Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är alltför besyn - 4*4 D e li 11 J u 1 i. nerligt, mine herrar! att hufvtidsakliga skälet, hvarföre man begär lagmansrätternas afskaffande, ligger deruti alt rättsökande parter få vänta för länge på sina måls afgörande, men att man dock förbigår conclusionen af hvad jag yttrat, nemi. att denna väntan måste blifva ännu längre, om man afskaffa!- lagmansrätlerna, utan att på samma gång annorlunda orga'- nisera Hofrätterna.
Man förbigår sålunda en hufvudsaklig omständighet i formen, som egentligen och mäktigt inverkar på hufvudsaken.
Jag begagnar äfven detta tillfälle för att från mig afleda ett obehag.
Jag vill icke lemna häfd åt en värd talares beständiga missförstånd om hvad jag yttrar.
Då jag yttrade mig om bränn vinsfrågan, tilläde Frih.
Haab mig tillmälen mot Ulsk. om upproriska afsigter; ingenting mindre.
Jag har aldrig tänkt på något sådant, och fann ock detta missförstånd så orimligt, att jag icke fann det förljena ett svar.
Nu får jag af samma man en förebråelse, hvartill jag ej begriper anledningen.
Han säger, att jag afvikit från den tanke i ämnet, sorn jag yl trade vid sista riksdagen; men han medger pä samma gång, att jag tog lagmansrätterna i varmt försvar.
Nu ville jag veta hvad Frihm menar med försvar.
Menar lian försvar i den mening, som förutsätter ett anfall, så borde lian erinra sig, att lagmansrätterna icke voro anfallna.
Menar han principen, så menar jag, att jag i dag försvarat den likaså riktigt som vid sista riksdagen.
En annan ledamot, Kr Stuart, har gjort en anmärkn.
, som förtjena!- att eflersinnas, och jag tackar honom för den rättelse, han gifvit mig.
Han har erinrat derom , att detta betänk, innefattar fråga om afskaffande af icke blott lagmansrätterna utan äfven kämnersrätterna, och att således jag, som begärt afslag å betänk., alltför knapphändigt affärdat den ena frågan, i och med detsamma jag blott yttrat mig om den andra.
Han har rätt deruti , och jag skall också rätta mitt misstag; i stället för afslag, som jag begärt, skall jag begära återremiss, och dervid förena mig i det yttrande, som en af reservanterna, Assessor Lagergren, afgifvit om den evidenta omöjligheten att borttaga kämnersrätterna i de städer, der folkmängden öfverstiger 5ooo personer, emedan i sådant fall rådstufvurälterna skulle få alltför mycket att göra.
Slutligen må det förlåtas mig, om jag gläder mig -ofver det bekymmer, jag hör yttras från popularitetens sida, derför att
Rikets förste embetsman verkligen redan vågar framställa en sjelfständig mening.
Populariteten har förklarat, att lagmansrätterna skola bort, saken har blifvit förordad af den auctoritet, sorn bestämmer populariteten, och då allmänheten inbillar sig behofvet af förändringen större än del verkligen är, utmärker det kraft och är det verkligen djerft att här våga tala om reson.
Jag som icke bryr mig om någon popularitet, och som, Gud skeiof! icke behöfver någon, drager icke i betänkande, alt vördnadsfullt hem - Den ii Juli. hära H. Ex. min tacksägelse, för det lian äfven här äger en sjelfständig mening.
Jag ändrar mitt förra yrkande och begär propos. på återremiss, på det Utsk. må komma i tillfälle att ändra sitt förslag äfven i afseende på kärnnersrätterna.
Obehagligheten af att i fulla ro eller ao år fa vänta på afgörande af en rättsfråga , är vid de tillfällen, då rättsfrågan så väsendtligen ingriper i den ena partens materiella välstånd , att detta till hufvudsaklig del derpå beror, denna obehaglighet är vid dessa tillfällen så stor, att den utgör en verklig olycka och ändå icke en af de minsta.
