Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hoppas, att tiden skall hafva ännu flere goda verkningar i samma riktning.
Frölich har påstått, att Gr.
Anckarsvärd ursprungligen hyst den mening, som han i går försvarade, men att han af undseende för den stora mängdens rop en gång afvikit ifrån sin tanka.
Jag vill försöka bevisa, att äfven den första tankan icke kan vara tillfredsställande för den, som anser fäderneslandets väl väsendtligen bero på representationens beskaffenhet.
Den 1 punkten i Gr.
Anckarsvärds förslag innehåller, att Riks - Den 11 Mars f. m. 105 Riksförsamlingen representerar Svenska folket, icke särskilda Slundsclnsser eller intressen.
Tillägget är både sant och icke sant.
Nationalrepresentationen skall naturligtvis representera alla lolliga intressen, om hon är rätt sammansatt.
Men hon kan göra det endast derigenom, att hon består af ombud för alla de särskilda intressena; ty ingen person kan vara nog bekant med alla särskilda förhållanden inom hvarje yrke i fäderneslandet, för att kunna vederbörligen vara deras målsman.
Man förstår det icke ens och derför kan man det icke.
Men man kan det icke eller derföre, att man älskar icke det obekanta; man har ingen ifver för det man icke känner, och derigenom blifver målsmanskapet äfven lamt.
En Utsk:sledamot förebrådde mig nyligen, då jag yrkade på representanter för hvarje särskildt intresse, att sådant vore ensidigt, och förklarade, för egen del, att han ville allenast representera det allmännas intresse ; men det dröjde icke många dagar förr än samme man bad mig tala för ett intresse, som rörde just den menighet, hvars representant han är.
Så går det med dem, som säga sig ej vilja representera något särskildt intresse.
2:dra punkten innehåller ett likgiltigt förslag, att antalet representanter skall utgöra icke öfver 250 och icke under 220.
Förliden riksdags Const.Utsk. antog antalet 250; jag anser det ock vara det lämpligaste, af 2:ne särskilda grunder.
Om nemi. representationen är indelad i 5 Stånd och hvartdera får 50 ledamöter, så uppkommer detta antal.
50 svarar ock emot det antal, sorn ledamöterne inom 2:ne af våra nuvarande Stånd, eller Presteoch BorgareSt:n, hittills vanligen utgjort.
Det är också det antal, som erfordras, för att fylla samtelige Utsk:n, i fall de förblefve oförändrade.
Vilja vi göra en jemförelse med grannriket, hvilken tillförene varit så mycket älskad och åberopad, så finna vi att Norriges representanter äro 100.
Då folkmängden i Sverige är 2£ gånger större än i Norrige, så svarar antalet 250 alldeles deremot.
3.dje punkten innehåller, att Riksdagsmänen delas i 2:ne kamrar, af hvilka den första eller nedre skall vara minst i talrikare än den andre eller öfre.
Benämningarne af öfre och nedre kamrar kunna visserligen anses likgilltiga, men äro det dock icke så alldeles.
Dagens lösen hos oss, särdeles för dem, som vilja förändra, är jemlikhet.
Om hon skall iakttagas; så får man icke tala om den öfre och nedre.
Men att lala om den äldre och yngre kan icke vara stötande, ty de grå håren bevisa, att man hörer lill den öfre kammaren, och den, som då skulle höra till den yngre, kan ej finna sig förnärmad deraf, att han ser yngre och bättre ut.
Men här förekommer något, som, efter min tanka, är ett grundfel, nemi. att man säger, den yngre kammaren bör vara minst ^ talrikare, än den äldre.
Skälet till detta stadgande är icke uppgifvet; det måtte icke eller vara något annat, än att så brukas.
Man brukar paletot nu för tiden, men är väl derför 8 H. 14 106
Den 11 Stars f. nr. gifvet att den gamla snitten på rockar var olämplig?
Jag tror, att en man, hvilken utgår, såsom Gr.
Anckarsvärd, från jemnlikhet och antalsberäkning, han borde icke begå en så dödelig synd, sorn den, att sälta antalet i de båda hamrarne olika.
Om det är rätt, att räkna efter mängden, så måste man komma till den slutsats: att den kammare, som har de fleste ledamöter inom sig, uttrycker ett större förtroende af Svenska folket, än den, som innesluter ett ringare antal riksdagsmän.
Ilen kammare åter, som uttrycker det största förtroendet af Svenska folket, bör äfven hafva den största makten, och om jag nu återkallar ett uttryck af Gr.
