Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle det ej wara för att utehätta tillfället till störande af allmänna lugnet.
Hwart steg som dertill leder, synes mig riktigt: hwad derutofwer gär, synes mig onyi. tigt, och kan wara äfwen owist beräknavt.
Caracteren'af den Revolutions-Handling som gifwit Swerige ett förnyadt Samhälls-ffickwar tydligen endast den, att försätta den fordna Regenten och Dest Kamille ur förmägan att genom sin närwaro wara skadliga.
Under deras wistande qwar inom Landet, bewakades de, m-.n icke mer: de bebandlades pä ett sätt,hwarpä de starke alltid böra behandla de magtlölm
Lika national-anständighet iagttogs wid deras flyttande utom Landet.
Pä utländsk botten ställdes de pä fri fot.
Nationen ej allenast »vördade, som bon borde, deras enskilta egendom: hon gjorde mer, hon tog af sin egen för att inemot fördubbla den.
Hon ägde magten att med sin gäfrva förbinda wilkorz hon gjorde
ZOZ det icke: hon stadgade blott att utflyttnings-stunden skulle wara den, hwarifrän underkället borde beraknaS: detta innebar naturligen twänne saker: att den fordna Regcnten och Desi Famille förwärswade i samma stund rättighet till detta underhäll, och att de, i fall af äterträdande pä Sweriges jord, borde wara samma rättighet förlustige.
Sä wisar sig en fullkomlig enhet i Nationens förhällande; allt gjordes för det enda ändamålet, allmänt lugn: intet derutofwcr: intet emotPcrsonerne: intet steg röjde wägen farhär ga, intet innebar kansta af retelse: allt war glömsta och ädelmod.
Efter dcsia erinringar wägar jag fräga:
Skulle Nationen, det är, stu.lle Riksens Ständer, utöfwarne af desi magt, bibehälla sitt anseende af ädelmod, om de wid sitt tillförene fattade besiut nu först fästade ett wilker?
Skulle de framgä i samma plan, lwareftcr de förut handlat, ckm de genom ett
Biltog-förklarande gäfwe anseende af personlighet ät ett steg, som tillförene blott haft sak till föremal?
Jag skulle ej bejaka desia frågor.
Efter mitt sätt att se detta ämne- skulle jag altja hemställa cm icke det enda rätta steg att widtaga wore det, att, säsom en följd af Riksens Ständers besiut om f. d. Konungens och Desi Familles flyttande utom Riket, förklara det, i händelse han eller nägon nu lefwande af Desi Famille antingen Nära nalkades, eller inträdde inom Sweriges gränsor, werkställande Magten dä, af sig sjelf, äläge att genom sina Embetsmän deni derifrån genast äter aflägsna. zo- Den 29 September. och endast i det senare fallet, det af Riksens Ständer dem, utöfwer deras egendom, särskilt bemiljade underhäll anses wara upphört.
Ett sädant beslut skulle synas mig gä jemt till sitt ändamäl.
Ingen farbäga för Personerne, ingen retelse met dem röjdes.
Endast tillfället till parti - stämplingar more undanröjdt.
Och hasme wi werkligen att befara nägot annat?
Jag anhätler ödmjukast att denna min hemställan, såsom i min tanka icke hörande under nägot. af de manliga Utskottens pröfning, mätte till ett särskilt, eller till det redan förordnade särskilta Utskottet, förwisas." ^err Baron och Landt - Marskalken föredrag i sammanhang härmed ett ifrän Statsutskottet denna dag inkommit Memorial, af den 27 dennes, innefattande, till swar pä Ridderskapets och Adelns Remisi af Herr Lindströms Dictamen, rörande samma ämne, en omständelig uppgift ä f. d. Konungens och Desi Familles underbälls-summor och de, i afseende pä desia summors utbetalning och successiva nedsättande, wid senaste Riksdag stadaade föreskrifter; jemte det yttrande, att Stats-Utskottet för öfrigt torde fä anse detta ämne icke tillhöra sitt utlätande. <kerr Baron och Landt-Marlkalken hemställde om icke Ridderffapet och Adeln, under godkännande as Stats-Utskottets nysiberörde yttrande, skulle behaga remittera m-s Dic tamen, jemte beNr mälet, till det särffilta Utskottet, dit Herr Landt-Marssalken hade sig bekant att dct H derwärda Bonde-Ständer hade samma ärende hänmisat.
