Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag förenar mig således med de talare, som begärt bifall lill reservantens förslag och jag gör detta så mycket hellre, sorn jag deri finner afside vara fästad på en anmärkn.
, som jag gjorde förra gången frågan här förevar.
Utsk. hade då föreslagit, att en afgående bolagsman skulle vara fri från allt annat ansvar än för den del af bolagets förbindelser, som vid afgången på hans lott enligt räkenskaperne sig belöpte.
Jag anmärkte då, att det vore rättare att bestämma en viss tid för ansvarighetens fortfarande, och vid denna min anmärkn. har afs:de i reservantens förslag blifvit fästad!,, hvarigenom allmänheten finge lid på sig att bevaka sin rätt.
Jag tillstyrker bifall till reservantens förslag såsom egande ett ostridigt företräde framför Utsk:s. Hr Gripenstedt, J o h. Aug.:
Jag har begärt ordet för att tillkännagifva, att jag delar den åsigt Gr.
Sparre förfäktat, och att jag anser de skäl han anfört för denna sin åsigt vara ganska väl grundade.
Så länge våra Banker fortfara att vara grundade på principen af solidarisk ansvarighet, anser jag det vara betänkligt 37S Den 24 Febrnari. att införa något stadgande sorn på något sätt kan rubba det förtroende som denna princip ingifver.
Jag ställer mig härvid på samma ståndpunkt som en föreg:de talare, d. v. s. jag slår hellre på allmänhetens än på B.mk-delegarnes bästa.
Det vore visserligen rätt angenämt för Bank-delegarne, om de, när som helst, lätt nog kunde slippa fiån sina förbindelser i Bank-bolaget, men ett skyldigt afs;de på allmänhetens anspråk fordrar att man icke medgifver dem en sådan rättighet.
Anckarsvärd har visserligen rätt deri att det icke gerna kan inträffa att ett Bank-bolag är sammansatt af sådana personer, att det medgifver alla de vederhäftiga delegarne att utträda, för att derigenom öfverlemna sig och hela anstalten åt en säker undergång.
Men det är icke nog att man med säkerhet kan förutse, det ett sådant förhållande aldrig kommer att inträffa; ty allmänhetens förtroende till PrivatBankerna hvilar ytterst på den solidariska ansvarigheten, och detta förtroende blir visserligen rubbadt, så snart man kan säga: den solidariska ansvarigheten kan eluderas derigenom att alla de vederhäftiga deb egarne tillåtas att utträda ur bolaget.
Jag vill icke uptaga B. o. Ad:ns tid med att uprepa de ytterligare skäl som Gr.
Sparre anfört utan inskränker mig till att i alla delar instämma med honom.
Efter det yttrande Hr Gripenstedt afgifvit, bar jag foga att tillägga.
Anckarsvärds anmärkn., att det icke är att förmoda, att menniskor skulle vara så oredliga, att de sökte undandraga sig ansvarighet för ingångna förbindelser, vill jag blott erinra, att jag icke finner någon oredlighet deri.
Det är temligen klart, att personer, som ingått i ett företag, hvilket sedermera hotas af vådor, begagna de af lag medgifna medel för att undandraga sig ansvarigheten.
Jag fruktar, att om man stämplar detta med namnet oredlighet, blefve ganska många oredliga.
Jag är ganska säker derpå, att vid en annalkande penningekris ganska många solidariske bolagsmän skulle söka att få utträda ur Bank-bolagen, likasom jag bestämdt känner, att sådana fall hafva inträffat, ty det har funnits PrivatBanks-aktier att köpa för ganska lågt pris just derföre att en mängd personer sökt att komma ur Bankerna.
Visste de nu, att de kunde komma derifrån med befrielse från all ansvarighet, så skulle de nog begagna sig af de medel som lagen i detta fall erbjöde.
