Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
H. St., att bestämmas må den rättighet för Stockholms stads innevånare, att, äfven till belopp utöfver det för länen i allmänhet faststäldta maximum af 5 sk. af hvarje mantalsskrifven person , öfverenskomma örn och åtaga sig en efter behofvet lampad kurhus-afgift.
En sådan bestämmelse är nödvändig, då i annat fall vederbör, embetsmyndighets framställning skall mötas med den grundade erinran, att någon högre afgift, än den af R.
St. till kurhusen åtagna, icke kan, med afseende på ärendets beskaffenhet af beskattningsfråga, göras till öfverläggning och beslut.
Hr Möllerhjelm, Axel, uppläste vidare följande anförande :
Då det alltid ansetts för en gifven regel, att innehafvarne af sådana embeten och tjenster, på hvilka hvilar ett högre ansvar, böra vara så aflönte, att de med innehafvande inkomster af tjensten och oberoende af allt annat, kunna hafva sin bergning; lärer denna regel isynnerhet böra gälla om uppbördsbefattningar.
En sådan befattning af de mest ansvarsfulla är krigscasseurens i K. Krigs-collegium.
Enligt collegii nyaste organisation förrättaj- nu denna tjensteman ensam de göromål, som förut voro tre särskilde casseurer anförtrodde; hans tjenst är således i hög grad trägen och maktpåliggande.
Det är af stor vigt för det allmänna , att densamma utaf en pålitlig, skicklig, stadgad och ordentlig man innehafves; men i sådant afseende blir det ock lika angeläget, att denna tjensteman - Den 7 Mars f. m.
Steman får njuta de löneinkomster, som kunna anses svarande emot lians trägna göromål, hans högst betydliga uppbörd med thy åtföljande stora ansvar.
Utom det att påfallande skäl och största billighet tala för ett slikt anordnande, vinnes derigenom en icke obetydlig relativ fördel i befordringsväsendet, enär det kunde förmodas och påräknas, att om krigseasseurstjensten blefve mera lönande än den nu är, skulle tjenstemän, hvilka redan hunnit kamereraregraden, och således inom verket redan gjort sig tillräckligt kande, vid inträffande ledighet, söka ifråga var. tjenst; hvilket nu icke är förhållandet, i anseende till de dermed förknippade, trögna och ansvarsfulla göromål, samt mindre tillräckliga löneförmåner.
Nu var. krigscasseuren, hvilken i mer än 20 år med nit och redlighet samt utan något klander skött sina tjensteåligganden, har för närvar, i årlig inkomst circa 1600 r:dr, deraf 3oo rtdr s. k. missräkningspenningar.
Detta är i anseende till hans uppbörd, hvilken går till millioner rtdr, efter min öfvertygelse för litet, men skulle kunna lijelpas på det sattet, att krigscasseuren tillädes samma förmån af remisslage, som andra Statens uppbördsman, t. ex. räntmästare i K.
Räntekammaren och i landtränterierna samt tulluppbördsmännen i orterna åtnjuta.
Ett sådant remisslage är genom K. resolutionen af den 28 Juli 1837 krigscasseuren tillagdt för mötes-och tross-passevolancemedlen.
Och får jag nu, i fullföljd af hvad jag här ofvan haft äran anföra, vördsamligen föreslå, att hädanefter krigscasseuren må tilläggas -|-:dels proc. i remisslage af de statsmedel, som han från Krigscasseurs-eontoret lill orterna med posten afsänder.
Och får jag lika vördsamt anhålla, att detta mern. måtte blifva till StatsUtsk. remitteradt.
Hr Möllerhjelm tilläde muntligen:
Om StatsUtsk. skulle anse J- proc. af de statsmedel, som krigscasseuren från Krigscasseurs-contoret till orterna rned posten afsänder vara för mycket; så föreslår jag, alt minimisumman, hvarpå han må beräkna remisslage med nämnde proc., bestämmes till 5oo,ooo rtdr, hvaraf £ proc. utgör Ö2Ö rtdr.
Man kan icke begära, att någon skall egna sig åt en så ansvarsfull sysselsättning för mindre belopp.
Ilr B r å k e n li j e 1 m, P e h r R e i n h o 1 d, anförde skriftligen:
Jag går att fästa R.