Upplä - Den 29 September.
Upplästes ä npö Lag-Utffottets.den 2g dennes, pä bordet lagda Utlåtande och Förslag i afseende pä en sä kallad Martial-Lag, tillika med Grefwe l.ö^Lnllfeims, OuLtsl> särskilta
Dietamirra öfwer samma ämne.
Herr Lrummer, LLfl k^Lgnns^ hade in? lemnat ett Anförande, bwilket upplästes sä lydande:
I alla tider hafva Regeringar och Undersäter crkändt de förras bäde Pligt och rättighet, att med waldfamma medel widmagthäl? la Samhällsordningen, när den hotas med rubbning eller undergäng.
Det finnes ingen Lagstiftning där de sättas t fräga.
En Lag behof? wer ingenstädes och alldraminst i Swerige stiftas, som tilldelar en Orts Befälhafvare rätt att gwäfwa wäld med wäld.
Den föreslagna Martial-Lagen kan ej hafva för afsigt, att i detta afseende öka en Regerings magts emedan det ej behöfves.
Propositionen, föranledd af den i Swerige oerhörda händelsen att en samlad folkhop begått ett mord , och likasom twungit Militair-styrkan att skingra dem, synes mig hufvudsakligen hafva det lofliga ändamäl, att Dä Regeringen wid sädane tillfällen utom all twiswel är berättigad att anwända all styrka till ordningens återställande, föreskrifter mätte finnas örn sädana mätt och steg, hvarigenom den, bwilken i oredan är oskyldig, kan forma att rädda sig undan den olycka, som-billigen träffar den brottsliga.
Det är ur en sädan synpunct jag tror att det till Riksens Ständer öfwerlemnade Förslaget bör betragtas, emedan det är med afseende därpä som Lagen böe stiftas.
Ridö. och 2ld.
Pe. N:o Ist, 40.
Hwak Zo6 Den 29 September.
Hwar och en som gör mäld ä enskilda eller offenteliga Personer eller deras egendom, kan gripas och häcktas; och den angripne äger förswara sig, om nödigt är med angriparens dödande.
Militairen är enligt sin tjenst särskilt pligtig att gripa dem, hwilka ä gator och kstsintliga platser, där Militair är förlagd, be§ä wald och olagligbeter.
Om den öfwerfalles, eller möter mttwärn, da den förrättar sin skyldighet, äger den rätt att opäsalt nedergöra de mötsträfwige.
Desie grunder äro lika tillämplige pä en enda Jndividu och pä smärre folkhopar, som pä de större.
Tillämpningen blifwer derföre enahanda, ellwad folkhopens styrka öfwerstiger denwanliga wagtens eller ej.
Det beror ej pä folkhopens storlek om mäld sär nyttjas eller ej.
En stor folkskockning kan endast ålägga Befälet skyldigheten att taga större försigtigbetsmätt.
Hwari desie försigtighetsmätt skola bestä, kan ej komma i en allmän Lag..
A ena sidan bero de af tillfälligheter som ätfölja de oroliga uppträdena, ä den andra, bör det alltid wara den werkställande magtens rätt att dem befalla, likasom det är desi fel cm de brista.
Om de alldrig sä noggrannt i en Lag förut bestämmas, kan man dock ej wara säker, att de wid t-Vfället äro anwändbara.
Ur detta skäl tror jag hela den 1 i det afgifna Förslaget kan utgä.
Den hör till en Befälhafwares Instructiön.
I desi ställe torde denna Lag tarfwa en ingresi s^m bestämmer, när de i den samma föreskrifna formaliteter böra iagttagas, och förklarade, att de, som ej togo sig till wara, Den 29 September. Z07 ra, sedan desse formaliteter moro uppfyllde, utan stonsamhet mäste förblandas med de brott sti ge.