Den är så stor, att den, som icke undergått en sådan obehaglighet, ej kan göra sig någon föreställning derom; och jag ber att till de talare, som yttrat sig för lagmansoch kämnersrätlernas bibehållande, få hemställa, huru belåten man kan vara äfven med vissheten derom , att slutligen få fullkomlig rättvisa i sisla instansen, om nemi. en sådan visshet garanterades af de mångå instanserna ; jag hemställer, säger jag, huru belåten man vore med denna visshet, om man icke upplefver den tid, då rättvisan utfaller , eller om man åtminstone nödgas framlefva största delen af sin verksamma lefnad i en beständig osäkerhet om den materiella ställning, som skall blifva slutliga resultatet af rättegången.
Vore det icke i 9 fall af 10 bättre att få denna vigtiga omständighet afgjord inom någon måttlig tid , snart sagdt på hvad sätt som helst, än att få vänta och lefva ett olyckligt lif, såvida de ifrågavar. materiella förhållandena hufvudsakligen inverka på partens välfärd ?
Jag vill således icke underlåta att förklara mig vara en bland de folkets män, som anse det vara en af folkets aldra vigtigasle angelägenheter, att icke sjelfva rättegångsforrnerna må innefatta möjlighet för den ena parten att bibehålla den andras förmögenhet på ett orättvist sätt, och alt jag således, och då Representationen på ett så uttrycksfullt sätt yttrat sig önska lagmans- och kämnersrätternas indragning, anser mig böra med min röst biträda denna önskan.
Jag måste först upptaga till besvarande en anmärkn.
, som blifvit gjord af en värd ledamot, Frih. boye.
Han påstår nemi., alt af de ledamöter, som yttrat sig till försvar för betänk.
, har ingen upp tagit hans i formen gjorda invändning , att när nya Lagcomiteen föreslog lagmansrätternas upphörande, föreslog den tillika en förändrad organisation af Hofrätlerna, hvaraf, enl.
Frih:ns förmenande, skulle följa, att de, hvilka yrkat lagmansrätternas upphörande , långt ifrån att derigenom kunna befrämja skyndsamhet vid målens behandling, tvertom, genom antagandet af deras förslug, skulle bereda ett ännu större dröjsmål dervid.
Jag måste beklaga , att jag så illa uttryckt mig, då jag förra gången hade ordet, efter jag blif - 4 IG Den ii Juli. vit så missförstådd.
Jag upptog dock hvad Frih:n anfört till styrkande deraf, att, ifali lagmansrätterna borttogos, göromålen skulle gå långsammare.
Jag påstod nemi., atl 0111 de föreskrifter, som förra gången af Ständerna föreslogos, nu iakttogos; så skulle alla de farhågor, som Frih:n yttrat för ökade göromål samt långsamhet i Hofrätterna, försvinna.
Jag får dertill lägga ännu ett skal, som mätte vara ganska oförgripligt, det nemi., att 0111 också man borttog lagmansrätterna, och derigenom flera mål skulle inkomma till Hofrätterna, så tror jag, att Hofrätlernas ledamöter icke i följd deraf skulle i någon betydlig mån öka sina balancer, emedan det för hvar och en, som örn ärenders behandling har någon kunskap, (Frih.
Boyes drager jag ej i tvifvelsmål , ulan vill jag blott något närmare fästa lians uppmärksamhet på de skäl hans motståndare anfort,) måste vara klart, att afgörandet af målen beror icke alltid på deras antal, utan till stor del på deras beskaffenhet , eller huruvida de äro vidlyftiga eller korta.
Deraf måste äfven vara en följd, alt, när målen genomvandrat 2:ne instanser, nemi. först häradsrätt och sedan lagmansrätt, och Hofrätten nödgas läsa begge rätternas prot. och domslut, nära dubbelt längre tid i Hofrätten erfordras, än som vore behöflig om målen inkomino direele från häradsrätten.
