Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Onder vissa förbehåll och vilkor, hvilka i sig innefatta den fördel, som med anslaget åsyftas, och att man utan dessa förbehåll och vilkor ingalunda beviljar samma anslag; — vore det väl billigt eller rationelt, alt genom det föreg:de vi 1 korliga bifallet tvingas att gifva medel, utan atl dervid få fästa de vilkor man ansett nödiga?
Det synes alltså mera logiskt, ali i detta fall fastheldre låta orden: ”förbehåll” och ”vilkor” få gälla för hvad de verkligen innebära.
Sannt är det visserligen, att en sådan propos., som den nu föreslagna, någon gång kan föranleda dertill, att anslag icke beviljas. Hr von Troil bar denna risk nyss här aulydt.
Såvida man utgår från den förutsättning, att anslag begäras endast för högst behöQiga ändamål, skulle måhända en betänklighet af vigt kunna anses vara fästad vid godkännandet af Utsk:s förslag; men om man anser, att en noggrann pröfning af anslagens nytta är synnerligen väsendtlig, och att först, sedan meningarne om behofvet och summans storlek äro sammanjemkade, och öfvertygelse!! om nyttan vunnen, anslagen böra beviljas, hvarvid visserligen icke alla anslag erhållas, som kunna vara föreslagna; — om, säger jag, man utgår från en sådan sparsamhelsälskande synpunkt, hvilket jag för min del gör, då förmenar jag att upställningssältet kan vara lika nyttigt, som jag tror det vara formenlig!.
Anhållande jag på grund af dessa skål, att R. o. Ad. ville godkänna den af StatsUlsk. föreslagna, nu under pröfning varande volerts-propos.
Frågan om anslaget är nyttigt eller ej, hör icke hit.
Hvad som skall afgöras är endast: om Ståndens beslut äro så beskaffade, att omröstning i Förstärkt Utsk. bör anställas etil.
StatsUtsk:s eller Hr von Troils förslag.
Gyldenstolpes framställning synes mig icke kunna vederläggas.
3 Stånd Den 1 S e pjt e m b e r. 219 hafva beslutit, att Räby institut skall få något.
Beloppet häraf beror på omröstning i Förstärkt Utsk.
Om saken icke är så utredd, att Ståndet kan genast deröfver besluta, hvilket jag tror vara bäst, synes mig rättast att återremittera Betänk.
Skulle, såsom Hr von Troil förmodar, PresteSt. antaga Utsk:s inbjudning, så blir saken derigenom afgjord och vi slippa att tvista här.
I samma ändamål som Hr von Hart mansdorff nyss upgifvit, anhåller jag, att denna punkt måtte få hvila på bordet.
Sedan den siste talaren begärt denne punkt på bordet, har jag intet att yttra.
Jag hade ämnat att besvara de anmärkn:r, som blifvit gjorda, hvilket jag emedlertid i korthet vill göra, för att försvara Utsk:s förslag.
Både Gr.
Gyldenstolpe och Hr von Hartmansdorff hafva erkänt, att Borgare- och BondeSt.m vilja gifva 3,000 R:dr för en gång, roen PresteSt. har deremot beviljat 1,000 R:dr årligen under nästa statsregleringsperiod och med vissa vilkor.
Således två olika beslut, hvartill kommer det 3:dje eller R. o. Ad:s beslut, att icke bevilja något anslag.
Alltså finnas tre olika beslut, hvarom votering bör anställas, och jag tror icke, att något af dessa beslut bör undandragas votering i Förstärkt StatsUtsk.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade att förevar:de fråga, enl. derom gjord begäran, komme att ytterligare hvila på bordet.
Föredrogos och biföllos Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk:s d. 30 sisth Aug. på bordel lagda Betäukm: JVi 121, i anledn. af väckt motion om tillförordnande af en Sundhels-Kommission m. m.; samt M 122, i anledn. af väckt motion om lärarnes vid Elementar-läroverkeu pensionering.
Föredrogos, men bordlädes ånyo på begäran af flere ledamöter, Riddarh.Utsk:s d. 30 sisth Aug. på bordet lagde Mera.r JM 9, ang:de förändradt sätt för val af R. o. Ad:s Elektorer, samt ledamöter i Hemliga Utsk.; och M 10, i anledn. af väckt motion om ändring i 37:de §:n Riddarh.-Ordn.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utskm inkomne Utlåt, och Betänktn, nemi. från Bevillnings-Ulskottet:
M 26, i anledn. af väckt motion om befrielse från tolag vid utförsel af bräder och plankor, sågade, af furu och gran; 220 Den 2 September.
Besvärs- och Ekon.Utskotten: JVs 23, i anleda, af väckte motioner om ändringar i de ang:de allm. beväringen gällande föreskrifter; och M 24, i anledn. af väckte frågor, dels om uphäfvande af all stängsel-skyldighet, dels ock om ändring i nu gällande stadganden rör:de samma skyldighet. H. R, o. Ad. åtskiljdes kl. 10 på aftonen.
Lördagen den 2 September 1854.
