Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den förste värde talaren har hufvudsakligen fotat sina argumenter mot Utskts Betänk, på en genomförd kritik af Biskop Fahlcrantz’ motion och slutligen derpå alt han förklarade att det mot sanningsenliga Utsk. anfört, vore att 'Utsk, saknade nödig kännedom om de ifrågavartde förhållanderne.
Men jag ber att få fästa den värde talarens upmärksamhet derpå, att förhållanderne äro olika i olika delar af riket, och att på vissa orter icke saknas skäl till klagan öfver bristen i föreskrifter för de förhållanden som Betänk, omfattar.
Vidare hafva 2:ne talare yrkat den förändring i Utskts förslag att orden »med bidrag af Statsmedel” skulle bortfalla.
Jag vill härvid anmärka att om ett så beskafFadt förslag antages, skulle icke någon annan gräns med afseende pä sådana föreskrifter gifvas, än den om arbetet vöre af större eller mindre omfång.
Detta är någonting allt för relativt i begreppet, för att derpå skall kunna grundas någon D e il 11 Februari. 35flT laglig föreskrift, hvarföre jag yrkar att R. o. Ad. mätte bifalla Utsk:s Betänk. tlr von Troil, Samuel Gust.:
Jag har begärt ordet' mindre för alt ingå i bedömande af frågan i sin helhet, än för att yttra några ord med afseende på de arbetares sedlighet, som varit använda vid den södra stambanan.
Den talare, som bär bör jade discussionen, har vitsordat det förhållande som i detta hänseende egt rum vid Statens vestra stambana, och då jag under loppet af de 2:ne år sorn jernvägsarbelen i Skåne bedrilvits, haft tillfälle att ganska noga följa dessa förhållanden, kan jag också intyga, alt hela den arbetspersonal som derstädes blifvit använd, gjort sig känd för eli sedligt och i allmänhet godt upförande.
Jag tror att orsaken härtill ligger i det sätt hvarpå jernvägsarbelena organiseras.
Vid dem, som stålt under Öfverste Ericssons högre ledning, har vanligen ställts så till att alla arbeten, så vidt ske kunnat, utfördts pä beting; men det har icke varit den enskilde arbetaren, sorn erhållit betinget, utan arbetena indelas i s. k.
Schackt-lag, bestående af omkring 16 personer, hvilka schacklin" arbeta i bolag.
Det är således naturligt, att den ena pådrif— ver den andra, hvarigenom också upstår en håg för arbete och ansträngningar, som öfvergår vida hvad hvarje enskild arbetare i ilen vägen kan prestera om han arbetade endast för egen räkning.
Följden häraf (»lifver också den, att vissa schackt-lag samlas ofta innan arbetet sedvanligen lager sin början och fortsätta detsamma utöfver den tid som annars varit bestämd.
Inga klagomål hafva således öfver arbetare inom Skåne försports, och då man antagit såsom princip att hvarje arbetare, som icke kan förtjena åtminstone l
R:dr rgs om dagen, skiljes från arbetet, har deraf följt att den personal, som på denna stambana blifvit använd, visat sig som särdeles duglige arbetare och vid åtgåendet från arbetet medfört icke obetydliga sparpenningar.
Det är egentligen för att meddela dessa uplysningar som jag begärt ordet, men efter jag nu deraf är i besittning, vill jag äfven yttra några ord öfver Betänk, i sin helhet.
Jag anser att Ekon.-Ulsk. upfvllt en vacker pligt, då det föreslagit R.
St. alt göra en underd. framställning till K. M., det några åtgärder måtte vidtagas för en större samlad arbetsstyrkas religiösa vård och sedlighet, och i allmänhet förenar jag mig i Gr.
Rudenschiölds vackra yttrande, hvilket affattades i så allmänna ordalag och så litet ingick i detaljer, att jag kanske icke borde uppehålla mig vid ett utlåt. deri. som jag icke tror vara möjligt alt i allo tillämpa, Grins yttrande nemi. att allt arbete på Söndagen, åtminstone Söndags e m., borde vara förbudet.
