Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men Beredningen fann snart huruledes frågan om Disconternas reglering ingrep uti det hela, då det allmänna Creditväsendet i så hög grad var inveckladt med Disconrernas.
Det var sålunda visserligen icke af någon önskan att företrädesvis behandla detta Mål, utan af en absolut nödvändighet, hvilken under handläggningen af Arbetet sig allt mera utvecklade , som Beredningen uti ingen annan ordning an den sorn ägt rum, ansett sig hafva kunnat gå till väga.
Och vågar jag för min del tro, att Högloflige Ridderskapet och Adeln, vid närmare profning af Målet, skall finna frågan om
Discont-utredningen så väsendtligen verka på den allmänna Regleringen, att beslutet i afseende på den förra bör devanceia den senare, ehuru äfvenledes jag visserligen städse hade önskat att det hela skulle kunnat för sammanhangets skull pä en gång framläggas.
Emedlertid föreställer jag mig, att de sammansatta Utskotten skola blifva i tillfälle, att nästa vecka kunna inkomma till Riks-Stånden med frågan om Discont utredningen och lära Utskotten då äfven närmare redogöra för de anledningar, de trott sig äga till en sådan serskild åtgärd.
Den 24 Februani, Grefve vort Schwerin:
Fdufvudanledningen lill den af mig gjorda framställning är hämtad från min böjelse, att, så mycket i rpin förmåga Står, undanrödja de hinder, som ligga i vägen, för bereaandet af den fpamtid, sorn Nationen med längtan emotser.
Ehuru jag uti hvad sorn ]<an vederfara Disconterna oell Götha Canal, icke det ringaste personliga interesse äger, skall det dock icke vara mig emot, om någon uppoffring skulle till deras förmån göras, så framt det lemnäs oss anledning att hoppas att en annan tingens ordning skall här i Riket införas; men shola vi hädanefter sorn hittills ställas under Banquens och dess Styresmäns förmynderskap; skall det bero af Banquens operationer hvilket värde våra fastigheter peli våra besparingar komma att äga; skall den gäldbundna?
personliga säkerhet bero af det värde som Banquen sätter uppå sina Sedlar; så måste jag säga nej till allt hvad som till förmån för Disconterna och Canalen kan blifva propoperadt, eller till alla de åtgärder dem Utskotten anmäla såsom preliminaira.
Det hade varit väl om detta vigtiga ämne tidigare kommit till tals.
För min del trqr jag, att de oredor sorn genom förra Bancooperationer blifvit beredde, ej kunna genom nya Banco-operatiqner botas , utan att nya offer Skulle fällas.
Jag tror att Statens Finance och Bqnquens Finance böra för evigt åtskiljas.
Banqqens hana, sedan den en gång olyckligtvis blifvit för mycket ejcteqdefad, mäste framgent |än|e blifva cgnsentrisk, då 'deremot en Stats
Den 24 Feliruarii. bana och isynnerhet en Stats sådan som Sverige, måste vara exentrisk.
Krafter af så olika naturer kunna väl verka uppå hvarandra, men omöjligen tvingas innom samma bana.
Skall det Systéme, som efter Carl Xllrs död infördes, fortvara, skall Riket fortfara att stå under Banquens förmynderskap och utvecklingen af National kraften bero af en hemlighetsfull Banpo-Styrelses godtfinnande, så må ingen hoppas på ett Nationens framskridande i välstånd.
Betragtas äter Statens Finance skild från Banquens, så inser jag ej huru Regleringen af Fihai-Disconternas affairer kan framställas såsom ett villkor för möjligheten att återföra ordning i Statens Finance-och allmänna Penningerörelsen.
Det är högst oroande att Discussionerna Öfver detta vigtiga ämne icke möjligen kunna komma att äga rum, förr än en till två veckor före den tid, då Kongl. Majit kan Ständerna åtskilja, jag vill hoppas att detta icke sker, efter sorn Kongl Majit för sin Person högtidligen vid flere tillfällen förklarat att det är för att hjelpa Rikets Financer, som Rikets Ständer blifvit sammankallade.
