Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Staten likaså litet kan ovilkorligen disponera om de till Bergverken upplåtne Recognitions- skogar, som desse kunna af Bergverken utan förbehåll af Statens ägande rätt begagnas, hafva de derigenom framställt en grundsats, som icke gör det troligt, att Rikets Ständer med den utsatte prmscriptionstiden haft för afsigt, att beröfva Bruksägare den ikogstillgång, som äldre Författ - 640 Den 29 Maji. ningar dem försäkrat, och på hvilken hela Bruks-aniäggningen beror.
Det gitves flere sätt, utom detta, att draga fördel af Statens ägande-rätt till Recognitions-skogarne; och minst anser jag böra förmodas, att Bruksägare skulle förlora sin talan, i fråga om skatteköp derföre, att vidlyftigheten af desse detailler, och mångfaldigheteu af andra göromål hindrat vederbörande Embetsverk, att nog tidigt lägga hand vid alla särskilta undersökningar, som Skogarnes afvittringoch skattläggning förutsätter.
Med den värde Ledamotens särskilta tanka, att, igenom Utskottets nu afgifne förslag, Staten skulle förlora all afkastning af 1,800,000 tunneland, kan jag icke heller instämma.
Räknar man då för intet den inkomst Staten redan vunnit och årligen skall vinna utaf de, i följe af Bruksanläggningarne, uppkomne nya Näringsutvägar och odlingar?
Räknar man för intet den häraf följande production och de inkomster Staten af densamma dragit?
Räknar man för intet den ökade folkmängd, hvilken igenom allt detta fått underhåll, och riktat det Allmänna både genom de biträden den meddelst sitt arbete lemnat, och de afgifter den erlagt?
Räknar man ändtligen för intet, att Staten, i» genom skattläggningen till Hemmantal, får ökade årliga inkomster, bestående uti räntepcrsedlar, och således oberoende af myntvärdets förändring.
Den värde Ledamoten har anfort, såsom ett skadligt prrejudicat, skatteköpen vid Hellefors - Den 29 Maji. 641 fors och Kollerö.
Men har han väl då betänkt, att dessa skatteköp blifvit beviljade efter samma grander, som för alla andra äga rum, och att utan tvifvel Staten derföre ingått uti, att låta Hemman förvandlas till Skatte emot en lindrig köpeskilling, emedan Staten egentligen afsett den årliga inkomsten, hvilken uppkommer igenom brukarnes använda arbete och kostnad der, och hvilka man funnit skäligt, att såle-t des belöna med detsamma, som den ökade säj kerheten försäkrade det allmänna om dessa bemödandens fortfarande.
Ett Samhälle kan och bör icke, efter min tanka, beräkna sina fördelar, i förhållande till en ögonblicklig vinst, bestående i en större eller mindre köpeskil-, ling för visså lägenheter, utan det bör isynnerhet fästa sin uppmärksamhet vid den styrka, som vinnes för det hela, igenom varaktiga inkomster, sorn kunna årligen ökas och bereda andra.
Det är efter en sådan beräknings^ grund, som man snart nog skall finna, att af* lägsne belägne Skogstrakter icke kunna på ett fördelaktigare sätt än genom Bergshandtering gen förädlas, och det är, vid en sådan unders sökning, man äfven skall öfvertygas, att denna näringsgren ger stöd åt andra, och äfven åt jordbruket, igenom ökade tillfällen till utby-? ten och afsättning, och att således Staten äfH ven indirecte vinner härigenom ny förmögenhet och nya inkomster.
Det är således, som uti ett väl inrättadt Samhälle, allt stöd i ett oupphörligt samband och det helas väl säkrast Ridd, 0. Ad, Prat. VI.
Afsk 8 X, 82.
643 Den 29 Maji. vinnes, igenom den enskiltal omtankans fortsatta bemödanden, och den nära föreningen af dess interessen med det allmännas.