Lägger man dertill , att det stundom händer, att lagmansratten uppbäft häradsrättens beslut, så får Hofrätten att pröfva 2;ne motsatta domslut, hvilket också måste upptaga sin tid, hvarefter Hofrätten slutligen ofta stannar vid ett både med härads- och lagmansrättens beslut olika resultat.
Det blir således en följd af lagmansrätternas bibehållande, att målen blifva dubbelt så långa och arbetet dubbelt så odiöst.
Om man jemför det skälet med framställningen att målén skulle ökas, tror jag, att all farhåga skall försvinna.
Till och med balancerna i Högsta Domstolen, hvarom jag får yttra mig i anleda, af hvad Gr.
Mörner derom upplyst, tror jag skulle minskas genom lagmansrätternas upphätvande, emedan de aeter och handlingar, sorn der skola granskas, skulle minskas med acterna från en instans.
Jag får i öfrigt, med anledn. af de siffror Gr.
Mörner uppgifvit, förklara, atl jag icke sätter deras riktighet i fråga; men, ehuru jag nu icke är försedd med Just.- Statsministerns berättelse, tror jag, alt man vid dess genomgående skall finna det resultat, att i brottmål, som ifrån första instansen gå directe till Hofrätt, inträffa de minsta balancerna, men att deremot i civila mål, hvilka förut genomvandrat 2:ne instanser, förekomma de största balancerna.
Vidare får jag till de skäl jag anfört mot lagmansrätternas bibehållande äfven lägga det, att parternes kostnad är ganska betydlig, då de nödgas lösa prottna både vid härads- och lagmansrätterna, samt nödgas hålla ombud vid lagmansrätterna, der jag skulle tro det vara vida svårare att få rättegångs - Den ii Juli. 417 gångsbiträde, än i Slockholm, hvarest linnes god tillgång på yngre jurister, hvilka gerna åtaga sig att biträda parter.
1 öfrigt och hvad vidkommer Frih. Boyes anmärka, att Assessor Lagergrens reservation skall innehålla ett evident bevis derpå, att kämnersrätlernas borttagande i de städer, der folkmängden öfverstiger 5ooo personer, vore omöjligt; så beklagar jag, att jag ej af det evidenta beviset funnit mig i ringaste mån öfvertygad derom, och jag kan ej instämma deruti att kämnersrätlernas afskaffande i sådana städer vore svårare än annorstädes.
I Stockholm, t: ex., der innevånarne äro 8o,ooo, hafva vi 4 divisioner af kämnersrätten och 3 divisioner af rådhusrätten, och jag finnér ingen ogörlighet att, i öfverensstämmelse med hvad kämnersrätterna verkligen äro, enär en ledamot af rådhusrätten derstädes är ordför.
, förändra benämningen å dessa 4 divisioner af kämnersrätten till divisioner af rådhusrätten, hvarigenom 7 sådana divisioner skulle uppkomma.
Personalen blefve densamma , och skulle ganska väl hinna afgöra ärendena , men parten slapp att vädja från kämnersrätt, der det finnes en lagfaren ordför. och 2tne lagfarne ledamöter, till rådhusrätt, der slumpen kan göra att målet afgöres af 3 illilterata rådmän.
Denna förändring finner jag alldeles icke omöjlig, utan tvertom anser jag densamma högst lämplig, då den med ett enda penndrag kan ske, och skulle medföra större skyndsamhet samt lättnad vid ärendenas behandling.
Jag vidblir således mitt yrkande om återremiss af betänk, på de grunder jag anfört.
Hr Lefre'n: Jag hade icke ämnat yttra mig en gång till i detta ämne, meri finner mig dertill föranledd genom åtskilliga här gjorda anmärkmr emot den sida, till hvilken jag hörer i denna fråga.