Emedlertid skulle möjtligen Kongl. Majit kunna med misshag se att dess Nådiga Proposition om allmänna Penninpé rörelsen i så låna tid lemnats obesvärad, och O '-t ( ' det kan, må hända, vara Kongl. Majit obekant att dröjsmålet icke får föras på räkning af Rikets fyra Stånd.
Herr Grefven och Landt jifiarskaiåen föreslog, att Grefve von Schwerin^ ofvannämnda Meiriq - 170 Den 24 Felruarii. rial , jemte de af Friherre Wirsén och Grefve von Schwerin i anledning deraf afgifne Yttranden, måtte till Stats- och Banco-Utskotten remitteras, med anmodan derjemte till nämnde Utskott, att till Riksens Ständer skyndesammeligen afgifva upplysning om och när Riksens Ständer kunna förvänta Utskottens Utlåtande öfver Kongl. Majrts till Utskotten remitterade Nådiga Proposition, om allmänna Penninge röreisen och Myntvärdets upprätthållande; hvilket bifölls.
Föredrogs till remitterande Herr Mannerbjertas, Ulric Emanuel, den 17 dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial, angående ökadt anslag för de fria Konsterne.
Herr Hammarsköld, Lorentzo, anförde skrifteligen:
För den sorn, öfvertygad om de fria Konsternas vigt och oskattbara värde för utvecklingen af sann och äkta Cultur, med uppmärksamhet följer hvad hos oss, för deras uppmuntran, blifvit gjordt, skall det snart blifva klart att de, långt ifrån att vara öfver höfvan gynnade, snarare blifvit behandlade nog mycket såsom styfbarn.
Herr Mannerhjertas Memorial har i detaille utveckladt och bevisadt riktigheten at detta påstående , och jemte det jag till alla delar förenar mig i de förslag han, till en ömmare omvårdnad uppgifvet, anhåller jag dock att få fästa Herr Grefvens och Landt-Marskalkens och det Höglofliga Ståndets uppmärksamhet ser - Den 24 Februarii. 571 skildt på den delen af Herr Mannnerhjertas Memorial, som angår Lithographien.
Det är bekant, att vi, under flere år, icke ägt någon Graveur i Sverige.
Erfarenheten torde äfven hafva visat, att vi icke kunna underhålla en sådan af utmärkt skicklighet, då vi icke kunna sysselsätta honom med så stora och betydliga arbeten, att de gifva ersättning för hans kostsamma Konst.
Och dock behöfva vi så ofta för mindre framställningar att anlita hjelp af Graveuren.
Det tyckes allt derföre som egenteligen vi borde söka tillegna oss Lithographien, eller den så kallade Stengravuren, då den dels mycket hastigare, dels för vida lindrigare pris låter sig utöfva än den vanliga Kopparstickare-konsten, så mycket mera som, enligt Herr Mannerhjertas uppgift, brytandet af den härtill tjenliga Stenen kunde blifva en ny Industrie-gren.
Jag tror således för min del det vara Riksens Ständer värdigt, att med ett understöd, enligt Herr Mannerhjertas förslag, uppmuntra någon skicklig man till utöfningen af Lithographien innom vårt Fädernesland.
Mig har blifvit sagdt, att tvänne Utlänningar i detta ändamål antingen redan skola vara ankomne eller på vägen till Sverige.
Åt dessa skulle jag dock icke gerna se dessa uppmuntrande förmåner lemnäs, så länge vi äga ibland oss en Landsman, hvilken under flere år med outtröttelig flit vändt sin håg åt detta håll, för dess skull uppoffrat sina Oeconomiska förhoppningar, och, trängd och bunden af pröhibitiva Författningar, satt hela sin timliga vällärd på spel.