Men dertill fordras säkerheten för den enskilte, att i sina på Statens löften grundade företag icke finna sig störd, att icke, sedan möda och kosti nader blifvit nedlagd®, kunna beröfvas fruk-i ten af dessa uppoffringar.
Den ersättning Friherre Cederström velat bereda Bergsbandteringen genom rättigheten, att emot högsta anbudet lösa till sig skogarne, synes mig icke kunna uppfylla ändamålet.
Kan man väl förutsätta, att det är på ett sådant vilkor, sorn Bruksanläggningarne ägt rum, och vore väl första anläggarens och dess rätts innehafvares skäliga väntan derigenom upp-’ fylld?
Kan det väl misskännas, att, igenom Bruks-anläggningarne, skogarne fått ett högre värde, och vore det väl billigt, att derföre låta en Bruksägare täfla med andra om besittningen af en Skogstillgång, som ingen så mycket som han vore i behof Utaf, och på hvilken ingen så mycket som han kunde hafva Skäligt anspråk?
Våra förfäder följde andra grundsatser.
För att få bostäder inrättade, och ödemarker efter hand uppodlade, beviljade de frihets år, och uppmuntrade till bosättning.
Samma system måste anhu följas, om vi vilje, att i de aflägsne Nordliga trakterne inbyggare skola trifvas, och de dervarande naturskatter efter hand begagnas.
Men huru skall detta stå tillsammans med den method, att, sedan ändamålet på andra orter vunnits, samt kostsamma Den 29 Maji. é43 anläggningar och en talrik befolkning der uppH kommit, då betaga dessa inrättningar den väsendtligaste af de till-gångar, på hvilka de voro beräknade, eller åtmindsione att tvinga dem så godt som å nyo inköpa, hvad de lörut fått lotte och rättighet att begagna?
Jag respecteJ rar Friherre Cederströms patriotism, och jag är öfvertygad, att han icke viljande gör en Orättvisa^ men jag vågar tro, att han vid detta tillfälle misstagit sig, både om föremålet och medlen.
Det torra kan icke bestå i annat, än Statens verkliga fördel, och den vinnes ej på några enskiltäs bekostnad.
De senare, eller den föreslagne försäljningen, uppfyller ej ändamålet, då det Vore, för en ögonblicklig vin» ning, man skulle åsidosätta en längre och Varaktig förkofran.
Högloflige StatsUiskottet hat med lofvärd upplysning insett detta, Och Dess Betänkande talar så fullkomligt för sig sjelft, ått jag icke skulle hafva höjt min röst, om jag icke trott mia pligt fordra, att något närmara Utveckla förhållandet, i anledning af det anförde exemplet rörande HelleforsVerkét, och hvarvid möjligtvis en skugga kunnat i annat fall blifva kastad på redlige Embetsman, sorn laglikmätig! uppfyllt hvad dem ålegat, och på medborgare, som aldrig sökt någon förmon pa det Allmännas bekostnad-
Om igenom mi» framställning jag tröttat Eders Excellences och Högloflige Ridderskapets och Adelns tålamod, mätte man täckas erinra sig, att det icke ar jag, som först väckt frågan, och måtte dért Önskan tillåtas mig, att sådane förklaringar
Sällan måtte behöfvas* då det blir på full* 644 Den 29 Maji. ständig sak-kännedom man grundar sina om-i domen.
Herr Heykensköld, Carl Fredric, anförde skriftligen:
Med det begrepp jag gjort mig om en Riks-’ dagsmans åligganden och tänkesätt, har jag hvarken velat, kunnat eller bordt förmoda, att den nn vid Riksdagen väckte fråga om Recognitions-skogarne, härrör af annan grund, än en mindre kännedom af de vilkor och omständigheter, under hvilka dessa skogar blifa vit till enskilte upplåtne, och det är derföre jag nu tror mig böra upplysa sanna förhållandet dermed.
