Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag utbeder mig likväl, att blott få erinra derom, att af alla de värde Ledamöter, som i denna §. trott sig finna en motsatt mening, har ingen enda sökt grunda sitt påstående pä §:s ordalydelse, ulan alla hafva blott äberopat GruudLagens mening, hvilken de genom analogi och vidlyftiga deductioner sökt utfinna.
Jag har för min del aldrig vågat be; stämdt påstå , att Riksens Ständer verkeligen böra äga ifrågavarande pröfningsrått, emedan jag trott, att tid behöfts innan en opinion härom hinner stadga sig.
Men jag väntar också samma moderation af dem, sorn äro af en motsatt mening, och om de skulle inbilla sig, att i sitt omdöme vara infaillibia, så får jag förklara, att de just derigenom väcka misstänka om ensidighet i afsigten och misstag i omdömet.
Det synes således vara billigast, att två Ahernativer blifva till kommande Ständer öfverlemnade, för att då kunna antaga det, sorn dem kan synas nyttigast.
Om , för att förvandla ett tydligt Lagbud till otydlighet, icke be; höfves mera än viljan och ihärdigheten, att ej erkänna tydligheten, så beror hvar enda §. i Regeringsformen, till sin tydlighet, ensamt af hvar och en Riksdagsmans godtycko.
Då 'jag skildrade] de särskilta Magter, hvaraf vårt Constitutionélla Regeringssätt består, betragtade jag Regeringssättet i sin fullkomlighet.
Må hvem som vill anse
Minister Den 23 Maji. 173 rens Ledamöter för integrerande delar af Majestätet, så gör jag det icke, och den tid torde länge uteblifva, dä Ridderskapet och Adeln skulle göra det.
Ledamöter icke delar af den Monarkiska ^lagten, och icke heller delar af den Democratiska, hvilket är så mycket mera gilvit, som denna magt icke existerar oftare än vid Riksdagar, så följer tydligen, att de utgöra en Aristocratisk Magt, hvars återhållande lörmåga ligger i den rätt StatsRådets Ledamöter äga, att göra underdåniga föreställningar emot Monarkens vilja, när den ej skulle inträffa med Lagars bud och Personers rätt.
Med nöje medgifver jag, att vårt nu^ varande StatsRåd är helt annatj men jag vet icke heller, hvarföre frågan om en §. j Rege-, ringsFormen skall förvandlas till fråga om vårt nuvarande StatsRåd.
Då Friherre af Wetterstedt yttrar, att de stridiga meningarna om rätta förståndet af 107- §. 2.
Genom den vägrade Propositionen till aleri 174 Den 23 Maji. remiss af frågan, uppkom den högst besynnerliga piincipe, att Utskouet ej en gäng beholde rä del af de olika tankarna.
Ståndets pluralitet bestämde genom votering, att det ej äskade framställning af den vägrade Propositionen, och härigenom hindrades anmärkningen att komma till Utskottets kännedom.
Lyckligtvis kunna hvarken voteringar eller beslut sorn praejudicat verka för eller emot GrundLagens tydning i framtiden, och Minoriteten äger alltid hoppet, att möjligen en gång få Majoriteten på sin sida.
Jag har för öfrigt så vidlyftigt yttrat mig i ämnet, att jag anser öfverflödigt åter upprepa det; men då friherre af Wetterstedt ännu påstår, att Riksens Ständers opinions-rätt icke börjar förr än Con6iitutionsUtskottet bestämdt yttrat sig emot någon Rådgifvare, måste jag å nyo svara, att Riksens Ständers hela msgt i sådan händelse skulle inskränkas till blotta undergifvenheten för Utskottets opinion, och aldrig medgifva uttrycket af en egen.
Jag kan ej med Friherre af Wetterstedt dela den tankan, att en Aristocrati är mindre farlig, derigenom , att dess utöfvare kunna ombytas genom Regentens blotta vink.
Detär händelserna och ödet, som gifva Regenterna åt Folken, och dessa emottaga dem till caracteren starka eller svaga, till lynnet goda eller onda.
