Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är visserligen sannt, att ett sådant beslut icke kan komma till laga verkställighet utan att Adeln, såsom enskild korporation, dertill lemnar sitt samtycke.
Men jag hemställer, huruvida, sedan Riksdagen och Konungen gemensamt fattat ett sådant beslut, ett bifall dertill å Adelns sida icke blefve, snart sagdt, nödtvunget.
Jag frågar derföre, om det icke är både värdigare och klokare, att redan nu uttala sitt bifall till en förändring, som, äfven i förev:de hänseende, ställer Adeln i lika förhållanden, som öfriga medborgare, och hvarigenom Adeln icke äfventvrar det ringaste hvarken i personligt anseende eller i enskild fördel.
Jag tillstyrker derföre på det lilligaste bifall till Utsk:ts Betänk.
Jag anser det vara af flere ledamöter ådagalagdt, att det verkligen är för R. o.
Ad. en förmån att, i enlighet med Adliga privilegierna och 8:de kap.
Rättegångs-Balken, få vissa ärenden al Hofrätt omedelbarligen handlagda.
Jag anser tillika, att denna R. o. Ad:ns förmån för öfrige medborgare utgör så ringa, eller rättare sagdt ingen, olägenhet, att det icke är skäl att, då numera föga återstår af R. o. Ad:ns privilegier samt R. o. Ad. fortfarande skall ega bestånd, bifalla förev:de förslag.
Den enda omständighet, hvari jag instämmer med Hr von Gegerfelt, är, att om, såsom jag hoppas, R. o. Ad. bibehåller sitt forum privilegiatum, bör detta äfven bibehållas för de personer, hvilkas rätt blifvit med R. o. Ad:ns sammanbunden, nemi. utländske adelsmän, som hit till riket inkommit, samt Svenska Akademiens ledamöter, hvilka sednare, jemlikt Kongl. Brefvet d. 7 April 1805, skola behandlas såsom personer af adlig börd.
Det har hittills ansetts såsom en upphöjelse för dem, att lagenligen behandlas såsom adliga vederlikar, och jag vet icke hvarföre ej R. o. Ad. skulle å sin sida anse såsom en ära, att vara i detta afseende broderligen förenade med den vetenskapliga bildningens högste representanter i landet.
Hvad de utländska adelsmännen beträffar, är det visserligen af mindre vigt, om den dem rörande bestämmelsen bibehålies eller icke, men då det gemensamma bandet, att vara af adlig härkomst, hittills ansetts vara af den vigt, att jemnlikhet i detta hänseende borde ega rum, samt det icke kari vara af någon betydelse, om ett undantag för deras räkning eger rum, och de naturligtvis måste lagligen styrka förhållandet, så vida något afseende derå skall kunna göras, vill jag icke yrka någon förändring, utan anhåller om ett rent afslag å Utsk:ts förslag, helst man icke är förhindrad, att i en framtid ingå på en förändring, derest sådan verkligen visar sig erforderlig, och föröfrigt det icke framdeles torde återstå många ämnen för R. o. Ad:ns öfverläggningar, hvadan man kan vara förvissad, att sådant ärende så mycket grundligare varder taget i moget öfver - Den 7 Mars f. m. 155 vägande, om och när så skulle påfordras; men skulle förhållanderne icke visa sig mera talande, än de göra nu, för rn ytterligare modifikation eller afskafiände af ifrågav:de rättighet, så lärer it. o. Ad. lika litet då, som nu, låta sig förmås, att onödigtvis dertill bifalla.
Det är tillräckligt, att frågan derom står öppen; framtiden må utvisa huruvida ej rättigheten gerna kan äfven framgent qvarstå.
Lika varmt, som jag nitälskat för bibehållande af Adelns privilegierade ställning i politiskt hänseende, — icke för Adelns, utan (ör Svenska folkets skull, — lika kraftigt vill jag nu urderstödja förslaget om upphäfvande af Adelns privilegierade ställning i privaträttsligt hänseende, emedan derigenom icke några allmänna, utan endast Adelns enskilda intressen uppoffras.
Till uppoffring af dessa intressen synes mig R. o. Ad. hafva den kraftigaste uppmaning i den omständighet, att det ligger något förhatligt i hvarje privilegierad ställning, som icke rättfärdigas af något högre intresse än den privilegierades eget.
Denna ställning, som redan före den 8 December utgjorde en anakronism, är det ännu mera nu, och skall utan tvifvel utgöra en källa till afund emot Adeln från de öfriga medborgarnes sida.