Då man antager, att det är från Helge Ands Holms Beslutet af år 1282, sorn Kro-’ nans rättighet till de i Sverige varande större Skogar och Allmänningar, jemte flere andra dylika saker, som då för tiden kunde anses såsom ros nullius, egentligen sig härleder, finner man ock deruti anledningen, hvadan alia på desse skogar sedermera anlagde Hemman och lägenheter, blefvo ansedde som Krono, och desse tracter ärnade, att i framtiden gifva Kronan nya inkomster 3 men detta ändamål kunde icke vinnas, utan i mon odlingen fortgick, och hvad som icke blefodladt, blef deremot till större delen utan all nytta och gagn för Kronan, och Skogarne, som emedlertid begagnades af de kringboende, förstördes i samma mon, som de ansågos icke tillhöra någon.
Detta bestyrkes af de flera klagomål, som fin - Den 29 Maji.
645 tias i delta ämne anförde i åtskilliga' handlingar, allt ifrån Konung Gustaf I:s till Carl XI:s tid.
Denne odödlige Konung, som sträckte sin omtanka till alla grenar af den inre Statshusi hållningen, fann älven denna värd sin uppmärksamhet, och han bedömde, att Skogarne ej allenast agde ett verkligt värde, utan ock att de, rätt använde, skulie betydligt bidraga till Samhällets förkofran.
Men för detta ändamål insåg
Man, att det enskilta interesset borde med det allmänna förenas, och att på sådant sätt skulle ej allenast Skogarno bättre vårdas, utan äfven bidraga till industriens och näringarnes tillväxt.
Det var i sådant afseen. de de dittills onyttjade Skogar blefvo åt enskilte personer upplåtne, emot en viss bestämd afgift, som i alla tider skulle till Kronan erläggas, om ock Skogen blef helt och hållen afbrukad och förstörd.
Detta sednare vilkor var således både ett bevis för innehafvaren, och en eäkerhet för honom, i afseende på dess nyttjande rätt, och det var på sådant sätt, 60m dels gamla Bruksanläggningar utvidgades, dels nya Bruk och Masugnar anlades i ödemarker af så svår beskaffenhet, att kostnaden vid Verkens första anläggning oftast öfversteg första anläggarens krafter, hvilken, i följe deraf, bragt till fattigdom, måste lemna sitt påbegyata arbete till efterkommande att fullbordas; men emedlertid var anläggningen gjord, och genom sednare ägares ihärdighet blefvo ödemarkerne, förut blott tillhåll för odjur, förvandlade till boningsplatser för menniskor, hvilka allt mer och mer odlade JJen 29 Maji. jorden, och med sitt arbete bidrogo till Sta® tens båtnad, under det att de igenom sina ut* lagor ökade Kronans inkomster.
Utan någon förändring, förblef allt detta, i samma förhållande ända till 1747, då vid Riksdagen, i följe af väckt fråga om Recognitionsskogarne, dessa förklarades oski J ja k. trge från Verken och den grundsats antogs, att inkomsterne af Skogen kunde ökas, i förhållande af tidernas be^ Skaffenhet och de stigande jernprisen.
Rikets vid 1766 års Riksdag församlade Ständer, kånde för att icke hafva gynnat hvarken Bergshandteringen eller Manufacturer, trodde sig dock icke kunna betaga Bruksägare deras rätt, till begagnande af Recognitions-skogarne, utan stadnade vid det beslut, att undersökas skulle, huruvida hvarje Bruk erlade rigtig afgift, i förhållande till den skogsrymd hvart och ett innehade
Denna undersökning verkställdes, och dervid befanns, att om några Bruk innehade mera skog, än som svarade ejnot afgiften, var det deremot andra, sorn betalde större Recognitionsafgift, än för skogens rymd bordt erläggas; men det oaktadt, då afgiften för de förra höjdes, åtogo sig desse sednare den förra afgiften, emot förbehåll att vara så mycket säkrare om beständig nyttjande jrätt till den skog de innehade.