Detta är nödigt, pä det Lagen wid sin utöfning ej mätte behöfwa äterhallas af den blödiga menffligbeten, och styrelsen ej ffyllas för härdhet när den utöfwar rättwisa.
JiJenting är sa olyckligt för Samhällsordningen, som att en Lag ej i sin stränghet utöfwas; men för -att den billigen med stränghet ma tunna utöfwas, mäste deri allt wara iagttagit som stridbar den oskyldiga, och derigenom rättfärdigar strängheten., , J en sädan ingress borde salunda bestämmas: 1:0
Att om det Bcfäl a en Ort som ager laglig rätt att maka öfwer ordning, wid sitt bemödande att återställa eller upprätthälla ordning, ofredas, skytte angriparen sig sjelf eulia t den princip, som räder i 6 Cap. Missgerning
Balken om myteri och" uppror; och siere 'Lagens rum. 2:0
Att om wäl ett Befäl icke ofredas/men dock wid en owanligt stor folkstockning befarar oreda, och det, efter gjorda wänliga warnin-gar, beböfwer sätta sig i tillstäNd att bruka mäld, och derefter gifw t de signaler, som antyda hopen att ätffiljas inom en wiss bestämd tid, äro alla de, som en sädan antydan icke hörsamma, ansedde sä som medbrottflige i oredan. Zw Att detta sä Mycket mera är gällande, om den samlade folkhopen werkeligen redan öfwergätt till oordenteliga handlingar; dä likwäl, före de firestrifna signalernas, inga andra än de som gripas i wäldfam gerning kunna anses medbrottflige. - * ' DS Z08 Den 29 September.
Dä de fall, hwarwid en Martial-Lag mä knnna anwändas, salunda blifwit bestämda, böra de foi maliteter anföras, hwilka nödvändigt böra föregä dest anwändande.
Desta igenfinnas i Förflägets 2 §.
— Jag ffulle i allmänhet wara af den tanka, att alla desta beffrifningar om förutgående anstalter ej fördes under form af lagparagrapher, utan endast såsom underrättelser för dem som böra åtlyda Lagen.
Endast straffen böra fä denna form.
En sadan alldeles ny redachion af denna
Lag ffulle bidraga att Aöra densamma klar, och om föreffrifterne da framställdes i korta sattser, ffulle de dels lättare begripas, dels säkrare utrönas om de nog bestämdt och med pastande ord blifwit uttryckte.
Hwad sjelfwe de föreflagne föregä - ende anstalterna beträffar, tror jag att hwarje anmaning bör föregäs af ett eller flere skott, och att i stället för en fana alltid en tafla bor nyttjas, pä hwilken wore fästad med stora bokstäfwer och ziffror uppgiften om tiden inom hwilken folkffingringcn bör gä för stg.
En sädan tafla kan äfwen cm natten med lycktor upplysas.
Tiden mellan hwarje anmaning bök noga bestämmas, och det torde wara nog mycket beaärdt att en stor folksamling inom tio minuter ffulle kunna ffingras.
Sedan de förutgäende signalerna äro beffrifna, bör det ock uppgifwas till hwad ytterligheter den bewäpnade styrkan är berättigad ait gä.
Detta igenfmnes i Förslagets z och det är således först den fjerde, hwilken efter min tanka bör erhälla form af en lagparagraph.
— Allt det föregående kan och bör säsom en Kung - Den 29 September. 309 Kunglig
Förordning till allmänhetens underrättelse utfärdas.
Answaret derest denna Förordning ej ätlydes, är hwad som i lagform behöfwer stadgas.
I afseende pä detta answar bör märkas, att alla de oiagligheter, som ste före den förelagda tiden, mäste arnäs såsom de eljest efter
Lag äro bestämda; men att allt hwad som gär ut pä att hindra anmaningarne, signalerna, folkets skingrande, och allt bet wäld som eljest efter sledd och börd anmaning utöfwas, är att anse säsom uppror, tp upprör innebär en olydnad emot executiva magtens Åtgärder, yttrad r en folksamling och med förlitande pä dest styrka.