Med sådana åsigter, torde man emot mig invända, synes konseqvensen fodra, att man äfven borde afstå från rättigheten för arfvingar i adeliga sterbhus att till förrättande af bouppteckningar och arfskiften i samma sterbhus kalla dem de helst dertill bruka vilja; men skillnaden är den, att detta är en rättighet, som, enligt mitt förmenande, snart kommer att utsträckas till alla öfriga samhällsklasser.
Jag yrkar obetingadt bifall till Utslcts förslag.
För min del hyser jag mycken tvekan, huruvida stadgandet om frälsemans särskilda forum är för honom en fördel eller en olägenhet.
För de frälsemän, som bo i närheten af de städer, der Hofrätt finnes, är det en fördel; för dem åter, som bo aflägse derifrån, är det en olägenhet.
Då jag nu, på sätt den siste värde talaren yttrade, icke kan underlåta att er känna, att det är en eftersträfvansvärd grundsats, att alla äro lika inför lagen och att dornstolarne skola vara desamma för alla, har jag icke funnit skäl, att inom Utsk:t afstyrka bifall till motionen.
Rättigheten för arfvingar efter frälsemän att sjelfve utse bouppteckningsmän, — och detta är en verklig förmån —, har enligt Utsk:ts förslag blifvit bibehållen åt frälsemän.
Detta har allt skäl för sig, och kan denna rätt bibehållas, emedan man yrkar att den, så snart magistraternes rätt att hålla bouppteckningar, hinner upphäfvas, hvarom skrifvelse aflåtits till K. M:t, skall blifva gemensam för alla.
Det kan ju icke vara skäl, att tvister om arf och testamenten skola behandlas annorlunda än andra 156 Den 7 Mars f. m. tvistemål, och Utslct har derför ansett sig böra tillstyrka afskaffandet af stadgandet om
Hofrätts behörighet att omedelbarligen upptaga sådane frälsemän rörande mål och angelägenheter.
Hr Olivecronas förslag går ut på att bouppteckningar skulle till Hofrätt ingifvas och förmyndare för omyndige frälsemän der tillsättas.
Detta är en obetyglig sak och lönar icke mödan att man derom längre talar.
Men just emedan det är en ringa sak, synes det mig icke vara värdt att för detta fall bibehålla en undantagslagstiftning, helst det icke kan förnekas, att det med afseende å redovisning öfver förmynderskap blifver trassligt, att ibland lemna redovisningen till hofrätt och ibland till underrätt.
Då uniformiteten i lag fordrar afståendet af det särskilda forum samt detta yrkande ofta framställts, anser jag mig böra tillstyrka bifall till Utskrts förslag.
Det är ett gammalt ordspråk, som säger: »trägen vinner.»
Detta ordspråk kan tilllämpas på motionären i denna fråga, som i många ämnen vid flera riksdagar väckt förslager, som vid sitt första uppträdande misslyckats och som derefter fortfarande undergått samma öde, tills de omsider antagits.
Måhända skall motionären äfven i dag nå sitt mål; men till en sådan utgång ämnar åtminstone icke jag medverka.
Vore det verkligen så, att genom Adelns särskilda forum någon egentlig olägenhet tillskyndades öfriga medborgare, skulle jag icke vilja bibehålla denna förmån.
Men för att undanrödja den ringa olägenhet, som måhända för andra deraf tillskyndas, vill jag icke att man skall förändra och tumma de lagar, vid hvilka man under sekler vant sig.
Under vår rörliga tid, tager man sig ofta före att tumma de gamla lagarne, och följden blir, att de, som gjort sig förtrogna med de gamla lagarne, sväfva i okunnighet om hvad lagen säger.
Jag skulle visserligen vara benägen att medgifva en förändring i stadgandet om Adelns särskilda forum i brottmål, men då jag tror och hoppas, att det skall blifva ett sällsynt undantagsfall att en adelig person står tilltalad för gröfre brott, ligger mindre vigt på att sådan förändring nu sker, och jag tror således det vara klokast att nu, såsom vid föreg:de tillfällen, af slå hela förslaget; i hvilket yrkande jag anhåller att äfven de H:rr, som vilja medgifva nyssnämnda förändring, måtte instämma.
Jag erkänner riktigheten af den anmärkning, som af Hr von Gegerfelt och Frih.