Under förra discussionen i frågan anmärktes det, att just ett sådant öfverflyttande af ansvarigheten från redbara till icke redbara personer voie enligt förslaget möjligt, och man föreslog, till förekommande häraf, att ansvarigheten för den afgående skulle under en längre tid fortfara.
Hr von Koch har sagt, att om man ej på något sätt kunde blifva fri från ansvarigheten, skulle allmänheten få en sådan terreur panique för Bank-bolagen att ingen ville deri inträda.
Men har den ansvarighet, som f. n. finnes, afskräckt personer från att blifva Bank-delegare?
Erfarenheten vittnar ju om motsatsen.
Som den siste värde talaren ganska riktigt anmärkt, är del väl egentligen allmänhetens rätt, och icke bolagsmännens beqvämlighet, som skall i främsta rummet afses.
Den 24 Febr aari. 379 Hr von Koch har sagt, att reservantens förslag ej vore förenadt med någon våda, enär ett år alltid komme alt förflyta, innan den afgående bolagsman blefve fri från ansvarigheten, så att de som egde fordringar hos Banken under tiden kunde utsöka dem.
Jag vill häremot erinra, att, enligt reservantens förslag, tiden icke behöfver blifva så lång som ett år.
Förslaget innehåller, att ansökningen om utträde ej får pröfvas förr än bokslutet för räkenskapsåret blifvit upgjordt och granskadt.
Yi antaga nu, att ett Bank-bolags räkenskapsår är kalenderåret, vi antaga äfven, att bolagsstämma hålles i början af påföljande året, och då skulle det kunna hända, att en bolagsman, som ingifvit sin ansökning i December ena året, kan i Februari månad det andra året vara fri från sin ansvarighet.
Man måste dessutom taga i betraktande, att om man vill medgifva något sådant, så fattas ett stadgande ang:de inträdande bolagsmans förbindelse.
Ett sådant finns i Lagberedningens förslag, men icke i nuv:de lag, och således bl ifver den inträdande bolagsmannen icke ansvarig för bolagets äldre förbindelser.
Vill man medgifva den afträdande frihet från ansvarighet, så må man lägga densamma på den inträdande.
Tvekan och ovisshet vid lagtillämpningen skall i allt fall upstå, och jag vill fästa upmärksamheten derpå, att den ansvarighet, som kan komma att vidlåda en utträdande bolagsman, afser endast de förbindelser som ingåtts under den tid han varit i bolaget.
Det är just ur synpunkten af allmänhetens säkerhet, som jag har förordat reservantens förslag.
Jag tror, att om lagstiftningen vore sådan, att en bolagsman icke under några vilkor kunde blifva fri från bolagets förbindelser, äfven om det visade sig, att bolaget vid bolagsmannens utträdande vore i ett fullt solvent skick, så komme i framtiden troligen inga redbara och förmögna personer att ingå i Bank-bolagen, och då kunde just det af Gr.
Sparre antydda förhållande inträffa, nemi. att endast Irashanlcar bildade sådana bolag.
Att den nu föreslagna förändringen icke kan retroaktivt verka på de nuv:de bolagen, så länge deras oktrojer vara, tror jag vara klart.
Reservantens förslag innehåller ock ett fullsländigande af Dtskrs, och som jag tror vara ganska nödvändigt, enär Utsk. väl har förutsatt, att en bolagsman kan ur bolaget utträda, men talar icke ett enda ord om ansvarigheten.
Jag anhåller ånyo om bifall lill reservationen.
Den farhåga, som tvenne talare lillkännagifvit sig hysa för följderne af rättigheten för en Bank-delegare att blifva vid utträdet fr ikal lad från den solidariska ansvarigheten, synes mig vara något öfverdrifven.