För att jemna sådana i naturen grundade olikheter; för att trygga Folken, hafva desse vetat tillkämpa sig lagbundna Statsförfattningar; och Rådgifvare® ansvarighet inför Nationen var enda medlet att försäkra den emot oviss - i Den 23 Maji. 175 heten om kommande Regenteri egenskaper, hvilka icke står i Folkets magt att bestämma.
Historien visar oss ej få exempel af Rådgifvare} som till den grad bemägtigat sig Regenter, att de aldrig vinkat:
Folket bor derföre, i min tanka, åtminstone få bibehållas vid sin rättighet, att genom sina Representanter kunna vinka , och dett» är all dess magt, hvarom nu fråga är.
Hos mig har visserligen aldrig uppstått den förmodan, att Friherre af Wetterstedt, af esprit de corps, möjeligen skulle varit föranledd att tyda Svenska Språkets ordalydelse i likhet med Friherre Adlerbeth, men jag tror det icke vara första gången , som Svenska Academiens Språk varit i motsägelse med Svenska Folkets, och som jag blott känner det sednare, utan att ens äga hopp, att någonsin komma att begripa det förra, så får det förlåtas mig om jag tror, att verkan af de Aderton på Svenska Folkets Opinion är lika liten, som verkan af ConstitutionsLJtskottets
Tjugefyra genom
Lag kan blifva det på RepresentationsOpinionen.
Jag har ej rosat de tider, då Rådet af Riksens Ständer sattes egenmägtigt af och tillj iag har blott åberopat dem , som bevis, att skicklighet och talanger funnos och beständigt nyfödas, oagtadt de ofta otacksamt och orättvist behandlades.
Om den af Friherre af Wetterstedt upprepade vers är af så authentique beskaffenhet, att den innebär en obestridlig målning utaf tiden , lemnar jag derhän ; men finner tillika, att den möjligen kunnat blifva lij 1/6
Ben 23 Majs, ka användbar, der endast döden förmådde skilja Rädgifvarne från sina platser.
G-efve Mörner, Adolph Göran:
Idka med en värd Ledamot, som nyss talat, Hans Excellence, Herr Friherre af Wetterstedt, känner jag lifligt svårigheten utaf att yttra mig i ett ämne , der man kunde så tillsägandes anse mig äga ett enskilt intresse.
Jag skulle icke heller höja min röst , om det nu vöre fråga om ett afgörande beslut.
Men då afsigten nu endast är, att bereda ett resultat, som skall hvila till nästa Riksdag, för att då afslås eller gilLs, tror jag mig kunna underställa Eders Excellences och Höglofl.
Ridderskapets och Adelns pröfning några allmänna grunder, sorn vid ett sådant tillfälle synas mig förtjena uppmärksamhet.
Dessförinnan måste jag likväl erinra, att då en värd Ledamot förklarat mitt anförande i frågan om 90. <$:ns i RegeringsFormen tillämpning , åsyfta en inskränkning i yttranderätten, vädjar jag tryggt till framtiden och ef.; terverldens dom.
Jag har väl hört några ogillande och förtydningar af hvad jag sagt j men jag har icke hört några egenteliga skäl anföras till vederläggning af mitt påstående, och ingen har kunnat beskylla mig för en origtig citation eller tillämpning af de ställen i Grundlagarne, jag bokstafligen anfört.
Så länge detta icke kan ske , hvilar jag också lugn vid medvetandet af mina afsigter, och jag hoppas, att en gång, när intet nanat återstår att pröfva, än sjelfva saken i sitt naturliga Den 23 Maji. 177 naturliga skick, åkall man nogsamt finna, om ja» velat bereda én minskning i Ständers rätt, eller orh jag sökt vårda den och förekomma skädeliga missbruk.
Nu, i det ämne, som är egentliga föremålet för ' öfverläggningen , är ej fråga otn pröfning eller afslag af htifvudsaken, utan endast, att undersöka, om den Redaction, sotri blifvit föreslagen , ar enlig med ändamålet Och med Constitiitionens anda?