Justerades 4 prot.-uldr. för den 1 dennes, samt pleni-prot. för d. 7 sistl.
Underrättad om att jag blifvit vald till Suppleant i Const.Ulsk. under Irenne veckor, räknade från och med den första i denna månad, nödgas jag, som under dessa trenne veckor måste företaga två angelägna resor till landet, detta förtroende mig afsäga.
I anledn. häraf blefvo Ilrr Elektorer af Hr Gr. o. Landtm, anmodade alt sammaolräda till val af en Suppleant i Const:sUtsk., i st. f .Hr Grundelstjerna.
PresteSl:s d. 28 sistl.
Aug. och d. 1 dennes på bordet lagda prot.-uldr.
M 332, med inbjudning till instämmande i de beslut, som af samma RiksSt. blifvit fattade vid föredragning af Allm.
Jfs 115, i anledn. af väckta motioner, dels beträffande Eleraentar-läroverken, samt de s. k. pmdagogierne eller mindre slads-skolorne, och dels om tillägg till föreskrifterne i afseende på Student-examen.
Landtm, tillkännagaf, att äfven från BorgareSf. ankommit prot.-uldr. med inbjudning till instämmande i dess vid prof - Den 2 September. 221 ningen af samma Betänk, fattade beslut, hvarföre detta prot.-ntdr., för att i sammanhang med PresteSlts inbjudning tagas i betraktande, nu borde upläsas.
Jag hemställer om det icke för oss vore bättre, att vid hvarje serskild punkt de olika inbjudningarne upläsas, emedan man derigenom lättare bibehåller dem i minnet.
På Hr Gr. o. Landtm:s i anledn. häraf framställda propos. biföll R. o. Ad. del föredragnings-sätt, att serskildt för hvart och ett af de i Allm.
Besv. o. Ekon.Ulsk:s Betänk.
JYi 115 förekommande mom:r, de af Preste- och BorgareStm fattade beslut, hvari R. o. Ad. blifvit inbjudet alt instämma, skulle R. o. Ad. meddelas.
För den händelse att prot.-utdr. jemväl från BondeSt. ankommit, anhåller jag att äfven detta mätte vid hvarje punkt, sora kommer under öfverläggning, upläsas.
Beträffande först mom. litt A., uplyste Hr Gr. o. Landtm., alt R. o. Ad. samt BorgareSt. bifallit detsamma, och att jemväl BondeSt. beslutat bifall dertill med den förändring, att ordet ”gemensamt” skulle inflyta framför orden ”gillade grunder”; hvarjemte Hr Gr. o. Landtm., enär sålunda mom. litt.
A. i hufvudsaken vore genom 3 Stånds beslut afgjordt, hemställde om ej R. o. Ad. funne, att hvad detta mom. anginge, de ifrågavar:de inbjudningarne icke kunde föranleda till någon R. o. Ad:s åtgärd.
I fråga om mom.
B. C. D. F. G. H. och K. uplyste Hr Gr. o. Landtm., att de genom 3 Stånds sammanstämmande beslut voro afgjorde och således i afseende på dem någon ändring i R. o. Ad:s förut fattade beslut ej kunde ifrågakomma.
Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm., i afseende på morn. litt.
E. uplyst, att R. o. Ad. bifallit och BondeSt. återremitterat det samma, PresteSt., med ändring af Utsk:s förslag, för sin del beslutat, "att R.
St., utan att gifva en bestämd “förklaring af sin underd. skrifvelse vid förl.
Riksdag, måtte hos K.
M. i underrhhet anhålla, att undervisningen inom Rikets Eleraentar-läroverk måtte så ordnas, anden reela bildningen må, ulan alt den humanistiska lider i grundlighet, kunna utvecklas lill all den fullständighet, som läroverkens omfång medgifver”, samt BorgareSt., med afslag till Utsk:s hemB ställan, men med bifall till Dokt.
Säves motion, för sin del beslutat, alt då genom olika tydning af R.
Stms underd. skrifvelse d. 30 Juli 1851, man på några ställen ansett latinska språkets studium icke kunna nog tidigt begynnas, R.
St. måtte i underd:het förklara deras mening icke hafva varit att början med detta språks läsniug skulle ske redan i första eller förberedande klassen, yttrade Hr von Hartmansdorff:
Jag hemställer, alt R. o.
Ad. mätte, med förändrande af sitt förra beslut, hvilket icke uttrycker någon rätt tydlig mening, antaga BorgareSt:s inbjudning.
222 Den 2 September.
Skiljaktigheten mellan PresteStis beslut och R. o. Adis är myckel obetydlig och omfattar endast sjelfva slutorden, hvarutinnan R. o. Ad. i enlighet med Utskis förslag önskat, ”att undervisningen inom Rikets Elemenlar-läroverk mätte utbildas till all den fullständighet, hvaraf den är mäktig.” PresteSt. har, med en liten obetydlig olikhet i ordställniugen, velat uttrycka ungefär detsamma; och jag kan icke neka, ali meningen genom denna upslällniug synes bättre uttryckt, hvarföre jag också, då här icke är fråga om någon skiljaktighet i sak, utan endast i afseende å redaktionen, gerna vill gå in på att biträda PresteStis beslut i frågan.