Desse talare hafva med största skäl fästat afs:de på vigten deraf, att allmänheten hyser ett orubbligt förtroende lill Bankernas säkerhet, men jag får fästa upmärksamheten derpå, att allmänheten i allmänhet, om jag så får säga, hufvudsakligen fäster sig dels vid realiteter, såsom grundfondens storlek, hypothekernas mängd och godhet m. ro., och dels vid egen - 380 Den 24 Febvuart. skaperne hos de personer, som utgöra Bankernas styrelse.
Jag skulle nästan våga påstå, att i de flesta fall allmänheten tager föga reda på, hvilka personer äro delegare i en Bank, och på denna grund tror jag, att bolagsmännen, utan fara för rubbning af allmänhetens förtroende, kunna få in- och utgå under de vilkor Hr Nordström föreslagit.
Jag kan icke förutsatta, att ett Bank-bolag skulle vara så litet månt om sitt eget bästa, alt det utsläpper en redbar och förmögen man och i hans ställe intager en trashank.
Jag lägger likväl ej så stor vigt vid en af en annan talare framhållen omständighet, nemi. att förmögna personer skulle afhålla sig från att ingå i Bank-bolag, om rättigheten att vid utgåendet blifva ansvarsfri ej funnes.
Jag tror, att om dessa Banker gifva utdelningar, så komma många, sådant oaktadt, att deri ingå, men jag motsätter mig Utsk:s förslag hufvudsakligasl af det skäl, att det är hårdt och orättvist.
Man har sagt, att det ligger en orättmätig förmån deri, att en person skall blifva fri från förbindelser, som han frivilligt åtagit sig under den tid han varit delegare i ett Bank-bolag, men man måste taga i betraktande dessa inrättningars egna beskaffenhet, att de äro ständigt fortfarande penningeverk med omvexlande delegare och att ansvarigheten alltid bör åtfölja endast dem, som de facto äro delegare.
Då det f. n. icke finnes något stadgadt i afs:de på denna fråga, så måste väl ett stadgande införas i den syftning reservanten angifvit.
Det finnes många förhållanden i lifvet, då det måste vara af största vigt och nödvändighet för en medborgare att kunna uppgifva hvad han verkligen eger, men det kan han icke så länge han är bunden vid en ansvarighet, från hvilken han ej kan lösgöra sig.
Sådant synes mig vara i hög grad obilligt och det kan ändras på ett tillfredsställande sätt genom antagande af Ur Nordströms förslag.
Då jag förra gången hade ordet, yttrade jag, att jag ansåg, att man, enligt Hr Nordströms förslag, skulle ega ett år på sig att göra sina anspråk emot en Bank gällande, om någon af delegarne ville derifrån utträda.
Jag grundade denna min åsigt derpå, att då det i förslaget heter, att bokslutet skulle vara upgjordt och granskadt, innan ansökning om utträde finge uptagas, tydde jag detta stadgande så, att bokslutet skulle vara granskadt icke allenast af revisorer utan äfven af bolagsmännen på bolagsstämma, och då det derefter säges, att ansökningens bifallande skall ankomma på den bolagsstämma, som näst derefter hålles, ansåg jag, att minst ett år alltid måste förlöpa innan utträdandet finge ega rum.
Men jag måste erkänna, att denna min tolkning, pä salt Gr.
Sparre äfven anmärkt, vid närmare påseende icke torde vara den rätta, och på det att min och, såsom jag förmodar, äfven reservantens mening måtte blifva tydligen uttryckt, får jag föreslå den förändring i hans förslag, att orden näst derefter utbytas emot orden ett år derefter.
I öfrigt har det af Gr.
Sparre blifvit anmärkt, att om man än antoge reservantens förslag, så saknades ändock ett stadgande ang:de de nya bolagsmännens ansvarighet.
Jag tror likväl, att 2:dra Den 24 Febrnart.
381 g i Utsk:s förslag innehåller ett stadgande, som på detta fall kunde vara tillämpligt, då deri säges: »De, som om Bank-bolags stiftande sig förena, böra vara Svenske medborgare, till antalet minst 20, och svaren de, en för alla och alla för en, för uppfyllandet af alla Bank-bolagets förbindelser.»