För min del har jag redati vid ett annat tillfälle yttrat min tanka i detta ämne, och som den föreslagna tilläggningen uti 107 §. är ett förtydligande äf samma metting j kan jag ej annat än gilla dem
De inkast jag sedermera hört göras, hafva ej kunnat ändra min öfvertygelse, jag tror det är Nationens eget bästa, som fordrar, att den ej åkall ingå i pröfning af Mål, sorti den ej kan fullkomligen! känna och således ej med säkerhet bedömma.
Jag tror, att Constitutionen tydligen utmärkt denna syftning, dä densamma uttryckligen föreskrifva, hvilka ordalag, sorn, i fall afen anmärkning emot vissa Embetsmän, finge nyttjas, och således utvisat, åitman éj ville, att ConstitutionsUtskottet, Vid pföfningen af Saken, skulle ledas af andra intryck, än af den kännedom, som igenom läsning af Protocöllerne skulle inhämtas.
Constia tUtionsUtskottet handlar vid detta tillfälle i egenskap af en Jury, som i sin granskning om-’ fattar det hela af en Embetsmans förhållande, ©ch det är också endast efter en sådan pröfa Ridd. 0. Ad.
Vi. B. II.
Aid. 22 3 2*. 178 Den 03 Maji. ning af förtjenster och af syftningen af en Embetsmans bemödanden i deras sammanhang, som ett rigtigt omdöme kan fällas, emedan det icke är blott i anledning af en anmärkning för ett isoleradt factum, så vida det ej är af en särdeles egenskap , som en anmälan om cndtledigande af en Embetsman bör göras.
Pet är först då, när ConstitutionsUtskottet funnit anledning till en sådan hemställan, som Ständernas afgörande rätt vidtager, och det är dä, som de säga: vi finna saken af den vigt, att 107.
§. bör tillämpas, eller vi anse frågan af den beskaffenhet , att den bör förfalla.
Att vilja, det Riksens Ständer, sedan Utskottet, som kunnat granska det hela af en Embetsmans förhållande , ej funnit skäl till ett tilltal, skola likväl kunna följa, att sådant borde äga rum, det kan jag för min del ej finna vara rätt.
Då kunde, med samma4skäl, hela Constitutions-' Utskottets åtgärd upphöra, ty det gifves vid en vidsträckt Embetsförvaltning ingen möjlighet att göra alla till nöjes, och det kan icke blifva svårt, att få en anmärkning väckt emot en Embetsman, i synnerhet som ingen recon. vention för ett sådant anfall äger rum.
Stånden skulle emellertid dömma, endast i följe af en Enskilds anmälan af ett enda factum, och Ståndens Plena, skulle således blifva ett fält för alla de partier, som af en eller annan orsak skulle vilja afsätta en Embetsman eller försvara honom.
Embetsmännen blefve mera angelägne att icke stöta något partie, eller att handla i enlighet med åsigterne hos det, som de tillhörde, Den 23 Moji. 179 eller som de trodde mägtigast, hellre än att endast fästa sig vid fordringarne af det All-i mannas fördel?
Skulle icke häraf ett vacklanJ de och en lamhet i Regeringsåtgärderne upp-l komma, som det är Nationens verkliga in-j teresse att förekomma?
Jag tror mig i det-J ta fall kunna vädja till erfarenheten, och jag frågar, hvilken är den dom , som efterverlden fällt öfver de fleste af de Rådsherrar, hvilka ifrån 1739 till 1770 så ofta till- och afsattes ?
Anfallet är i en sådan ställning vida lättare än försvaret, och. om man lyckas att återföra samma förhållan-; de, skall det icke heller blifva svårt att nyttJI ja samma utvägar.
Men att detta är nyttigt, att det skulle gifva enhet åt Styrelsen ellet styrka åt Nationen, det har jag ej kunnat fat-; ta.