Anckarsvärd sjelf om hvad folkets röst betyder, sä mätte det vara högst illa gjordt af den äldre kammaren, om han vågade sätta sig emot hvad de flere ledamöterne i den yngre ville.
Men med detsamma vore ju den äldre kammarens återhållande kraft tillintetgjord?
Anckarsvärd har således undergräft sina egna grundsatser, jemnlikhet och antal, samt derigenom gjort den äldre kammaren svagare än den yngre.
Den 4:de punkten handlar om valmännens fördelning i 2:ne classer.
Denna fördelning var en högst vigtig medgift af Gr.
Anckarsvärd; ty hon innehåller en öfvergång frän allmänna val till classval.
Hon utvisar, att Gr.
Anckarsvärd anser allmänna val till någon del åtminstone olämpliga, och så snart man medgifvit detta, så är man kommen på rätta vägen; man är då redan på öfvergången till ståndsvalen, och jag lyckönskar en hvar, som, på detta sätt, med eller ulan fullständig insigt hvart strålen leder, likväl kommit på densamma.
Uti denna punkt finnes likväl ett stort fel, nemi. alt en hvar af väljande röstar efter sin personlighet och icke efter sin förmögenhet.
Derigenom är det möjligt för dem, som ringa äga, och hvilka äro de fleste, att, på sätt anmärkt blifvit, beskatta de förmögnare, som äro färre, så att de i sin ordning blifva fattiga.
Man kommer sålunda nog lill en jemnlikhet; men det är icke välståndets, mine Hrr, utan uselhetens!
Den 5:te punkten innehåller, alt den andra eller öfre kammaren väljes till ena hälften af Konungen och lill andra hälften af förste kammaren.
Den ena hälften af denna kammare skulle således väljas af Konungen; hvarföre?
Jo, l:o skulle Konungen fä en ersättning derför, atl han nu äger rätt att utnämna adelsmän och biskopar, som blifva sjelfskrifne riksdagsmän, 2:0 brukas det i andra länder, att Konungen utnämner pairer.
Jag för min del äsyflar ej att förminska Konungens makt; men om lian skall utnämna några representanter, så bör han efter min tanka göra det såväl i den ena kammaren, som i den andra.
Likväl tror jag, att de riksdagsmän, som Konungen endast för detta ändamål nämner, aldrig få det anseende att vara folkets ombud, som de ledamöter, hvilka väljas af folket, eller som Konungen äfven i andra hänseenden utnämner, såsom adelsmän och biskopar.
Hvarför t. ex. har den Fransyska pairskammaren, sammansatt af de största förmågor, som detta folkrika land äger, intet betydligt inflytande?
De skickligaste domare och statsmän, de utmärklaste här - Den 11 Mars f. m. förare, vetenskapsidkare, skalder, vältalare inrymmas der, men ändock gälla de icke nog emot den lägre kammaren.
Jo, emedan tanken är, alt de icke representera folket, ehuru goda deras åsigter än må vara.
Derföre säger jag, att för rikets och för konungamaktens bästa måste jag afstyrka en sådan utväg att tillsätta riksdagsmän i den öfre kammaren.
Dernäst skulle, enligt Gr.
Anckarsvärds förslag, den andra hälften af öfre kammaren utväljas bland den nedre och af riksdagsmännen sjelfve.
Flere talare hafva förut anmärkt olämpligheten af ett sådant valsätt; jag förnyar samma anmärkning.
Den äldre kammaren eller denna del deraf skulle icke blifva annat, än hvad flere af mine värde motståndare i går säde om Utsk:s äldre kammare, ett echo af den yngre.
Här inträffade det så mycket säkrare, som denna äldre kammare skulle utväljas af den yngre, d. v. s. gubbarne skulle utses af ynglingarne.
Derigenom skulle gubbarne få fasthet att motstå ynglingarnes alltför hastiga framrusande.
Om nu denna kammare vore tillsatt af ett visst parti, och Konungen ville upplösa riksdagen för att vädja till folket; så kunde blott den yngre kammaren väljas ora; men söm han redan förut insatt sitt parti i den äldre, så skulle Konungens vädjande lill folket vara fruktlöst, emedan partiet sutte qvar och vidhölle samma tänkesätt, mot hvilka Konungen vädjat.
Annu en annan betänklighet förekommer.