Jag skulle tro detta stadgande göra tillfyllest.
Att det icke är otänkbart, att man hädanefter skall blifva rädd att ingå i Bank-bolag, om möjlighet ej beredes att derifrån åter utgå, det tror jag vara påtagligt, ty förr än i sednare tider bar det icke, så vidt jag vet, upstått någon egentlig fara för Banterne och icke heller en sådan terreur panique, att man sålt sina aktier för underpris, men sådant har nu skett just derföre, att aktieegare blefvo rädda för den solidariska ansvarigheten.
Jag känner personer, som under December månad sisth år sålde sina aktier till underpris i den tro, att de dermed vore fria från ansvarigheten och som nu mycket ångra sig, då de se, att aktierna äro goda.
Det föreställningssätt, att man kan blifva alldeles skiljd från ett Bank-bolag, är så inrotadt, att det t. o. m. finnes bolag, som berättigat sin Direktion att tillåta utträde derur.
Det är hufvudsakligen för att en gång få hela denna fråga på klar och redig fot som jag påyrkat och fortfarande påyrkar bifall till reservantens förslag, likväl med den förändring jag nyss tog mig friheten föreslå.
Jag har visst inga anspråk på, att inverka på Ståndets beslut i en fråga, för hvilken jag är fullkomligt främmande, men jag har icke kunnat underlåta att gifva tillkänna det intryck discussionen gjort på en person, som vid pröfningen af denna fråga till ledare endast haft sitt sunda förstånd och sitt nit för allmänt bästa.
Mig synes, att LagUtsk:s förslag afser att betrygga Bankernas säkerhet genom föreskrifvande af solidarisk ansvarighet, då deremot Hr Nordströms reservation och de
Hrr, som deruti instämt, afse att frigöra individen från det tvång, hvari han annars någon gång kan komma alt befinna sig.
En och annan talare har yttrat, att det vore en barbarisk lag, enligt hvilken kanske en menniska under hela sitt lif icke skulle lyckas att blifva fri från en ansvarsskyldighet.
Jag medger att det är hårdt, men jag hemställer, om icke hvarje medborgare har pligter af samma art.
Jag anser för min del Utsk:s förslag ega företräde framför Hr Nordströms, och anhåller derföre om bifall till detsamma.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., alt i afs:de på förevide punkt blifvit yrkadt, dels bifall, dels af Frih.
Stjernstedt, Hr af Geijerstam, Gr.
Anckarsvärd, Hr Aminoff och Hr Hjerta antagande af RiksArchivarien
Nordströms uti dess Utsk:s Utlåt, bifogade reservation afgifna förslag till redaktion af 7 §:n 2 morn., och dels af Hr von Koch, antagande af sistnämnde redaktions förslag med den förändring, att orden »ankomme på en bolagsstämma, som näst derefter hålles», 382 Den 24 Febrnart. utbyttes emot orden »ankomme på bolagsstämma, som hålles ett år derefter».
Härvid förklarade Frih.
Stjernstedt, Hr af Geyerstam, Gr.
Anckarsvärd, Hr Aminoff och Hr Hjerta att de instämde i Hr von Köchs förslag, hvarefter de först till bifall å Ulslcs yttrande och sedan till bifall å llr von Köchs förslag framställde propos:ne besvarades med blandade Ja och Nej, samt sedermera efter förnyad med Ja och Nej besvarad propos. till bifall å Ulsles yttrande, Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han härvid ansåg
Hr Hjerta begärde votering.
Uplästes till justering samt godkändes en så rydande voter:spropos. ; Den som bifaller Sammans.