Såsom regel är och bör detta vara en osviklig sanning; men förhållanden kunna och hafva verkligen inträffat som göra att man hela verkan igenom och hela dygnena om måste fortsätta ett arbete.
Så t. ex. inträffade vid anläggandet af en större bro öfver Höje-å att då den s. k. kajdammen måste läggas under vattenyran, en mängd källådrar ditlörde vatten, så att pumparne jemt måste vara i gång. 360 Den 11 Februari.
Om man då under Söndagen uphört med pumpningen skulla dammen blifvit fylld med vatten, och således liela arbetspersonalen om Måndagen hafva varit utan sysselsättning, 'om de icke fått pumpa på Söndagen.
Jag har blott velat nämna delta såsom ett undantag. hvilket bevisar, att absoluta föreskrifter i delta hänseende icke böra gifvas. livad sjelfva regeln angar, så är jag fullkomligt al lika tanke med Grin. 1 afseende på PresteStis beslut så får jag bekänna att jag afstyrker dess antagande.
Jag anser nemi. att PresteSt., då det föreslagit, alt de senare orden »hvilka utföras antingen af Slaten eller af enskilde holag med bidrag af Statsmedel», böra utbytas mot »hvilka utföras antingen af Staten, eller bolag eller enskilde personer» gått alldeles för långt.
Enskilde personer, sorn vidja företaga ett arbete såsom uldikning eller dylikt, lega för sådant ändamål personer, hvilka bo i trakten och om Söndagen återvända till sina hem, och jag kan icke se att någon åtgärd från Statens sida för att skaffa deni själavård kan vara af behofvet påkallad.
Jag tror deremot alt om man frän Utskis Betänk, borttager de orden »med Bidrag af Statsmedel», sä är det allt hvad man i della hänseende behöfver besluta.
Åkerhjelm har yttrat, och jag erkänner riktigheten af hans påstående, att i den händelse skulle tvist kunna upstå. huruvida företagen äro af större eller mindre omfång; men jag tror icke att, om 11.
St. för sin del finna lämpligt att vidtaga dylika åtgärder för sedlighetens uprätthållande vid sådana arbetsföretag, som utföras af Staten och enskilda bolag med bidrag af Statsmedel, man bör underlåta alt i samma män fordra sådana åtgärder af de bolag, hvilka icke erhålla bidrag af allmänna medel.
För min del tillstyrker jag bifall till Utskis Betänk, med undantag af de 4 sista orden »med bidrag af Statsmedel.»
Mot mitt förra anförande har blifvit an märkt, att jag onödigtvis citerat för ämnet främmande polis-förfir för att visa obehöflighelen af nu föreslagna åtgärder för religionsvården.
Jag hemställer huruvida denna anmärkn. är grundad, då dessa polis-lorfaitn:r tydligen innehålla, att barn skola kristligen upfödas och att de äfven tillfälligt höra till fattigvården i den församling der de uppehålla sig lika väl som äldre främmande personer och till fattigvård ovilkorligen måste höra delaktighet i kyrkans förmåner.
Jag hemställer äfven huruvida den af Frih.
Raab föreslagna åtgärden att i prestbetygel uptaga arbetarens conduit skulle leda lill det önskade resultatet, då man besinnar att arbetsstyrkan inom ett pastorat eller en socken ofta upgår lill 800 å 1,000 man och att dessa ouphörligen komma alt gä så alt kanske icke 200 man äro på ett ställe under loppet af 3 månader, utan en ständig omsättning sker under en längre elier kortare tid.
Om således också presterskapet skulle laga emot arbetarnes prestbetyg med uplysningar om deras conduit tror jag dock icke att härigenom någonting kunde vinnas, enär det torde blifva omöjligt all med upmärksamhet följa ett så stort antal ständigt nya arbetares
Den 11 februari. enskilta religiositet och sedlighet.