St:s uppmärksamhet pä en af de vigtigaste frågor, som vid detta riksmöte kunna förekomma: om de allmänna läroverk, hvilka hufvudsakligen afse konst flitens upp hjelpande och ungdomens bildning i och för inträdandet uti näringarna och uti en m äng d af Staten se m beten.
x 3 H. 18 i3S Den j Mars f. in.
Första uppränningen af dessa läroanstalter liar lios oss redan nära 200 år funnits, nemi. alltsedan 16fcj; och att de ännu befinnas i ett slags barndomsskick, kan ej förklaras af annat, än genom näringarnas lika beskaffade tillstånd, hvarigenom beliofvet af deras förbättring först i sednare tider blifvit allmänt kännbart.
De skolor, som bos oss nu finnas, i och för näringarna oell särskildta embetsmannayrken, äro: Ofverintendents-embetels eller Åcademiens för de fria konsterna skola, från hvilken landet skulle erhålla sådana konslidkare af irsla rangen, byggmästare; Teeknologiska institutet, Chalmerska slöjdskolan, Landtbruksskolan på Degeberg, Veterinärskolorna uti Stockholm och Skara, llrukssocietelens skolor, Navigationsskolorna, Handelsskolorna, Militärskolorna.
Dessa läroinrättmttgar, hvilka till deras syftning omfatta intet mindre, än samfundets hela industriella lil, jemte en god del af det offentliga statslifvet, äro nästan alla i sednare lider inrättade; oell likväl hörer man om dero ett temmeligen allmänt klagomål, att de, ej tillfyllestgöra de med dem åsyftade ändamål.
Det vare långt ifrån mig alt misskänna värdet af allt det goda, som dessa inrättningar redan åstadkommit; och torde jag i detta afseende endast behöfva tillkännagifva, alt jag i elfva år varit lärare vid teeknologiska institutet, ifrån denna inrättnings första början till år 1818; att jag följt oell äger en slags kännedom af veterinärinrättningen? organisation och arbeten, hvarom StatsUtsk:s och detta lliks.St:? prut. för åren 1828 och 1829 torde vittna; samt att jag nu innehafver en lärarebefattning vid K.
Krigsacademien, åt hvilken jag uteslutande får egna min tid och min ringa förmåga; oell slutligen, att, efter graden af min statistiska och litterära kännedom 0111 främmande dänders inrättningar, jag anser veterinärinrättningen och krigsacademien, i deras närvar - skick, kunna uthärda jemförelse») med hvilka utländska inrättningar al samma slag som helst.
Emedlertid råder i det allmänna en dunkel, outredd känsla af alla de ofvan anförda läroinrättningarnas ofullkomliga skick.
Hvari det ofullkomliga egentligen består, till sina orsaker och verkningar, derom är man mindre öfverens, än derom, att ändring är af behofvet påkallad.
Man har sökt felen, der de ej funtios; och då de allmänna lärdomsskolorna blifvit å ena sidan med lika framgång och sakkännedom försvarade, som å andra sidan angripna; tyckes det, som man genast borde hafva misstänkt, alt striden egentligen icke gällde dessa skolor.
Detta har också ganska väl, å ena sidan, varit insedt, ehuru aldrig utredt, och ännu mindre den viig anvisad, i hvilken för den industriella bildningen ett ordentligt systéme af läroanstalter kunde utvecklas ur redan gifna, med de lärda skolorna samtidiga, institutioner.
Orsaken dertill kan ej vara annat än subjectiva grunder, ensidiga åsigter, och skall ej af mig vidröras.
De anförda un - Den ; Mars f. ra. dervisningsverken bära, sorn bekant är, det gemensamma namnet, tillämpnings- eller applicationsskolor; oell sjelfva denna benämning förutsätter redan inhemtäde kunskaper, som skola tillämpas.
Förutsättas ej dessa för-kunskaper, så är ingenting naturligare, än att deras tillämpning blifver omöjlig; och applicalionsskolan har uti en sådan olycklig belägenhet ingen annan utväg, än att inom sig bereda tillfälle lill förvärfvandet af den oumbärliga theoretiska underbyggnaden.
Hvad uter följden deraf skall blifva, är ej svårt att inse: skolans ändamål och namn står qvar på papperet; men i sjelfva verket blir hon en tillflykt för de barn, hvilkas föräldrar tycka, att den skolan kan vara så god som en annan , och att dess namn åtminstone är lockande; en omogen barnaskara fyller lärosalar, uti hvilka disciplin och tillsyn äro beräknade för itf, ig års ynglingar; då flertalet af lärjungarne äro barn, som ännu tarfva undervisning uti elementerna af moral, språk, historia och mathematik, m. m., är det helt naturligt, att slutligen vid sjelfva läroplatsernas fyllande sådant afses och måste afses, med lika vigt som skolans egentliga ändamål; och så försvinner slutligen den egentligen praktiska skolan, lycklig om hon får dö i fred.