Banko- och LagUtsl:s i Utlåt N:o 6 afgifna yttrande i fiåga om 7 § 2 mom. af den föreslagna Förordningen ang:de enskilda Banker, röstar Ja i den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, beslutar R. o. Ad. att antaga den för nämnde mom. i Hr Nordströms Utsk:s Utlåt, bifogade reservation föreslagna redaktion med den förändring att orden »ankomme på den bolagsstämma, som näst derefter hålles», utbytas emot orden »ankomme på bolagsstämma, som hålles ett år derefter».
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit sålunda Ja — 24.
Sedan Hr Gr. o. Landtm, härefter låtit upläsa Utsk:s förslag till redaktion af 7 § godkändes mom.
1 med uteslutande att den emot det redan af R. o. Ad. antagna mom. 2 svarande slutmeningen: »Begäran derom anmäles skriftligen hos Bolaget och varde den begäran pröfvad å den ordinarie bolagsstämma, som hålles under nästföljande räkenskapsår» samt godkändes mom. 2, 3 och 4 med den förändring i nummerordningen, som föranleddes af R. o. Ad:s nyss fattade beslut om 2:dra mom:s lydelse. 7:de punkten, ang:de § 9.
Denna punkt lades till handlingarne. 8:de punkten, ang:de §4 0.
Då härefter Utslcs förslag till redaktion af § 10 blifvit upläst, yttrade Hr von Koch:
Jag skulle visserligen hafva önskat, att denna g hade fått den lydelse, jag förra gången frågan förevar ansåg den böra ega, men efter den förändring 6 §:n mom. d erhållit, Den 24 Febrn ari.
383 anser jag mig ej behöfva påyrka någon förändring i denna, utan anhåller blott att få min särskilda mening derom i prot. antecknad.
Utskis förslag till redaktion af 10 gm blef, uppå härefter framställd propos., godkändt. 9:de punkten, angtde §12.
Härefter uplästes och godkändes Utsk:s förslag till redaktion af litt. b i lista morn. och hela mom. 3 af 13 gin, som af R. o. Ad. varit återremitterade och hvarom Utsk. i en föregide punkt sig yttrat.
10:de punkten, ang:de § di.
För min del anser jag denna § vara en af de vigtigaste i hela förslaget.
Det är af en särdeles vigt för all mänheten, om den skall vara trygg under sådana kriser som den nu"”pågående, att Bankernes sedel-emission icke för långt utsträckes, och jag kan nu säga hvad som var riskabelt att säga förra gången, då krisen var i sitt högsta stadium, nemi. att det verkligen varit stor fara derför, att PrivatBankerne icke kunnat på dagen göra löte emot påtryckningarne vid vexlings-luckorna.
Denna fara, som verkligen under loppet af sisth December månad var för handen, ansåg jag hafva upkommit deraf, att en och annan
Bank för långt utsträckt sin sedel-emissionsrätt.
Jag uttryckte då äfven den tanke, att det icke är på en stor sedel-emission som Bankerna skola förtjena, och om denna min åsigt hade varit den rådande hos Bankbolagen, hade de måhända stått tryggare, då krisen i höstas infann sig.
Utsk. har föreslagit, alt en Bank skall få rättighet att utgifva sedlar motsvarande hela grundfonden, hvilket är en vidsträcktare sedel-utgifningsrätt än den nu medgifna, men deremot har Utsk. borttagit rättigheten att utgifva sedlar för den kontanta kassan.
I det sednare fallet instämmer jag med Utsk., men jag tror, att Utsk. i det förra bordt nedsatt sedel-utgifningsrälten till £:delar af grundfonden.
Jag yrkar derföre, att gin måtte i denna del förändras, hvilket ganska lätt låter sig göra genom att emellan orden motsvarar och Bankens införa orden: 75 proc. af: och anhåller jag om Hr Gr. o.
Landtmis propos. å bifall till gin med den af mig nu föreslagna förändring.
De motiver till förändring i gin Hr von Koch anfört delar jag fullkomligt, men i afside å resultatet skiljer jag mig från honom så tillvida, att jag önskade, att sedelutgifningen skulle blifva begränsad inom ett belopp, motsvarande Bankens halfva grundfond.