Jag tror, att sättet till att Den 24 Fébruarii. förunna förmåner åt Utlänningar, under det vi innom oss sjelfva äga
Män med håg och drift, jir rätta medlet ait sänka egna Landsmän i liknöjdhet, dorskhet och sinneslättja ; den förtärligaste kratta, som man i en Statskropp kan inrota.
Jag tror dessutom att den Utlänningen , med färdigheter utrustad, som öfverger sitt Fädernesland för att på vinst och förlust besöka ett annat ; just icke är den högsta i sin Konst, och böra vi val omhägna den utländska medelmåttan, då det egenteligen är vår pligt, att framkalla, uppmuntra och belöna inhemsk arbetsdrift, konstflit och skickeljghet.
- Herr Grefven och DandtMarskalken hemställde , att sa väl Herr Mannerhjertas ofvannämnde Memorial sorn Herr Hammarskölds nu afgifne anförande, måtte till Stats-Utskottet remitteras; hvilket bifölls.
Föredrogs och remitterades till Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Ufskottet Herr Mannerhjertas, Ulric Emanuel, den 17 dennes förmiddagen på bordet lagde Memorial, angående inskränkning i Exclusiva Privilegiers meddelapde.
Föredrogs ånyo Banco-Utskottets den jg nennes afgifne samt den ig;de i samma m^- nad p| bordet lagde Betänkande, om Allmänt F)en 24 Februarii.
573 Kungörande af den inskränkning uti Specieniynts utväximg från Banquen, som, i följd af Riksens Siänders beslut, de sednare åren ägt och tills vidare anses böra äga rum.
Grefve Spens, Jacob Melker , uppläste följande : jag anhåller att emot Banco-Utskotfets nu upplästa Betänkande få framställa några anmärkningar, hvilka jag tror kunna till äterre» mitterande deraf föranleda.
Inväxling af Silfver ernof, och utväxling deraf för Sedlar , hörer, enligt hvad Utskottet äfven i början af Betänkandet anmärkt, till Banquens natur och egenskap, att vara verkelig Mynt-representativ, icke blott Credit • sedel.
Endast härpå grunda sig äter de Författningar, som föreskrifva att Barco-Sedlar skola öfver allt antagas och gälia såsom Rikets mynt.
Men då Riksens Ständer i senare tider funniÉ nödigt, att, till vissa utgifters bestridande och andra ändamål, emot säkra fast icke rörliga Hypothequer,öka Sedlarnes sammanräknade belopp utöfver det deremot svalande af Silfver, som till deras inlösen kunde användas, har man likväl ej velat erkänna, det, så väl sjelfva Banquens, sorn dess Sedlars natur och egenskap härigenom var i sjelfva verket rubbad.
Ilen 10 December e. m. 301 Helis sida skulle förmå Norige att afstå från den jernlikhetsställning, hvari vi sjelfve försatt detsamma, detta vore att fullkomligt misskänna våra broder, ja jag går längre, detta vore att misskänna ttienniskolijertat.
Nej till eu sådan sjelfupoffring fordras andra bevekelsegrunder.
Tid, som utplånar misstro och afvoghet.
Lättade kommunikationer, hvilka mer än allt annat förbrödra folken.
Möjligen äfven yttre påtryckning, en sådan som nu visar Italiens folk att endast innerlig förening ger styrka och frihet —, Annu ett medel gifves, en tredje eller fjerde förbundsbröders tillträde.
Hetta vore det hastigaste och kraftigaste.
Ett nytt föreningsfördrag upstod då af sig sjelft, säkerligen bygdt på billigare grunder, än det nuvide.
Det är denna möjlighet, som kallas Skandinavism.
Deri ligger Nordens framtid, endast derigenom kan Sverige blifva, hvad Försynen ämnat det att blifva.
Innan detta sker, kommer dock förmodligen en längre tid att åtgå; under väntan tager jag heldre de förbättringar, som erbjudas, än jag behåller den gamla surdegen.
Yi böra slutligen ihågkomma, att då RiksAkten i Norige har grundlags natur, åtgå ännu flere år, innan Norrmännen, äfven med bästa vilja, kunna förändra den.
