Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror således icke, att vi hafva annat att göra med detta memor. än det föregående, nemi, att med vårt ogillande återremittera detsamma, med föreskrift för Constit.Utsk. att de, såsom gemensamma tankar, af Stånden yttrade särskilda anmärkntr till ett helt utlåt, sammanjemnka.
Kan Constit.Utsk. icke tillvägabringa en sådan saimnanjemnkning, åligger det Utsk. att uppställa särskilda votertspropostr i öfverensstämmelse med samma anmärknjr, Här har återigen från Constit.Utskrs sida sökt uppställas hinder för en grundlagsenlig behandling pf deqna fråga.
Vissa personer hafva ytterligare sökt förskansa sig inom sina gamla retranchemenler, hvarifrån jag skulle önska, att de på det lindrigaste sätt kunde få retirera, ty om de vilja bibehålla sig der, tror jag, att det blifyev Ståndens åliggande att göra sig oberoende af en personal, som vill constituera sig till en obehörig auctoritet, alt Sfånden, oberoende af denna personal, gå att handla på egen hand; och jag tror, lika med hvad här förut i dag blifvit yttradt, att sådant lagligen kan stå tillsamman med föreskriften uti 36 § Riksd.Ordn., der Stånden berättigas att välja andra Utsk., hvilka likväl icke få befatta sig med andra ärenden än sådana, öfver hvilka Stånden äga beslutande rätt.
Som det naturligtvis mäste komma lill Ståndens afgörande, huruvida ett grundlagsförslag skall hvila till påföljande riksdag eller icke, blir deraf eri gifven följd, att om Den 18 December e. m. 335 Constit.Utsk. mot all förmodan quarstår vid sin opinion, för Stånden icke återstår annat, än att gå detta Constit.Utsk. förbi ocb välja ett annat, som, med den magt Stånden äga, tillvägabringa!- sammanjemnkningen, för alt få grundlagsförslaget h v i lande till nästa riksdag.
Jag vill likväl förmoda, alt denna utväg kan undvikas, då det lärer komma att bero på en ren slump, örn Constit.Utsk. kommer att vidblifva sitt yttrande.
Af ledamöter inom Constit.Utsk. bar det blifvit yttradt, att Utsk. icke ägde rättighet att återtaga ett förslag.
Mig veterligen är det på intet ställe i grundlagen Constit.Utsk. förmenadt att återtaga en redan yttrad mening, lielst detta är, livad alla andra Utsk. icke blott äga rättighet, utan äfven skyldighet alt göra; och jag förmodar, att äfven Constit.Utsk. i denna del måste ställa sig grundlagen lill efterrättelse.
Det är äfven sagdt, att det icke vore grundlagsenlig! att ålägga Constit.Utsk. att åtra sig.
Härvid får jag erinra, att i grundlagen äfven finnes förvarad
Stånden rättighet att lemna Utsk:n föreskrifter, då dessa föreskrifter icke öfverskrida, hvad grundlagen i vissa fall bjuder.
Att således ålägga Constit.Utsk. att fullgöra sina skyldigheter är visserligen en så mycket säkrare rättighet för Stånden, som grundlagen uti 56 5 Feg.F. bestämdt föreskrifver skyldighet för Constit.Utsk. att Ståndens, såsom gemensamma tankar, vid ett Constit.Utskts förslag yttrade anmärkntr till ett helt utlåt, snmmanjemnka.
Då detta är ett i grundlagen bestämdt uttryckt åliggande för Constit.Utsk,, måste det ligga i Ståndens magt att tillhålla Constit.Utsk. att fullgöra detta åliggande.
En värd ledamot har fästat sig mycket vid liknelsen emellan närvar.
Constit.Utsk. och Franska VälfärdsUtsk.
Jag medgifver, att liknelsen mycket bältar; ty örn äfven så pass mycken frändskap finnes dem emellan, att de begge söka att usurpera en magt, som dem icke tillkommer, tror jag likväl, att ingen vill tilldöma närvar.
