Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— Efter denna grundläggning och tvid granskning af den iväcktc, motion, finnes art Författaren till samma memorial föreslagit, ingal-m, da Den 27 November- i7«3 da ändring uti R grundlagar, rikan rättelse, förklaring och kiliägv» uri wara civile L-.gars owilkoNige siakgande i sädane fall. dä Vet more äfwenlyrligt, ari uphäswa hwatz lagen i allmänhet förordnat, men lika ratkwift som billigt, a>t medgifwa undantag, enär far skilde omständigheter och bewekande skäl dertill föranledde; Och ehuru Förfaitaren föreslagit, att Konungen, såsom fördom mätte äga prösmngSränen, enär sädane undanlag borde medgifwas, förändrar delta icke lakeus sanna natur, emedan i savmit fall, ä ena sidan, denna rätt öfwerlates Honom jason, med Desi Stals-Räd, och Justitiä-Rc ^ e er Högste Domstol, exercerande högsta lagskipande mogren, och ä den andra vet icke yrkas frihet för Konungen, att i Civila mål lika som i brottmål, göra nåd, sä wida näd efter desi sanna bemärkelse innefattar tilldelande af en sadan förman, frihet eller rättighet, hwartill den nöden njuter icke gjort sig förtjent.
Uran art i wisie fall lösa de band hwarmed just sörrjensten och bchofrvet genom art lagens owilkorliga stadgande äro fjättrade och undanrödja de hinder, hwilka annars skulle leda till en obotlig skada och förlust för dett sökande, men icke gagna någon annan än till äswenlycs den, som dertill icke är berättigad.
—Enligt desie principer har ock Lag-Utskottet redan förut uti Desi betänkande, angående de skyldskaps och swagcrskavs leder, inom hwilka tillförene och hittills ägtenskap warit förbudne, tillstyrkt, att Konungen ma esler Desi god:finnande göra dispenfe uti lagens owilkorliga förbud i den g:ke H. af 2 Cip.
GtfkermälsBalkcn och Ulstkollet lärer således icke kunna wara list -704 Den 27 November - sig olikt uki bedömande af den nödtvändiga lag-förklaring och tilläggning, som nu äskås.
Widare da det icke kan motsägas, att wid stadgandet af lagar Uti Civile och Oeconomiä ämneö
Lagstiftaren stundom nödgas göra påbud eller förbud allmänna, enari allmänhet de finnas gagneliga sch öumgängeliqe, ehuru samma Lagstiftare nogsamt inser, alt i wista fall detze påbud kunna Medföra skadesig werka»; men dek more bade omöjligt., och osta ledande till mistbruk, akt föreskeifwa alla de händelser dä undant tåg mcdgifwas böra. fä har altid Lagstiftande Magten öfweriämncit, dels ät Domaren, dels ät Högsta Lagskipande Mogren, pröfningsrättcn wid skeende anmälan af hwar och ens anspråk.
Pä flere ställen i wZr allmänna lag sinnes dttta öfwerläm»ande de ermincradt nitryckeligt med desie ord: utan sä wida Ronungen gtfwer ther lcf till- eiler ock pröfwe
Domaren, och pä andra ställen sinnes ert sadanr öfwerlämnande wäl icke lika expressivt utsatt, mku enligt samma princips i frågor af lika beskaffenhet per analoAiam mäste derunder begripas. —.
Af sadan egenskap anser jag de lag-runt wara som Herr Justrriä-Rädet 8trokircb uti dest memorial framkallat, till wär upmärksamhet, eller päbudct Uti 12 Cap. z D. Giftermäls-Balken, angaende den rid, som bliswjt bestämd för Enkling eller
Enka innan de, sedan förra äktenskapet bliswik genom den andra makans död uplöst, aga frihet akt i annat gifte trädg; lili 19 Cap. i §.
