Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta blir lätt, om man minns den latinska författarens uttryck och konstruktioner och övar uppmärksamheten vid läsningen.
Att skriva ett främmande språk kan inte påbörjas förrän man har ett gott ordförråd och kan grunderna för grammatiken.
Exempelböcker kan vara till nytta för lärare, som ännu inte är fullt övade.
För elevernas skull måste de hela tiden varieras.
Professor Dörings Lärobok i latinska språket översatt från tyskan av Wåhlin är ganska brukbar i sitt nuvarande skick.
S k krior skall inte förekomma förrän på gymnasiet, varvid bör iakttagas att eleverna först författar dem på svenska och sedan översätter.
Bruket av glosböcker som tjänligt föremål för minnesläxor har blivit avlagt till verklig skada för undervisningen.
Domprost Sjögrens upplaga av Cellarii Liber Memorialis, nyttjad efter Sjögrens egna anvisningar är den bästa.
Då inlärandet av en redig grammatik som förberedelse till en sund logik och till alla språks noggranna kännedom, utgör huvudskälet till att latin anses angelägnast bland alla skolstudier.
Detta språks grammatik bör med största flit inplantas i elevens minne.
Det kan vara likgiltigt vilka grammatikor som används.
Barkmans, Yckenbergs, Bröders lilla grammatika är lämplig för nybörjare.
Sedan kan Strelings
av Sjögren förbättrade, Dahls, Frölings, Schellers, Bröders större samt Wallenbergs Syntaxis användas.
Det är både billigast och säkrast att låta lärarna använda den, som de är mest vana vid.
Kyrkoherde doktor Rabes Septuaginta Latini förtjänar all uppmärksamhet.
En lärobok för latinska språket, utarbetad efter samma plan skulle enligt Kommittén vara till mycken nytta.
I den föreslagna Skolordningen har föreslagits en Chrestomathi eller Elementarbok med beständig analys av grammatiken, där grundbegreppen kan inhämtas.
Yckenbergs, Swedboms, Ritzhaubs samt Sjögrens upplaga av Rydelii förträffiga Grammatista philosophans rekommenderas.
Den s k Lectio cursoria är ett tvisteämne.
Används den så att den alldeles försummat grammatisk analys är den helt förkastlig.
Men att eleven ord för ord skall bena sönder varje latinsk mening gör för de flesta, att det blir mycket tråkigt.
De för skolorna tjänligaste klassiska författarna är Cornelius Nepos, Curtius, Cicero samt Qvibii metamorphoser vilka bör läsas i förkortade upplagor, där de sårande partierna är uteslutna.
Skollagen tillåter inte editioner med svensk översättning eller svenska noter, vilket kan leda till missbruk, att lära innantill i stället för egen explication.
Kommittén anser dock, att de kan få förekomma om de endast har översättningar på de svåraste ställena.
Vid läsning av latinska författare liksom senare de grekiska är någon kännedom om grekers och romares mytologi nödvändig.
Grekiska språket Så snart eleven lärt ur grekiskans grammatik deklinationer och konjugationer kan han genast börja läsa en författare.
Har eleven redan läst latin behövs endast några få blad grammatika t ex Dahls Chrestomathi eller några stycken av Aelianus Palaephatus eller Diogenes Laërtious.
Någon kännedom om syntazis behövs inte, då detta språk aldrig skall talas eller skrivas.
Dahls Grammatica Graeca och nyligen utgiven.
Bland klassiska författare är ingen tjänligare för skolan än Xenophon, för gymnasiet Luciani Dialogi Mortuorum och en och annan Plutarchi Vitae paralellae.
Man har tvistat om grekiska språket skall tydas på svenska eller latin.
Det rätta torde vara att använda svenskan åtminstone i de lägsta klasserna.
Hebreiska språket Man bör inte börja språket med Psaltaren, då en lyriks skald är för svår.
Kommittén föreslår några kapitel ur Första Mosebok som med analys av grammatiken kan medhinnas.
Det räcker för eleven att känna alla Paradigmata Verborum och Pronomina, som i detta språk under formen av Suffixer är så anmärkningsvärda, ha kännedom om de Radicala Consonanterna för att kunna använda lexikon, känna accenterna som inte blott bestämmer stavelsernas tonvikt utan också är språkets kommatering.