Man har framställt, att den sidan ej skulle önska reformer.
Det är val ett stort fel i våra tider att icke önska reformer, men det är icke sagdt, att för det man icke önskar dem på ett visst sätt, man nödvändigt är stationär, och besynnerligt nog förefaller det, att jag och de ledamöter, som med mig tänka lika i detta mål , anses icke önska reform idelina fråga, då vi likväl önska ingenting mindre, än att Hofrätterna måtte i deras närvar, form upphöra och blifva förvandlade till local-domstolar i andra instansen, från deras första ställning att i vissa fall dömma Konungens dorm
Vi hafva äfven hört, att den allmänna rösten fordrade den föreslagna förändringen; men den der allmänna rösten är en röst, som ljuder stundom från några få personer, hvilka förklara sin röst vara den allmänna.
Det är allt svårt att rätta sig efter en så beskaffad röst.
Jag tror det bästa vara, att man tager den rösten, som sitter inom ens eget bröst, och höjer den till den kraft och verkan, som den kan förmå.
Här har varit fråga om att man borde taga till auetoritet flera gånger framställda önskningar om 9 H. 53 4 is
Den ii Juli. dessa rätters upphörande.
Auctoriteter äro bra att hafva, helst om man icke sjelf kan hafva fordran på att vara någon.
Jag stödjer mig således på den af Frih. Boye uppgifna auctoritet, nemi.
Lag~comite'en år i8i5, sorn först vidrörde frågan och behandlade den förståndigt.
Detta är också en auctoritet, och den är temmeligen respectabel.
Jag afstår från min begäran om afslag och yrkar återremiss, samt ber att LagUtsk. måtte fästa noga och sin förnämsta uppmärksamhet just på detta förslag af 1815 års män, emedan frågan måste upptagas från sin grund, dåden verkligen i detta ögonblick är förfuskad och bortfuskad, genom en behandling utan afseende på dess rälta art och grund, — 1815 års förslag.
Raab: Frih Boye har missförstått mig, om han förmenar alt jag gjort honom någon sorts beskyllning.
Bränn vinsfrågan hörer visserligen icke hit; men jag får erinra, alt jag, då den förevar, försvarade Utsk. emot en beskyllning, som jag trodde Frihin hafva gjort emot Utsk., men visst icke emot honom riklade någon beskyllning.
— Hvad åter förevar, fråga beträffar, så har den värde Frihtn förmenat, att jag gjort honom den beskyllning, alt han ändrat sina åsigter sedan sisth riksdag.
Jag har blott yttrat, att de herrar, som nu försvara lag— mansrätterna, icke såsom vid sista riksdagen uppställa huruledes lagmansrätterna äro i och för sig sjelfva i folkets opinion grundade och ändamålsenliga, utan blott uppställa huru det skulle se ut om lagmansrätterna upphäfdes.
— Hvad åter sjelfva saken beträffar har Frih.
Boye gjort den anrnärkn. emot dem, sora önska lagmansrätternas upphäfvande, att man icke talat ett ord om formen, I detta afseende är jag visserligen icke rätt man att yttra mig; men jag tillåter mig likväl den anmärkn., att om också, såsom Frihtn förmenat rätt vara, Utsk. föreslagit Hofrätternas fördelande på provinserna, och det i sammanhang med upphäfvande af lagmansrätterna, skulle dock alltid qvarstått samma anledn. till anmärkn. deröfver, som Frihtn gjort i afseende på denna ensamt föreslagna åtgärd, nemi. att det vore en half niesure.
Man hade då kunnat säga, att man borde vänta tills hela lagförslaget kunde förekomma, eller om man icke sagt, att det varit för litet, hade man påstått, att det varit för mycket, och vi hade stannat på samma punkt.
— Har är taladt om reformer, och hvarifrån man bör hemta siri opinion i detta fall, från ropet eller från eget bröst.