När yngre kammaren utnämner den äldre, så kan det hända, alt man begagnar detta val för alt blifva af med personer, som äro besvärliga.
Låtom oss sätta den mannen i äldre kammaren, ty han är så envis; låtom oss ditvälja den eller den, emedan han är så enfaldig eller så grälig, m. e. o. man får ett öfverhus, som blifver ett slags skräpkammare, bildad af sådana som yngre kammaren vill slippa.
Enligt 6:te punkten väljes första kammaren för 3:ne år.
Detta förslag är tagel från Norrige eller i likhet med der gällande föreskrifter.
Hvart leder det, mine Hrr?
Jo dertill, att
Konungen icke ens hvad yngre kammaren beträffar, kan vädja lill folkets röst, om han ville upplösa en riksdag och ej kunde vänta på sammankallandet af en ny intill dess lagtima riksdag inträffade; han finge eljest alldeles samma ledamöter, sorn förut sutto pä den riksdag, från hvilken han ville vädja.
Ar detta meningen, så är förslaget riktigt; men vill man tillåta Konungen i Sverige, såväl som i andra länder, att vädja till folket, då skall man icke sammansätta en nedre kammare på detta sätt, emedan del egentligen är om denne, som upplösning bör kunna ifrågakomma.
Sådant vore dessutom alldeles stridande mot vår historia; ty hittills har man valt lika till urtima som lill lagtima riksdag.
Emot 7:de punkten har jag ingen väsendtlig anmärkning att göra. 8:de punkten:
För ledamot af den öfre kammaren fordras högre ålder, än för ledamot af nedre kammaren, men ingen annan åtskiljande qvalification.
Jag anser, afl denna skillnad, som giir, att kamrarne efter min tanka just borde kallas den yngre och den äldre, emedan ingen annan skilnad är dem emellan, likväl 108 Den 11 Mars f. m. är felaktig; ty det är icke blott åldern, som bör tagas i betraktande, det är äfven den större erfarenheten, den upphöjdare ställningen i samhället, till hvilken någon kommit, och hvartill man väl i allmänhet bör antaga, att om Regeringen med urskiljning väljer sine embetsman, ingen kommer, utan att hafva det någorledes förtjent.
Hvad förmögenheten beträffar, så bör den äfvenledes tagas i betraktande; ty med förmögenheten följer både lugn och önskan att behålla hvad man har, 2:ne vigtiga omständigheter för en ledamot, som man vill hafva lill representant för upprätthållandet.
10:de:
Till ordförande i riksförsamlingen, då dessa båda kamrar till gemensam öfverläggning sammanträda, eller då de gemensamt representera, nämner Konungen en af församlingens ledamöter.
Emedlertid skola de särskilde kamrarne inom sig välja hvar sin ordförande.
Här skulle sålunda blifva en dubbel uppsättning af talmän, hvilken vi förut icke baft.
Väl hafva vi haft talmän och vice talmän, men en särskild talman, då kamrarne äro församlade till gemensamma öfverläggningar, och en särskild då de äro hvar för sig, det är hos oss, och jag tror äfven i andra länder, en nyhet.
Hvartill hon skulle tjena, är svårt alt inse.
Men denna § omtalar äfven ett annat förhållande, hvarpå Hr Grefven icke fästat någon vigt, men som dock är af den betänkligaste art.
Detta är nemi., att de båda kamrarne skola kunna sammanträda till gemensamma öfverläggningar.
Hvad skulle deraf följa, när den yngre kammaren är talrikare än den äldre?
Jo, naturligtvis, att gubbarne skulle öfverröstas af ynglingarne, och sålunda den återhållande kraft, som man ville åstadkomma, tillintetgöras.
Jag kan sålunda icke finna annat, än att hela organisationen är uppgjord så, att just motsatsen af hvad dermed åsyftas skulle inträffa.
Vid 11 :te och 12:te punkterna har jag ingenting vidare att erinra, emedan de anmärkningar, som jag dervid hade att göra, innefattas under dem, som jag redan gjort.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, tillstyrker jag, att R. o. Ad. icke måtte antaga Gr.
Anckarsvärds förslag såsom sin gemensamma tanka.
Beskaffenheten af Const.Utsk:s förslag lill nationalrepresentationens ombildning, hvilken är sådan, att detta Utsk. under gårdagens debatt icke fick en enda försvarare försitt till RiksSt:n algifne betänk., gjorde äfven alt jag då ansåg ändamålslöst att upptaga tiden med dess granskning, och jag hade äfven i dag ämnat iakttaga samma förfarande, såvida ej Gr.