Detta gör att den 4 §. till en hufwudsaklig del annorlunda beböfde redigeras.
Wid en sädan ny redaction, sä wäl af denna, som do följande straffparagrapherna, torde man kunna önsta att uttrycken mera sattes i Lagens befallande och bestämda stil, och en och annan twetydighet och mindre logist tanka rättades, bwilkct otwifwelagtigt händer dä Lag-Utskottets upplysta Ledamöter underkasta sitt förslag en nogare granstning.
När man fluteligen ätergär till betragtande af ändamälet med denna Lag, befordrande af allmänt lugn, förefaller det nog främmande att straff häri finnas utsatte endast mot upprorsmakare, men deremot alls icke finnes w:drördt i hwad answar de böra stanna, som försedde med den magt denna Lag förutsätter, icke werkställa allt hwad den tilläter till lugnets bibebällande; eller, hwad som för allmänna säkerheten wore ännu olyckligare, öswerstrede fina - §10 Den SA September na rättigheter,, och antingen i otid n löst vade wald, eller sträckte stna åtgärder utom upprorets dämpande., En Lag, till sin natur det owäldiaaste, som kan tänkas, bör förutsätta brotts möjligbet bos alle. och cm en Reg erina yred krafts skall kunna uppfylla sin pligt att. widmaatkälla ^ tatsordninaln. mäste den genom Lagen kunna, fönnä. sina. werkställa;'.he werktyg till lydnad.
Jag anhäller att Laa-Wffottet pä denna anmärknutt matte gopa behörigt as> seende, bälst när n an äläager undersäter att wid Wiste tillfällen mara underkastade den ar-, bitraira masten, bade allman och personlig sär kerhet fordra att denna magt ej kan utsträckas utom detandamäl,. hwartill den blifwit gifwen.
För att ytterligare förklara min. mening,, får jag bifoga följande Förslag:
In tedo i NK. Ofwerfläthällare, Konungens Befallningshafwande, Magistrater och Kroncbetjente make, enligt deras pligt , öfwer det allmänna, lugnets bibehållande
I följe häraf ma de, wG lärdt answar,, ej förgäta att af den twangsmagt, som är till hands, äska handräckning, der veste, ryld laga answar ej mä wogra, till aswändande och dämpande af alla försök att störa der allmänna lugnet.
Watter, Patrouller och Poster, äfwenwm all Troupp som till ordnings - kallande i allmänhet, eller för särskilta tillfällen ä näacn L)rt, är beordrad, iakttage noga hwad dem i berörde afseende är föreffrifwit.
Sträe - Den 29 September. ZlL Sträcke sig dock ej denna twängsmagt längre, än till de oroliges fängslande, innan de nedanföre föreffrefna anstalter förutgätt.
Men ffulle desse lugnets bewakare wid sädant tillfälle anfallas,, eller eljest till sjelf-förswar uppfordras, äge rätt att pä stället döda angriparen, eller den motsträfwige, hwilken liggechgild.
Skutte folksamlingar förmärkas, hwilka wäck ej i oordentelige handlingar utbrutit, men synas sä manstarka att de wanliga ordningSanstalter ej till deras skingrande anses förslä, utan anwändande af det yttersta mäld;, eller ffulle bland en folkhop oordningar förmärkas, i hwilka wäl ej hela hopen deltager, men de brotts! ge ej kunna genast antastas, utan att de fredlige tillika, mäste skadas; äge högste i Befälstadde civile Ämbetsmannen pä stället, men när denne ej är tillst . drs, Högste Befälhafwarcn för de der förlagde Trupper förklara,, att för upploppslagen t llämpning kan ckgs rum.
När fädan förklaring ffer, gifwes signal med brenne lösa ffott af canoner eller handgewär.
Derefter warde uppläst en sä lydande kungörelse: "Jag(Befallandens namn) förklarar, i kraft af den magt Konungen mig uppdragit, att upploppslagen mä, kunna tillämpas.