Ärfda-Balkcn om den alder eli yngling i allmänhet bör haswa upr hunnit, innan han sjelf får sick arf förestå, och nri 2 Z, Den 27 November- 1705 af berörde Cap. och Balk att Mö af hwad alder hon wara ma, skall stä under förmynderskap o. s. w. hälst Lagstiftaren »ni de 2:11c första C v. af Lagen, eller uli 6 §. af i Cap. och z H. af 2 Cap. Gtflermäls Balken giswit lika som ni a-lmän an» wisniiig, huruledes man kan winna sramaäiig uti ell i sig sjelst icke olostrgk, men, i anseende till stadeliga följder, i allmänhet förbudit företag, sä wida man kan styrka att grunden hmarpä samma förbud har afseende, icke öfwcrensstämmer med förhållandet i den sak, hwarutinnan dispcnse sör enskild räkning önskas och arr icke Zdje eller annor man i någor mätt» derigenom förnärmas i dest lagliga rätt i och sedan Lagstiftaren i början af Lagboken giswik en sadan hänwisning, veu han ock wid sintcr af sjelswa Lagen eller ui zr Cap.
Rältcgangs-Balkeu förnyar, har han ock ansett det såsom begripligt af sig stclft, onödigt och öfwcrsiödigl akt pa alla ställen, hwari Lisvense ma aga rum, lämna derom fortfarande föreskrifter. —.
Der more ock en härdhet som aldrig bör supponeras hos den wise och rättsinnige Lagstiftaren, akt föreställa sig en sadan begängen obillighet, akt icke nkwag stnllc finnas för den nödstalde att kunna fä mildring uti ett va bud, som skall åsyfta hwarje Medborgares wäl och nytta, men grundlägger desi ofärd
Utan något inträng k annor mans raki; enar således ätjkillige lagar ärv af den beskaffenhet, att dispense i wista fall kan, bör och mäste ske, sedan Lagstiftaren pa förhand icke kan wara i tillfälle, arr benämna alla de händelser dä undantag böra mcdgifwaö, har ock Lagstiftaren ej annan ut, wäq att afhjelpa en ofullkomlighet i allmänna laFjerde Band. gen, i?c6
Dm 27 November. gen, som det yppersta snille ändock ar för inskränkt atk kunna bereda till fullständighet; än att updraga äk en del af sitt hela (om jag ma nyttja detta lampcliga talesätt) eller Hogsta Lagffrpande Mogren, som efter tvär nya Reaerings-Form är Konungen med Skars-Rädet och Jnstiriä Rådet eller Högsta Domstolen att tvid anmälde händelser pröfwa och bedöma om oc!> när undantag mä ske i lagens owilkorliga bud; Äfwen som as lika orsak det nri 88:de §« af Regerjngs-Formen blifwit öfwerlamnadt ät samme Högste Lagskipare, att emellan Riksdagarne Meddela förklaringar och svar pa sörfeagningar om Lagens rätta mening.
Wid alla de Regements förändringar hwilka tid efter annan timål i Swerige, bade under Enwälde och Aristokratisk eller Democratijk styrelse, har af sörberörde genno, ofkanämnde disveusations-friher warit uvläten a?
H 'gste Lag!?iparen.
Detta är en urgammal Landssed, fom icke hatwer oskäl med stg, ulan lwärlom wid'manga tillfallen är af högsta nytta och förthy mäste, enligt igide 06) 2o:de Domare-Reglorne, desto heldre bibehailaS, som den eljest lyckliga Regements lö^lndringen skulle i motsatt händelse och twart emot försäkringen nri RegeringS-FormenS rk4 §- bcröfwa Swenffa Folket en af Dest fordna ostndiga rälugheker, den nänckigeu, atk hos Konungen winna undantog fran lagens allmänna bud. enär gällande och wigriga anledningar bertill frambringas.
Sedan jag salunda fullgjort min skyldighet, alt anföra de skäl, hwa,pa sig grundar min öswertygelse, a t det af Herr Iustiriä-Räder Ltrokirck ingis - Den 27 November- 1707 Hiftie memorial, eller rättare sagt de ämnen hwarUlinnan han päkallar Riksens Högloft.