Visserligen kan sådant dana talangen och bana väg för Enskilta, men för Styrelse-systemet i det hela, tror jag ej det kan vara annat än skadligt.
Angående hvad nyligen blifvit eagdt, att StatsRådet skulle anses som en integrerande del af Majestätet, måste jag bekänna, att jag ej förstår, huru man kunnat hysa en sådan tan-j ka.
StatsRådets hela inflytande är inskränkt
Den 23 Riaju \ derhän, att gifva upplysningar och råd.
Def hvarken bör eller kari göra mera* och äfven såsom Aristocratisk Magt är dess inflytande öbetydligt, så snart man dermed menar, hvad
Söm egentligen kallas få-välde.
I alla Stater* söm styras af en Regent, gifvas elementetna till Monarchi, Aristocrati och Demöcrati, emedan det alltid måste gifvas emellan Regehtén och Folket några Personer, söm igenom sitt anseende, sin verkriingsförmåga och siri förinögenhet hafva ett visst inflytande; men man bär vanligtvis icke sagt, att dessa trerine elenlenter utgjorde verkliga delar af Constitutiönella myndigheterna, förr än de hade någor! slags verklig magt, och det är denna, som St a Rådet, enligt ml varande Constitutiön, icke kari egentligen sagås hafva.
Oe-ras rättighet är endast att till Protocollet säga sina tankar, och deri nytta de kunna göra bestå utideuppw lysningar de böra meddela.
Det är blott för Constitutionens helgd, söm de fått en liten del af den återhållande förmåga , hvilket! ér geritligeri finnes hös Ständerna under Riksdagarnej meri för öfrigt har StatsRådet intet di* rect inflytande annorlunda, än igenom det förtroende , hvarmed Konungen täckes hedra det. jag kan derföre ej annat än reservera mig emot ett uttryck, söm skulle gifva det anseende att vara elle! åstunda något irieråi Då för öfrigt det tillägg tili 107 §. i Regeringsformen, som nu är föreslaget, endast synes mig vara ett förtydligande af den samt Den 23 Maji. fria, och fullkomligen pfverenssfämmer med Constitutionens mening, kan jag ej annat än gilla dess antagande till den kraft och verkan, som vid nästa Riksdag deraf kan blifyji en följd.
Sorn jag förut nämnt, iir det yttrande af tvänne olika opinioner innom detta Riksstånd, som hos Constitutions^ Utskottet påkallat utöfningen af den skyldig^ het 81 §.
Regeringsformen det samma åläg^ ger, att till Riksens Ständers pröfning afgifva iörslag till förändring, förklaring eller tillägg i GrundLagarne.
Då nu tvänne tydningar af dessa Lagar kunna göras, hvarpå n^rvarandf
Discussion är ett ytterligare bevis, kan denqtfc omständighet gifva anledning till den förmcH dan, att GrundLagen i det nu för hand vaJ rande ämne icke synes alla tillräckligen klar, hvarföre ConstitutionsUtskottet ansett sig skyldigt, att en förklaring deraf föreslå, jag kat?
således på denna grund ingalunda anse det af Herr Schonström emot Utskottet utkastade Ew pithet, att detta var ett djerft företag, vara förtjent.
Den, som försummar sin pligt, eller son* genom missbruken af skyldigheters utöfning kränker andras rätt, den förtjena?
en sådan beskyllning, men ej den, som gör motsats senj ty jag kan aldrig föreställa mig, atf uti framställningen af en olika tanka med ett annan vid detta tillfälle ligger någon djerf, het.
En värd Ledamot Herr Cederskjöld ha? framställt ett annat förslag , såsom Alternäs' |iv emot det af ytskottet pu gjorda; J# 182 Den 2$ Maji, får dervid blott anmärka, att om RiksStånde® förbehålla sig prötningsrätt, a ven af de anmärkningsmäl, som icke af ConstitutionsUtskottct enligt 107 §. till d>3ras pröfning an* ma las, böra åtminstone alla de Handlingar, af hvilka, enligt 105 §■ RegeringsFormen, ConstitutionsUtskottet ensamt är depositaire, och som e unnde Utskott, enligt GrunrlLagen , icke Jun utlemna, äfven tili RiksStånden öfverlemna?;, emedan, efter min öfvertygelse och de begrepp, jag har om ett rättvist bedömmande i dylika Mål, slikt ej af en pröfningsrätt»kan erhållas, om ej så väl anmärkningarne, som, de åklagade åtgärderne kunna granskas och undersökas.