Hwar och en ware tillätit att, inom minuter ifrän, signaltaffans uppställande sig ifrän folksamlingen bem fredligen begifwa, och ffylle sig sjelf den, som detta päbud ej hörsammar, för den olycka honom kan träffa."
I samma stund detta päbud blifwit kungfordt, upphisias till den höjd att den öfwer allt Z12 Den L9 September. allt kan wara synbar, en swart tafta med påskrift i röda hskstäfwer:
Kotksam.ingen stittgras inom minurim.
Om det bchöfives, anLrinoes flere sädane tast r, hwaraf ett tillräckeligt förråd bor ä de ställen, Konungen förordnar, alltid wara till hands.
Innan den utsatte tiden förflutit, warde ofwanstäendepäbud twänne gänger ä nyo kungjordt, och detta kungörande'dä titthännagifwit genom en salwa ur bandgcwären.
Söker en eller flere bland den samlade folkmastan, att hindra signalernas gifwande, eller skulle che genast utbryta i wald lamheter, ware de såsom upprorsmän ansedde, och äqe den titt ordningens bibehällande samlade styrkan, att, likast m wid tillfälle af sjelfförswar, genast, utan vmwäg emot den bruka wäld.
Häller sig folksamlingen eller en del deraf fredlig, dock icke inom den förcffrifna tiden åtskiljes; äge Befälhafwaren rätt till de mätt och steg, som ull deras ffingrande finnas tjcnlige.
Hwile det pä Befätbafwarens answar, att ej lata detta wäld räcka längre, an till lugnets återställande nödwändigt behöfwes.
OfwerstätLallaren eller bögste i Befäl stadde civile Ämbetsmannen pä stället kan, om sä nödigt finnes, genom en hwitfanas uvpbistande gifwa tillkänna,att upploppslagen äter Lillsinwerkställighet mä hwitå..
Strafflag, i afseende pä olagligheter som i Folkhopar begäs. §. i.
r Nu är en anmaning tll ffingring gifwen, och försöker någon, med ord eller ger' Ning, Den 29 September. ZiZ ning, att hindra skingrandet, dä stall han, om han ej pä stället nedergöres, sedermera straffas säsom upprorsstiftare efter 6 Cap. 1 8> Mlff gernings-Balken.
Hit höra icke allenast uppfordringar till de samlade att qwarbliftva, utan ock allt buller och oljud, bwarigenom ytterligare anmaningar af den befallande ej mä höras, eller förhindrande af signalernas anbringande, samt wäld och hot ä befallanden, samt dem hwilka honom biträda eller ä Trupperne. Mom. 2.
Den som efter afkunnad befallning, etter gifwen och förmärkt signal, begär annat wald emot personer eller nägons egendom, straffes som upprorsman, enligt 6 Cap. 2 §. Mistgernings-Balken.
Mom. Z.
Men det wäld eller hot, som ster före gifwen befallning om stingring, straffes som Lag eljest förmär. Mom. 4.
De som efter den förelaggda och genom signalerne utmärkta tiden qwarblifwa, och ej gitta wisa oöfweiwinncrligt hinder, straffes säsom i uppror delakriqe; enligt 6 Cap. 2 8.
Mitzgernings-Balken, l waremot den är utan answar, som, utan alt hafwa nägot wäld eller olaglighet föröfwat, inom den förelaggda tiden bortgär, och sig alldeles frän hopen stifter. §. 2. Mom. i.
Kunna de, som wäldsamheter begä, genast gripas, och kan wäldet eljest afstyras utan de fredligas stadande, och gifwer ej Anföraren för de till hands warande Trupper - §14 Den 29 September. ver genast ordres , och cör ej alkwarligt försök,, att, pä sätt bonom tillätit är, afstyra oordningen; straffas med ett ärs fästning eller annat fängelse, efter omständigheter.
Är efter gifna signaler om upploppslagens utöfwande, Militair-Chefens handräkning af Civila magten ästad och gifwer han ej dä genast, ordres till hopens skingrande samt alfwarliga bjuder till att skingra den,, samt wäldsamheterne, der de ste,, afstyra; miste hufwudet, eller straffes med twenne och irenne ars fängelse pä fästning efter omständigheterna.