Ständers up. märksamhet böra hänföras kill ändring, förklaring och tillägg, ingalunda uri wär RegeringS-FokM och grundlagar utan mi wära Civile och OcconoMiska Lagar och Författningar; Air wiste undantag derutinnan allid funnits och ostridig! äro i särskildt fall tlöttvändige. ehurn hälsosam werka» dö allmänNa päbuöen ,vch söreffrifierne i der hela än mage! medföra, och arr denna angelägna dispensanons rätt hök tilikomma Högste Lägst,pande MagteN nämligen Konungen med Dest StakS-Rad och Högste Domstol, fordrar ock ordningen akt meddela utlärande hnruwida en sadan diöpcnse kan wara nyttig i de lagrum Herr Jnstitiä-Rgdet egemeligen sasoM eJempcl föredragit.
De hnswudsakeligaste skäl, att bewisa oödwändigheken deraf har Författaren sjelf Meo Voto ganska wäl grundadr andragir.
Lagarne Hajma stadgat L allmänhet, att
Aftglingar böra innehafwa 21 ars alder innan de såsom fnllmyndige personer böka kunna sä tillstånd sitt gods sjelfwe emottaga och warda; Ätt Mö, wiö hwad alder som hälst, bör stända under Förmyndares inseende, samt att Enkling elley Enka mäste eN wist stadgad tid, efter 8en förra Makans frånfälle lefwa ogifte 0. s. w.; men ej nagoti lärer kunna motsäga den sanningen, alt iiantrens haswor i anseende till snille, stadga och Moralis, äro menniskor olika tilldelade; Ätt veste egenskaper icke altid tvid lika alder utweckla sig; att oftast ripfsstrast och den krers menniffor, inom hwilken dett
Uff - i?o8
Den 27 November. npwäxande ungdomen nlldanas, wcrkar inflytelse; att ungdomen lik wärblommcrne fortare och senare erna deras mognad, ehuru de till äfwenkyrs pä samma dag gjort deras inträde i merldcni art wid inträffande dödsfall af Föräldrar och barndomens ledare ej sällan hander, art den yngling eller mö, som enligt lagarne bör fia under andras förmynderskap är utrustad med och tillwunnit stg högre egenslkaper, förstånd, sedighek och rådighet, än den som enligt samma lagar är berättigad till Förmyndareivärdcn; ali denne sistnämnde ofta uppenbart men ock stundom Valdt, kan hasma inieresie stridigt emot den som skulle blifwa hans pupill; att, i synnerhet bland Allmogen det af lagen stadgade langwariga Enko- eller Enklingc-Ständ ffnlle medföra obotelig förlust för den i desi hushalls.bekymmer lämnade ensamma makan, som enligt lagen är förbuden att i sitt hus laka inflytta den med hwilken han eller hon bestmik framdeles dela sina öden, och hwars fattigdom, eller andra husliga omständigheter lägga hinder i wägen för främmande hjelp.
Undantag mäste således kunna >1ke; och det more jn stridande emot sund lag-princip, om icke dispense finge i sadane fall äga rum; ty enär Lagstiftaren uti 4 §. af 19 Cap. Ärfda-Balken funnit, att den som ivid myndiga är icke äger de egenskaper,hwilka skäligen böra fordras af rn fullmyndig, mäste under Förmyndares injecnde ställas, följer ock deraf att den minderärige yngling eller mö, som kan med gällande bewis styrka sig innehafwa ofwanberörde egenskaper, jämival bör fran Förmyndares twang befrias, sä mida lagen i alt bör sölja samma grundsarrs, allmänt och Den 27 November- 1729 och enskildt wäst dygdens upmuntran och skydd, och lästens qwäfwande beifrande och straffande.
Hwad den tid särskildt angär, som hittills wa» rik föreskrifmcn för Enka innan hon fär i nytt gisle träda, sa kan drn ock ganska wäl inskränkas i allmänhet till Nio mänader; Konungen över läm» nadt, att förkorrta samma rid för ben Enka, som kan dertill förete särskildt? gällande och bewekande skäl.