Icke eller hehöfves någon speciel upfostran eller religionsvärd egnas dorn, ty de komma från sina familjer oell återvända oftast om
Södagarne lill hemmet samt åtnjuta der de förmåner som kyrkan lemnar.
Sålunda vet jag t. ex. att dop och nattvardsgång för främmande arbetare vid arbetsorten aldrig kommer i fråga.
Hvad morgon- och aftonbönerna vidkommer, så uprepar jag för alt ej misstydas, alt jag anser det vara rätt att införa denna sed, der så ske kan.
Chefen för Statens jernvägshyggnader har ock satt i fråga att göra del och anbefallt arbelsbefälet alt föranstalta derom der det kan ske utan att förargelse eller andakten störande oordningar dervid äro att frukta; men della inträffar endast på få ställen, .lag tror således att det är orätt alt föreskrifva, men rätt alt göra det.
Akerhjelms anmärka, alt behofvet af denna värd kan vara större pä ett ställe än pä ett annat medger jag vara fullkomligt riklig; men i sådana läll tillhör det Consistorium, Presterskap, K. Bef:sh:de och Sockennämnd, och i första hand arbetsbefälet, att tillse, det osedlighet och oordningar hålles inom så stränga gränsor som möjligt.
För min del får jag lemna det intyg, ali under de 14 år jag tjenstgjort vid allmänna arbeten, oordningar bland arbetarne varit i märkbart aftagande, hvilket jag tillskrifver dels bättre undervisning, som kommit desse arbetare till del, dels ock den större arbetsförtjensten, hvilken gjort att de insett sig kunna trygga sin framtid genom arbetsamhet och ordning.
Jag kan icke fatta meningen af några lalarnes argumentation, hvilka hafva tillstyrkt Betänkts antagande, men likväl uprepa, huru ordentligt det tillgår vid jernvägårne, synnerligen dem sorn stå under Ofverste Ericssons upsigt: jag mäste då fråga dessa
Hrr, hvad skola vi med detta Betänk.; ty om en sådan ordentlighet är rådande vid jernvägårne, så hehöfves ju alldeles icke de föreskrifter, som i detsamma föreslås.
Jag (Inner tillika en annan motsägelse i Gr.
Rudenschiölds yttrande, ty på samma gång som han talar om nyttan af denna religionsvård. om det vackra i att hålla morgon- och aftonbön, och den välsignelse som bönen skall medföra, bifaller han äfven detta Betänk., hvarigenom det vill synas som denna välsignelse blott skulle tillkomma de större bolag, eller de arbeten hvilka drifvas med Statens medel.
Vi veta likväl att enskilde personer finnas, sorn sysselsätta 1000:tals personer: skall nu icke med dem hållas något korum, skall icke en sådan välsignelse komma dem till del?
Detta måtte väl icke den ädle Gr:n hafva menat: men har det icke varit hans afsigt, så är det tydligt att förslaget äfven bör utsträckas lill enskilde entrepreneu rer.
För öfrigt har jag ingenting att tillägga annat än hvad jag förut tagit mig friheten yttra.
Jag sade nemi. alt detta förslag af Biskop Fahlcrantz innehöll felaktigheter.
Deri bestämdes nemi. icke skillnaden emellan arbeten af större eller mindre omfång, eller vid hvilka tillfällen som särskilde prester skulle anställas och vid hvilka tillfällen detta icke vore af nöden.
Detta vore dock 362 Den 11 Februari, lull att afgöra så I. ex., att de som använde 100 arbetare eller derunder, skulle icke vara skyldige att hålla serskild prestman, utan borde dessa 100 personer af presterskapet i församlingen särskildt vårdas och upbyggäs; men dä bär icke är fråga om alt upställa speciella föreskrifter, ulan blott att ingå med en begäran i della hänseende lill K. M., har jag blott velat fästa upmårksanibeten derå. på del att de personer, hvilka komma att upgöra en sådan förorda, äfvensom K. 51., innan lian sauctionerar en sådan, behagade mycket bestämdt särskilja detta förhållande.