Gederström blifvit framställd derom, att det icke vore lämpligt, att, om R. o. Ad. bibehölle sitt forum privilegiatum i afseende å vissa ärenden och tvister, upphäfva likställigheten i berörda fall för utländska adelsmän samt Svenska akademiens ledamöter; men jag får derjemte erinra, att jag i det anförande, hvarmed jag motiverade mitt förslag, särskildt framhållit, att R. o. Ad. endast för bevarandet af Den 7 Mars f. m. 157 Adelsinslitutionen, så länge den qvarstår, borde bibehålla de stadganrien, sorn kunna medverka till institutionens upprätthållande.
Emellertid vill jag, i öfverensstämmelse med ofvannämnde anmärkning, sålunda förändra mitt förslag, att den delen deraf, som börjar med orden: »kommande derjemte» och slutar med orden »till all kraft och verkan upphöra» må utgå.
Liljencrants uttalade önskan, måste jag tillkännagifva, att det är mig omöjligt att derpå ingå, enär det är en oeftergiflig grundsats, att alla böra vara lika inlör lagen, hvilket icke vore händelsen, om frälsemans särskilda forum i brottmål skulle qvarstå, i denna del kan jag således icke ändra mitt förslag.
Frih, Leuhusen:
Jag får till alla delar instämma i den förändring, Hr Ramsay nu gjort i det af honom framställda förslag; och vill såsom skäl, hvarför jag icke kan förena mig med dem, som yrka rent alslag å Utsk:ts hemställan, förklara, att efter den förändring, strafflagstiftningen på sednaste tider undergått, det kommer att i så ytterst få fall inträffa, att någon Adelsman förverkar lif, ära eller adelig frihet, och att det derföre är öfverflödigt bibehålla ett lagstadgande, som förlorat nästan all betydelse.
Jag yrkar fortfarande bifall till Hr Ramsays sednare förslag.
Sedan Hr Ramsay och Frih.
Leuhusen förklarat sig icke vilja afstå från det af dem framställda yrkande, ber jag att få med dem förena mig.
Då jag i afseende å det förslag, jag framställt, icke rönt understöd af någon, får jag förena mig i det af Hr Ramsay och Frih. Leuhusen gjorda yrkande.
Ehuru jag icke tror, att likheten inför lagen är på något sätt åsidosatt derigenom, att ifrågav:de förhållande bibehålles, enär lagens stadgande är för alla lika, fastän de domstolar, hvarest det tillämpas, icke äro desamma, får jag dock, enär det är af vigt att enhet vinnes med afseende å proposm, och Gr.
Liljencrants från sitt yrkande afstått, förena mig lika med honom i det af Hr Ramsay och Frih.
Leuhusen framställda förslag, som numera, efter den af dem benäget vidtagne förändring, så föga skiljer sig från enkelt afslag.
Hr Roos af Hjelmsäter, Carl Ulrik:
Jag anhåller om propos. på rent afslag af Utsk:ts hemställan.
Landtm., att under densamma hade yrkats dels bifall till Utsk:ts ifrågavtde förslag, dels ock af Hr Ramsay, med hvil - 158 Den 7 Mars f. m. ken flere ledamöter sig förenat, att R. o. Ad., med afslag å hvad Utskrt hemställt ang:de upphäfvande af 8:de mom. i 2:dra §:n af 8:de kap.
Rättegångs-Balken, skulle i så måtto bifalla LJtsk:ts hemställan i förev:de punkt, att R. o. Ad. för sin del antog ett lörfattningsförslag af följ:de lydelse: »Sedan R.
St:r öfverenskommit, att det i 6:te §:n af R. o. Ad:ns privilegier af d. 16 Oktober 1723 grundade samt uti 9:de mom. af 2:dra §:n i 8:de kap. Rättegångs-Balken meddelade stadgande, att Frälseman uti vissa brottmål bör omedelbart af Hofrätt dömas, skall upphöra, samt K.
M:t denna öfverenskommelse bifallil; så varder berörda rum i allmänna lagen jemte dermed öfverensstämmande särskilda författningar upphäfdt; skolande de mål och ärenden, som jemlikt förenämnde lagrum och författningar tillhört Hofrätt såsom första domstol, tillhöra vederbörande underdomstolar och efter allmänna rättegångsordningen behandlas.
Denna författning kommer att gälla till efterrättelse från och med den 1 Januari 1867; men de mål och ärenden, som då på Hofrätts pröfning bero, skola af Hofrätten med slut afhjelpas;» samt slutligen af Hr Roos, att Utsk:ts förslag måtte helt och hållet afslås.