Emellertid önskar jag, att Rik« sens Ständer icke genom samma Auctoritet utj öfva enahanda rätt, emedan följden möjligen skulle blifva olika opinioner och olika beslut öfver ett och samma ämne, hvilket jag för min del anser alvika från den billighet i dylika fall, som Ri^eringsFormens föreskrifter åsyfta.
Påföljden härutaf skulle ju kunna blifva, att det, som ConstitutionsUtskottet remitterat till RiksRåtts pröfning, skulle af RiksStånden kunna förklaras antingen tillhöra OpinionsDomstolens, eller böra alldeles förfalla , eller att det, som ConstitutionsUtskottet, i stöd af skedd granskning af de uti StatsRådet billne Protocoller, ansett hvarken/ kunna lämpas till io6 eller 107 §$:s behandling, utan böra förfalla, likväl af RiksStånden blelve upptaget och pröfvadt.
Ogerna återkallar jag i minnet den o - Den 23 Maji.
183 iyckliga tidepunkt, sora föregick 1809 års Statsförändringj trien då en värd Ledamot, Friherre Boye, erinrat derom, och dervid yttrat, om jag rätt fattat hans ord, att den, hos dåvarande Konungens ConseilLedamöter befintlige för stora Aristocratiska magt, hvarigenom Konungens magt för mycket inskränktes, var orsaken till Sveriges olyckor j så får jag förklara, att jag anser orsakerna till Sveriges olyckor vid berörde tilllälle hafva legat alldeles i motsatsen.
Då Herr Grefve Mörner så fullkomligt lyckats att öfvervinna de svårigheter, han tillkännagaf som hinder för sig att tala i detta ämne, bör det ej förtyckas mig, om jag ännu dristar ett försök till vederläggning af Herr Grefvens yttrande, att ingen under rigtigt åberopande af GrundLagens rum, bestridt Herr Grefvens tankar om Riksens Ständers rättigheter, eller påstått Herr Grefven hafva orätt citerat, Friherre Anckarsvärd afbröts, då nu anmälfes och emottogs Hans Excellence, HofCancelleren, Herr Friherre af Wetterstedt, hvilken å Kongl. Maj:ts höga vägnar aflemnade trenne Dess nådiga Propositioner: 1:0
Om ett Additament till Riksacten emellan Sverige och Norrige. 2:0 Angående beviljandejjaf ett Låne-bi - 184 Den 23 Maji. träde af 200,000 R:dr Banco TranspprtSedJar till understöd fqr Götheborgs Stad. 3^0 Angående vidtagande anstalter för aft anhålla och tilltala sådana Personer , hvilka begå förbrytelser i ett af de förenade, Rikena, Sverige och Norrige, samt derefter afyika tifl det andra» Hans Excellence, Herr Grefven och Landi• jyiarlcalken anmodade Hans Excellence, Hprr HofCancelleren , att för Kongl. Maj:t tolka Ridderskapets och Adelns underdåniga vördnad och tillgifvenhet, jemte försäkran, att Kongl Majrts nu meddelte nådiga Propositioner skulle skyndsammeligen tili handläggning förekonjma.
Sedan H?ns Excellence, Herr HofCaneeH |eren blifvit på vanligt sätt utbeledsagad, fofG fpr Friherre Anckarsvärd vidare:
Jag påminner m'g med Herr Grefven äf* yen i sådan fråga hafva varit af olika tanka, då Herr Grefven velat nyttja 90.