Constit.Utsk» det fordna VälfärdsUtskjs både talenter och brister»
Då man yttrar, huru vådligt det skulle vara för den monarkiska principen, 0111 Constit.Utsk. på annat sätt fölfore, vågat* jag, i motsats härmed, vara af deli tanke, att, om Conslit»- Utsktn, det närvar» och de blifvande, fortfara att handla så som det närvar., den monarkiska principen skall råka i största våda just genom ett sådant Cotislit.Utskfs handlingssätt, emedan vi hafva ett färskt exempel på en händelse, som förlöjligar icke allenast Constit.Utsk,, utan äfven vårt regeringssätt och den monarkiska principen, om den förstås så, som den vill förstås af dem, hvilka hysa orubblig vördnad för 1809 års lagstiftning»
Jag tror mig hafva förstått de mäns mening, sorn deruti deltogo, såvida de menat ärligt med sitt fädernesland.
Jag anhåller om Ilr Gr. o» Lattdtmis propos. lill ålerremiss af meiner» Ilr Hjerta, Lars Joli.:
Jag delar tanke med dem, sorn 33a Den 18 December c. m. tro, att mycket här blifvit yttradt, som egentligen icke liörei* till närvar, Öfverläggningsämne.
Jag vill således icke ingå i upptagande af den frågan, huruvida nationens säkerhet skall vara mera betryggad genom tryckfnsmålens upptagande af cn utaf medborgare vald jury eller, enligt Frih. Boyes tanbe, af en domarecorps, som bland sig kan hafva sådana ledamöter, hvilka nödvändigt vore intagna af en så bestämd fiendskap, som den ädle Frih. är, eller t. ex. tvärtom af ett lika motsatt tänkesätt å andra sidan, men det oaktadt skulle afdömma alla inom ett visst område förekommande tryckfr.- mål.
Jag vill icke heller söka vederlägga någon af de farhågor, den ädle Frih. sökt skapa af den ljungeldshastighct, hvarmed våra tidningar af Svenska postbuden kringföras omkring landet, icke heller af Hr Frilits förespeglingar om despotism och anarki, icke heller af den sekellängd, man gifvit åt närvar, domstolsform i tryck frtsmål, hvilken icke är iner än 19 ä 20 år gammal.
Jag vill endast något vidlyftigare upprepa hvad en talare på f. ro. yttrade i afseende på tryckfriheten, derföre att det tycktes mig, som om detta yttrande af ert och annan ledamot blifvit missförstådt, nemi. att tryckfriheten vore det element, som ensamt kunde undanrödja revolutioner.
Jag vill hänvisa till Englands exempel, det land, som längst ägt tryckfriheten, och som längst Varit bevaradl från revolutioner.
Jag tror, att hela denna obehöriga öfverläggning, för hvilken R. o. Ad. utan tvifvel till en del har att tacka sig sjelf eller sina electoref, som i Constit.Utsk. insatt en man, hvilken inför Ståndet öppet och högtidligen protesterat mot det beslut, som R. o. Ad. förklarade för sin gemensamma tanke, egentligen endast hvalfvén sig kling formen; men jag tror äfven, att denna formfråga är så ytterst enkel och vida enklare, än de flesta velat taga den.
Det är bekant, alt 56 § Reg.F, stadgar, att det är Constit.Utskts pligt att lill ett helt utlåt, sammanjemnka Ståndens gemensamma tanka, utan att något förbehåll dervid blifvit gjordt, men att Gonstit.Utsk. till stöd för sin mening åberopat, att Stånden i sina anmärkntr icke äga rättighet att framkomma med något nytt förslag, emedan initiativet endast tillkommer Gonstit.Utsk.
JVå väl, mina Ilrr! här är icke fråga om något nytt förslag; här är icke ens fråga om någon sönderstyckniug af de förslag, Gonstit.- Utsk. afgifvit; här är endast fråga om, huruvida Stånden skola äga rättighet att förklara 2tne förslag för särskilda, hvilka Constit.Utsk. behagat sätta i beroende af hvarandra.