Det inkast en wärd Ledamot uti detta Utskott funmr sig befogad häremot göra, anser jag sakna anragclig grund.
Hwarföre skal! i detta fallet dek ena kenet underkastas större twäng än det andra ?
Huru kan det anses kränkande ärbarhet och goda sedet, att en Enka fär tillständ träda i nytt gifte
Nio mannder ester förra mannens frånfälle, enär Lagstiftaren lämnat en lika frihet al Enklingen, hwars förra hustru blott 6 mannder warit död?
Kan det förenas med billighet i lagstiftning, akt fordra mera styrka i motgängar och bekymmer hos der swagare Qwinnokönet, än hos Mankönet?
Kan af Lagstiftaren rimligen stadgas längre tid för det foemimna än för det watculina könets känslors waragtighet?
Och om säsom bemälde Ledamot supponerat, nägoir bland det kön, som warit rvär barndoms wärdnåd, ungdomS glädje, mandoms lättnad och ålderdoms stöd, skulle med blygsamhet och rodnad, mor min förmodan, anse denna projecterade frihet mera för ett förolämpande än för en erkänsla; mä ju den samma, om hon warder Enka, lefwa uti sitt förmenta ärbara Enkestånd sä länge hon för sin del behagar, hälst det icke är ett twäng, att ester nio mänaders fulländad Enkotid - i7io Den 27 November. tid äter genast träda i brudstolen; och denna Enkas egna tänkesätt bör icke bichva ett band sex Lagstiftaren, akt påbjuda, der alia antra Enkor, i hwatz behof af man de an kunna wara, mäste owilkorligen följa hennes exempel; i alla fall wederläggeö ofwauberörde morss''.! synbarast genom den mängd af underdåniga ansökningar i belia ämne, som ärligen lil!
Kongl, M>j:' inkommer, och hwilka styrka den sanning, art Enkor i allmänhet icke hysa den kan» sta för Enkoständs maragiighcr, som oswanbcmälde
Ledamot dem tillflkriswer och tagit till grund för sin yttrade tgnka.
— Mangen torde kunna härmio inhpända, ok! enligt de grunder jag här oftpan omsörmälk, Horde för Enka och Enkling stadgas lika sorgetid; Men denna längre sorgetid för Enka än Enkling är iiödmänbig till minnande af säker uplysnjng huruwida hon pli giftet med sin aflidne man är med haen radd eller icke, hwilket har inflytelse pä arft tägten och boels Utredning; och en sädan upchsning minnes om icke förr, Åtminstone med säkerhet
Nio mg? stader ester mannens död.
Att flere afhandljngar om Fidei-Commisi och andra Testamcntariska stiflningar upräkias, hmil? fe dels äro sä oredigt sammanfattade akt olika Meningar deraf dragas, dels innehälla motsägelser, sa all enär det e»a wilkoret, som af Testator föreskrifwit blifwik, fnflgöres, ett annat milkor ater ware ber omöjligt att efterkomma; dels ock af den beflkaf, feghet, all de för der Allmänna medföra sa stor skada och olägenhet att enskildes äsyfrade fördel köp Aisrpa wifg för des helas iväl.
Och alt genom ett för?
Den 27 November - I7H ändradt skick lili lidehwarf,, mot dä Testator latitachandlingen förfakta, och medelst inträffade, af Testator oföruksedde, l)ändelfer,Testators asyslade ändama! aldeles skulle förfela, samida gifne söreskr:'ter skulle fullgöras
Utan räkliaher för disponenten af Testakors galwa, att minna tillstånd widraga sädane nlwägar, hwilka efter tiden finnas lämpligare för den afsigt, som enligt afhandlingen warit stiftarens hufwud-ögnamarke, kan wäl aldrig motsägas, . att förklaring om rälla förstan, det af sadane orediga F-.dei-Commitz- eller stifkelsebref; dispense ifrån eller nphäfwande af der, som är omöjligt att werkställa eller i det Allmänna sikaveligt och stridande emot stiftarens föremål, och lämpeligare utwagarö stadgande till upfyllaude as detta ändamäl, mäste kunna af någon magt t
Riket meddelas, och all denna frihet bör öfwerlännäs ar Högste Lagskipande magten, Konungen med Desi StarsRad och Högste Domstol, sedan mederböraude hörde blifwit, och uran kränkning af tredje mans ostridiga rätt, är lika gifwit as de grunder jag haft äran wördsamt uprepa rörande dispense uti älskillige af Lagens allmänna päbud och söreffrifler; halst en fastställ» eller laga krask munnen Fidei Commitz- Testamentarisk- eller annan stiftelse-afhandling iklädes samma natur som den allmänna lagen, hwilken ther den finnes mörk, Konungen med D-tz Högste Domstol, enligt Regerings-Formens 88:de §. äger rätt akt förklara , och såsom jag redan styrkt i mista fall dispensera.