På gymnasienivå skall eleverna göras uppmärksamma på hur detta Österländska språk skiljer sig från Västerländska.
Adjunkt Sjöbrings Hebreiska grammatik liksom teologielektor Knös är lämpliga för den första undervisningen
De moderna språken För den som grundligt lärt latin, kan det inte vara svårt att lära de s k moderna språken.
Man har nytta av att kunna den latinska grammatiken.
Paradigmata, deklinationer och konjugationer jämte det viktigaste i varje språks syntax måste dock inhämtas.
Här skall talövningar och tavlan nyttjas.
Det finns så många böcker, som kan användas vid den första inlärningen, att det är omöjligt att räkna upp dem.
Dessutom ökas de nästan dagligen.
I skolor, där man inte läser latin, bör åtminstone ett modernt språk med fullständig grammatik läsas.
Varje något så när bildad person bör känna åtminstone en grammatik för att redigt och bestämt kunna uttrycka sig.
Matematik Den matematik som kommer i fråga vid elementar läroverken är endast fullständig aritmetik samt grunderna i geometrin och bokstavsräkning eller algebra.
Eleven bör beredas genom åskådlig undervisning.
Om barnet själv får betrakta föremål av olika antal och uppsätta additionstabeller befäster det minnet och man kan vara säker på att de förstår innebörden.
Detta upptäckte redan Pytagora.
Eleven tränas att räkna i huvudet, vilket blir följden av denna metod.
På samma sätt bör de geometriska figurerna framställas.
Pestalozzis Åskådningslära har i hänseende till denna metod en stor och avgjord förtjänst.
Den kan användas av oerfarna lärare, till dess en fullt brukbar lärobok blir utarbetad, eller till dess läraren genom vanan blivit skickligare.
Eleven skall vänjas att klart och tydligt redogöra för de figurer och förhållanden som han i åskådningen uppfattat.
Varje erfaren handledare i matematik vet vilka svårigheter som uppstår längre fram, om inte eleven från början vants att redigt uttrycka sina tankar.
Geometrin bör studeras av varje elev inte blott som grund för en högre matematik, utan också därför att det är en ypperlig tankeövning som vänjer förståndet att undersöka innan man bedömer, fordrar redighet i uppgifterna, ordning i slutföljder, klarhet i bevis och bestämdhet i resultaten.
Eleverna skall uppmanas att vid geometriska demonstrationer med yttersta noggrannhet och ordning fullfölja hela deras kedja och inte avbryta förrän slutresultatet är färdigt.
Eleven skall tidigt lära sig använda geometrins definitioner, som linjer, vinklar, trianglar, cirkelbågar o s v. Han kan ta exempel ur Euclides eller någon annan författares elementargeometri eller efter egen uppfinning.
I aritmetiken har vi flera läroböcker som kan användas.
Forsells förbättrade upplaga av Beckmarks aritmetik, Kjellins, Lithanders och den nu i bokhandeln saknade men i alla tider förträffliga Selsii aritmetik med Palmqwists noter.
Den bästa geometri boken är Euclides Elementa.
För algebra har vi Forsells och Bonnycastles goda läroböcker.
Målet är att varje yngling som genomgått elementar läroverken skall i matematik liksom i övriga ämnen ha sådana kunskaper att han med framgång kan på egen hand förkovra sig och begagna den akademiska undervisningen.
Läroböcker skall inte lämnas i elevens händer, så länge eftertanken ensamt övas och minnet är och bör vara overksamt Läroböcker skall nyttjas först då eleven har i minnet aritmetikens regler och geometrins demonstrationer, som först blivit av förståndet redigt fattade, vilket inte inträffar förrän i rektors klass Varje opartisk och upplyst lärare har klart för sig att då matematik studeras från de nedersta till de högsta klasserna, man inte avser mängden av kunskaper än mindre det orimliga att detta yrke skall bli varje elevs huvudsak.
Kunskaperna är till nytta i alla stånd och villkor och kan inverka skadligt på en ämbetsmans arbete om de saknas.
Det har blivit en fördom att annars ljusa och goda huvuden inte skulle ha håg och förmåga att lära sig matematik.
Historien Trots den mängd historiska skrifter, kompendier och översättningar, som dagligen lämnar bokpressarna, saknar vi en lärobok för barnaåldern.