Hvad kan icke härunder inträffa?
Jag åtminstone vill icke utsätta Sverige för nya InterimsRegeringar med alla dess för nationalkänslan sårande följder.
På denna grund röstar jag bifall till förslaget.
Afven härtill yttrades af några ledamöter bifall.
Gr. Hamilton, Henning:
Jag har sökt göra mig till en lag, äfven om jag någon gång mot min vilja nödgas bryta mot densamma, att icke uptaga R. o. Ad:s tid med mina yttranden, då de omöjligen kunna i det hela åstadkomma något nyttigt resultat.
Det är också endast af detta skäl, som jag icke förut deltagit och nu med högst få ord skall deltaga i den fråga, som nu utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, hvilket jag ansel t vara af någon vigt för mig att tillkännagifva, då naturligtvis denna fråga, mer än de flesta andra, bör ligga Konungens rådgifvare om hjertat, och de i densamma under andra omständigheter icke skulle hafva tvekat att uttala sin öfvertygelse.
Dessutom har jag egentligen velat säga, att om också i det nu hvilande grundlagsförslaget, öfver hvilket 11. o.
Ad. skall för sin del i afton besluta, lörekomma stadganden, som jag önskar annorlunda, vill jag dock icke, att min tystnad i afs:de på de anmärkn:r, som mot detta förslag blifvit rigtade, må anses såsom ett godkännande af desamma i sin helhet, hvilket jag ansett mig så mycket heldre böra uttrycka, som det är möjligt, att sedan ett Stånd redan, efter hvad vi hört, förkastat förslaget, och således vid denna Riksdag icke kan upkomma något resultat, K.
M. kan finna sig föranledd att till R.
St:r framställa en propos., som i en eller annan del måhända blir med nu hvilande förslag öfverensstämmande.
Äfven önskar jag att med ett par ord få afvända den alltför stränga förkastelsedom, som en talare haft för afsigt att framkalla öfver de Konungens rådgifvare, som möjligen skulle finna sig af sin pligt upmanade att inträda i Den 10 December e. m. en interimsstyrelse.
Denne talare hav för sin del förklarat, att om han vore Statsråd, skulle han anse sig upfylla sin pligt rigtigare, genom att nedlägga sitt embete.
Fall skulle likväl kunna inträffa, då det vore särdeles olyckligt, om hvarje Svensk hyste en dylik åsigt.
Det är nemi. icke under alla omständigheter Statsrådet, som ger anledningen till interims-regeringens sammankallande; en sådan har sammanträdt tvenne gånger på sednare tider, båda gångerna inkallad af Konungen, som besvurit Riksakten såsom en i Norige antagen grundlag.
Om Han funnit sig nödsakad att hit till Stockholm kalla en interims-regenng, och hvarje Svensk skulle anse sig vara af sin pligt att försvara grundlagen förhindrad att i en sådan interims-regering ingå, blefve följden den, att vi hade en interims-regering utan Svenska ledamöter.
Jag har blott velat omnämna detta såsom en af de många anledningar, man har att be» trakta saken från mer än en sida, men vill för öfrigt icke ingå i skärskåduing af densamma, utan åtnöjer mig med att hafva uttryckt skälet, hvarföre jag ansett mig icke böra nu dermed uptaga U. o. Ad:s tid.
Hr Cederschiöld.
Robert Teofron: Gr.
Lagerbjelke har förklarat, att han lika med mig anser den nu i RiksAkten omnämnda interims-regeringen vara den orimligaste af alla regeringar, men, sådant oaktadt, har Gr:n påyrkat, att RiksAktens stadgande om denna interims-regering skulle införas i grundlagen.
Jag kan ej finna konseqvensen i ett sådant förfarande.
Anser man en lag orimlig, måste man väl önska att den så snart som möjligt andras.
Så länge den är civil-lag, kan den lindras vid en Riksdag, men blir den grundlag, fordras tvenne Riksdagar.