Frölichs uppmaning till Gr.
Anckarsvärd att närmare utveckla det af bemälde Hr Grefve författade förslag, hade föranledt mig att bryta denna min föresats.
Resultatet af gårdagens votering, som utföll med 167 röster mot 31, i afseende på det s. k.
Reformvännernes förslag, föranleder mig att till Gr.
Frölich hemställa, hvartill en sådan vidare utveckling, som den Hr Grefven begärt af Gr.
Anckarsvärds förslag, nu skulle tjena; och jag har ytterli - Den 11 Mars f. m. 109 gare befästats i denna mening af den discussion, som sedan dess förefallit.
Jag hemställer till Hr Grefven, om denna utveckling hittills tjenat till någonting annat, än att vi här hafva fått höra yttranden af en sådan grad af intolerance och i en så egen ställning till logiken, att jag åtminstone för min del icke kan undgå att deröfver uttrycka min förundran.
Jag skall be, på det att jag icke må anses härmedelst hafva utkastat endast en lös beskyllning, att få framdraga några få exempel till bevis för denna sats.
En värd ledamot, nu lika känd för sina exalterade conservativa, som han förut var känd för sina exalterade republikanska tänkesätt, har nemi. här stigit upp och i afseende på sina motståndare talat om ”medvetslös hängifvenhet till läror, om hvilka man icke gjort sig rediga begrepp.”
Om man vill taga sig för att underkasta sådane yttranden en kritik, om man vill analysera dem med någon vanlig logisk noggrannhet, så hemställer jag till II. R. o. Ad. och till den värde ledamoten sjelf, om ett sådant yttrande innefattar den tolerance och den humanitet, som höfves en ledamot af detta Hus, eller om det icke endast utgör bevis på ett stort öfvermod, att säga om sig sjelf: ”Jag ensam och mitt parti, vi äro i besittning af redighet i begreppen, och det är väre motståndare, som äro medvetslöse.”
Om man då lill på köpet sjelf har erkänt sig ända lills för några år sedan hafva varit ”helt och hållet förvillad”, så hemställer jag för prejudicatets, för framtidens skull, till den värde ledamoten och andre, som tänka lika med honom, huruvida detta sätt att argumentera kan vara lämpligt?
Jag skulle tro, att den första pligt man har, den första regel, som man bör göra sig inom en rådplägande församling, är, att hafva ett litet grand aktning och tolerance för motsatta meningar, eller åtminstone gifva något skäl för sina fördömelser, och icke tro sig i politiken, såsom Papisterne i religionen, vara för egen räkning i besittning af den enda saliggörande läran.
— Jag vill citera ännu ett exempel blott såsom ett bevis på oljenlighet.en att ingå i någon närmare utveckling af Gr.
Anckarsvärds förslag.
En annan värd talare, Hr Gr.
Björnstjerna, har gjort en jemförelse emellan BondeShs fordringar och R. o. Ad:s.
Han har talat om BondeSt:s anspråk på utvidgning af voteringsrätt för sine hemman, men att det icke ville undertrycka R. o. Ad:s rätt i detta afseende.
Nu har likväl den värde ledamoten, om man vill resonera efter vanlig logik, gjort ett betydligt språng i sina syllogismer; ty här är icke fråga om annat, än att 11. o. Ad. skulle i afseende på omröstningen nedstiga till jemlikhet med BondeSt., men icke att R. o. Ad. skulle förlora eller afsäga sig någon sådan rättighet, som BondeSt. vill reclamera åt sig.
— En annan värd talare, om hvilkens heder, hona fides, kunskaper och bildning man icke kan hysa det ringaste tvifvel, och för hvilken hvar och en uti det enskilda lifvet mäste hysa den största aktning, har ändock i denna allmänna discussion tillåtit sig sådane märkvärdiga och besynnerliga saltomortaler, att jag hemställer, om man icke deraf måste draga den Ilo Den 11 Mars f. m. slutsats, att det är någonting annat, sora ligger till grund för att man icke kan komma tillväga långt vid en sådan discussion.
— Hr von Hartmansdorff slutligen, har ordat om, huruledes, såsom en följd af Gr.
Anckarsvärds förslag, den öfre kammaren skulle komma att utgöra en skräpkammare, uti hvilken endast sådane personer skulle insättas, som den nedre kammaren ville blifva af med.