Vid detta tillfälle erinfar jag om det förhållande, att frågan om indragnirtgsmagten varit behandlad af 1818 års Constit.Utsk» och Ständer, af 1823 års Constit.Utsk, och Ständer, af 182g års ConstitiUtsk. och Ständer, då alla dessa Utsk. och Ständer, med undantag af den namnkunniga och rikskunniga Voteringen i liondeSt., enhälligt beslutat, att indragnings mag - Den 18 December e. m. 33; magten skulle upphöra.
På samma sått har det äfven varit fråga om juryinrättningen, hvilken blifvit särskildt behandlad.
Nu är således fråga, om Ständerna blott för Constit.- Utskrs hugskott icke äga att qvarhålla sig vid det beslut, som de följt både vid 1818, 1823 och 1828 årens riksdagar.
Constit.Utsk. och särdeles dess ordförande hafva sagt, att man inom Utsk. ansett det utgöra ett oskyldigt vilkor för förslagets framställande, att såväl juryinrättningen som indragningsmagten komma i ett sammanhang, och att vissa ledamöter af Utsk. förklarat, att förslaget om indragningsmagtens afskaffande annars aldrig framkommit till Stånden.
Denna förklaringsgrund tror jag icke att man kan antaga på en ledamots blotta uppgift.
Det står derhän, mina Hrr, huruvida 143>4 års Constit.Utsk. kunnat säga det, om förslag ensamt blifvit gjordt om indragningsmagtens afskaffande; det står derhän, huruvida detta Utsk. hade kunnat längre uppskjuta en fråga, hvilken folket önskar att få afgjord, och om hvilken samtliga Stånden vid flera riksdagar hafva varit enhälliga i sina åsigler.
Men må det tillåtas mig alt få fästa uppmärksamheten på hvad jag tror vara verkliga förhållandet, nemi. att vissa ledamöter, som råkat att få öfvervigten i Utsk. (jag talar så, som allm. tänkesättet framställer sakerna), väl visste, att det icke skulle gå an att längre uppskjuta förslaget om indragningsmagtens afskaffande; men just derföre, att de äfven visste, alt en annan garanti för tryckfriheten, nemi. jurymagten, vore folket dyrbar, just derföre våga de framställa denna magts borttagande såsom en motvigt, emedan folket skulle blifva tveksamt, hvilket det skulle välja, antingen juryrättens bibehållande i bredd med den förhatliga indragningsmagten, eller denna magts afskaffande med förlust af juryinrättningen.
Deraf, och af ingenting annat, kommer sig det oskyldiga vilkoret, såsom Utsk. kallar det; ty det finnes icke något annat sammanhang emellan dessa båda stadganden i tryckfrihetslagen, emedan det ena endast rörer proceduren i rättegången och det andra en rättighet, som endast tillkommer styrande-magten.
Jag medger, att det finnes en enda omständighet, som Constit.Utsk. kunde i afseende på principen åberopa mot Ståndens rättighet att sönderstyeka ett förslag, nemi. att ett osammanhang skulle uppkomma, om det ena förslaget antoges, men icke det andra; men för alt tänka mig det, måste jag äfven tänka mig, att det måste vara ett oskiljaktigt (antingen ett grammaticaliskt, som rörer språket, eller logiskt, som rörer meningarnas följd af hvarandra) samband emellan de delar, sorn skulle åtskiljas; men intetdera har här inträffat.
Jag hemställer vid ett sådant förhållande, huruvida man kan godkänna den siste talarens invändning, alt något våld icke blifvit begånget.
Jag medger, alt något plrysiskt våld icke blifvit föröfvadt, ty sådant kunde icke j 7 H. 43 338 Den 18 December e. m. ifrågakomma; men ett moraliskt våld måtte det väl vara, som strider icke blott mot grundlagens tydliga ord, utan äfven mot sunda förnuftet.
Likväl tror jag icke, att Utsk. begått detta våld i uppsåt att begå våld.
Jag bär aktning för de särskilda ledamöternas öfvertygelse i detta Utsk.