Ifrån detta oundvikliga förderf har krigsacademien räddat sig genom en egen, fullständigt organiserad, förberedande skola, alldeles afskiljd från tillämpningsskolan.
Veterinärinrättningen emottager, i anseende tilldess inskränkta local och få lärare, endast ett inskränkt antal elever; men vid alla andra applicationsskolor äro bristande för-kunskaper den sanna, och oftast enda, orsaken till de felslagna förhoppningar man om dem hyst i och för näringarna och praktiska yrken.
Den är 1828 församlade comité' till öfverseende af Rikets allmänna läroverk, har uti dess betänk, egnat en slags uppmärksamhet åt tillämpningsskolorna.
Hvad för ett begrepp comiteen fästat vid detta ord, är svårt att inse, då comiteen dermed hedrat våra redan existerande apologistskolor, uti hvilka endast theoretiska ämnen föredragas, såsom mathematik, språk, historia och geographi m. m., hvaremot comiteens egna föreslagna universella tillämpningsskola, den s. k. polyteckniska skolan skulle få tvänne afdelningar, en förberedande theoretisk och en praktisk, tvertemot comiteens förut erkända grundsats.
Åtskilliga väsendtliga elementära mathematiska kunskapsgrenar skulle, enligt comiteens förslag, läras uti ingen skola inom Riket! och huru de öfriga studerades på hvad comite'en kallar sina båda bildningslinier, det har comiteen försigtigtvis förbehållit sig att tillämpningsskolan ej skulle äga rätt att controllera, utan på god tro hålla till godo med aflagd studentexamen, tvertemot hvad i alla tider och i alla länder, enligt sakens natur, varit antaget, att nemi. den, som skall ansvara för tillämpningen af en förberedande theoratisk underbyggnad, måste äga rätt Dan 7 Mars f. m. alt göra sig förvissad derom, att denna theoretiska kunskap finnes, ej blott uti ett betyg, utan i elevens hufvud.
Under de sednare åren har man ofta sett denna comités betänk. åberopadt af annars frisinnade män, som förmodligen förbisett båda dessa väsendtliga fel, och den åsigt, som legat till grund för comite'ens begrepp orri tillätnpningsskolor i allmänhet.
Comileen yttrar: ''ingen annan yrkesbildning, än 'för samhällets egen tjenst, synes Staten äga full rätt att "genom föreskrifter bestämma, eller följaktligen skyldig"liet att genom undervisningsanstalter bereda."
Denna grundsats faller genom den lättaste vidröring! ett så trångt begrepp om samhällets åliggande mot medborgares förädling går det kanske an att göra gällande på andra sidan om Östersjön eller Alperna; uti vårt land har det från hedenhös varit afskydt.
Det ligger i sakens natur, att föreningen af en förberedande skola i och för den egentliga lärdomen, med en förberedande skola i och för tillämpningsskolorna, skall vara omöjlig.
Denna förening synes hos dem, som förfäkta densamma, intet annat skal för sig äga, än den yttre tillfälligheten, att i båda fallen samma kunskapsämnen åtminstone borde förekomma, med undantag af de gamla språken; hvaremot man dervid alldeles förbiser den inre väsendtliga olikheten i ändamålet med en skola, hvars undervisning fortsättes vid universiteten, och ändamålet med en skola, hvars undervisning skall fortsättas i en tiliämpningsskola.
Denna skilnad är, i närvar, fall, afgörande.
Lärdomsskolornas representanter, vågar jag tro, hafva ej fattat den; emedan de varit obekanta med sådan undervisning, som gör den vettenskapliga kunskapen tillämplig: tiI— lämpningsskolornas representanter hafva ej fattat denna skilnad, emedan de äro obekanta med sådan undervisning, sorn gör den vettenskapliga kunskapen lill lärdom, till vettenskaplig odling lili dess blotta humanistiska bemärkelse.