§. som anledning att hindra Motionairen att åberopa fa? pta spm premisger till sin begäran af rättelse eller ändring utj något för dess öfvertygelse fejagtigt; pär 90'., §. ej innebär ett sådant förbud, kan det visserligen ej anses annerlund? ijn som en böjelse för inskränkning i Riksens Ständers rättigheter, att åt sjelftagna förnuft!» fkfl vilja gifva laga kraft och verkan» T) en 2 3 Maji.
Det är ganska sannt, att .det nii ifrågavarande förslag till ändring uti Grundlagen först vid nästa Riksdag tjlj antagande eller förkastande tår företagas; men dess godkännande som antagligt förslag är den åtgärd , vi deråt böra lemna, hvarföre äfven 56. §. tydligt bestämmer, att återremiss bör och får äga rum, för att såmedelst kunna behörigen sammanjemka de olika Ståndsmeningarne till ett resultat, och detta genom ConstitutionsUtskotfcets förstärkande till Nämnd, der vanlig utväg frugtJöst blifvit använd Herr Grefve Mörner anser Nationens eget bästa derpå hvilas att den ej får inkomma \ pröfning af saker, som den ej förstår bedömpia; men män måste uppgöra sig ett rigtigt begrepp om hvad sona är i fråga här; och man skall snart finna, att det icke är för att dömma de positiva öfverträdelser af Dagen, sorn 107. §. synes vara tillkommen; det skalf lika tydligt framställa sig, huru omöjligt det varit, att för hvarje möjlig mänsklig handling skapa
Lag, som befaller eller förbjuder; underlåtenhet af det nyttiga och goda, som af Lagen icke positivt befajles , bedömmes af optionens domstol, och häruti ligger grunden till den rättighet Folket af Lagstiftaren blifvit förvarad, att genom sina Representanter i underdånighet begära förändrad Ministére, när förtroendet upphört till den varande.
Man måste noga besinna, att det är blott en önsknings«j rättighet, hvarom är fråga,’ och att det säkraste correctiv emot dess missbrukande Jiggec iS6 Den 23 Maji. uti Konungens magt att afslå en begäran, som Han efter mogen pröfning kunde finna otidig eller föranledd af mindre goda grunder; och lika så säkert det är, att så opolitisk Konung näppeligen lärer komma att finnas, sorn ej uppoffrar sin enskildta känsla för sina Rådgifvare åt
Folkets lagliga opinions yttrande, då det är föranledt af skäl; lika så troligt är det, att en önskan i denna del skulle blifva overksam, om den vore obillig, i hvilken händelse den visserligen skulle kunna af etr rådande parti möjligen blifva framförd, men aldrig af Nationen gillad:
Jag förstår ej, hvartill 2. mom. uti 107. §. hade tjent, om det i:sta af Lagstiftaren varit erkändt som tillräckligt, om dess mening varit den, att Rådgifvare icke skulle underkastats någon annan opinion, än ConstitutionslJtskottets; jag förstår ej hvad som åsyftats med den åt Motionaircn lemnade rättigheten, att äfven väcka frågor i detta ämne, om afsigten ej varit att lemna Representanten tillfälle till en controll på Utskottet, och att lemna honom förmåga att fästa uppmärksamheten vid sådana kände händelser, dem Utskottet skulle vilja underlåta att sjelf-; mant upptaga.
Efter den principe, man tyckes vilja införa, skulle rättigheten att väcka frågor om förändrad Ministére, vara blott ett ordspel, då Constitutions- Utskottet genom blotta öfverenskommelsen att innom Utskottet stadna två Stånd emot två, skulle kunna låta den mest grundade, den af Nationalopinionen mäst understödda anmärkning emot Konungens Rådgifvare förfalla, och blifva u - Den 23 Maji.
187 tan påföljd; det måtte vara til! förekommande deraf, som Lagstiftaren ordagrannt förbehållit Riksens Ständer rättigheten att afgöra, om de genom underdånig önskan vilja göra sin öfvertygelse verksam, sedan man genom ConstitutionsUtskottets hörande ägt ett i Lagen föreskrifvet tillfälle att stadga den.