Jag tror, att de gjort det i den bästa afsigt, nemi. att bibehålla den återhållande kraft, hvarvid man i Constit.Utsk. faster så mycket värde; men jag hemställer till R. o. Ad., hvad följden skall blifva, om R. o. Ad. låter detta förhållande blifva gällande tvärtemot tydligt grundlagsbud och i trötts icke blott af Ståndets eget beslut, utan äfven de öfriga Ståndens mening.
Jag förenar mig således uti anhållan, icke om återremiss, utan att Constit.Utsk. måtte åläggas att ställa sig R. o. Ad:s förra beslut till ofelbar efterrättelse, samt derjemte att, inom 8 dagar efter delfåendet häraf, med sitt utlåt, till Stånden inkomma.
Under detta anförande hade H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, uppkommit i plenum och emottagit klubban.
Här är egentligen fråga blott om form, icke om sak, och jag skulle således hafva inskränkt mig till det egentliga föremålet för öfverJäggningen, om icke i saken blifvit yttradt åtskilligt, som jag anser mig böra till utredande upptaga, icke för den nu förevar, sakens skull, men för att åtminstone i prof. få mina åsigter förvarade jemte de yttranden, hvaraf de varit påkallade.
Jag vill således i möjligaste måtto följa den ordning, i hvilken de yttranden förekommit, vid hvilka jag vill fasta mig.
Boye har på f. m. sagt, att jury i brottmål skulle vara vådlig.
Jag instämmer med honom deruti och önskar, att Gud måtte bevara mig ifrån att, anklagad för ett verkligt eller materielt brott, blifva dömd af en jury.
Jag har för ofta sett exempel uti den samling, som kallas causes celebres, huru de sannolikaste bevis vittnat emot den anklagade, som på grund deraf blifvit dömd skyldig och afrättad, men att verkliga förhållandet sedermera blifvit upplyst och bans oskuld ådagalagd.
Jag tror, att exempel finnas i vår egen historia pä något dylikt, hvilket föranledt, såsom jag hört sägas, den ändring i lagen, att ingen kan aflifvas utan egen bekännelse.
Men helt annat är förhållandet med jury i tryckfrihetsmål.
Der är icke fråga om att bestämma, huruvida den tilltalade begått förbrytelsen eller ickej utan fråga är blott att bestämma, om handlingen är brottslig eller icke.
Detta kan endast ske efter beskaffenheten af den känsla, man sjelf erfar af skriftens innehälh Beviset måste sålunda tagas ur ens eget hjertås fatabur; och det är för sådana subjectiva omdömen, som jag anser icke domstol, utan endast jury vara tjenlig.
Samme talare, Frih.
Boye, har sagt, att det endast är Den 18 December e. m. 33g i domstolen, man Ian hafva full säkerhet.
Ja, den enskilde kunde hafva full säkerhet att alla instanlierna igenom få måttet rågadt af smädelse!1, I mål åter, som åklagats af Just.-caneelleren, kunde man äga nära nog full säkerhet, att den tilltalade skulle blifva fälld, han måtte vara skyldig eller icke.
Detta kan låta hårdt, Jag vill också icke begära, att någon skall anse mitt enskilda omdöme för ofelbart.
Jag vili vädja till en persons omdöme, som icke kan misstänkas för partiskhet i detta fall.
Jag vill vädja till K.
Gustaf lil, hvilken sjelf i Rådet den 1 Febr. 1774 utvecklade domstolarnas benägenhet att följa den åsigt, som blifvit af Regeringen antydd.
Uti hans anförande förekommer följande:
"Ty,” säger han, "den influence, Konungsliga högheten "medförer, är alltför väl känd för att icke lemna rum åt "den farhågan, att Hof- och Öfver-rätter vid målens afdö"mande blindvis följde den teckning, som A dem af Högsta "Domstolen blifvit satt*’ (nu svarar Just.cancellerens befattning i detta fall mot Högsta Domstolens på den tiden), "hvarigenom undersåtares välfärd kunde öfventyras och våldsam "förföljelse ikläda sig namn af lag.”