Men jag får bär taga i betraktande en omständighet, hvilken blifvit alldeles förbisedd och icke eller behöfde nämnas, när man blott ämnar ingå till K. 51. med en underd. skrifvelse, men den kan dock specielt påpekas.
Del kommer t. ex. arbetare af olika kön från en socken till en annan för att der uppehålla sig.
Dessa ingå äktenskap eller någon dylik förening, de sammanafla barn: men detta förhållande kommer aldrig att antecknas i den församling, der del försiggår; och pastorn i den församling, hvarifrån de egentligen utgått är fullkomligt okunnig derom.
Det måtte väl således böra till god ordning, att hvarje arbetare från sin egen församling erhåller betyg och att lian är skyldig, att upvisa detsamma för presterskapet i den församling dit lian begifver sig.
Jag bär anmärkt detta för att detsamma i förening med frågan om religions- och sedlighetsvärden mätte kunna ställas på en bättre fot.
För öfrigt förenar jag mig med dem som yrkat bifall till PresteSt:s förslag.
R u d e n sch i öl d: Jag ber att få fästa Ståndets up märksamhet på att jag, då jag yrkade förbud mot arbete på Söndagen, yttrade mtom i nödfall» och dermed menar jag just sådana händelser som llr v. Troil påpekat.
Med afseende på Frih. Raabs anmärkt!, mot mitt yttrande, så vill jag ändra mitt yrkande på Betänkts antagande i dess helhet.
Raabs anmärkntr i öfrigt förtjena all upmärksamhet.
Vidblifvande min åsigt att de ifrågavartde föreskrifterna böra blifva gällande äfven i afseende på arbetsföretag, som bekostas af enskilda personer, ber jag få tillägga att då desamma endast behöfva tillämpas på arbeten af större omfång, så ligger deri en säkerhet för att de icke skola komma i fråga vid mindre företag.
Det ligger t sakens natur att de endast erfordras der en större massa arbetare är församlad från allägsnare orter.
Inom Utsk. uplysles, att vid det jernvägsföretag i trakten af Söderhanm, som nu är till hälldén fullbordadt, är en stor massa arbetare från skilj da orter församlad, och deras sysselsättning från Lördags-afton till Måndags-morgon består i att begifva sig in till Söderhamn, der de tillställa betydliga oordningar.
Förekommandet af dylika oordningar bör väl äfven afses, då man hos K. 51. anhåller om föreskrifters meddelande i afseende på arbetares tillsyn och vård.
MtSj Beftshtde kan ju öfverlemnas alt bestämma, huruvida ett arbetsföretag är af den omfattning, eller an - Den 11 Februari.
363 ledn:r eljest förekomma att den stadga, som kan blifva i Nåder utfärdad, bör äga tillämpning eller icke.
Förevaride ämne synes mig till sin beskaffenhet vara af alldeles för stor vigt, för att de af llr Nordenfelt anförda, underordnade betänkligheter borde kunna verka till alslag å Utslr.s gjorda hemställan, llr Nordenfelt bar ansett att man skulle träda auktoriteter och jernvägsbestyrelser allt för nära genom att lenina bifall till de framställningar den högvördige motionären afgifvit.
Möjligt är att dessa framställningar äro i någon män allt för bjert utmålade; men äfven om R.
St. behagade bifalla hvad Utsk. hemställt, blir alldeles icke någon följd, alt R.
St. i sin öfver detta ämne afgifvande skrifvelse behöfva uptaga allt hvad motionären påyrkat.