De flesta böckerna har det felet, att de antingen framställa kronologiska skelett, som inte livar hågen och fäster uppmärksamheten eller också överhopar de minnet med en massa fakta som är för svåra eller fordrar föregående begrepp, som barnet inte har.
Den första läsningen bör vara lättfattliga berättelser, som är underhålllande för inbillningskraften.
Den historiska undervisningen bör börja med biografier över personer av stor märkvärdighet.
De bör också innehålla strödda underrättelser om de märkvärdigaste äldre folkslags kynne, seder och bruk Den Nordiska Mytologin kan läsas i valda delar redan i barnaåren.
Svenska översättningen av professor Nyerups Edda och Skandinaviska hedniska Gudalära från 1811 kan användas.
Kännedom om fäderneslandets historia bör läsas parallellt med grekernas och romarnas.
Så småningom kan man utvidga till andra länders historia för att senare läsa Universal Historien i ett sammanhang.
Schröcks Lärobok i Allmän Världshistoria, Beckers WeltGeschichte für Kinder, översatt av Angelini under benämning av Historisk Handbok för Fruntimmer är en för denna ålder förträfflig lärobok, som dock är dyr.
Vid fortsatta studier skall hänsyn tas till tideräkningen.
Kartor som visar ländernas utbredning under olika tidevarv som Kruses Historiska och Geografiska Atlas och prosten Schwerins Grundlinjer till Staternas Historia och Strassers bekanta Strom der Zeiten kan under en skicklig lärares ledning vara till mycken nytta.
Det är lätt att finna den rätta metoden i Historia om man klart föreställer sig denna Vetenskaps ändamål att verka på känslan.
Läraren läser först igenom biografin högt, eleverna läser den flera gånger, då läraren utforskar om eleven fattat innehåller, sedan lämnas det genomgångna stycket för redogörelse för nästa lektion.
Detta går till så att eleven först svarar på frågor och sedan helt på egen hand framställer det med egna ord.
Har undervisningen genomförts efter denna metod kan eleven på gymnasiet på egen hand läsa och redovisa Historiska Skrifter.
Den omtänksamma läraren går dock igenom läxan och ger egna kommentarer och anvisningar på bredvidläsning.
På så sätt fullkomnar läraren elevens bildning för Historien.
Den större eller mindre nyttan av kronologiska tabeller beror helt på deras konstruktion och bruk.
De skall vara författade efter en skala, liksom en karta med tidslinjen mittpå, så att händelsernas avstånd eller sammanträffande blir åskådlig.
De skall inte vara försedda med en mängd uppgifter, så att de villar ögat och delar uppmärksamheten, utan endast uppta huvudsakliga händelser.
De skall inte framvisas förrän lärobokens texter genom lärarens förklaringar är rätt uppfattade.
De kan lätt göras av läraren och avskrivas av eleverna De är då vida mer nyttiga än om de var tryckta.
Dels kunna de inte komma för tidigt i undervisningen, dels fäster de sig i minnet under avskrivningen.
Detta arbete kan vara en gagnande och muntrande sysselsättning under lovstunder och ferier.
Det är svårt att bedöma hur långt en yngling från gymnasiet skall hinna.
Men man menar att vid inträde vid akademierna bör han fullständigt känna Fäderneslandets Historia och Universal Historien till folkvandringstiden.
Berättelserna om medeltidens villor och senare tiders kabinetts historia bör väl inte uteslutas.
Den äldre tidens historia har fördel framför den nyare, då den är grunden för religiositet och utan vidskepelse ingjuter i ungdomen en stark känsla av kärlek till fosterlandet och medborgerlig dygd.
Den Bibliska Historien vänjer barnets hjärta att med vördnad omfatta den Evige Gudens styrande och vårdande försyn.
De äldre hedniska folkslagens hävder framställa däremot varje kraftfull människas inflytande på framtiden.
Båda samfällt leder till en tro som inte hindrar verksamheten, som under de kraftigaste bemödanden likväl alltid kommer ihåg sitt beroende av upphov och styresman.
Historien lämnar lärdomar av ljus eller okunnighet, dygd eller sedefördärv, kraft eller vanmakt både för den enskilde som för hela folkslag.
Rätt framställda skall dessa delar av historien bli en källa till uppmuntran och ledning till gudsfruktan, dygd och vishet.