Så bedömde Gustaf III domstolarna på sin tid; och jag öfverlemna!1 åt andra att bedöma, om eller i hvilken riktning de sedermera blifvit förändrade.
"Man skulle då se embets"mäns felaktigheter rubriceras och föga bättre än domen "utstakas, innan saken förut blifvit till domstolen förvist, än "mindre, innan den blifvit behörigen ransakad."
Ytterligare säger samme Konuug: "Exempel skulle icke "fela mig, hemtade utur sednare tider; men som de äro i "så färskt minne, vill jag endast nämna ett, taget ur sou"veränitetstiden, då man ännu hade, hos domstolarna nog "conserverat vördnad för rättvisan."
(Således ännu mera, än i hans tid) "I K.
Carl XII:s tid blef ett mål, rörfde K.
"Rådet, Gen.Guvernören och Fältmarskalken G11.
Nils Bjelke, med rubrik af: crimen laesae mxjestatis, förvist till Hofrätten, som väl i förstone yttrade sig icke finna sak emot "honom; men då Konungen likafullt befallde densamma dö"ma öfver honom, voro Hofrättens ledamöter nog svaga, för "att mera instämma med den regerandes afsigt, än följa "lag, och Gr.
Bjelke blef brottslig förklarad” (förmodligen dömd att mista iifvet).
När en Konung sjelf kunnat yttra ett sådant missnöje öfver domstolarnas beredvillighet att efterkomma Regeringens förmenta åsigter, så bör det ursäg»p tas, att jag fruktar för tryckfrtsmålens öfverlemnande åt domstolarna, helst Regeringens åsigt i aila mål, som af Ju— fstit.iecancelleren eller på hans vägnar åtalas, blir genom sjelfva åtalet antydd.
Alla dylika mål kunna på visst sätt anse» såsom crimina Issa* Majestatis, och böra således behandlas med yttersta varsamhet; och just derföre anser jag dem icke böra behandlas af permanenta domstolar, utan endast af en jury, som bildas för tillfället. 34° Den lS December e. m.
Samme värde talare har sagt, att tryckfriheten blifvit missbrukad.
Hvad har i denna verld icke blifvit missbrukadt?
Med samma skäl, sora man skulle förstöra tryckfriheten derföre, att den blifvit missbrukad, borde man äfven förbjuda allt talande derföre, att talgåfvan stundom blifvit missbrukad, Hafva missbruk af tryckfriheten ägt rum, så hafva de äfven blifvit straffade, och äro dermed godtgjorda inför lagen.
Jag medger, att det finnes ett annat, af lagen knappt åtkomligt slags missbruk af tryckfriheten, som jag rättnu arnar vidröra.
Gr, Björnstjerna, hvars vackra och väl utarbetade tal jag med största nöje afhört, har likväl innehållit en och annan sats, som jag icke kunnat gilla.
Han bar exempelvis antydt (jag säger, antydt, ty han har, såvidt jag kunnat höra, icke med klara ord uttryckt det), att en väl ordnad jury blott bör utlåta sig, om skriften är brottslig efter tryckfrihetslagen, utan att behöfva rätta sig efter någon af actor gifven anvisning på ett bestämdt lagrum.
Det är just denna sats, som ett annat Stånd antagit, och som jag anser vara af yttersta våda.
Hvad skulle nemi. följden blifva, om actor ställde sitt åtal t. ex. efter en eljer 3 eller 4 af de i3 brott-kategorier, som tryckfrtsförordn. antagit, och den tilltalade förklarade sig så grundligt, att hvarenda jurymän funne actors påståenden alldeles obehöriga, men hvar och en af jurymännen funne den tilltalade brottslig efter en helt annan och särskild kategori?
Då skulle ju den tilltalade blifva enhälligt fälld, ehuru icke melan en enda juryman funnit honom brottslig efter något visst stadgande; och han skulle således blifva fälld för brott, för hvilket actor icke tilltalat honom, hvarom någon ransakning egentligen icke ägt rum, och hvarför han således icke fått tillfälle att försvara sig.