Detta blir i förevaride fall så mycket mindre händelsen, som Utsk. i sitt resonnement uttryckligen förklarat sig icke behöfva förorda de speciella föreskrifter, sorn framställts; utan Utsk. har betraktat ärendet i sin helhet och man kan väl icke neka att det bör vara ett af de vigtigasle föremål för R.
Stirs pröfning alt, då nu, genom allmänna arbetens företagande af ofantlig vidd och utsträckning, ett alldeles nytt förhållande inträdt, draga försorg om, alt det till detta arbete använda arbetsfolks religiösa och sedliga värd befrämjas genom alla de medel, som stå Statsmakten till buds. llr Nordenfelt bar visserligen ansett den omvårdnad, som arbetsbefälet egnar sitt manskap vara alldeles tillräcklig; men jag kan icke finna annat än alt det måste vara både angeläget och nyttigt att goda krafter samverka till ett vackert mål; heldre än alt arbetsbefälet i detta vigtiga förelag står alldeles ensamt, llr Nordenfelt har vidare yttrat att presterskapet i socknen borde jemväl kunna hafva tillsyn öfver och lemna vård ät arbetsmanskapet.
.la väl!
Men den måste dock i främsta rummet hafva omvårdnad om den dem anförtrodda hjorden; och denna är ofta så talrik att de icke utan dennas försummande kunna hafva tillsyn öfver fremlingar. llr Nordenfelt har vidare förmodat att arbetaren efter slutadt arbete går till sitt liera.
Men om detta hem är beläget på 30 mils afstånd, så lärer det blifva något svårt.
Det är väl då bättre att lian under upmuntran och varande samspråk med en nitisk prestman finge tillfälle att begrunda hvad som tifl hans högsta väl hörer.
Hr Nordenfelt har ytterligare ansett att efter ett tungt arbete är dagsverkare!) i så stort behof af hvila, att någon särdeles stor lust till kortspel, fylleri eller dylika företag torde uteblifva.
Men det är en gammal sats alt ombyte af sysselsättning utgör en slags hvila.
Om så är,, förefaller det ganska troligt och erfarenheten har också bekräftat det, att kortspel och fylleri inom arbetscorpser icke alldeles kan undvikas.
Jag tar lor gifvet att på de ställen, der en man. som nitälskar för såväl allmänt som enskildt väl, är arbetschef, han gör allt hvad i hans förmåga står för att motverka dessa laster; men det är icke sagt att förmågan allestädes motsvarar viljan.
Jag har erfarit alt det verkligen på flera ställen skulle varå åtskilligt i detta hänseende 364 D e n 11 Febr uari. vidgjort, men jag hemställer huruvida det icke är ändamålsenligare att dylika föreskrifter komme att omfatta hela riket än att öfverlemna saken ät jernvägsbeslyrelser, med olika åsigter härutinnan.
Jag kan således icke underlåta att skänka mitt bifall till Utsk:s framställning.
Jag erkänner dock giltigheten af de skäl Frihtne Raab och Alströmer anfört: men det förefaller mig som om Presterskapets beslut skulle möta mera hinder än ett enkelt bifall till Utsk:s Betänk., hvarföre jag bos B. o. Ad. vördsammast anhåller härom.
Hr Dalström, Georg Johan:
Förevar:de ämne som har till upgift att befordra ordning och sedlighet inom arbetsklassen, torde aldrig kunna egnas tillräcklig upmärksamhel.
Med afseende ä Belänk:s innehåll och det tillstyrkande som Utsk. algifvit, får jag i allo förena mig i Frih. Raabs åsigt.
1 början af denna discussion har af en talare yttrats alt polis, socknenänind och Landshöfding skulle hålla allvarlig tillsyn öfver den personal sotn användes vid större företag, som utföras med bidrag af statsmedel, och kanske äfven af enskilda.