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts förslag, hvarvid svarades talrika nej, blandade med ja, och sedermera propos. på antagande af Hr Ramsays ofvanomförmälda förslag, då svaren utföllo med talrika och starka ja, blandade med nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Flere ledamöter begärde votering; och då Hr Gr. o. Landtm, i ani. häraf började göra framställning i afseende å kontraproposms innehåll, anmälde sig och yttrade Hr Dalman:
Jag hemställer, huruvida det kan anses vara stridande mot formen, att jag yrkar votering om kontraproposm?
Och då jag icke har förhoppning, att min motion skall vinna bifall, får jag i detta hänseende förena mig uti den af Hr Olivecrona föreslagna modifikation deraf.
Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att då Hr Olivecrona under öfverläggningen i ämnet förklarat sig afstå från sitt i början deraf gjorda yrkande om bifall till det förslag han i sin reservation framställt, samt detta förslags antagande ej blifvit af någon annan ledamot påyrkadt, kunde Hr
Dalmans först efter öfverläggningens slut afgifva förklaring, alt han instämde i det af Hr Olivecrona hafda yrkande om bifall till samma förslag, ej upptagas såsom föremål för propos.
Dea 7 Mars f. m. 159 Hr Roos: Jag hemställler om det icke låter sig göra att framställa propos. på afslag.
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. derå, att afslag å Utskrts förslag skulle utgöra kontrapropos. vid den blifvande voteringen, hvilken propos. besvarades med många ja och nej i blandning, och sedermera propos. på antagande af bifall till [Jtskrts förslag såsom kontrapropos. vid samma votering, då svaren likaledes utföllo med många både ja och nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Hr Roos begärde votering om kontrapropostns innehåll.
Uppsattes och justerades följrde voteringspropos.: »Den som vill, att vid blifvande votering om antagande af Hr Ramsays, i ani. af Lag-Utsk:ts Betänk.
N:o 16, ang:de upphörande af R. o. Ad:ns särskilda forum, framställda förslag, kontraproposm skall innefatta bifall till Lag-Utsk:ts förslag i ämnet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar
Nej; Vinner nej, antager R. o. Ad. till kontrapropos. vid ofvannämnde votering afslag å Lag-Utsk:ts merberörde förslag.» Voteringen företogs och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda:
Härefter upplästes oell godkändes följ:de voterings-propos. i hufvudfrågan: »Den som vill, att R. o. Ad. skall antaga det af Hr Ramsay i anledning af Lag-Utsk:ts Betänk.
N:o 16 framställda förslag, röstar Ja; Den det ej vill, röstar
Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. det af Lag-Utsk:t i ofvannämde Betänk, afgilna författnings-förslag.»
Vid denna voterings utgång befunnos rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 64.
Nej — 42. ICO Den 7 Mars f. m.
Emot det nu fattade beslutet får jag anmäla min reservation, med tillkännagivande, att jag ansett mig icke böra deltaga i den sednare omröstningen, emedan jag i den förra om kontraproposm röstat för bifall till Utsk:ts förslag.
Med anledning af det sednast fattade beslutet får jag föreslå, att den nu föredragna punkten måtte till Utsk:t återremitteras.
Denna punkt innehåller nemi. åtskilligt, som dels numera är öfverflödigt, dels beroende af de stadganden, som äro intagne i den Riddarh.-Ordn., som nu är under utarbetande; och torde derför med afiåtande af skrifvelse ang:de denna punkt böra väntas, till dess nämnda Riddarh.-Ordn. blifvit antagen.
Jag anhåller således om propos. på återremiss.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., blef i(rågav:de hemställan till Utsk:t återremitterad. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m.
Onsdagen
Den 7 Mars e. m. 161 Onsdagen den 7 Mars 1866.
Justerades protokollet för den 9 sistl.
Föredrogs Snvo Lag-Utsk:ts den 21 och 24 sistl.
N:o 17, i anledn. af väckt motion ang:de sättet för stämnings delgifvande åt byalag eller annan samfällighet.
I sista delen af förevarande Betänk.
, som jag tager mig friheten att ännu en gång uppläsa, säger Lag-lltslct: »Utsk:t kan af dessa skäl icke tillstyrka, att motionärens från lagberedningen hemtade förslag i oförändradt skick antages; och då den vid sisthållna riksdag af Lag-ötsk:t tillstyrkta och af R.
St:r för deras del beslutade författningen, hufvudsakligen på den grund, att det af motionären nu föreslagna, men af Utsk:t afstyrkta tillägget saknades, icke kunnat vinna K.