Lyder någon af manskapet wid sistnämnde tillfälle ej. ordres; dömes genast genom Ståndrätt enligt 2 och i4 Cap. Krigs-Artiklarne.
Och werkställes: straffet genast.. Mom. Z. Utöfwar Truppen, efter ordres; mäld utöfwer de gränsor ofwan äro bestämde,, sä att fredliga personer uppsäteligen waldföras, innan signalerne. äro gifne och den fsrelaggda tiden förfluten, eller sedan samlingen är stingrad och oroligbetcrne dämpade: eller den öf-- werfalles , sorn i std dragit sig ur hopen och gär hem till sitt, dä han icke något ondt. gjordt,, och warder nägon fredlig och ostyldig derigenom dräpen; miste Anföraren hand och hufwud, och för annan stada straffes dubbelt emot hwad
Lag om sickt mäld eljest förmär.
Den af manstapet, som utöfwer ordres wäld härwid föröfstar, dcmes genom Ständrätk, som nysi sagdt är.
Men ställe under det Truppen sin skyldighet fullgör, nägon ostyldig komma i misshugg,, och sädant pästäs mera af wada än af ställan - Nen 29 September- ZM lande och uppsåt hafwa skett; dä äge Domaren §, sädant aöra det. afseende, som med Lag, och omständigheter öfwerensstämmer.
Mom. 4.
I alla dega fall, när Befälhafware sig förser, ware han, der ban ej till höden döu es, owärdig att. nägon Kronans tjenst widare bekläda.
Om en Orts förklarande i KrigsLitlftän Skulle de wanlige twängsmedel, jemte dem, som- här ofwan bestrefne äro, ej finnas tillräckelige till ordnings och lugns återställande i näston wist Ort i.
Riket, äge den Konungens BefallningShafwande, till hwilken Konungen farstu dt sadan magt uppdragit, under de an-- swarighetswilkor inför Konungen,, som Konungen, genom Nådig Instruktion eller behörige Generäl-Ordres, förcffrifwer, att förklara den Ort, der oordning förefaller,, i krigstillstånd,, hwarefter, och intilldess ordningen är återställd och krigstillständet aflyst, alla de medel, högsta Befälet ci Orten widtager, äro lagliga; dock att, enär mäld emot personer mäste anwändas, vfwanstäende matt och steg iakttagas, till förekommande deraf att fredlige menni stor ej mäge lika behandlas med waldswerkarc och upproriskt.
När Ort i krigStillständ förklaras, gifwes signal med Irenne canonstott,. hwilket, sa länge sädant tillständ fortfar, hwarje dag a wiss timme upprepas.
Ocksä mä ä Kprkotorn uppsättas en swart fana med rödt korss, samt följande Kungörelse dels ä Prädikstolar eller offentelige samlingsställen uppläsasj, dels ä GaLuhörn an fiås.
Jag, Z16 Den 29 September.
"Jag (Befallningshafwandens namn) förklarar, t kraft af den magt, Konungen mig uppdragit (Ortens namn) ifrän denna stund i krrgstillständ.
Sä länge detta tillständ warar, äligge cn hwar,som ej särskrld tillätelfe äger, att hälla sig inom sitt hus; och befinne sig ingen i en hop af mera än personer.
Skytte sig eljest hwar och en som detta päbud ej lyder för den olycka honom kan träffa."
Genom en hwit fanas anbringande ä Kyrkotornen asiyses krigstillständet.
Ridderffapet och Adeln finna besia anmärkningar i nägot afseende grundade, torde Förflaget till Lag-Utskottet fä äterremitteras, och af dem ätföljas."
Grefwe k.öwk-nt>ji-lm, Wid
Hög loflige Lag-Utskottets betänkande fär jag härmedelst framställa följande anmärkningar:
Uti ingresicn nämnes förutsättande afKrigsArticlars och Reglementers efterlefnad.