Vid 1800 års Riksdag ansågo Rikets Ständer Recognitions-skogs innehafvare böra betala lika Bevillning med de Bruk som hadeegn^ ffenimansskogar, hvilket vittnar, att desse sktb
647 gar då ansågos på sätt och vis som egne, e-i huru belastade med dryg serskilt bevillning.
Sluteligen hafva Rikets Ständer vid 1809 års Riksdag, med erkännande af angelägenhe. ten, att Bruken bibehöllos vid de skogar, som för deras underhåll och drift voio oumgänger lige, vidtagit det rättvisa beslut, att Bruken skulle behålla så mycket af Recognitions-sko; garne, som för deras behof funnes nödigt, att det skulle genom vederbörlig undersökning utrönas, och skogarne till Hemmantal indelas, samt få till skatte köpas, på sätt Kongl, kungörelsen den 4 Februarii 1811 innehåller.
Utaf hvad jag nu anfört lärer Högloflig® Ridderskapet och Adeln inhämta, att det är i stöd af Ständers och Konungens flera gånger gemensamt bekräftade tillåtelse, som Bruksägare fått nyttjande-rätten af Recognitionsskogame, att det är i stöd af sådana högtidliga loften, sorn de ingått i dryga kostnader till anläggande af Verk, hvilka bidragit att gifvadessa skogar ett ökadt värde, och påskyndat odlingar uti aflägsna trakter, utan Kronans vidare bekostnad eller åtnjutande af någre odlingslån ^ att desse Bruksanläggningar blifvit sålde, och gått i arf med de rättigheter, som dem i kraft af Konunga-Resolutioner tillkom, och att det således vore ett uppenbart kränkande af medborgares rättigheter, örn desse skogar blefvo Bruken fråntagne, eller dess bibehållande med alltför dryga vilkor belastade, hvilket icke lärer kunna öfverensstämma hvarken med Den 29 Maji. närvarande Ständers rättvisa, billighet och omtanka, att bevara och iagttaga medborgares 1 lagarne förvarade rätt, eller med innehållet af 77 §. i Regerings- Formen, som försäkrar innehafvare af Kronans tillhörigheter, att njuta laglig rätt derå tillgodo, och redan medgifvit, att odlingar eller odlingsbar mark å KronoBkogarne må i vanlig ordning, efter nuvarande eller framdeles blifvande Författningar, kunna lill skatte försäljas.
Det är utan tvifvel i afsigt att öka samhällets tillgångar till Ststsutgifternes bestridande, som man yrkat en förändring med recognitions-skogames disposition; men om å ena sidan man betänker, huru obetydlig denna tillgång skulle blifva, i jemförelse med Rikets öfrige Skogar, i synnerhet då man icke lär kunna eller vilja kullkasta redan afgjorde och bekräftade skatteköp, eller hindra de Bruksägare, som redan sig anmält till erhållande deraf, att i förut bestämd ordning få dessa afr handlingar afslutade; och å den andra sidan påminner sig, hvad de personer vågat, och huru de gagnat det allmänna, som uti aflägsne ödemarker, på grund af dessa upplåtelser, ingått i sådane kostsamma anläggningar, och man skall efter en sådan undersökning erkänna, att om i det ena afseendet rättvisan fordrar, att hvad redan är lofvadt, förblifver oTubbadt, bevisar också Statens verkliga fördel af samma förhållande, att dervid är mera vunnit, än förloradt.
649 Om man betraktar vidden af de rymder, tom ännu inom Sveriges Landamären äro blott skogbeväxte, och der skogen dels är obegagnad, dels har föga eller intet värde, skall man också finna, att, i det hela tagit, är det icke Skogstillgång, som i Sverige saknas, men utväg att kunna med fördel den använda, och att hindren i detta afseende äro hufvudsakligen af tvänne slag, det ena: afiägsenheten, som förorsakar för dryg transportkostnad, och ofta gör sjelfva transporten omöjlig; det andra eli— matets hårdhet och jordmånens beskaffenhet, som gör, att odlingar föga kunna företagas, och att bostäder 'i samma nion blifva sällsynte.
