäckas; att denna öfverflödiga personal, på sådant sätt informad i congregationer, sorn åberopa sin värdighet och erfarenhet för att kunna inblanda sig i alla administrativa ärenden, tillika slå rakt i vägen för en Styrelse, som vill uträtta något godt och i rättan tid; att, med ett ord, en god Styrelse derigenom förlorar hela sin åplomb.
Detta, säger jag, måtte fordne Representanter hafva insett a priori, om de ej haft tillfälle af händelserne före 1809, att finna det med öppna ögon och låta erfarenheten öfvertyga sig.
En vacker garanti hade vi i våra Embetsverk för den då varande Statsförfattningens bestånd!
En verklig motståndskraft, —ja, men endast mot skyndsamhet och rätt.
Hvarföre hindrade icke desse Embetsverk för detta Konungen och hans Ministrar, att år i8o3, utan Ständernes samtycke, förstöra realisationsplanen och göra statsskulden till mynt?
Hvarföre hindrade de ej befallningen, att Nationen skulle utgöra en femdubblad bevillning såsom krigsgärd?
Var det Embetsverken, som slutligen hindrade den ursinnige att befalla Banken utgifva sine redbarheter och till befallningens verkställighet gaf nya ordres om kanoners framdragande på Jerntorget, som jag hört sägas?-— Nej, visst icke.
Vid sådane tillfällen är Embetsverkens collectiva kraft så lam, / Den 22 December e. m. 177 larn, så rakt oduglig, att den betyder mindre än intet.
Nationen trugas då, att genom revolution, det sista medlet men också det aldra vådligaste, taga tömmarne sjelf; men fåfängt letar den då efter föremålen för sin rättmätiga harm.
•— Desse, som kört Statsvagnen och den deri uppsatte olycklige Monarken till brådjupets brant, —• dem ser man ej mera.
Machineriet ligger längesedan öfverhöljdt af de Collegiala formernes dam; spåren äro redan försvunne efter farten, innan tömmarne fallit.
Sådant hafva de Män velat förekomma, hvilka, ledde af en stigande upplysning och andra länders exempel, trott den skenbara, men inelfectiva och skadliga magten böra lagas ur Collegiernes händer och fördelas bland ansvarige Ministrar.
Vi komma nu lill Motionärens andra indirecla, men betydelserika position af premisser, den, att Nationen höll på låta förleda sig af den förut fattade inbillningen om lättheten alt ställa Ministrarne tili ansvar, och att erfarenheten skolat uppdaga odugligheten af denna theori i verkställigheten.
Jag kan ej nu, såsom förra gången, förena mig med Motionärens premisser.
Ett är, alt låta missleda sig i principer, och 7 H. 1 a 178 Den 11 December e. m. ett annat, att icke äga nog djup insigt, nog erfarenhet eller nog förmåga, att realisera principen i sin hela omfattning, med iakttagande af den completta tillämpning till alla detailler, som ensamt ger garanti för Bestånd.
Såsom icke närvarande vid 1809 års Revolution kan jag icke döma om orsakerne eller hindren för en större fullkomlighet i principens utveckling; men jag ser, i derpå följande
Ständers fortsatte bemödande att söka fullfölja principen, ett tydligt och tillfredsställande bevis på, att den ännu lefver hos Nationen och sträfvar till utbildning.
Och jag förklarar rent ut, dock utan personlighet, att jag anser icke den för en Fäderneslandets vän, som med berådt mod vill directe eller indirecte bortraisonnera en hufvudprincip i vår Grundlag, hvarigenom constitutionel motvigt hos Nationen mot våld och förtryck beröfvas ett af sine väsendtligaste stöd.
Jag begagnar här en declamation, som jag i en annan frågas ventilation funnit brukad, men efter mitt begrepp missbrukad, då jag utropar: jag skulle önskat, att jag aldrig fått böra sådane satser yrkas, på detta rum!
Låtom oss icke för hastigt med Motionären antaga, det erfarenheten uppdagat theoriens oduglighet, ej heller af honom afskräcka oss frän att reorganisera vår Ministeriela Styrelseform efter andra folkslags exempel.
Ett sådant ämne fordrar närmare undersökning; och der ej principen af Den 22 December e. ra. *79 ministeriel ansvarighet ledi omedelbarligen till sin nltimata gräns —- en anklagad och dömd Ministers bestraffning — hafva dock följderne för folken blifvit i sjelfva verket lika välgörande, då den brottslige på ett eller annat sätt blifvit satt nr verksamhet, och lemnat sin plats.
I England slutade för några år sedan en hatad, möjligtvis sig ångrande Minister sin bana med ett sjelfinord.
Samvetet tog bär domsrätten.