Af alla Veste anförde skäl magar jag mördsam»nast tillstyrka efterföljande tillägg uti allmänna la» gens stadgande i nedanstående rum.
Cap. r?l- Den 27 November. Cap. 12 §. z Eiftermäls Balken.
"Ej mä Enkling eller Enka i annat gifte trä» "da förr än han ert halft är Enkling och hon nio "mannder Enka warit, uran Konungen, uppä derom "stkeende underdånig anmälan, pröfwar skäligt, alk "lof dertill gifwa; Fästehjon ware ock förbuvit etc."
Lap. 19 §- r Ärfda-Bcrlken.
"Then, jom ej fyllt tjuguetk är, åge icke "magt, alt sjelf förestä silk arf; uran sä wida Konungen efter det wederbörande warda hörde, uppä "derom skeende underdänig ansökning pröfwar stkä« "ligt silk särffildra bifall dertill gifwa; kan han sig "något förwärswa etc. Z. 2. af hwad alder hon wara mä, stande un"der förmynderskap; Konungen dock förbehållit, att "uppä underdånig ansökning derom och sedan weder"börandc, närmaste Fränder blifwit hörde, enär skäl icherrill äro, förklara henne myndig och berättigad, "an under hittills wanliga wiktor gods sitt sjelf "förestä". Lap. Zi Z. i RLttegLngS-Balken.
"Ej halmer nägor wald utan allenast Konungen atr bryta
Dom äter, som wnnni' laon kraft, "iller alt äterställa laga rid, som försutten är; Och äger Den 27 November. i?i3 ^ägcr Konungen allena, akt uri alla saker, hwilka icke i röra annor eller z:dje mans rätt, bifalla med undandrag ifrän hwad lag och författningar eljest i all«'mänhel derom stadga; samt meddela förklaring och Onödig rättelse uti hwad enhild man tillförene för^^ordnat, enär gällande ssal dertill äro".
Uri den g:dje fragan hwarrill memorialet sifwer anledning, eller "hurnwida disponenter afFideiCommister wid wiste anförde händelser, emot inkekuing i Fidei-Eommistet, mage laga penninge-län eller göra utbyte af donerad jord och egendom?
hafwa hos mig i öfwerwäqande kommit de flere skäl hwilka äro talande bade för och emot bifall derä, och för min del sinner jag, art all inkokning uti FideiCommister och Vestas graverande för gäld, enär Testator icke sjelf uti Fidei-Commist-brefwet dertill samtyckt, är stridande emot Fidei-Conimist stiftelse och ledande till sädandc mistbruk, hwilka med iakttagande af all försigriahet icke kunna förekommas, utan förr eller senare skola bidraga till den oundwikeliga följd atk Fivci-Commist-inrättningen, rwärt emot stiftarens afsigt och till kränkning af z:dje mans eller dels leswande, dels ofödde arfwingars rätt, mäste uphäfwas, sä wida icke Borgenärer, Hwilka pä god »ro och i förlitande pä helgden af en utkommen författning skola försättas i lidande, hälst dä man icke kan bestämma hwarje Fidei-Commistarii besittuings-lid, som beror pä dek mäl för hanö lefnad en Högre magt för honom stadgat, och man bör i denna fräga hafwa för ögnamärke, att en Fidei Comviisiarie -fler disponent af FidestCommisi ej annor lun - l?i4 Den 27 November. lunda i detta fall är alt anse, än såsom hwarje Kcono-äbo och Boställs-innchafware; dek will säga, all lika som Boställs imilhafwaren blott sär begagna nyitjo-rälien af det hemman hwartil!