Det vore således, i min tanke, nästan det värsta, som kunde göras, om man ålade juryn att endast utlåta sig in abslracto, huruvida skriften vöre brottslig eller icke.
Actor måste derföre nödvändigt utpeka de lagens rum, hvarefter han anser skriften brottslig.
Är det enskild åtalare, må han skylla sig sjelf, om han begär tillämpning af en oriktig §; är det publik actor, kan han, säger man, fria den tilltalade genom att yrka tillämpning af en oriktig §.
Men den publike actorn är blott ett redskap uti en hög auctoritets hand; och den höga auctoriteten bör icke kunna misstänkas att intrigera till förmån för den tilltalade.
Björnstjerna har slutligen tillstyrkt Ståndet att anmoda Constit.Utsk. uppgöra förslag till förändrad juryinrättning.
Detta är en ny motion, som andra talare hafva visat icke kunna väckas i Ståndets plenum.
Dessutom måste hvarje anmärkn., som ett Stånd förklarar såsom dess gemensamma tanka, innehålla ett sådant redactionsförslag, att votering deröfver skulle kunna anställas i förstärkt Constit.Utsk.
Den 18 December e. m. 34i Frih.
Cederström har sagt, alt
Standen vid forsta riksdagen väl kunna ogilla ett grundlagsförslag, men att detsamma icke desto mindre skall hvila till påföljande riksdag, beledsagadt af Ståndens afstyrkande.
Hvartill detta ogillande skulle tjena, kan jag icke inse, helst det t. o. m. vore osäkert, om det vid afgörandet korame att tagas i ringaste öfvervägande, eller ens Ståndens uppmärksamhet att derpå fästas.
Härvid får jag för öfrigt erinra, att då Constit.Utsk. vid sisth riksdag uti samma fråga föreslog sådana votertsproposm, att den, som bifölle, att Utskts förslag skulle hvila till antagande eller förkastande vid påföljande riksdag, skulle votera ja, och den det ej ville, skulle votera nej, och.
<1 om nej vunne, förslaget ändock skulle blifva hvilande, beledsagadt af Ståndens afstyrkande, så tog jag mig friheten att i Utsk. reservera mig häremot, och uppgjorde ett förslag till andra och rimligare voter:spropos:r, hvilka äfven af 3:ne
Stånd antogos.
BondeSt. var nemi. det enda, som satte sig häremot.
Det går således an att uppgöra riktiga voter;spropos:r, äfven utan Constit.Utskts medverkan, om så skulle behöfvas.
Samme värde talare har sagt, att en K. propos. icke kan förändras.
Så borde det vara; ty om Stånden göra någon ändring i den propos., som K. M. framställt, blir det icke längre hans propos. utan förvandlas till ett It.
Men emedlertid lemnar 2 mom. af 56 § Reg.F.
Stånden en tydlig rättighet att göra anmärkntr äfven vid en K. propos. om grundlagsändring.
Det står nemi.: ”Tillstyrker ”ConstitUtsk-, hvad en riksdagsman i sådant afseende föreslagit, eller utlåter sig Utsk. med till- eller afstyrkande å ”en af Konungen i lika ändamål gjord propos., varde Ut”sk:s yttrande vid samma riksdag öfverlemnadt till It.
St., ”hvilka vid densamma må derom kunna öfverlägga, men ”icke vid densamma besluta.
St:s plena icke nå”gra anmärkn:r emot Constit.Utskcs yttrande, hvile detsam”01a såsom ett R.
St:s utlåt., hvaröfver först vid nästa riksdag, och då endast medja eller nej, skall kunna beslutas, ”och gälle då föreskriften i 75 § Riksd.Ordn.
Göras åter i ”RiksStms plena emot Utsk:s yttrande anmärkntr (således äfven då det innefattar tillstyrkande af en Konungens propos:n), ”blifve de, hvilka hvarje RiksSt. särskildt förklarar ”utgöra dess gemensamma tanke, till Constit Utsk, hänvisade.