Från mitt eget bröst och ropet af de mångfalldiga rättsökande, med hvilka jag talat, och hvilka jag rådfrågat i denna fråga, hemtar jag den öfvertygelse, att borttagande af lagmansrätterna utgör en af de reformer, som lifligast önskas af Svenska folket.
Detta är min enskilda opinion, den jag ansett D c ii ii Juli. 4‘9 mig skyldig att på-detta ruin uttala, under önskan att derigenom kunna befrämja det goda ändamålet.
Att fullständigt upptaga alla de anmärkntr, som bär blifvit gjorda, är jag icke i tillfälle till, men några af de väsendtligare vill jag dock söka besvara.
Här är anmärkt, att man icke egentligen lagt lagmansrätterna till last de uppskjutna målen.
Det lärer då vara de afgjorda, hvaröfver man klagar.
Då jag bevisat, att af de mål, som till lagmansrätterna vädjas, icke mer än ^L:de! uppskjutas lill följande år; så visar sig det öfverklagade uppskolvet bestå deruti, att de öfriga till lagmansrätterna vädjade malen, utgörande meia än 400°j blifvit inom året afgjorda.
Om man kan beräkna skyndsammare behandling, derigenom alt dessa 4ooo mål directe kunna gå till Hofrätlerna, är en sak, som jag tror att något hvar kan sjelf bedömma.
Man har sagt, att det vore stor skada, alt bibehålla lagmansrätterna derföre, att om man äfven kunde hoppas att få rätt i sista instansen, kunde man likväl icke upplefva den tiden, då sådant inträffade.
Del kan visserligen hända alt målsäganden dör under det år, då målet beror på lagmansrättens pröfning, men samma händelse lärer lika lätt kunna inträffa, ifall målet ingick directe lill Hofrätt.
Man säger, att genom antagande af det nu gjorda förslaget större skyndsamhet vid målens behandling kunde vinnas, emedan det ej blefve lika lätt att fullfölja målen till Hofrätt, som nu lili lagmansrätt; men dervid torde jag till stöd för min tanke få åberopa ej mindre den omständighet, att betänk.
N:o 55 föreslagit att borttaga föreskriften om summa appellabiIis, och att delta förslag ligger till grund för betänk.
N:o 56 om lagmansrätternas afskaffande, än ock det förhållande, att föreskrift om doms fullgörande icke enligt Utsk:s förslag skall äga rum, i följd hvaraf det måste blifva lika lätt för den part, sorn endast söker fördröja målets afgörande, alt vädja till Hofrätt, som hittills till lagmansrätt.
Väl har i motsats häremot blifvit påstådt, att föreskrift om doms fullgörande före vadets fullföljande verkligen innefattas i Utsk:s förslag; men delta är ett misstag, ty förslaget föreskrifter icke doms fullgörande, utan lemnar endast den vinnande parten rättighet att, derest vederparten vädjat, söka verkställighet af häradsrättens beslut emot borgen.
Det skulle således blifva den vinnande parten, som finge rättigheten sig öppen lemnad att söka verkställighet å det motvädjade utslaget, och alldeles icke den vädjandes skyldighet att fullgöra domen.
Häruti ligger en ganska väsendtlig skilnad emot det vid sista riksdagen i ämnet fattade beslut.
Jag understödde då den mening att, äfven om lagmansrätterna skulle borttagas, de stränga föreskrifterna om doms fullgörande ej borde äga rum, och samma åsigt hyser jag ännu; ty jag anser mindre vådligt, 0111 också icke II o frat - Don 11 Juli. terna skulle kunna reda sig med sino mål, än om de, sorn söka alt få rätt, klefve förhindrade alt vinna rättvisa, hvilket jag tror skulle vid verkställigheten icke sällan blifva följden af det sid förra r iksdagen antagna lörslaget, enligt hvilket dorris fullgörande borde äga runi.