Forum, der ansvarigheten skulle afgöras, förflyttades från jorden.
Qvarlefvan af ministeren, lika förvånad som Regenten, fann nödigt inkalla en folkets vän, trots den mägtiga Aristocratiens motstånd.
Då han olyckligtvis snart dog, denne ädle man, var det icke underligt, att reactionen skulle segra för ögonblicket derefter, men spår efter hans ledning stå ännu qvar i alla verldens regioner, ej mindre än på de Brittiska öarne. —.
Striden är icke slutad —j vi få kanske snart se utgången.
I Frankrike trodde väl flere bland oss för omkring ett år sedan, att
Villelska miliistéren skulle besegra allt motstånd.
Jag medger det, och om Herr Tham för den tiden skrifvit sitt memorial, så hade han ej då saknat anledning att anse ”svårighet ”i verkställigheten att truga en elak mini”ster från sin plats för nästan oöfvervin”nerlig.
Men nu har ju den mägtige, den 180 Den 32 December e. m. sluge Ministern måst vika; lians ultimata öde är ännu oafgjordt, men hvad som är säkert är, att han, utan möjlighet att kunna bortskymma sig bland underordnade
Embetsverk för de blickar 3o millioner på honom rigta, ensam har att uppbära deras förbannelse, och se deri ligger knuten.
Hvad säger nu erfarenheten inom mitt eget Fädernesland?
Jag tvekar att efter min öfvertygelse låta den tala.
Ty en hvar af Er, mine Herrar! bedörnmer händelserne efter sine egna åsigter; och edra åsigter, edia omdömen, förlåten mig att jag säger det, grunda sig någon gång kanske mera på känsla, än på en sträng forskning.
Icke sviker modet hos mig, att uttala sanningen; men den förnyade läxa jag och vi alla fått af en bland Ministerens högste Ledamöter om hofsamhet i uttryck, och som med sådant bifall upptogs, den har gifvit äfven mig en varning att, om möjligt, icke såra ömtåliga öron.
Inför åhörare, på hvilka en väl tournerad compliment gör starkare intryck, än de kraftigaste argumenter, der vore gåfvan att tala med förtäckta ord af största värde.
Jag äger den icke.
Jag måste tala så, som jag kan.
Erfarenheten inom
Sverige framter väl annu icke några prof på straffade Ministrar; men anklagelser mot StatsRådets medlemmar ha likväl blifvit gjorde, ända till den påföljd att ställa dem för RiksRätt, och Den 22 December e. m. der hafva de väl lyckligen sluppit undan, men genom nålsögat.
Viljen J veta orsakerne till sådan utgång, så är den lätt funnen.
Till en del äro dylika phenomener så allmänna, att de igenfinnas i alla constitutionella Stater.
Innan Ministérer blifvit öfvermodiga, beräkna de alltid till hvad grad Nationerne äro sorglöse och ouppmärksamme på sine försvarsmedel; derefter calculera de steg för steg sine mesurer.
De veta alt begagna sig af sådane personers ensidiga rigtning, som, till egne fördelars vinnande, låtsa som det allmännas fördel icke anginge dem eller anginge dem ensamt; berömmande deras klokhet och moderation, som väl kunna höja sin röst, men häldre uteblifva, förstå Ministrarne mästerligen att neutralisera en viss Class, som, litande på sina solida etablissementer, hälst vilja vara inacliva åskådare.
Såsom en nöjsam sysselsättning för denna Class och för den stora tanklösa mängden, framställes en eller annan frimodig medborgare såsom ordningens fiende och förstörare.
Liksom om en individ kunde vara farlig för ett helt folks lugn eller för magten, narrar man Nationen, så länge man kan, att, utan uppmärksamhet på allmänna ärendernas gång, gapa på honom såsom ett mönster af excentricitet, farligare att nalkas, än pesten.
Inga föraktliga tillmålen och beskyllningar för vådliga syftnin - Den 22 December e. m. gar sparas att i början qväsa dem, som finna sig af sin öfvertygelse förpligtade, att sluta sig till oppositionen.
De såkallade försigtige, som seden hårda kampen af de få, hvilka hvarje ögonblick synes duka under, hålla sig på afstånd, och sålänge folket icke vaknat ur sin dvala, äro ministererne temligen säkre.
De behöfva icke mycket bekymra sig om pluraliteten vid voteringar; de gå för en tid frie från all fara af anmärkningar och kunna äfven trotsa hvarje direct anklagelse.
Der man blott hunnit till denna punkt, der Ministrarne aktat sig för scandaler, der kan det synas, som Motionären hade rätt, att ministeriella ansvarigheten är en overkställbar theorb
Men det ligger i denna saks natur, att den icke stadnar dervid.
Snart växer djerfheten hos de magtägande.