Jag finner ganska väl och är öfvertvgad om att det åligger dessa myndigheter, att hvar och en i sin stad utöfva denna tillsyn så vidt möjligt är; men jag anser det vara arbelsbefälhafvarens eller de personers, hvilka leda allmänna arbeten, pligt alt göra delta i första hand.
Jag skulle derföre vilja föreslå någon förändring i afseende på möjligheten alt kunna kontrollera huruvida de personer som anmäla sig till arbetsbiträden, alla äro försedde med sådane betyg, som utvisa alt de i afseende på sin ordentlighet och sedlighet äro antagliga.
Naturligtvis anmäla sig personer till sådant arbete, för att skaffa sig förtjenst, och det kan finnas ganska många om hvilka arhetsbefälet eger en ganska ringa kännedom.
När de måhända haft svårt att i hemorten förskaffa sig någon förtjenst, begifva de sig till ett sådant arbete försedde med s. k. arbetsbetyg.
Dessa arbetsbetyg äro icke ordentliga prestbetyg, utan preslen i församlingen ger endast ett intyg att den ifrågavar:dn personen söker arbete och förer eu oklandrad vandel.
Men med oklandrad vandel kan icke förstås annat än alt han icke är lagförd.
Jag anser alt föreståndaren vid allmänna arbeten, likasåväl som den enskilde husbonden icke borde fä mottaga någon i sitt arbete, med mindre att han vore försedd med ordentligt prestbetyg, som bestämdt uttryckte, hurudan hans vandel varit, om hau är mantalsskrifven i den ort, hvarifrån han algått.
Dessa upgifter saknas vanligen i arbetare-betyget.
Måhända borde det åläggas arbels-chefen, hvilken, såsom jag nyss nämnt, har i första hand att hålla sträng tillsyn öfver arbe,tärne, så att denne under sin tjenstetid iakttager ordning och sedlighet, att, då han af arbetaren mottagit ett ordentligt prestbetyg, sjelf öfverlemna detsamma till presten i den ort der arbetet skall företagas, och sedermera. då arbetaren vill återtaga sitt betyg, lemna honom ett. bevis öfver huru han upfyllt sin pligt under den tid han varit i hans arbete anställd, med hvilket bevis arbetaren sedermera skulle
365 begifva sig lill presten för att äler få betyget med påskrift af ilen upgift arbets-chefen om honom lemnat.
Jag skulle tro alt sådant blefve nyttigt för att förmå desse personer att vara upmärksamma på silt upförande.
I afseende på den religiösa sidan af saken förenar jag mig med Gr.
Rudenschöld i den åsigt, att arbetet bör börjas och slutas med bön.
Jag vill i detta afseende åberopa exemplet med den indelta arméen, neli vi hafva sett den goda anda sorn härigenom framkallades, .lag önskar att R. o. Ad. måtte bifalla Betänk.
Det är ett fel som beklagligen icke så sällan faller vår lagstiftning lill last att den, då lagar och förfatl 11:r föreslås eller beslutas, icke så noga öfverväger huru dessa skola verkställas.
Följden blir också ilen att 0111 den ena statsmakten bifaller hvad den andra föreslår, utan alt öfverväga följderna af ilen lag som utfärdas, sättas de, hvilka skola tillämpa lagen. i den största förlägenhet och man kommer till den slutsats, att det varit bättre om lagen aldrig utkommit, än att stiftas i det skick den befinner sig
Denna anmärkt), anser jag kunna tillämpas på det förslag som bär är i fråga, för så vidt detsamma blifvit af PresteSt. bifallet, med uteslutande af de sista orden som detsamma innehåller.
Om K. M. skulle på Ståndornes begäran utfärda en författn., hvilken föreskrifter alt hvar och en som låter verkställa eli arbete af större omfång, vore skyldig alt anskaffa prest eller ansvara för arbetspersonalens religions och sedlighelsvåd, huru skulle väl då denna förfallit, komma att tillämpas?