M:ts nådiga bifall, så, ehuru Utsk:t fullkomligt erkänner behofvet af en lagförbättring i denna del, måste Utsk:t likväl hemställa, att motionen icke må till någon R.
St:rs åtgärd föranleda.» Således, ehuru enligt 53:dje §:n R.
F. och 33 §:n R.
O. det åligger Lag-ötsk:t att utarbeta de från R.
St:r remitterade förslag till stiltande, ändring, förklaring eller upphälvande af allmän civil-, kriminal- och kyrkolag, samt Utsk:t förklarat sig fullkomligt inse behofvet af en laglörbättring i ifrågavarande afseende, har Utsk:t likväl icke ansett sig böra föreslå något förändrad! lagstadgande, utan hemställt, att den derom väckta motionen icke måtte till någon åtgärd föranleda.
Då (Jtsk:ts resonnement icke kan grunda sig på förbiseende af de omnämnda grundlagsstadgandena, skulle man kunna tro, att Utsk:t med sin hemställan velat säga, att det saknade förmåga att utarbeta ett förslag i förevarande fråga.
Med den kännedom jag eger om Lag-Utsk:ts ledamöter i allmänhet, och särskildt om dem, som R. o. Ad:s Elektorer dit insatt, måste jag emedlertid bestämdt bestrida en sådan uppfattning såsom orättvis.
Våra grundlagar hafva bestämt ledamöternas antal till 16, just på det att i ingen del af lagstiftningen må inom Utsk:t saknas kunskap och förmåga att utreda eller utarbeta förekommande lagförslag.
Då en sådan kunskap och sådan förmåga säkerligen icke saknas och jag, i likhet med Utsk:t, anser en lagförändring i ifrågavarande afseende vara af behofvet påkallad, får jag hos H. III. 11 162 Den 7 Mars e. m.
Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. på återremiss af detta Betänk:de, på det Utsk:t måtte komma i tillfälle att taga frågan i förnyadt öfvervägande.
Den siste värde talarens framställ ning gick ut derpå, att Lag-Utsk:t skulle vid afgifvande af detta Betänk, hafva förfarit i strid med grundlagarne, och jag skall nu försöka besvara denna beskyllning så godt jag kan.
Lag-Utsk:t afgaf vid förra riksdagen ett förslag om delgifvande af stämning åt byalag eller annan samfällighet; detta förslag, till en del bygdt på lagberedningens förslag, men afvikande derifrån i den väsendtligaste punkten, som Utsk:t ansåg sig icke kunna bibehålla, vann B.
St:rs bifall, men bar af K. M:t, efter Högsta Domstolens hörande, blifvit afslaget.
Uti lagens nuvarande stadgande, angående stämnings delgifvande åt hel menighet, att den skall uppläsas å predikstolen i det härad eller socken, som tilltalas och sökes, samt derjemte på tingsstufvudörren anslås, hade lagberedningen, i afseende å detta stadgandes utsträckande till byalag, föreslagit det tillägg, att den, som mottagit stämningen, skulle vara skyldig gifva de öfriga svaranderna del deraf, men Utsk:t uteslöt i sitt vid förra riksdagen afgifna förslag detta stadgande, emedan dermed icke vore uttryckligen angifvet, huruvida den, som fått mottaga stämningen, skulle vara skyldig att tillställa alla grannarne densamma vid påföljd att ansvaret eljest drabbade honom ensam och de öfriga ansågos såsom behörigen stämde, eller om det skulle bero på honom att fullgöra lagens föreskrift eller icke, samt, i hän delse han underlät det, de öfriga parterna ansågos ostämda och målet derföre icke kunde företagas till behandling.
Ett dylikt stadgande om skyldighet för en part att kommunicera stämning med sina medparter, finnes väl i vår nu gällande lag, nemligen i 11 kap. 8 § R.
B. samt K.
Resol. den 29 Nov. 1756 § 37, enligt hvilka arfvinge, som sitter i orubbadt bo, å medarfvingars vägnar, och syssloman å bruk, å brukets vägnar, må stämmas och delegarne i boet eller bruket anses såsom stämda, vare sig de sedermera fått del af stämningen eller icke; härvid torde dock bemärkas, att dessa personer med skäl kunna betraktas såsom ombudsmän för de öfrige parterna, och derföre äfven å deras vägnar stämmas.