Här' är sagd t af en talare, att om han ägde tillgång till Just.Statsministerns berättelse, skulle han dermed kunna visa, att balatrcen af besvärsmål, som från häradsrätterna gått direcle till Hofrätterna, vore mindre än baianeen af revisionsmål.
Händelsevis är jag i tillfälle att meddela denna ledamot några intressanta upplysningar ur berättelsen för år 1817.
Der finnes en comparativ tableau för 10 år, hvaraf inhenitas, alt för år 1828 ingående balancen af revisionssaker utgjort iq?, mål och af besvärs- och ansökningsmål 201, för år 1829 2.41 revisionssaker och 290 besvärs- och ansökningsmål, samt för år 1800261 revisionssaker och 338 besvärs- och ansökningsmål o. s. v., årligen flera besvärs- och ansökningsmål än revisionssaker, till dess år i834 ingående balancen af revisionssaker uppgått lill 322, och den af besvärs- och ansökningsmål till 642, eller nära dubbelt emot balancen af revisionssaker, samt år 1837 ingående balancen nf revisionssaker utgjort 329 mål och den af besvärs- och ansökningsmål g44 dier ungefär tredubbelt så många mål, som revisionssakerna; och härvid bör tillika anmärkas, all uti förenämnda antal af revisionssaker inbegripas äfven mål, sorn angå af Konungens Bef:h:de meddelta utslag i utsökningsäiender, och att dessa mål sannolikt utgöra en ej obetydlig del af revisionssakerna.
Uppgiften 0111 det i afseende på besvärsmålen förmodade förhållande torde således helt och hållet förfalla.
För öfrigt kan jag icke annat än, med afseende på hvad 0111 kämnersrätterna blifvit anfördt, förändra min anhållan om afslag till begäran om återremiss af LagUtskts betänkande.
En värd talare har uti sitt yttrande haft den ^godheten förutsäga hvad jag skulle hafva sagt, ifall formfrågan blifvit framställd på ett sätt som jag önskat.
Han har nemi. sagt, att om också derigenom, att frågan örn förändring i Hofrätternas organisation, i sammanhang med lagmansrätternas afskaffande blifvit af LagUtsk. framställd, formen blifvit iakttagen; så skulle, enl. den värde ledamotens förmodan och hvad han tilltrott sig för min räkning säga, jag äfven då hafva talat deremot.
Jag har icke gifvit honom någon fullmakt att yttra sig för min räkning, och betygar att han tager felt på hvad jag då skulle hafva sagt.
Jag skulle säkert hafva sagt: gode herrar! besinnen hvad J gören; besinnen om ej detta beslut, genom den lättnad det gifver ål passioner, stridslystnad och trätgirighet, lägger en verklig grund till moraliskt förderf och blottställer er för framtidens förebråelse.
Jag skulle säkerligen yt - Den 11 Juli. trat mig så, men jag hade ej motsatt mig möjligheten af att vinna det ändamål, som man åsyftar genom lagmanslätternas afskaffande, då man tillika ökade Hofrätternas antal.
Ståndet om ursägt för det jag ännu en gång vågar fästa dess uppmärksamhet på det besynnerliga uti denna strid.
De som yrka lagmansrälternas afskaffande förebära just samma skäl, som vi åberopa, hvilka motsätta oss deras afskaffande.
Skälet på motsidan är nemi., att parterne få vänta hela året om, innan deras rättegång blir afgjord; och vårt skäl är, att om detta förslag bifalies, så skola parterne, i stället för ett år, få vänta 3 å 4 år, derigenom att acter komrae att samla sig uti Hofi ätterna.
Ja! så framt icke det förslag, som vid i8i5 års riksdag framställdes, nemi. att flera Hofrätten måtte inrättas eller antalet af de närvarandes ledamöter förökas, blefve antaget; så skulle parterne, örn lagmansrätterna afskaffades, få vänta myckel längre, och olägenheterna blifva långt större än de nu äro.