Man försvårar ju borttagandet af orimligheter i lagen genom dess intagande i grundlagen?
Dea ädle Gr:n har visserligen, i likhet med en annan talare, sagt, att om RiksAkten åberopas i grundlagen, så följer deraf icke att han erhåller grundlagsnatur, och har Gr:n i detta afs:de anfört exempel af några lagparagrafer i Missgern.Balken, som åberopas i grundlagen, utan att detta lägger hinder i vägen för att de kunna ändras.
Deruti har Grin rätt, men han tvekes hafva glömt, att han sjelf, såsom ledamot och ordförande i Konst.- Utsk., icke allenast tillstyrkt att RiksAkten skall åberopas uti grundlagen, utan äfven velat införa ett stadgande om interims-regeringen i sjelfva grundlagsparagrafen.
Der heter nemi., såsom den nu är upsatt: »Finues ej Prins, som, efter hvad nu bestämdt är, eger att Riks-styrelsen öfvertaga, eller är Han af sjukdom eller af vistande utom Sverige och Norige derifrån hindrad, då skall en interimsregering, sä sammansatt som i RiksAkten till bestämmande af de genom föreningen mellan Sverige och Norige upkomne konstitutionella förhållanden är stadgadt, tillträda Riks-styrelsen.» Närdetta kommer in i grundlagen, då kan det ju icke ändras, utan att grundlagen ånyo ändras, och dertill fordras tvenne Riksdagar.
En värd talare har förklarat, att han trodde att icke någon Statsråds-ledamot, i händelse interims-regering komme ifråga, skulle finna sig skyldig och pligtig att följa grundlagens stadgande om Ilen 10 December e. m. 309 regeringens förande af Statsråderne.
Jag får beklaga om så vore förhållandet, men jag vågar dock tvifla derpå.
En annan talare har sagt, att om alla Statsrådsledamöterna följde min åsigt och heldre nedlade sitt embete än inträdde uti interims-regeringen, så skulle denna kunna komma att bestå af idel Norrmän.
Jag tror dock icke att detta blefve fallet, ty om alla Svenska Statsråderne hyste samma åsigt, som jag, att de borde följa grundlagens föreskrift, så behöfde naturligtvis ingen af dem nedlägga sitt embete, utan skulle de tvertom då, i enlighet med grundlagens bud, öfvertaga regeringen, Jag har dessutom icke upfattat bestämmelserna i RiksAkten på det sättet, att Riks-styrelsen, vid Konungens förhinder, skulle i alla frågor föras af en interims regering.
RiksAkten, såsom jag läser den, ger åtminstone dertill icke bestämd anledning.
Det är endast ett fall, då det stadgas, att den skall föras af en interimsregering, och det är, om Konungen är minderårig. 7 § RiksAkten säger nemi.: »Intill dess begge
Rikenas representanter äro församlade och hafva förordnat om Regeringen under Konungens minderårighet, skall ett af lika antal Svenska och Norska ledamöter sammansatt Statsråd, under namn af Sveriges och Noriges interims-regering, förestå Rikets styrelse, med iakttagande af dessas ömsesidiga grundlagar.»
Till och med i detta fall kunna de icke fortfara med interims-regeringen, utan det kan endast ske till dess båda rikenas representanter äro församlade och hafva förordnat om regeringen.
Sedermera heter i slutet af 7:de §:n: »Vid alla de tillfällen då, efter Sveriges och Noriges grundlagar, Rikets styrelse föres af Statsrådet, skola begge Rikenas Statsråd, till lika antal och efter ofvan anförda grunder, sammanträda.»
Här står således uttryckligen, att Rikets styrelse föres af Statsrådet i hvartdera Riket; men att då så sker, skola ledamöter till lika antal och efter ofvan anförda grunder från hvartdera riket sammanträda.
Påtagligen lör att handlägga de för båda Rikena gemensamma ärenden.