Kronan är ägare, sa är det ock öfwcrlätit ät FideiCommisiarien, ari under sin tid exercera endast nyttja- och dispositions friheten af den egendom, hwartill ingalunda han, utan hela hans Famille, sä födde som ofödde, hafwa ostridig ägande rätt, att som SucceSsions-Ordningen uti Fidei Commisi stiftelse brefwet sinnes sörejVrifwen.
Och deraf följer, att lika olämpeiigt dek wore tillåta en Boställs-innchafware friheten att emot upkagne penninge-län inrekna etl Kronans Hemman, lika obilligt och orättwjst är det ock art tillägga en disponent af Fidei-Commitz frihet, att för af honom njutne penninge-län intekna en egendom, som icke honom tillhörer.
Skridande wore det ock emot det lagens bud, som förbjuder imekning uti annor mans jord; vä) den labyrinth af willor hkvaruti Fidei-Commisiec stuteligen ej sällan skulle falla wid täta ombyten af medellöse FideiCommisiarier, är för synbar, att jag behöfwer härstädes öka widlöftiqheten med uplysande derom.
— Jag för min del kan således icke annat än afstyrka intekningar uti Fidei-Commitzer, hälst sa wida FideiCommitzarien icke sinner uträkning för sig att emottaga Fidei-Commisiet emot de wilker och onera stiftaren föreffrifwit, han ager tillfälle att afsäga sig den honom tillagde rätt, emedan ej någon fan lagligen lwingaS att begagna sig af sädane gafrvor eller fördelar, som af gifwaren blifwit belagde
Md sä dryga utgifter eller andre beling, att gafwor tq?
Dcn 27 November.
1715 tagaren sjelf anser sig oförmögen kunna dem Utgöra, och lill förekommande af den kännbara förlust och skada, som möjligen kan inträffa genom eldswäda ä en Fidei Commisi-egcndom, ukwäg gifwes ej mindre för stiftaren, än ock för disponenten af sädane lägenheter att mildra denna olycka medelst begagnande af den affcnrance- eller förfäknngs-inrälming, hwilken för fastiaheter sä wal ä Landet som i Staden här i Riket finnes; sa att wedcrbörande mage seylla sig sjellwe, om de genom urakrläten försigtighet warda i lidande försatte.
— Dock som den händelse ej sällan inträffar, hwara erfarenheten osia lämnat ost talande bewis, att stiftaren af Fidci-Commis» ser stadgar en wist stundom nog dryg löseskilling, som af Fidei-Commifiets tillirädare altid mäste utbetalas, dels till medarfwingar, dels ock till andre inrättningar, men stiftaren fastat sin »pmarksamhec endast pä det narwarande, eller pä den förmögenhet han lämnar i arf ät sine barn, hwarigenom den förste Fidei-Cvmmisiarien försattes i tillstäud alt emot sine mcdsyffon fullgöra sin owilkorliga skyldighet, Utan alt kasta en tanke pä den möjlighet, att efterkommande Fidei-Commifiarier i andra leder warda oförmögne akt kunna den stadgade utbetalningen erlägga, hälst enär han ej eller kan erhälla pcnninge. län, dq det är honom betagit att derföre lämna säkerhet medelst intekning uti Fidei Commitzet; och Vet stundom händer, art en Fidci-Commistarie, för att afbörda sig den honom älagde lösnings skyldighet, i brist af annan tillgäng dertill, än de medel han genom gifte med sin hustru åtkommit, anma,,der denna Hustruns förmögenhet, straxl derefter afljder och i? »6 Den 27 November. följaktligen uti urbloktadt tillstånd lämnar sin Enka, som för sig och barn eljest, om hennes införde gods icke blifwik pä sätt omrördt är tillgripit, haft sin