Dä afsigten utan twffwel är, att nu gifwa alla till detta ämne hörande föreskrifter den högsta grad af tydlighet, torde det kanske wara nyttigt att 1783 ärs Tjenstgörinas-Reglemente 2 Delen L Afdelningen g Cap. 5 Articlen 8 8. och KrigsArticlarnes 6 Cap. 12 tz. med hwarandra noggrannt jemfördeS, emedan det kanske är att befara, att de sä kunna uttydas att motsägelse uppkommer.
Uti Utskottets 5 §. är efter min tanka ej nog bestämdt uttryckt att det är Krigslagarne om krigslydnaden i Fält hwars anwändande
Den 29 September. 817 Äfwcn önstade jag, att, wid alla de tillfällen. der betänkandet nämner mätt och steg sorn i sannad med Civile Ämbetsmän af Mtlitair Befälhafwaren stola widtagas, det bestämdes hwilkendera deciderad, da de äro af olika menirrg.
För öfrigt eonformerar jag mig fullkomligen med Utffottet, emedan dest projeet efter min tanka fullkomligen uppfyller det wisa mål Utstottet haft s äsigll; det — att sätta en Befälhafware i ständ att lagligen dämpa ett förefallande upplopp, men, dä jag ej anser detta wara nog för Samhällets beskydd; dä den principe hwarifrän jag utgätt,som syntcS mig allmänt antagen, dä den 20 Junii war i fristare minne, den, att Statens säkerhet fordrar, utom medel hos Regeringen att dämpa det närvarande upploppet, äfwen medel att förekomma ett päföljande, och återställa lugnet och hörsamheten, hwilka af sädane uppträden alltid för nägon tid rubbas; dä denne principe, säger jag, hos mig ännu stär lika fast, som w:d Riksdagens början, fortfar jag att anse det af mig projecterade tillägg nödwändigt.
Skulle likwäl lie.
Lrummors nyst Upplästa Memorials sista punct blifwa antagen ock allt, hwad Befälhafwaren i en i krigstillstånd förklarad
Ort gör och later, blifwa såsom lagligt arstedt, sä^ erkänner jag gerna att detta Förslag i alla affeenden öfwer träffar alla andra sä gjorde, som framdeles tillgjökande Förslag och ätertager jag i detta fallet gerna mitt.
Herr Saron och Landt-Nkar ftulken hemställde om icke de af Grefwe lloivoulsteim och Herk Zi'8 Den '29 September.
Herr krum mer gjorde erinringar ansäges him dra antagandet af Lag-UtstoEtets
För stag, och Detsamma sä niada böra äterförwisas.
Herr lläblnmn, Ottd llrellrik:
Sem den tid snart är förflirten, bwarefter Riksens Höglofl ge Ständer, enligt Grundlagens föreskrift > iere till pröfning kunna upptaga nägra npa motioner; an häller jag att nu till Ridderffapets och Adelns benägna åtgärd fa anmäla nägolt sone wisierligen är nödwändigt att Rikfensj Högloflige Ständer icke förgäta.
.Ibland de manga bestut, som tvid sistförflutna Riksmöte widtogos, äro ätffillige af sadan beskaffenhet att deras gällande kraft och werkan nu ffulle upphöra, fa framt icke nägcl uttrpckeligt härom blefwe stadgadt; och häruti 'inbegripcs sä wäl bewillningsarticlar> sem andre föremal, hwaruti Riksens Ständer gifwit förordnanden, gällande endast till paföljande Riksdag.
Af sädan egenffap torde jag exempelw's fä anföra 1:0 Riksens
Ständers unoerdaniga uppdrag till Kongl. Maj:t att med femtio procent kunna förhöja Sjötulls-Taxan ä wista Articlar. 2:0
En bewiljad tillökning uti inkoMsterne för Wadstena Krigsmanshus/ kwarom underdänig ffrifwelse expedierades under den 28 sistledne A pr ill; men hwarä ingen werkställighet ännu följch; och hwilket ämne tillika alldeles saknas uti Riksdagsbeslutet. z:o
Den för» böjning pä löner och gage som för Underbefäl och tjenstgörande manskap af wärfwade Arnwett pä enahanda sätt blef beflutadt, m. fl. d.
Med Den 29 September.
Zi9