Geografin Undervisningen vid de allmänna läroverken har i få kunskapsgrenar varit så felaktig och bristande som i geografin.
Dels har man på grund av medellöshet saknat nödvändiga kartor.
Dels har undervisningen nästan bara bestått i att man låtit eleven utan all handledning i den geografiska åskådningen endast i minnet peka ut namn på städer och länder på kartan, utan att ha fattat deras inbördes läge eller avstånd.
Politiska begrepp och indelningar har förändrats, vilket medfört olikhet mellan läroboken och verkligheten.
Denna vetenskap, som egentligen är lätt för eleven att förstå, måste få ett annat behandlingssätt.
I Tyskland har Casparis Geografiska Läroböcker med tillhörande kartor för varje kurs visat vägen.
Kanslirådet Silverstolpe och professor Haartman har gjort denna metod och sådana kartor kända även i Sverige.
Dock bör inte kartor utan namn användas vid den första undervisningen, men kan användas vid kontroll i de högre klasserna.
Man skall lära barnet begreppen av jordklotets naturliga beskrivning, lära känna hur de fasta kusterna bildas av havet med dess vikar, jordklotets bergssträckor, insjöar och floder, samt lära så många namn på länder och märkliga ställen, som fordras för att reda dessa uppgifter.
Så bör t ex Spanien och Portugal inte betraktas som särskilda kungariken, utan endast som en halvö omgivna av Atlanten och Medelhavet åtskild från det övriga Europa av Pyreneerna.
Man fäster uppmärksamheten på dess luftstreck, egenheter och naturalster.
Rehns uppkomst och framflytande och utlopp anvisas utan att man gör minsta undersökning om hur politiska förhållanden påverkat gränserna för de olika makterna under olika tider.
Barnen skall väl skilja väderstrecken i naturen.
Finns någon höjd i närheten kan man visa eleven de angränsande trakternas sammanhängande läge samt ge begrepp om kartans uppkomst i mindre skala.
Detta reder ut begreppen och gör det lättare att förstå.
Därefter föreläggs kartan i likformighet med läget i naturen.
Man lär sig hur geografiska föremål betecknas på kartan som hav, sjöar, sund, vikar, floder, bergssträckning, öar, halvöar, uddar, kuster m m.
En uppritning på tavlan kan bli en förberedelse till förmågan av egen kartritning.
Den första kännedom om naturen lämnas nu.
Inte efter något system, utan som de uppträder styckevis i naturen.
Skolordningen förbinder skyldigheten att undervisa om naturens elementa, betraktad som bildande medel för den yttre reflektionsförmågan.
Vulkaner och floder skall förklaras enkelt och helst förbindas med kartbilden, där de uppträder.
Människostammarnas olika utseende, djur, växter och mineraler nämns och beskrivs där de ha sin hembygd.
Härvid beror allt på lärarens livliga framställning och dess ljusa omdöme, utan att överdriva gränsen för barnets fattningsförmåga.
Lärobokens konstruktion i olika kurser bör också vara utarbetad och säkert beräknad Anvisningar på kopparstick, målningar och naturaliesamlingar är av beprövad nytta att väcka uppmärksamheten och skönhetssinnet för naturen.
Svensk Zoologi, Botanik, Ornitologi m fl är förträffliga verk.
En sådan kurs bör vara avslutad inom de Lärda skolorna efter tredje och i Apologist skolorna efter första avdelningen.
Sedan inhämtas den politiska geografin.
Där börjar man med de enklaste begrepp för statskunskap, beskaffenheten av samhällsfördrag, regeringsformer, religioner, lagar, mynt, handel och sjöfart.
Man börjar med staternas fördelning i Europa och fortsätter sedan med de andra världsdelarna.
Det har tvistats mycket om och när jordgloben skall användas i elementär undervisningen.
En del anser att barnen uppfattar jorden som en slät yta och därför skulle förstå de geografiska begreppen bättre på plankartor.
Läraren avgör, när den skall användas.
Den bör dock finnas vid alla elementär läroverken.
I de högsta klasserna kan läraren öva de med flit och med livlig inbillning utrustade ynglingarna att själva rita kartor.
Denna kunskap är ganska vacker och för mångas framtid viktig, men bör inte vara huvudsak för alla.
Haartmans Lärobok är en förträfflig handledning, Skol Atlas av Silverstolpe med fullt tjänliga kartor över globen och världsdelarna är bra hjälpredor.