bergning, men efter mannens död icke kan utbekomma sin lagliga rätt, som, hon icke sär Utsöka af Fidei-Commisiel, hwilket ograverad! bör enligt stadgad Succetzionswrdning af annor man tillträdas; äfweu fom det ock kan inträffa, ail Fidei-Commisia» rien later brandförsäkra sin egendom, hwarkill urgifterue tagas af hustruns medel, ellex åtminstone pä bekostnad af dec arf, som eljest tillfaller samtelige desi barn, dä likrväl blott ett af dem eller den efterkommande Fidei-Commisiarien ensamt deraf dra» ger fördel; Altsä fordras att Lagstiftaren genom någon wis författning nndanrödjer alla detza betänkligheter, pä ett fält hwarigenom ä ena sidan stiftarens hnfwudändamäl warder fnllgjordt och upfyldt; men ock ä den andra Fidci-Commisiarien icke förnärmas i desi ratt, eller andras lika heliga rätt, jag menar dem, hwilka hafwa deras ullösen utur Fidei-Tommisiek i Fidei-Commisi-Brcfwek owilkorligt förbehållen, kränkes; och dä ostridigt är, art ifrägawarande urlösens summa blir en gäld i boet, som enligt lag mäste godtgöras innan testamentet, som är Fidei-Commisiet, bör kunna med oinffränkt nyttjo-rält fä tillträdas;
och såsom den enda säkra utwäg, ait förekomma misibruk och försätta en medellös Fidei-Cwmmisiaric j tillfälle art göra rätt för sig i frågor om den mlösen, stiftaren stadgat, finner jag lämpeligast wara, att genom en utfärdad Författning päbjudes följande: 1:0.
Den 27 November. *717 r:o. Enär stiftaren til! ett Fidci-Cemmifi föreskrisrit atk kiilrrädandc F^d-.ä-Commifiarun ffall ucgiswa lil! medarfwlngar eller kill andra inrällningar en wist löseskilling, lii! hmars erläggande FideiCommifiaricN är sjelf oförmögen och icke eller kan skaffa annan ntwäg, mäste
Fidei - Contmiff - egendsinen driswas för tillträdande Fidei ConimitzarienS och nämnde Forörings-ägares gemensamma räkning, intill dest wederbörande till fnllo utbekommit den pä stiftarens förordnande grundade fordran, sa till hus» wudstod som laglig ränta, och fördelas afkastningen dem emellan i mohn af hwardera fordrans belopp, sedan likwä!
Fivei-Commifiarien till sin bergning fäkt för stg ärligen afdraga sä stor del af af-, kastningen, som utgör den arfwelett i händelse samma afkastning blefwe lagligen skistad. 2:0.
Tillträdande Fidei Commistarien mä mara berättigad, atk äfwen i sadant fall som ofwanberördt är, Fidei-Commifiet förmalta emot ordenteiig redo och räkenjkaps utgörande för urlöscns tagarne; dock om han antingen dertill förmenas wara oskicklig eller wanwärdar Fldei-CommisielS bruk, drift och skötsel, eller oek afkaslningen sjelf tillgriper, och Leras förskingrar mer an dest lott rätteligen tillfaller, sa att wederbörande fordringsägare icke njnta den afbelalntng ärligen man skäligen kan påräkna, aga de sistnämnde, eller den af dem, som finner sig niitznöjd och förfördelad, alt efter urtagande stämning a Fidei-Commisiarien och öfrige wederbörande, hwars räll frägan röra kan, wid behörig
Domstol utföra den talan hwarlill de kunna finna sig bessgade; hvarefter - i7i 8 Den 27 November. ter
Domaren har, i händelse wänlig förening derom icke kan träffas, alt Mja parterne emellan pä det fäkt som pröfwas leda fullkomligast och säkrast till befordrande af hwarderas lika heliga rätt och Fidei-Commisi-egendomenS behöriga häfd. z:o.