Jag kan icke säga att detta resonnement innefattar någonting ologiskt; men jag hemställer, huruvida det är tänkbart, att en yngre kammare, vald af folket, skulle, vid tillsättningen af enäldre, vid hvilket tillfälle denna yngre kammare vore inskränkt antingen inom den större förmögenhetens eller den större bildningens calhegori, utse så qvalificerade personer, som dem, den värde talaren förmenat, egentligen med hufvudsakligt afseende att taga skräpet eller de sämsta af nationen.
Jag tror icke, isynnerhet då den yngre kammarens ledamöter komme att omväljas för hvarje riksdag, att någon gerna kan göra sig en sådan föreställning. ■— Vilja vi icke här spela maskerad, utan strida med öppet visir, så torde något hvar, om man talas vid, erkänna, att det finnes en annan grund, hvarför det icke lönar mödan att uppehålla sig vid en sådan vidlyftig discussion, och denna grund är, att pluraliteten af detta
Hus hyser den öfvertygelse, att Adelns rättighet att hafva en bestämd andel i representationen pä grund af f ödsel — den skall bibehållas, den må icke eflergifvas.
Uttalar man detta, då tror jag att man spelar rent spel.
Min mening är derför ingalunda alt på något sätt underkänna vigten och värdet af en discussion eller af doctrinens pröfning; jag tror tvertom, att begreppens utredning är väsendtlig, och att en doctrin, som innebär något sundt och riktigt i sig sjelf, skall gå fram, oaktadt allt motstånd.
Förhållandet är sådant för tillfället, och jag tror, alt doctrinen i della fall skall hafva så mycken framgång, alt man skall få se tider, då R. o. Ad. skall erbjuda en helt annan politisk physionomi, än för närvar., och då R. o. Ad. skall med ädel resignation offra både den personliga sjelfskrifvenheten till riksdagsman och representationsrätten såsom särskildt stånd på fäderneslandets altare.
Men man kan icke förmena R. o. Ad:s ledamöter, att denna tro ännu icke hunnit intränga i detta Stånd, emedan den icke beror af ögonblickets eller af denna riksdags discussioner, utan af traditioner, som ännu icke hunnit vika, hvilken den ofelbart snart kommer att göra, för den politiska rättvisans kraf och tidens mäktiga ande.
Derför tror jag ock att det bästa vore, att så fort som möjligt komma till votering öfver de särskilda förslagen, det ena efter det andra.
Jag tror deremot visserligen äfven en sådan votering icke vara ändamålslös; ty det utgör ett intressant bidrag lill en viss statistik för framtiden, att se huru stor minoriteten varit för hvarje förslag.
Här är talat om den politiska feber, som uppkommit genom de olika förslag, hvilka omnämnt de allmänna valen.
Denna feber har icke minst utöfvat sin ver - Dell 11 Mars f. m. lil kan inom detta Hus; ty det är icke alldeles utan, att ju icke feberskakningar synas uppstå här blott ordet ”allmänna val” uttalas.
När jag sammanställer detta med det förhållande, att flere af Ståndets utmärktaste talare yttrat sig emot Gr.
Anckarsvärds förslag, så väl i dess helhet, som i dess detaljer, så borde jag måhända hysa samma åsigt, som den, hvilken utvecklades af den siste talaren, att det nemi. icke tjenar lill någonting alt upptaga Ståndets dyrbara tid med försök att utveckla skälen och grunderne för hufvndpunkterne i det förslag, hvilket jag i går i samma hufvudpunkter biträdde, ehuru jag då förbehöll mig att, då mitt särskilda förslag till gemensam tanka förekom, få framställa de skiljaktigheter, som jag i detta afseende hyser.
Men då jag å ena sidan känner det öfverseende Ståndet hyser för hvarje dess medlem och för dennes öfvertygelse, den må nu vara grundad eller icke, om riktigheten af de satser han framställer, så tvitlar jag icke eller på alt Ståndet har samma öfverseende med mig och ursäktar, att jag anser frågan vara så vigtig, och att dessutom aktningen hos mig för det Ständ, inför hvilket jag har äran uppträda, kräfver, att jag uppgifver skäl för den tanka jag i detta ämne hyllar.
Jag ber till en början få erkänna, hvad den ledamot här yttrat, som öppnade discussionen i dag, att jag vid en föreg:de riksdag och dä detta ämne utgjorde föremål för öfverläggning, icke har underslödt de åsigter, som innefattas i Gr.