I högre undervisning rekommenderas Åkerlands Handatlas som nu utgivs av magister Wiborg.
Vid kontroll av läxor bör läraren söka någon annan kontroll än den ganska osäkra att endast peka ut orter på kartan.
Vid repetition kan karta utan namn användas.
Man flyttar kartan så långt bort att blott ländernas former syns, men inga läsbara bokstäver.
Den mera försigkomna eleven bör utan kartor kunna beskriva orternas läge och sammanhang.
För övrigt skall framstegen i geografi bli både säkra och betydliga om läraren alltid även i andra sammanhang visar på kartor.
Theologia Dogmatica.
Kristendomens höga och enkla sanningar avhandlade i en lärd och vetenskaplig form utgör vad man kallar Theologia Dogmatika.
Man inser lätt att detta studium förutsätter kunskaper i logik, metafysik, moralfilosofi och framförallt bibeltolkning.
Därför borde det tillhöra akademierna.
Men då skulle de flesta av de ynglingar, som söka sig till läroståndet och saknar medel att vistas vid akademierna längre tid än ett till två år, alldeles gå miste om undervisningen om de inte hade gjort en början under gymnasietiden.
Då varje bildad man bör ha kännedom om de teologiska termerna och läroformerna, som förekomma i litteratur och historia och dessutom skärper fattningsförmågan och breddar förståndet, vill kommittén inte utesluta denna vetenskap från gymnasierna.
n skicklig lärare skall inte försöka hos en gymnasist inplanta vidlyftiga utredningar i varje dogm.
Utan klart och redigt uppmärksamma de viktigaste, uttyda vetenskapens terminologi och överensstämmelsen mellan bibelns egna ursprungliga uttryck och ord, som är inom den Lutherska dogmatiken antagna.
Till de viktigaste dogmerna räknas inte blott den kristna salighetsordningens grundsanningar och föreskrifter utan även de som inom kyrkan genom seklerna väckt mest uppseende.
De mest användbara läroböckerna är Benzelli Repetitio och Wöldikes Compendium
Exegetiken Denna benämning anger de Bibliska Grundspråkens läsning på gymnasierna.
Man får dock vänja sin elev att inte bena sönder varje bibliskt språk eller framlägga alla de ställen som blivit uttolkade av lärda män.
Kyrkohistorien Av denna intressanta kunskapsgren kan man föga begripa, om man inte har kännedom om dogmatiken och både politiska och filosofiska historien.
Därför bör läraren undervisa i kyrkohistroiens fösta elementer, De tre första seklernas historia, berättelsen om kristendomens spridning till den blev av Konstantinus skyddad som statsreligion.
Korta biografier om de första kyrkofäderna, konsilier och kyrkomöten, munkordnars inrättande och påvens makt fram till reformationen.
Läroböcker är Möllers kyrkohistoria.
Schröcks rikhaltiga sammandrag, översatt av Ödmann samt Turrentini på ren latin.
Filosofi Man har tvivlat om någon filosofi redan på gymnasiet kan studeras med nytta.
Men begrepp om äldre och nyare terminologi, underrättelse om gamla folkslags särskilda filosofiska sekter, som Phytogoreer, Platonici, Stoiker, Pyrrhonister, Epicureer torde anses som en nyttig förberedelse till universitetsstudier.
Det finns ingen lärobok avpassad för denna nivån, utan här gäller lärarens egna kunskaper.
Vad läraren bör undvika är att vänja ungdomen vid obestämda uttryck, allegoriska bilder i stället för saker och satser, meningslöst upprepande av ord, som eleven inte förstår.
Okunnighet är alltid bättre än en blind tillgivenhet för vad man lärt sig blott genom att tanklöst upprepa.
Vid framställning av logikens regler kan man använda matematiken, som grundbegrepp, satser och demonstrationssätt.
En yngling som börjar på universitet bör kunna så mycket språklära, som kan vara begriplig för honom som blott känner några få språk och även dessa ofullkomligt.
Naturalhistorien Denna vetenskap är så omfattande, att den under gymnasietiden skulle ta för mycket tid, som bör användas till de egentliga bildande kunskaperna.
Hur långt lärarna bör gå beror på särskilda instruktioner, användbar tid och tillgång till naturaliesamlingar.