Sålunda harman antagit hvarandras postulater, under det man trodde sig antaga sina egna, emedan deras benämningar voro lika; och då utgången sedermera ej vill svara mot förhoppningarna, uttydes detta såsom en följd af politiska bevekelsegrunder, af brist på duglighet, med ett ord, af personers förhållanden, hvaraf man också har att förklara den bitterhet, med hvilken striden föres.
Den åberopade skilnaden är, såsom allt annat, hvilket måste förklaras såsom en omedelbar erfarenhet af menniskans andliga natur, ganska svår att, på ett allmänligen fattligt sätt, beskrifva.
Jag föreställer mig emedlertid, att det just är bakom denna slöja, som stridens hydra gömmer sig; att denna slöja, en gång Ivftad, skulle den vägen öppna sig till vårt folks förädling, rikedom, makt och ära, hvars möjlighet man anar; att det följaktligen- är hvarje medborgares pligt att meddela sitt äfven ringa bidrag till ljus och vidgade åsigter öfver detta vigtiga ämne. D c n 7 Mars f. m.
Att någon annan allmän uppfostran till moralisk oell inlellectuel förädling vore möjlig, än genom lärdomsskolan, derpå liar man lange nog tviflat, och detta tvifvel har slutligen stadgat sig ända derhän, alt 1828 års comité' ej sett någon annan utväg att rädda sin liberala ömhet för alla medborgares rättighet till odling och kunskap, än att comiteen, som det synes, på fullt allvar inbjudit de konstidkande samhällselasserna på en för dessa classer enkom gjord anrättning uti dess lärdomsskola.
Jag vill ej fästa mig vid en mängd ofullkomligheter oell motsägelser i detaljerna, sorn ensamma skulle göra inbjudningen omöjlig alt emottagas.
Jag vill försöka ådagalägga den sanning, som min dagliga och stundliga erfarenhet under en längre tjenstetid, och under tillbragta 16 år såsom lärjunge uti de s. k. lärda skolorna, stadfästat till en öfvertygelse, hvilken endast med mitt lif kan öfvergifva mig, nemi. den, att förberedelsen i och för inträdandet uti tillämpningsskolan är, alltid skall blifva, och bör blifva omöjlig uti lärdomsskolan.
Antagom för detta ändamål 2lne ynglingar med lika goda naturliga anlag, med lika omsorg från början uppfostrade, den ene behörigen förberedd alt inträda vid universitetet, deu andre att vid teeknologiska institutet, någon krigsskola, bergsskola o. s. v. på något konstyrke använda sina förvarfvade kunskaper, samt grad, t. ex. uti mathemaliken.
Den förre af desse ynglingar, lian som studerat i och för universitetet, äger en klar och redig åskådning af det vettenskapliga systemet till alla dess hufvudmomenter; lian i lisei- dessa momenters nödvändighet och inbördes sammanhang; lian känner fullkomligt de vettenskapliga bevisningstnetoderna; hans dialektik och hans slulledningsförmåga äro genom hans studier skärpta lill den grad, att han nr i stånd att underkasta hvad vettenskapligt amne som helst en ofelbar granskning, så vidt bans sakkännedom räcker: ingen lärer neka, att lärdomsskolan bar heder och beröm af en sådan lärjunge.
Men låt denne samme lärjunge infinna sig vid teeknologiska institutet hos en byggmästare eller mililärlarare, som säger honom: ”delbar ni en uppgift af ett machineri, en byggnad, en brygga, ett fältverk; jag har meddelat eder de praktiska villkoren och anvisningarna; ni känner från lärdomsskolan de vettenskapliga principerna för construction och calcul: verkstall!” och se, min herre, der är det slut med bans latin.
Han strandar — root de praktiska svårigheterna, skulle man tro; — nej! han strandar mot sin grundliga underbyggnad uti rena mathematiken.
Han svikes af sjelfva sin theoretiska förberedande bildning, en bildning, som utgjort hans lärares, föräldrars och hans egen tillfredsställelse och fägnad, och hvarpå den oerfarne grundat sin framtids förhoppningar.
Med bitter känsla ser han sig bedragen, ser sin tid, sin förmögenhet, sin möda förspillda; erfår den grym - 14■-* Dea 7 Mars f. m. ma förödmjukelsen, att än en gång blifva nybörjare; och blott sällan föres han af en lycklig slump tillbaka in på den bana, som utgör den naturliga fortsättningen af hans framskridande fullkomlighet och förädling.
Mångå inom dessa murar dela med mig denna bedröfliga erfarenhet, och kunna med mig vittna, ,att den hörer snarare till regeln, och att undantagen äro få.