Deremot är det påtagligen orimligt, att en medlem af ett byalag skall, derföre att han anträffats med stämning, hafva skyldighet att delgifva densamma åt lagets öfriga delegare, som kunna vara aflägset boende. K. M:t har nu afslagit R.
St:rs vid förra riksdagen uppgjorda förslag till författning i ämnet, hufvudsakligen på den grund att lagberedningens berörda tillägg om skyldighet för delegare i byalag att kommunicera stämning med medparter icke blifvit i förslaget bibehållet, men, som Lag-Utsk:t fortfarande hyser samma åsigter om olämpligheten af ett sådant stadgande, liar Utsk:t icke heller vid denna riksdag kunnat tillstyrka dess antagande och derföre hemställt, att den i sådan syftning väckta Den 7 Mars e. m. 163 motionen icke måtte till någon R.
Vidare liar K.
M:t såsom skäl för sitt ogillande af R.
Stirs förslag anfört, att det deri begagnade ordet »samfällighet» har en obestämd betydelse.
Att utesluta detta ord och inskränka det ifrågavarande stadgandet endast till byalag, har emellertid icke synts Utsk:t lämpligt, då det finnes så mångfaldiga andra grannelag, med hvilka samma öfverklagade olägenheter i afseende å stämningssättet ega rum.
Jag erkänner, att så väl jag som de öfriga ledamöterna af Lag-Utsk:t saknat förmåga att öfvervinna de svårigheter, som uppstått vid uppgörande af förslag till författning i detta ämne.
Då K. M:t förklarat, att K.
M:t icke funnit den af R.
St:r vid förra riksdagen beslutade författning antaglig, så vida den icke erhölle ett tillägg i den syftning lagberedningen föreslagit, samt Utskit, som fortfarande ansett ett sådant tillägg af flera skäl olämpligt, icke trott sig böra tillstyrka att ett förslag utan detta tillägg åter framlades till K.
Mits godkännande, har Utsk:t således icke kunnat göra annat, än att med erkännande af behofvet utaf förändrade stadganden i ämnet förklara, det Utskit icke kunnat framlägga något nytt förslag till författning.
Jag får på de af mig nu anförda skäl anhålla om bifall till Utskits hemställan.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till förevarande Betänk, och dels återremiss deraf, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till detsamma, och, då dervid svarades många ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Föredrogs ånyo Lag-Utsk:ts den 21 och 24 sisth Februari bordlagda Betänk.
Nio 18, i anledn. af R.
Stirs Just.-Ombudsmans motion i afseende på kärande parts skyldighet att gifva vederparten del af uppskofsbeslut.
Sparre-, Som det nu föredragna Betänkit innehåller 4 särskilda §§, vågar jag hemställa, att, i öfverensstämmelse med hvad R. o. Ad. angående behandlingen af dylika lagförslag vid föregående tillfällen funnit för godt att besluta, Betänkit måtte punktvis föredragas samt att, enär hela förslaget beror på den 3 §, denna måtte föredragas först, och, sedan R. o. Ad. fattat sitt beslut jemväl angående de återstående §§:na, ingressen till förslaget.
Sparre hade föreslagit, att Utskits i detta Betänk, framställda författningsförslag skulle paragrafvis företagas till afgörande, med iakttagande deraf, att § 3 först förekom till pröfning samt att ingressens behandling uppskjöts till dess förslaget blifvit genomgånget, hemställde Hr Gr. o. 164 Den 7 Mars e. m. Landtm., huruvida R. o. Ad. behagade godkänna ett sådant föredragningssätt.
Tiil följd häraf föredrogs nu § 3.
Då detta Betänk, föredrogs inom Lag-Utsk:t och der var föremål för behandling, kunde jag icke instämma med Utsk:ts majoritet i antagandet af nu lörelisgande förslag.
Jag ansåg nemligen, alt det innefattade åtskilliga afvikelser från hvad K. Sl:rs Just -Ombudsman löreslagit, och att de nya bestämmelser, L'tsk:t för sin del ansett tjenliga, tvärtom skulle verka motsatsen af hvad dermed åsyltats.
Såsom af motiveringen synes, har Ulslct genom den nya redaktionen hufvudsakligen afsett att vinna större skyndsamhet vid rättegångsmålens handläggning, enär domstolen skulle ega att, då svaranden förfallolöst uleblefve, genast tredskovis afgöra saken på de skäl käranden företett.
För min del tror jag icke att det kommer att lända till fromma för lagskipningen att använda s. k tredskodomar i vidsträcktare mån, än hittills skett.