Utan dessa hjälpredor är arbetet fåfängt.
Botaniken är den del, som är lättast begriplig och som eleverna med livligt nöje omfattar samt ger en muntrande sysselsättning under sommarferierna, då nödvändiga samlingar lättast kan anskaffas.
Finns tid kan undervisningen utvidgas till läran om djuren och insekterna med inriktning på dem som finns i fäderneslandet, i avseende på deras nytta eller skadlighet i den enskilda hushållningen.
Då alla dessa vetenskapens huvudavdelningar har sin särskilda metod, kan man inte ange någon särskild metodik för gymnasierna.
För botaniken är tiden kort då endast slutet av maj och början av september kan begagnas till levande åskådning.
Övriga året får användas till natursystemets teoretiska uppställning och botaniska termer.
Man får använda kopparstick och herbarier.
Det viktiga är dock att liva ungdomens håg för naturstudier.
Minst av alla tål denna vetenskap en bunden och trälaktig föreställning.
Visar någon yngling särskilt intresse bör han uppmuntras och hjälpas på alla sätt.
Lärdomshistorien Denna kunskapsgren är inte nämnd i skolordningen med särskilt avdelade timmar.
Att framställa den på gymnasium medgiver varken tiden eller elevens fattningsförmåga.
Det är tydligt att man inte kan fullt fatta en vetenskapshistoria utan att känna till de under sökningar och upptäckter, vilka bestämma epokerna och framskridandet av olika behandlingssätt.
Utan att kunna fysiken kan man minnas Baco de Berulam som riktade lärda tänkares forskningar åt naturens kännedom och att ljusstrålen klyvdes av Newton, att Cartesius gick tvivlets väg till sanning om viktiga upptäckter, Locke, Leibnitz och Wolf grundlagt system och att Kant gav vetenskapen en ny skepnad, som ännu undergår dagliga förändringar.
Så är det med hela lärdomshistorien, Många uppgifter kan fattas och många odödliga mäns namn anförtros åt minnet, utan att man hunnit inträda på själva vetenskapens bana.
Någon lärobok finns inte och den skulle bara uppfattas som en bekväm handbok för läraren.
Vad som skadar ungdomen och saknas i mannaåldern i vårt land, är övning i naturligt och efter olika ämnen avpassad deklamation.
Utan denna färdighet saknar både tal och uppläsning redighet och övertalande kraft.
Läraren måste vänja eleverna inte blott att läsa redigt innantill, utan även med den böjning i rösten varje särskilt ämne behöver och betoning på rätt ord och bokstav för att göra meningen tydlig för åhöraren och med själva ljudet fästa hans uppmärksamhet.
Ett tal hos Cesar eller Curtius får inte uppläsas med samma ton som en enkel historisk berättelse av dessa författare.
Eller några lekande verser ur Ovidii metamorforer får inte läsas med samma stämma som Birgilii målningar av en havsstorm eller andra våldsamma naturuppträden.
Inga regler kan ges för denna nyttiga övning, utan läraren får hämta den från sig själv och alltid ge ett gott föredöme.
Man fordrar att varje bildad man skall äga kunskap om åtminstone de allmänna begreppen som hör till någon vetenskap.
Läraren skall alltid ta till vara tillfällen att bringa eleverna sådana kunskaper även om de inte berörs i läroböckerna.
När läraren i matematik visar himmelsgloben skall han samtidigt undervisa om tecknen i almanackan.
Så bör en vacker aftonstund användas att lära ynglingen Polstjärnan, Karlavagnen och Orion och andra märkliga stjärnbilder.
Kommittén anser att varje elev skall ha egna läroböcker, kartor och övriga hjälpredor.
Detta är nödvändigt för självstudier.
Ett ordspråk säger: Att den öser vatten med såll som vill läsa utan bok.
Den yngling som inte har egna tillgångar så att han kan skaffa sig läroböcker eller är utan anlag för studier, skall inte uppta plats i dessa uppfostringsinrättningar, som avse vetenskaplig odling och bildandet av
statens ämbetsmän.
I anvisningarna om elevernas levnadsvillkor finns ingen tvetydighet - eleven får inte tigga.
Det var en tid, då Sveriges stora konungar för att få dugliga ämnen till läroståndet och domstolarna, måste använda alla medel till lättnad för övergången ifrån arbetande till ämbetsmanna klassen.