Om personers namn och förhållanden finge ifrågakomma, så skulle målningen blifva för mycket varnande för hvarje förståndig fader, för alt icke blifva afskräckande, och visa misstag af demart, som gäcka hvarje omsorg, och som åtminstone i hög grad förringa och nedsätta värdet af en i och för säg sjelf förträfflig uppfostran, som man uti en falsk riktning vill använda, och som uti denna missförstådda användning sjunker i värde under r outinen.
? och vanans innötta lexa.
Låt deremot denna yngling vid universitetet fortsätta sina studier, antingen såsom blifvande vettenskapsman, då de välgörande följderna af hans föregående bildning äro alltför påtagliga för att behöfva bevisas, eller ock såsom statsman, då en sådan förståndsodling, som jag hos honom förutsatt, äfvenledes måste göra sig gällande öfverallt inom de politiska vettenskapernas och statsbestyrens område.
Klarheten, styrkan och öfningen af hans förstånd, i förening med moralisk hållning i hans karakter, skola lika säkert göra honom till en för sig och samhället lycklig civil embetsman, som det är ett gifvet factum, alt den oförderfvade menniskan endast behöfver se det rätta för alt älska det.
För alt fullända jernförelsen, låtom oss nu tillse, huru den elev skulle lyckas, sorn, undervisad i och för tillämpningsskolan , folie på det orådet att ändra sin bana och inträda vid universitetet.
Har han gjort skäl för sig uti sin förberedande skola, kommer han omedelbarligen från denna skola till universitetet; så kan han väl derstädes icke underkännas, emedan det är omöjligt, att för praktiskt behof fullkomligt vara förberedd uti en vettenskap, utan att tillika kunna theoretiskt redovisa för denna vettenskaps hufvudmomenter.
Men ofelbart skall den academiska läraren ställa honom långt nedom hans rätta värde; och lärjungen skall med missnöje erfara, att hans starka sida ej blifvit påkänd.
Läraren och lärjungen sakna, i sådant fall, gemensamma beröringspunkter; och dessa beröringspunkter äro just de, som vettenskapen har med hvarje konst eiler praktisk kunskap, hvarpå hon kan tillämpas.
Dessa beröringspunkter ligga öfverallt kringspridda och ända till oändliga nuancer sönderklufna på hvarje punkt af systemet; och om ej vettenskapen, med särskildt afseende på dem, föredrages och läres, så blir tillämpningen omöjlig utan nya theoretiska studier.
Men en sådan föredragning af en vettenskap blir något helt annat, än hvad den är och bör vara, uti den s. k.
Den 7 Mars f. m. i43 lärdomsskolan.
Nå väl! huru vill man nu uti samma skola förena och verkställa tvänne så olikartade undervisningsmetoder?
Huru kan man påräkna lärare, som skola med lika noggrannhet och lika omsorg handhafva båda och åtaga sig, livad som enligt sakens natur är en omöjlighet, att, uti en för alla lärjungarne gemensam undervisning, meddela den ena kunskapsarten åt den ene lärjungen, den andra åt en annan.
Visserligen kati och hör en och samma lärobok för båda ändamålen begagnas; men uti denna gemensamma lärobok, ja, uti en och samma proposition, skal! den ene lärjungen redovisa så, att hans afhöraude kamrat ej begriper ett ord af hvad han talar, 0111 man linge förutsätta den -omöjligheten, att en gemensam skola för båda till någon lid varit i behörig verksamhet.
Denna väsendtiiga olikhet föri kommer öfverallt i de aldra minsta elementerna, uti de högre lärokurserna, så viii som lili de lägre; då den ena lärjungen nödgas uppehålla sig timmar och dagar, för att hemta hvad lian heliöfver ur en proposition, absolvera» hon af den andra på fem minuter.
Regering och Ständer kunna besluta om inrättandet af sådana skolor; men förståndiga menniskor, sorn åtaga sig och lyckas uti att vara lärare i en sådan skola, hafva aldrig funnits, finnas icke, och skola aldrig finnas.
Uti Tyskland är försöket gjordt, sednast i bayern.
Ar 1804 ordnades undervisningsverken derstädes efter begreppet, eller obegreppet, 0111 den här ifrågasatta föreningen; och denna ordning, som dock genast btef oordning, fortsattes till 1808, då elementarläroverken reorganiserades efter andra principer.