Om man erinrar sig, att det icke är blott upplåtelse åt enskilta, utan understöd, uppmuntringar och frihets år, som i de flesta fall erfordras, om dessa hittills onyttjade tillgångar skola blifva användbare, och ödemarkerne befolkade, så lärer man också finna, att Staten har förbindelse till de enskilta personer, som redan, jemte afgift till Kronan, till en sådan befolkning utan någon dess kostnad bidragit, och i aflägsna trakter skapat nya näringar.
Det är icke länge sedan Ridderskapet och Adeln lika med sine MedStänder tillagt en årlig vedergällning åt en värdig Medborgare, hvilken, utan att i detta afseende hafva gjordt så betydliga uppoffringar, icke hade varit i behof deraf.
Jag har med glädje deltagit uti detta beslut, som var ett ädelt uttryck af National rättvisa och högaktning.
Men då Nationens Representanter således visat sitt deltagande för en person, som genom medboi - 65 o
Den 2 g Maji. gerliga företag sökt gagna det Allmänna, må de icke eller glömma, att fästa afseende på deras lättmätiga fordringar, som, i grund af förfäders nedlagde mödor, nu yrka, att blifva orubbade uti besittning af hvad sora blifvit försäkradt.
Må det icke glömmas, att dessa loften varit anledningen till dessa trakters odling, och nu varande fördelaktigare belägenhet; må det icke glömmas, att det värde skogen nu derstädes har. är följd af dessa anläggningar må det ändtligen icke glömmas, att Bergs* handteringens bestånd står i närmaste förening med Jordbrukets, emedan afsättning och arbetsförtjenst derigenom beredes åt Landtmannen, och att säkerheten af medborgares besittningsrätt är det första och oundgängligaste vilkor för Statens förkofran och välmåga.
Det är på sådane grunder allena jag skulle våga yrka och hoppas, att all förändring af redan vidtagne beslut, rörande Recognitions-skogar. ne, bör upphöra, och frågan derom förfalla.
Men til! de allmänna skäl, sorn tala härföre, bör jag ännu tillägga, att Recognitionsafgiften icke är den enda förmon Kronan dragit af desse skogars öfverlåtande åt Bruksägare.
Hammarskatts jern, tionde tackjern, bevillningar och afgifter så af Bruken, som i sednare tider för sjelfva kolrättigheten hafva varit directa inkomster af Bruksanläggningen, och i följe af den samma hafva nya bostäder, stora uppodlingar af aflägsne och tillförene öde platser, samt de inkomster, som af en ökad folkmängd härröra, varit omedelbara verkningar deraf.
I $n tid då dagligen omtalas den stora och obe-
Utom allt detta är ock ett kraftigt skäl, sorn jag anser tillräckligt att aflägsna alla försök, att rubba redan gjorde anläggningar, sorn är helgden af gällande Lagar och Författningar, hvarutaf Medborgares säkerhet och rättigheter bero, hvi'ka, utan fara för Statens eget bestånd, icke kunna öfverträda» eller etter godtycko förändras.
Frihet utan personlig och egendoms säkerhet är ett intet, och denna gifves icke, om ej en hvar blir ostörd bibehållen vid de vilkor, hvarunder åtnjutandet af dess förmögenhet blifvit honom försäkrad.
Sådan är afsigten af vår Statsförfattning , och jag är öfvertygad, att sådan är deras önskan, sorn här göra mig den äran, att afhöra mitt vördsamma utlåtande.
Måtte vi då icke genom misstagne, ehuru välmenta, förslag förfela ändamålet, och bereda oss oväntade både förluster och svårigheter!