Jag kan åtminstone ej fatta någon annan anledning till detta sammanträdande än för handläggning af de ärenden, som äro gemensamma för båda rikena.
Jag kan ej eller inse något skäl, hvarföre, då de Norska Statsråden icke deltaga i styrelsen, när Svenska Konungen är här tillstädes, utan endast deltaga i de ärenden, sorn äro gemensamma för båda rikena, de skola deltaga i alla ärenden, som röra Sverige enskildt, då Svenska Statsrådet enl. vår grundlag skall föra regeringen.
Dertill gifver RiksAkten, såsom jag läser den, ingen anledning.
Lagerbjelke har anfört, såsom hufvudsakligt skäl för förslaget, att man, genom bemyndigande för Thronföljaren att inträda såsom regent, aflägsnade de tillfällen då interims-regeringen skulle föra styrelsen.
Hvarföre ville då icke Gr:n, när han var ord lide i Konst.Utsbt, fästa afs:de på mitt förslag, att nemi. frågan om thronföljarens inträde i regeringen skulle särskiljas från den öfriga framställningen.
Hade Gr:u skänkt detta förslag någon upmärksamhet och låtit det framkomma, så hade vi nu kunnat fatta beslut derom, och thronföljaren egt rätt att inträda som regent.
Nu är sådant omöjligt, efter förslaget redan Den 10 December b. (n. blifvit förkastadt, och jag måste fortfarande yrka på att äfven li, o. Ad. afslär detsamma.
Det liar redan af sä många talare blifvit yttradt, hvad som är att säga om ifrågavide förslag, att jag icke länge vill uptaga R. o. Ad:s tid.
Likväl må det tillåtas, att jag, i anleda, af den siste talarens yttrande att genom detta förslag RiksAkten skulle uphöjas till rang, heder och värdighet af grundlag, med ett exempel visar, att, på sätt andra talare redan erinrat, så icke blir händelsen.
Ett alldeles likartad! fall återfinnes nemi. i R.O. § 12, der det heter: »R. o. Ad. infinner sig till Riksdag och representeras enl. Riddar!) Orda., hvilken, likasom öfriga Siånds ordningar, bör vara i enlighet med grundlagarue förlättad.»
Derföre att uti nämnde grutidlagsparagraf omnämnes alt R. o. Ad. skall representeras enl.
Riddar!).Ordn., lärer väl ingen säga, att Riddarh.Ordn. är grundlag, lika litet som det kan påstås att RiksAkten blir grundlag derföre att i grundlagen omtalas att Riksstyrelsen skall föras efter RiksAktehs föreskrifter.
Andra hafva åter sökt betrakta RiksAkten nästan såsom något, som man kunde anse såsom icke existerande.
Detta synes mig likväl vara ett besynnerligt sätt att betrakta ett fördrag, ingånget mellan tvenne riken, sanktioneradt af båda rikenas styrelse och af deras representationer, samt i vederbörlig ordning till efterrättelse påbudet.
Jag skulle nästan vara hugad säga, att det är mer än grundlag, derföre att det är en öfverenskommelse mellan tvenne folk, hvilken binder dem ömsesidigt.
Att denna RiksAkt icke heller kan anses såsom hittills, ulan vid undantagsfall, tillämpad, det finner hvar och en, 90m känner att knappast en sä lång tid som en månad förgår, derunder den icke kommer i fråga att af Regeringen under dess verksamhet tillämpas.
Dess 5:te § lyder så: »Såväl den Norska Statsministern, som de tvenne Statsråd, hvilka åtfölja Konungen, skola halva säte och öfverlägguingsstämma i det Svenska Statsrådet, enär ämnen der förehafvas, hvilka angå begge rikena.
1 dylika mål skall den i Norige varande Regeringens Betänkule inliemtas, så vida de ej fordra ett så hastigt afgörande, att tiden sådant icke medgifver.