Hvilkendera af båda undervisningsmetoderna för öfrigt, och i afseende på den rent menskliga förädlingen, lemnar de högsta resultaten, är alldeles omöjligt att afgöra.
Den vettenskapliga hållningen kan i båda vara lika conseqvent, och förståndsodling^n göra lika framsteg genom båda; nuancerna äro i detta afseende knappt märkbara för den yttre åskådaren, och bestå på det liela ej i ett mer eller mindre, utan i olika behandling af samma ämne.
Man har ansett tillnmpningsskolornas föremål underordnadt den egentligen lärda bildningens; jag kan ej gilla denna åsigt.
I rent menskligt afseende finnes ingen anledn. att gifva företrädet åt den ena eller andra, aldraminst, om man gifver åt båda en lika höggrad af vetteuskaplig underbyggnad och odling.
En blick på våra närvar, läroverk säger oss, att vi, i och för tillämpningsskolorna, äga inga allmänna förberedande läroverk, utom de s. k. apologistskolorna.
Att dessa sednare ej uppfylla ändamålet, är kändt och erkändt.
St. får jag vördsamt föreslå: 1:0 att alla särskilda apologistskolor och apologistclasser, så väl i Stockholm som i Rikets provinser, må indragas, och lönerna användas till inrättande af sexton, på tjenliga orter inom Riket förlagda, realskolor; ■44 Den 7 Mars f. m. 2:0 att hvarje realskola organiseras med fyra classer och fyra lärare, nemi.: en lärare lili mathematlken, med årlig lön 600 r:dr; en lärare uti mekanik, fysik och chemi, 600 r:dr; en lärare uti historia, geographi, moral och botanik, 600 r:dr; en lärare lili franska, tyska och engelska, (jo‘o r:dr; till underhåll af laboratorium, 100 r:dr — utgörande för hvarje skola a5oo r:dr, och för alla 16 skolorna 4o,ooo r:df årligen; (Huru stor del af detta belopp kan med de nu var. apologistskolornas inkomster ('vilas, ar för mig omöjligt att beräkna, men StatsUtsk.. torde dertill kunna bereda sig tillfälle genom vederbörande.
Jag skulle tro, att mäste fyllas med ma anslag.
Summan är, såsom beräknad för ett helt systeme af läroverk, förmodligen den minsta, sorn någon civiliserad stat, med lika stor folkmängd, bekostar för samma ändamål.
De larda skolorna hos oss kosta årligen om' kring iä,ooo t:r spanmal, förutan penningelöner och pastorater; och, jemte universiteten, medföra de en årlig utgift af omkring 200,000 r:dr.
För den stora massan af samhällets industriella och praktiska medlemmar synes ^ deraf ej vara för mycket.) d:o att alla läroämnena må uti realskolan, i anseende-till deras omfattning och grundlighet, komma att innehålla de anförda vettenskapern is elementer, uti deras vidsträckta bemärkelse, föredragas med särskildt afseende på praktisk användbarhet; samt att, till följe deraf, ingen lärjunge uti dessa skolor må antagas under 12 års ålder; 4:o att R.
M. anmäla deras tind. önskan, att alla realskolornas arbeten mätte inrättas efter den, under namn af ämnesläsning med lii flyttning, allmänt kända undervisningsmetod; 5:o att, sedan dessa skolor under fi år varit i verksamhet, ingen elev antages vid de af Staten undérhållna t i 1 — lämpningsskolorna, som ej blifvit behörigen utexaminerad från någon realskola, eller ock blifvit godkänd i bergsexamen vid universitetet; samt att de nu inom hvarje t i 1— Jämpningsskola befintliga förberedande läroinrättningar indragas; 6:0 att 2000 rtdr måtte anslås att endast under 5 år utgå, till underhåll af ett lärareseminarium uti Stockholm, i och för realskolorna, nemi. 5oo r:dr årligen till hvar och en af de 4 medlemmar af K.
Yettenskapsacademien , eller andra kunnige män, åt hvilka K. M., genom nämnde academi, kan finna för godt att uppdraga bildandet af candidater till realskolans fyra lärostolar, inför hvilket seminarium, äfven de nuvar. apologister, som vilja uti realskolorna såsom lärare inträda, böra qualificera sig; 7:0 att R.
St. uti deras und. skrifvelse uttrycka den förhoppning, att då delta seminarium varit ett år i verksam - Den j Mars f. ra. samhet, räknadt från d. i nästk.