Må vi komma ihåg att rättvisa och laglydnad utgöra Staters välgång och trefnad, och att om dessa hufvudföremål uraktlåtas, om medborgares lagliga rättigheter kränkas, beredes äfven med det samma en del näringars undergång, och en minskning i 652 Den 29 Maji. välmåga och kraft för det hela, som blir slutligen allas gemensamma förlust.
På sådant sätt danas lidanden, som väcka missförstånd, oenighet och partier, hvilka kunna förnya de missöden, hvaraf vårt Fädernesland framställer så mångå och varnande exempel.
Måtte vi undvika dessa faror, och vid början af en Regering, hvars bemödanden lofvar oss lyckliga utsigter för framtiden, skynda att, utan rubbning af enskilsas lagligen försäkrade rättigheter, hela de sår, hvaraf vårt betryckta Fädernesland hittills lidit, och hvars botande föranledt vår sammankomst, och bör utgöra hufvudsakliga föremålet för våra bemödanden } och tår jag, i grund af hvad jag haft äran framföra, ödmjukast tillstyrka bifall af Stats-Utskottets Betänkande, och i lika ödmjukhet anhålla om Eders Excellences Herr Grefvens och Landt-Marskalkens proposition till bifall derå.
Herr Reuterskjöld, Axel, uppläste följande:
Då Högloflige Statsutskottet uti dess Betänkande, angående Recognitions-skogarne, ej lemnat något yttrande öfver de väckte motionerne, hvarigenom desse skogars försäljning till skatte skulle kunna verkställas på ett för Staten nyttigare sätt, än det, hvartill Författningarne gifva anledning, nödgas jag emot nämnde Betänkande göra anmärkningar.
Utskottet synes uti dess Förslag tillerkänna de Bruksägare, som nu begagna Recognitions - Den 29 Maji. 653 skogsrne, en ostridig ägande rätt till dem, och Staten böra åtnöjas med den lilla sportel den får, för att afsäga sig sin verkliga.
Jag finner ganska väl, det Utskottets förslag ej för Bruksägarne kunnat vara fördelaktigare, om de än sjelfve författat det; men tillika att Staten, om nämnde förslag af Rikets Högloflige Ständer gillas, derigenom skulle göras stora förluster och uppoffringar, hvilka ej äro billiga, då de ske på hela Nations bekostnad, till fördel för några Bruk, hvars ägare redan, genom öfver hundraårigt nyttjande af Skogarne emot •å godt som ingen afgift, i långliga tider njutit fördelar, hvilka ej, genom motsvarande bR drag till Staten, gifvit det
Allmänna någon ersättning för hvad de af dess tillhörigheter begagnat.
Om, för 1 50 till 100 år sedan, skogarne inom Fäderneslandet ansågos af ett så litet värde, att dess Regenter då emot en ringa ränta öfverlät dem med nyttjande rätt till enskilte, och om Statens behof sedan ej kräfde begagnandet af de tillgångar, som den deruti ägde, så är förhållandet nu ganska olika; Staten är nu i saknad af tillgångar, en förökad Bevillning är öfver Nationens förmåga, och likväl förutser jag, att i en framtid den måste förhöjas, för det helas bestånd; så framt man fortfar, att för enskilte personers fördelar uppoffra Statens.
Då Nationen har rätt att fordra, det den så länge saknade inkomsten, af en betydlig del af dess tillhörigheter, ändtligen till det bejlopp, som svarar emot deras värde, till Stats - 654 Den 29 Maji. cassan inflyter, och då Kongl. Förordningen af den 4 Februari 1811 ej svarar ernof detta än* dainål, hade jag trott, det StatsUtskottet skulle finna anledning begagna det förslag jag uti mitt Memorial af den 24 Januari inlör Högloflige Ridderskapet och Adeln haft aran an. föra
Det exempel jag deruti framställt å ert till Skatte försåld Recognitionsskog, leninade ej ett för Staten fördelaktigt resultat, och jag är fullt öfvertygad, att, Om StatsUtskottets förslag vinner bifall, komma de 1^800,000 tunneland Recognitions-skogar, som inom Riket finnas, att till större delen Skatte köpas efter r skilling tunnelandet, så vida Savoiaxska skattläggnings-methoden än vidare skall följas, samt att jord kommer att tilldelas ett mantal, hvilken vore tillräcklig för trenne.