Jag erkänner detta öppet, och just af det skäl, sorn samme värde ledamot anförde, att jag nemi. åsyftar det praktiska i frågan, lifligt öfverlygad som jag är om behofvet af att nationalrepresentationen må ombildas, alt arbetssättet för densamma må förenklas, på det att Svenska folket må kunna uppbära alla de frukter af sin samhällsförfattning, som detta folk behöfver att uppbära.
Man har sagt vid föreg:de tillfällen, och gör det äfven ännu, att man alltid, utan att uppoffra hufvudgrundsatserna, bör, så vidt möjligt är, rätta sig efter de förslag, som man anser kunna gä igenom hos dem, hvilka dock äga domsrätt öfver hvarje förslag som framställes.
Det var på denna grund, som jag vid föreg:de riksdag, vid början af denna stora strid, ansåg det vara troligast att få fram ett förslag, som endast hvilade på ståndsval.
Jag trodde, att det var nog för tillfället; jag trodde, att först då, när de skilda Stånden kunde förmås att sammanträda och gemensamt arbeta på 2:ne kammare, först då var det möjligt att kunna vinna ett ytterligare steg på den representativa banan, och till dess en sådan möjlighet yppades, borde den, som intresserade sig för saken, vara glad och tacksam äfven för detta lilla steg.
Men jag hemställer till Herrarne, huruvida någon särdeles uppmuntran lemuades åt denna åsigt.
De förslag, som framlemnades i denna anda, afslogos alla af detta Stånd.
Att de afslogos af de öfrige Stånden är nogsamt kändt, äfvensom man måste erkänna, att den majoritet af nationen, som yttrat sig i detta ämne, icke yttrat sig för bibehållandet af ståndsval.
Återstår då att se huru man skall kunna tillämpa de samfällda valen så, att de dels kun - 112 Den 11 Mars f. m. na äga något hopp om att blifva antagna af de nuvar.
Stånden, dels ock så, att de innebära garantier för att bildningens och förmögenhetens rättvisa anspråk uppfyllas, samt slutligen och hufvudsakligen så, att rörelse-elementet, så vidt det kan anses farligt för fäderneslandets bestånd, icke får ett alltför stort inträde i represenfationen.
Då jag, så vidt jag förstår, i går insåg (jag erkänner, att jag icke förr tänkt på detta förslag), att det af Gr.
Anckarsvärd framställda förslag innehöll så betydligt medlande punkter i den anda och syftning, som jag nu omnämner, och då dessutom i detsamma fans inryckt ett förslag till bildande af en öfre kammare, hvilket förslag jag ansåg lill den ena delen vara för landet nyttige och för tänkaren tillfredsställande, åtminstone mera än de fleste hittills framställda, så må det ursäktas mig, om jag, måhända något förhastadt, eller snarare om jag, utan att förut hafva nogare öfvertänkt ifrågavar. förslag, så hastigt skyndade att understödja detsamma.
Afven jag, likasom en värd talare här midt emot, tackar Försynen att han behagat skänka mig en natt; ty på denna natt har äfven jag tänkt i detta ämne.
Resultatet af dessa reflexioner har varit, att jag visserligen uti detaljbestämmelserne önskar några förändringar, hvilka jag ock skall taga mig friheten skriftligen framställa, men i hufvudpunkterne slår jag fast vid hvad detta förslag innehåller.
Den ena sidan af de tvenne, som äro intresserade i representationsfrågan, fordrar samfällda val.
Enligt alla hittills framställda förslag skulle härvid hafva uppstått den nästan oöfvervinnerliga svårigheten af valcensus.
Det är en sanning, att om denna höjes alltför mycket, så utesluter den väl många medborgare i landet; sänkes den åter så lågt, såsom hittills under skydd af våra ståndsförfattningar kunnat ske, så blifver den vådlig.
Detta låter sig icke bestridas.
När nu ett särskildt förslag framkommer, som yrkar, att den mindre förmögenheten i landet och alla dem, som med innehafvarne deraf äro i samma cathegori, skola tillsätta blott hälften af den nedre kammaren, så står ju precist samma förhållande i representationen qvar, som enligt nu gällande grundlag äger rum; alldenstund vårt nuvar.
BondeSt., med en fjerdedel i vår nuvar. representation, fullkomligt motsvaras af denna hälft af den nedre kammaren, som skulle tillsättas af den mindre förmögenheten.