Jag tror, att detta är det vigtigaste stadgandet i hela förslaget, och jag tror, alt Bankerna icke skulle finna det vara för deras fördel allt för närgående, om en sådan inskränkning i sedelutgifningen bestämdes, enär den skulle upmuntra till meddelande af kassa-kreditiver åt enskilda, på hvilken väg Banken 384 Den 24 Febrnari. således skulle kunna draga nylla af den andra hälften af grundfonden.
Jag hemställer, på grund häraf, att orden:
Bankens hela grundfond måtte utbytas emot orden:
Bankens halfva grundfond.
Hr A minoff:
Jag kan icke instämma i den förste värde talarens förslag till förändring af denna g.
Jag erkänner, att alla möjliga säkerheter böra existera men jag tror, att det är föga skillnad emellan de kontant inbetaldte penningarne och grundfonden, ty den föreställer ju också penningar, hvarföre jag föreslår, att §:n, som något inskränker den redan existerande sedel-utgifningsrätten, mätte oförändrad antagas.
§:n gifver äfven tillkänna, att alla de medel, som insättas på up- och afskrifnings-räkning, icke få grunda någon sedel-utgifningsrätt.
Det är således ingen fördel för Bankerne att emottaga dessa medel, och jag befarar, att denna vigtiga del af Bankrörelsen inskränkes just derföre att den icke länder Banken till någon fördel.
Jag beklagar, att jag icke kunnat höra hvad Hr Aminoff yttrat, så att jag derpå ej kan svara, men beträffande Frih.
Stjernstedts anförande ber jag att få förklara, att jag gerna önskade gå honom till mötes, men jag fruktar, att om man spänner bågen för högt, så brister den.
Jag har dessutom ett särskildt skäl att inskränka mig till de 75 proc:n, nemi. det, att om man gör den nya lagen förnuftig och derjemte icke allt för mycket skiljaktig från den nuv:de, så skola de gamla Bank-bolagen snart finna deras räkning i att ställa sig under den nya lagen.
Detta torde icke blifva så särdeles svårt alt åstadkomma, ifall vi stanna vid 75 proc., och jag tager mig derföre friheten att till Frih. Stjernstedt hemställa, huruvida han icke i detta fall ville med mig sig förena.
Vid delta ämnes förehafvande förra gången yppade sig här den skiljaktighet i meningarne, att några ledamöter ansågo Utsk. hafva gjort inskränkningen för liten och derföre påyrkade en större inskränkning, under det alt andre åter funno inskränkningen vara allt för stor.
Vid sådant förhållande ansåg
Utsk. sig hafva gått en medelväg och fann sig fördenskull icke förbunden att frångå sin åsigt.
Jag tror, att den påtryckning, som under den sednare tiden egt rum emot Bankerna, icke uteslutande haft sin grund i sedel-emissionen.
Det är temligen bekant, alt en af de Banker, på hvilka påtryckningen var ganska stark, just vid detta tillfälle icke hade mycket sedlar utelöpande, utan att påtryckningen var en följd af depositionsrörelsen.
Vare sig att man något förminskar eller ökar sedelemissionen, tror jag således, att påtryckningen vid en kris alltid skall blifva kännbar.
Skulle man inskränka sedelemissionen så, att man derigenom förekomme all fara, fruktar jag, att man på detta sätt satte stopp för Bankrörelsen i allmänhet, och det kan väl icke, särdeles under nuvarande förhållanden, vara meningen.
Jag anser mig böra tillkännagifva, Den 24 Febrnari.
385 kännagifva, att jag frän en mängd Privatbanks-Direktioner haft enskildta bref ang:de detta förslag, deri de för pina och död begärte alt få slippa hela förslaget, emedan det skulle göra hvarje Bankrörelse omöjlig.