Då inför Konungen i det Norska Statsrådet, enär och ehvar det är samladt, ämnen förehafvas, som angå båda rikena, skola trenne ledamöter af det Svenska Statsrådet der äfven hafva säte och stämma.» iirrme veta att för närv:de på detta sätt tillgår vid gemensamma ärendens handläggande, och Konst.Utsk:t. har alltifrån den tid, föreningen kommit till stånd, haft tillfälle att vid hvarje
Riksdag granska vid dylika sammanträden förda prot:r.
Det finues icke Svensk grundlag att åberopa för dessa sammanträden, och efter Hr Cederschiölds åsigt skulle således grundlagens föreskrifter alltjemt åsidosättas vid Regeringens förande i afs:de på dessa ärender.
Man lärer väl icke vid nogare eftersinnande kunna vidhålla den åsigt, att eli akt, tillkommen på ett så högtidligt sätt som RiksAkten, och hvilken innefattar ett föreningsband mellan tvenne folk, kan betraktas såsom en Den 10
December e. m. en handling af noll och intet värde.
Den fråga, som nu nr under öfverläggning, och andra, berörande Sveriges förhållande till Norige, hvilka under denna Riksdag blifvit väckta, äro af en särdeles grannlaga natur, och skulle jag önska att få lägga på hvars och ens hjerta, att så väl vid detta tillfälle sorn framdeles, då han kan komma att i likartade frågor yttra sig, noga besinna att det icke är fråga om att uprifva, utan att befästa den ingångna föreningen.
Oförsigtiga yttranden med afs:de häruppå kunna förorsaka betydlig skada, och åratal sedermera erfordras för att upbvgga hvad ett ögonblicks öfverilning nedrifvit.
Man bör derföre noga gå till råds med sig sjelf, innan man yttrar sig öfver dylika ämnen.
Ehuru det för närvrde icke leder till något resultat, tillstyrker jag bifall till förslaget.
Detta yttrande framkallade äfven bifallsyttringar, hvarjemte ropen på propos. förnyades.
Jag har icke hört påstås å någon sida, att man för närv:de påyrkar RiksAktens upluifvande; tvertom kommer ju RiksAkten att fortfarande, såsom hittills, gälla till efterrättelse; men deraf följer icke, att vi skola införa den i vår grundlag.
Efter hvad Hr Cederschiöld nämnt, kan RiksAktens stadgande ang:de Interimsregeringen tydas på ett rimligare sätt, än som hittills skett, och om den så tydes, anser jag ingen våda kunna upstå deraf, att en Interimsregering sammanträder i Stockholm, vid de tillfällen, då Konungen reser utomlands eller är af sjukdom hindrad att sig med Riksstyrelsen befatta.
För min del yttrade jag redan vid sisth Riksdag den öfvertygelse!), att enl.
RiksAkten Interimsregeringen icke eger rätt utöfva Riksstyrelsen längre, än intilldess R.
St:r hinna sammankomma och sjelfva förordna om Styrelsen, och om detta iakttages, så komme
Interrimsregeringen ej att räcka längre än 30 eller 60 dagar, och då lärer föga klagan öfver olägenheterna deraf upstå.
Hvad Norge beträffar, så stadgar Norska grundlagen, att Interimsregeringen åligger, att vid alla tillfällen, då den sammankommer, straxt kalla Storthinget.
Om således båda rikenas grundlagar jemte RiksAkten iakttages på ömse sidor, följer deraf, att vi föga blifva besvärade af ett sådant ad interim.
Olägenheten af upskotvet är således visst icke af den vigt, som man föreställer sig.
Och då dessutom nu en ledamot af Konungens rådkammare yttrat, att Konungen ännu vid denna Riksdag torde till R, St:r aflåta Propos. med till någon del afvikande bestämmelser från det nu föreliggande förslaget, så finner jag deri ett ytterligare skäl för R. o. Ad. att icke bifalla ett förslag, som dess mest ifriga anhängare erkänner vara behäftadt med stora brister.
Jag tillstyrker fortfarande afslag.