”Utsk. åiigge då att samtliga RiksStms tankar till ett helt ”utlåtande i möjligaste måtto sammanjemnka” &c. Således lemnar 56 5 Reg.F. Stånden uppenbar och bokstaflig rätt att kunna förändra K.
M:s proposm.
Men det är icke nog, att denna rättighet finnes i grundlagen förvarad; den har äfven blifvit af R.
St. begagnad.
Vid 1817 års riksdag gjorde K. M. propos. om ändring uti 7 § Reg.F., till närmare bestämmande af hvad som förstås med commandomål.
Utsk. tillstyrkte detta förslag, och 3 Stånd gillade Utsk:s 343 Deu 18 December e. m. åsigt; men R. o. Ad. gjorde dervid anmSrkntr såsom dess gemensamma tanke, åsyftande en förändrad redaction, och Utsk. svarade, sedan det utredt sjelfva saken: "Utsk. vågar "förmoda, att R. o. Ad., i betraktande häraf, täckes foga "sig efter de öfriga Stånden, hvilka utan anmärkn. godkänt "den föreslagna redactionen.
Skulle emedlertid R. o. Ad.
"icke pröfva skäligt att med dem instämma, utbeder sig "Utsk. derom benäget svar, för att kunna de sålunda "oförenliga skiljaktig heter na, till behandling "enl. 56 § Reg.F., hos samtliga RiksSt:n an"mäla. ”
Så tydde och tillämpade Constit.Utsk. grundlagen på den tiden.
Utsk. hade då ännu icke fått aning om den myn- S dighet, hvaraf det nu velat sätta sig i besittning.
Delta var en bokstaflig tillämpning; men jag medgifver, att den icke var riktig efter andan.
Också har man nu gått ifrån detta lillämpningssätt.
När man finner sig icke kunna antaga Konungens propos. i grundlagsfrågor oförändrad, afslas den, och man afvaktar en annan propos. från Konungen, hvari de nödiga förändringarna blifvit iakttagna; och likasom man deruti har låtit andan gälla framför bokstafven, borde Constit.Utsk. äfven nu göra detsamma.
Dessutom gifves det i grundlagen flera andra fall, hvaruti man genom en ordagrann tillämpning af bokstafslydelsen skulle komma till de största orimligheter.
Sålunda skulle man t. ex. kunna af 27 § Riksd.Ordn. bevisa, alt Konungen borde personligen infinna sig i StatsUtsk. för att aflemna sin nådiga prcpos:n, angrde statsverkets tillstånd och behof.
Der står nemi., att
Konungen äger att aflemna den på rikssalen eller ock omedelbarligen till StatsUtsk., då deremot alla andra propostr skola tillställas Stånden genom Hofcancelleren.
Jag anför detta blott för att visa, huru man får lof att litet taga sitt förnuft till hjelp, när nyan vill tillämpa grundlagen.
Samme värde talare har sagt, att genom frånskiljandet af frågan om indragningsmagten från juryfrågan skulle förslaget blifva ett annat, än det Utsk. framställt.
Gr, Björnstjerna har redan på f. m. visat, att ett förslag genom hvilken betydligare anmärkn. som helst förändras till något helt annat än det, som först framställdes.
Sålunda hafva R. o. Ad., såväl som de öfriga Stånden, nyligen gjort sådana förändringar, t. ex. i Constit.Utsk:s förslag ang:de Statsrådets sammansättning, att Utsk. helt visst icke hade velat framkomma med en sådan redaction som den, hvilken tilläfventyrs kan blifva af det förstärkta Utsk. fastställd.
Icke desto mindre har Constit.Utsk. gjort behörigt afseende pä dessa anmärknrr, ehuru ideerna då voro sammanfogade i en och samma och följaktligen hade ett vida naturligare samband än nu, då de innehållas i arne särskilda §§, emellan hvilka intet annat sammanhang finnes än det, som Constit.- Den 18 December e. m. 343 Utsk. godtyckligt tillskapat.
Förslaget må sålunda andras huru som helst, så blir det likväl Constit.Utskts förslag, nemi. det förstärkta Utsk:s.