Utom detta vore friheten ett narri, ett ord, och ej den verkställighet, för hvilken hon af oss alla prisas.
Då sjelfva naturen af saken förbjuder öfverlåtelsen till Stånden af StatsRåds-Protocollens directa granskning, förstår jag ej, huru man af mina yttranden kan draga den slutföljd, att jag härutinnan skulle önska ett förandradt skick; jag finner alldeles oemotsägligt rigtigt, att ConstitutionsUtskottet ensamt äger tillgång lill StatsRåds-Protocollen; och jag har aldrig velat bestrida nödvändigheten af ConstitutionsUtskottets förutgående hörande; jag har tvärtom alltid yrkat det, som enda utväg för Riksens Ständer, att försitt Opinions-be* slut vinna all möjlig upplysning, men jag påstår alltid, att Utskottet i sådana händelser ej äger någon större magt, änden, att tillkännagifva, hvilken eller hvilka af Rådgifvare, som tillstyrkt en klandrad åtgärd eller icke reserverat sig emot ett för Riket menligt, eller till intrång uti Enskiltes rätt ledande beslut.
Då man fann sig föranlåten att uti 1809 års Con» stitution införa den 20 år förut så kraftfullt motsagda Säkerhets-acten, då man fann nödigt, till Konungens välbehag öfverlemna rättigheten att från Embetet skilja Innehafvare af Förtroende-sysslor 5 anser jag så naturligt böra JDen 23 Maji, följa, att det icke varit slumpen, sota, dictera^ 107. §-s 2.
Moment, utan att det varit Lagstiftarens fullkomliga afsigt, att lenina Nationens Representanter en laglig rätt att yttra stp opinion om innehafvarne af Folkets Förtroende-sysslor, sorn icke kunna vara andra, än Konungens Statsråd.
Grefve lylörner har framkastat den fråga, huruvida de utaf rådande Partier understundom afsatte Riksens Råd af efterveplden blifvit ansedde brottslige V Jag är ej den, soip har påstått, att de varit det; oskicklighet tprde någon gång varit orsaken till ombytet; men jag har långt för detta yttrat dep högaktning och den rättvisa man är Talangen och Snillet skyldig, då jag förklarat irsin öfvertygelse om deras mera än vanligt allmänna tillvaro hos Radsherrarne, som den tiden ofta orättvist bedömdes: men mera betänklig är den invändning, att mången ifrad<j mot Rådet, i afsigt att sjelf få intaga Råds* Stolen.
Det vore i sanning ett förskräckande inkast, om Representationen ännu ägde rättigheten att af- och tillsätta StatsRådet; ty äfven med den lilla kännedom jag äger, tror. jag, att de, som nyttjat Opposition som väg till RådsStolen , uti den förgätit känslan för Folkets rättigheter, dftm de med nog värma uti Oppositionen föråvarat, och att de ansett consequence i handlingssätt bestå uti den fullkornlL gaste förändring
,f tänkesätt.
Herr Grefve Mörners framställning skulle i denna del, såsom af erfarenheten styrkt, till alla delar antagas, sorn fjeyis emot min tanka om Representations-rät-- (igheter j men då det nu är lenungen, sprp Den 23 Maji. sätter af och til), bör ej befaras hvad Grefve Mörner visat vara skedt.
Herr Ptfhlriian, Otto Fredric:
Mitt sätt att förstå Grundlagen i förevarande fall, hac jag ofta förut tillkännagifva, nemligen att jag fattat enahanda mening deraf, som Friherrarne äf Wetterstedt och Adlerbeth yttrat; men derföre vill jag dock icke påstå, att denna mening är den lyckligaste , serdeles så länge voteringar innom Constifutionsötskottet ske Ståndsvis.
Utskottet icke haft största anledning att inkomma med förslag till denna §:S förtydligande; och om jag endast skulle rådfråga den agtdingjag har för de Män, som
Varit af olika mening med mig, så ägde jag fedan deraf anledning att §:n i Grundlagen ieke vore nog tydlig.