Denna min öfvertygelse har vunnit så mycket mera visshet, som den uti StatsUtskottets Betänkande omnämnde Kollerö Recognitions Allmänning blifvit försåld för 34 R.dr io sk. 9 r:st., och af dess ägorymd bestående af 958 tunneland Skog, 196 tunneland Måssaf och 42 tunneland Berg, eller tillsammans 1,196 tunneland endast ett halft Mantal tillkommit*
Af öfveilops marker lärer ej heller vara något att förvänta, ty ofelbart är, att ingen Bruksägarej som vill behålla hela den till dess Bruk anslagne Recognitionsskogen, vid den undersökning, som efter Författningarne bör ske öfvef befiofvet, har för mycket, ty oftast bedömeS det efter den framlagde Cbartan, då Bruksägaren sjelf uppgifver markens beskaffenhet, Och tiden inom hvilken skogen återväxer, hvilket!
655 Säkert upptages, der rymderne äro stora, till 100 år, om ej en kortare tid skulle vara tillräcklig, för att behålla alltsammans.
Statsutskottet föreslår ett förlängande af den rättighet, som Kongl Förordningen af den 4 Febr. jSii lemnat Bruksägare, att Skatte lösa Recognitionsskogar.
Vore Statens fördel dermed förenad, vore det rätt5 men då jag af det anförda tror mig bevist motsatsen, får jag ordagrannt uppläsa 7:de Mom. af nämnde Kongl. Förordning, hvilket lyder, som följer: ”Att rättighet för Bruksägaren till Skatteköps erhållande må till en början vara inskränkt till sex år, med förbehåll för Riksens Ständer, att vid nästa Riksmöte, i anseende till de Bruksägare, som ej ingått Skatteköp, med Recogni* tionsskogarne vidtaga sådane Författningar de nyttiga pröfya.”
Då 6 år med den 4 Februari 1817 voro förflutne, är det påtagligt, att Riksens Ständer vid denna Riksdag kunna med alla de Recognitionsskogar, å hvilka ej Kongl.
KammatCollegium den 4 Februari 1 817 redan Utfärdat Skattebref, vidtaga fle åtgärder Rikets Ständer för det Allmänna nyttigast synes. jag får vördsamt föreslå, det alla Recoghitions-skogar endast genom allmänt utlyst Auction på det sätt, som Högloflige StafsUtskottet uti dess Betänkande om Kronoskogarne föreslagit, må skatteköpas- Jag hemställer likväl, om ej följande ändringar böra göras: 1) Att räntan för hvarje tunneland RecognitionsSkog i Dahlarne, samt de Provinser, som ligga norr om Gestrikland, kunde nedsättas till 4 656
Den 29 Maji. sk. tunnelandet 3 men att deremot, uti alla Rikets öfrige delar, räntan, under hvilken ej ett tunneland skog får bortgå, blifver utsatt till 6 sk,; a) att endast räntan efter medium af 10 års markegång förvandlas i Spannemål, men köpeskillingen erlägges med penningar till be-, loppet af 6 års oförvandlade ränta; 3) att alla å Reconnitionsskogarne gjorde uppodlingar af Åker och Äng särskilt skattläggas, efter den orts method, der de äro belägne, då skattelöseskillingen för dessa bör ske med 6 års sammanslagen Markegångsränfa, och ej sorn hitintills skett efter Jordeboks värdiej 4) alla ännu ouppmätte