Fredi.:
Om jag hade den öfverlygelsen, att de parter, som äro missnöjda med häradsrättens dom, skulle linna sig nöjda med den dom, som lagmansrätten lemnade, och att således rättegångar uti de högre instanserna förekommos genom lagmansrätternas bibehållande , så skulle jag visserligen med den sista värda talaren instämma deruti, alt stridslystnaden minskades genom många instanser: men då erfarenheten visat, att, der stridslystnaden finnes, der afskräckes den ingalunda genom lagmansrättens dom, utan rättegången fortsattes både till Hofrätt och Högsta Domstol; så kan jag ej finna annat, än alt den förra är en öfverflödig instans, sorn alldeles icke visar sig befordra det dermed åsyftade ändamålet, nemi. rätlegångarnes minskande i öfverrätterna.
Jag kan icke heller finna något rationelt skäl, hvarföre stridslystnaden genom lagmansrätterna skulle minskas, ty lagmanstjensterna äro så svagt lönade och af den beskaffenhet alt de vanligen anförtros åt personer, som visserligen icke äga någon högre lagkunskap än häradshöfdingarne.
Jag tror derföre ej, att någon part blir mera öfvertygad om, att han har orätt, derföre att han blifvit dömd i lagmansrälten, än om han endast varit dömd af häradsrätt.
Orsaken hvarföre parterne fullfölja målen till lagmansrätterna är den , att de ej vilja fullgöra häradsrättens dom; och det är således för att fördröja verkställigheten af domen, som de vädja dit.
Om åter det stadgande skulle införas, att den vinnande parten hade rättighet att fordra verkställighet på häradsrättens dom, såsom ett villkor för vadet till Hofrätt; så tror jag, att största delen af de mål, som nu gå till lagmansrätterna, skulle stanna uti häradsrätterna.
På dessa skäl och under åberopande af de åsigter, som vid föreg:de riksdag uti Utskts Den 11 Juli. betänk, öfver detta ämne blifvit utvecklade, tillstyrker jag bifall till det ifråga var. förslaget om lagmansrätternas upphörande.
Jag måste anhålla om It. o. Ad:s ursägt derföre, att jag i denna sak för tredje gången uppträder.
Det är likväl endast för att få justera ett yttrande, som jag förut afgifvit nemi. att jag, vid den återremiss, som jag förmodar att Ståndet bifaller, icke bestämdt yrkar, att doms fullgörande ovillkorligen måtte erfordras för fullföljande af vad emot häradsrätts utslag, utan endast att det må stå den vinnande parten öppet, att, om han så åstundan, få utmätning å domen ifall han ställer borgen för det tilldömda beloppet.
I öfrigt får jag blott tillägga, med anledn. af näst den siste talarens yttrande, alt honom förefölle underligt, att de personer, som talat för betänk,, hade åberopat just samma skäl som de, hvilka yttrat sig emot detsamma, nemi. långsamheten vid ärendenas afgörande, — allt detta förundrar mig alldeles icke, ty uti lagfrågor händer det ofta, att personer, med åberopande af samma lagrum, komma lill helt olika resultater; och har under discussionen uti detta ämne inträffat, att de olika sidorna, hvilka begge ulgått från enahanda grund, nemi. förekommandet af långsamhet vid ärendenas behandling, kommit till olika resultat för ändamålets vinnande.
Jag för min del tror, att de skäl, som man å vår sida anfört, äro de rätta, enär här blifvit ganska fullständigt utveckladt, att, om förslaget antoges, Hofrätterne icke blefve så öfverhopade med göromål, som en talare här förespeglat, och om äfven den händelsen skulle inträffa, alt Iiofrättens göromål lill numerären komme att ökas, så skulle dock, på säll jag förut anmärkt, göromålen minskas derigenom, att acterna blefvo mindre vidlyftiga, hvilket betydligt underlättar målens afgörande.