Denna omständighet har föranledt mig att icke tillstyrka någon ytterligare inskränkning.
Under förra diskussionen yttrades här, att nu gällande stadganden, der afseende gjordes å riksmyntkassan, skulle vara bättre än Clskis förslag.
Skälen för den motsatta meningen utvecklades då fullständigt, och jag vill derföre nu endast i korthet säga, att orsaken, hvarföre Utsk. icke ansett riksmyntkassan böra bibehållas såsom norm för sedelutgifningsrätten var den, att denna kassa är så fluktuerande, att den i dag kan vara 200.000
Rdr större än i morgon.
Just denna omständighet har föranledt det förhållande, att Bankerna enligt nu gällande lag hafva en månads tid på sig för att reglera sedelemissionen med afs:de på riksmyntkassan, emedan Bankerne omöjligen i hvarje ögonblick kunna ställa sig lagens bud till efterrättelse, men ett lagbud, som icke i hvarje nu kan efterlefvas, bevisar sjelft sin orimlighet.
Jag vågar således tillkännagifva den åsigt, att det af Utsk. framlagde förslag, såsom innefattande en medelväg emellan tvenne ytterligheter, torde vara det försigtigaste att vidblifva, och tillstyrker derföre bifall till detsamma.
Sparres yttrande om Bankdirektionernes stora farhåga att icke under den nya lagen kunna fortsätta Bankrörelsen, får jag fästa upmärksamhelen derpå, att om mitt förslag antages, skulle den privatbank, som har en grundfond af en million Rdr, få utgifva 75 proc. deraf i sedlar eller 750,000 Rdr och dessutom för beviljade kassakreditiver till 50 proc. af grundfonden, eiler 500,000 Rdr, hvilket tillsammans gör 1,250,000 Rdr, ehuru säkerhetsbandlingar för endast 60 proc. af grundfonden äro i allmänt förvar nedsatte.
Jag anser verkligen, att denna sedelemission är så tillräckligt tilltagen, att jag gerna, lika med Frih. Stjernstedt, skulle vilja inskränka den till 50 proc., om jag trodde, att det kunde ske, utan fara derför, att Bankerna ej hade tillräcklig vinst på sedelemissionen.
Sparre har dessutom sagt, att egentliga faran för Bankerne under krisen upkommit af de stora depositionerna, och icke af den stora sedelemissionen.
Det är ledsamt att nödgas afslöja de förhållanden, som inträffade under krisen, men då faran för Bankerna mera framkallades af illviljan och rädslan i förening, än af verkliga fakta, kan jag säga, att faran hotade just de Banker, som icke hade stora depositioner men stor sedelemission.
Det fanns t. o. m. en Bank, hvars utelöpande sedelstock var 1 0 gånger större än vexlingskassan, och af detta förhållande kan hvar och en, som något känner en Bankrörelse, sluta, att stor fara för denna Bank verkligen var för handen, ehuru den undanröjdes genom i tid erhållen hjelp.
Den som tagit kännedom af privatbankernas qvartalsredogörelser, och isynnerhet af dem för den 30 Sept. och 31 XI li. 25 3«6
Den 24 Februari.
Deo. 1857, skall finna, .att sedelemissionen verkligen var för långtutsträckt och att en ganska stor fara för vexlingsförmågan verkligen var för handen.
Det fanns Banker med utelöpande sedlar till ett värde af flera millioner sorn endast hade 400,000 Rdr i kassan.
Jag mäste hålla Gr.
Sparre räkning derför, att han, som icke är privatbanks-delegare, är beskedlig emot dessa Banker, men jag, som sjelf är privatbanks-delegare och som fått rätt god utdelning å min lott under de goda åren, anser dock, att man bör försaka något af vinsten, för att undfc'r den onda tiden kunna vara något lugnare än som nu sednast varit fallet.
Jag fortfar att yrka bifall till mitt förslag.