Orden »större omfång» innefatta ett så suhjectivt begrepp, att den ene kan säga att arbetet är af större omfång under det en annan påstår motsatsen.
Skall då ett enskildt bolag, som vill företaga ett arbete, först vända sig till vederbörtde embetsmymligheler lör att beskrifva sitt arbete och derefter erhålla denna myndighets utlåtande eller omdöme öfver, huruvida arbetet är af större omfång eller icke?
Skall denna embetsmyndighet vara berättigad att pröfva ett sådant förhållande?
Om nu bolaget anser ett arbete icke vara af det större omfång att denna författn. hör tillämpas, så kan ju hända att embetsmvndigheten är af annan åsigt och derefter meddelar utlåcde; och på så sätt komme kanske bolaget i nödvändighet alt utföra en hel rättegång innan detsamma kan verkställa ett arbete, hvilket lag och alla författn:)’ lemnar det obestridligen rättighet att företaga och utföra
Detta skulle blifva följden af en författn. som satte alla enskilda bolag i samma kategori som de, hvilka äro skyldige att utföra arbeten med bidrag af allmänna medel.
Man vet nemi. att dessa senare kunna erhålla föreskrifter för hvarje särskildt fall af Regeringen, emedan, enl. nu gällande föreskrifter, hvarje anslag som meddelas lill understöd för enskilda företag, grundar sig på K. M:s Nåd. beslut.
Således skall mellan staten och bolaget äfvensom den enskilde kontrakt uprältas, hvilket af K. M. i nåder gillas, och vid sådant tillfälle är Regeringen i stånd att a priori bedöma, huruvida arbetets omfång är af den beskaffenhet att en 366 Deri 11 Februari. särskild föreskrift må för bolaget kunna meddelas derom att arbetspersonalen skall i religiöst hänseende sä vårdas som det nu förevandc förslag åsyftar.
Jag tror derföre alt vill man saken sä bör man också börja den pä eli säll som gör alt den kan gä i verkställighet.
Detta låter sig göra genom det förslag som Ekon.- Utsk. framställt: men ingalunda genom att taga bort ett tillägg, hvarigenom förslaget erhåller en sådan allmänligh-et alt det kunde komma att bero på en persons subjektiva upfattning, huruvida ett arbetsföretag är af större eller mindre omfång och hvarigenom äfven trassel och oreda kunna upsla, som möjligen satte bolaget i stor förlägenhet och kanske bade till följd att bolaget, i harmen öfver att på delta sätt trakasseras, alldeles icke verkställde förelaget eller också verkställde detsamma under det rättegången fördes om arbetarnes sedligbetsvård, hvarigenom kunde inträffa att när bolaget fått utslag i frågan, arbetet redan blifvit lullbordadt, och då har förfaltn:ns verkställighet förvandlats snart sagdt till ett spe gelfäkteri.
.lag bar för mycken vördnad för lag och föreskrifter för alt önska alt de skulle erhålla ett sådant öde, och detta skäl är för mig vid della tillfälle af högsta vigt, hvarför jag för min del anhåller, alt R. o. Ad. mätte bifalla Ekon.Otsk:s förslag såsom det till orden lyder, såvida man skall äga något hopp att det skall kunna bringas i verkställighet och bos K.
M. vinna något afseende. llr Stjernsvärd, Gust. Mauritz:
För min del förenar jag mig i de motiver som blifvit af Utsk. anförda och som legat till grund för de motioner hvilka föranledt Betänk.
Jag anser det alldeles i sin ordning alt sådane åtgärder vidtagas som kunna befordra religiositet och sedlighet bos den befolkningen, hvilken troligen kommer att allt mer och mer bos oss lillvexa, ty jag tror att det är pä dessa egenskaper, som samhällets egentliga bestånd hvilan.
Såsom skäl för obehöfligheten af nya föreskrifter i denna syftning har blifvit åberopad förhållandet vid jernvägarne.