Skulle likväl R. o. Ad. icke vilja bifalla ifrågavande inbjudning, så är det temligen likgiltigt.
Utsk. har redan fått tvenne
Stånd för sitt tillstyrkande, nemi. R. o. Ad. samt RondeSt.
; men hvad jag högeligen afstyrker, är bifall lill den af Hr von Hartmansdorff förordade inbjudningen från BorgareSt.
Jag anhåller att i min hand få emottaga BorgareStis inbjudning, för att derefter motivera mitt yttrande.
Denna inbjudning innehåller följande: ”att R.
St. matte förklara sin mening icke hafva varit, att början med det latinska språkets läsning skulle ske redan i första eller förberedande klassen.” — Genom ett så beskaffadt beslut, skulle R. o. Ad. synas vilja tillintetgöra hvad R.
Si. vid sista Riksdagen i enahanda ämne enhälligt beslutat.
De klassiska språkens och isynnerhet latinets stora nytta vid den första skolundervisningen är af alla skollärare erkänd.
Det är likväl, örn kunskapen skall blifva grundlig, i de flesta fall nära nog nödvändigt, att tidigt börja med detta, genom regelbundenheten af sin konstruktion sä serdeles för tanken bildande språk; ty del är fara värdi, att, om man upskjuter undervisningen deruti, kan man icke af densamma hafva all den nytta som åsyftas.
Dertill bör läggas, att om man ej från undervisningens första begynnelse tillhåller barnet att inhemta grunderna af detta, för nybörjaren, som det synes i anseende till olikheten med vårt modersmål, svårlärda språk, så afskräckes han framgent från att inlåta sig i delta studium och går förlustig de förmåner, han genom förvärfvad kännedom deri skulle hafva för sin öfriga bildning sig lillegnat.
De moderna språkformerna äro icke så regelbundna eller så åskådliga, så afgjorda och bestämda, som det latinska språkets, och deruti linger just deras jemförelsevis mindre lämplighet vid den första undervisningen.
Ty alt i en tidig ålder, då det späda barnet fordrar en bestämdare ledning, göra början med språk, hvilka, ouphörligl sladda i utveckling, ständigt gifva anledu. till olika upfaltuing af deras reglor, det medförer lätteligen ett vacklande i barnens språkbegrepp, och denna omständighet, som är af mycken vigt, anser jag, för min del, utgöra ett talande skäl för vidblifvande af Ständernas förra Riksdagen enhälligt uttalade åsigler; hvarföre jag vördsamt anhåller, att R. o. Ad. icke, genom antagande af den utaf Hr von Hartmansdorff förordade inbjudning, måtte frånträda sina närmaste företrädares tanke och R.
Sl:s sednast i denna fråga fattade beslut.
Jag hemställer fördenskull, i första rummet, att PresteStis inbjudning måtte antagas; men skulle R. o. Ad. anse den omfatta Den 2 September.
223 en alltför obetydlig del af frågan, för alt ådraga sig dess upmärksamhet, anhåller jag att Ståndet täcktes vidblifva sitt förra beslut.
Orden i PresteSt:s inbjud ning äro af den beskaffenhet, att man tydligen bör finna att derunder möjligen kan sökas en djupare mening, än som vid första påseendet tyckes förete sig.
För mig och mången annan vill det nemi. synas, som om raan genom en sådan upställning af sitt beslut ännu velat åtskilja de tvenne linierna, den reala och den humanistiska.
Jag skulle dock tro, att man, så mycket som möjligt, allt hittills sökt förena dessa tvenne linier, hvilka äfven det publika lifvet innehåller inom sig, och som dessutom äro oundgängliga för menniskans utbildning.
Jag anser det nödvändigt alt barnet under sina yngre år inhemtar kunskaper sä väl i de klassiska och vetenskapliga, sorn i de reala eller materiella ämnena; ty endast i den händelse, att dessa bildningslinier äro förenade inom läroverket, äro barnen i ständ alt kunna vid en mognare ålder skilja den väg de anse för sig mesl passande.
Om barnet, redan frän sina spädare år, får gå den s. k. klassiska bildningens kanske något kärfvare stråt, så bänder att man i förväg verkat på det unga sinnets utveckling och gifvit det en alltför tidig riktning, som man måhända icke skulle gjort, om barnet fått följa den reala linien.
Gör man återigen på samma sätt med denna, så blir resultatet enahanda.
Således bör man söka förena dessa båda linier, naturligtvis med den inskränkning, alt föräldrar och målsmän må sjelfva ega rättighet alt afgöra om barnen skola följa den ena eller andra vägen.
Detta tyckes också vara BorgareShs mening, då det tillagt den satsen, att icke det språk, som varit grundspråket för den humanistiska bildningen, måtte alltför tidigt införas i barnaundervisningen, emedan derigenom en sned riktning skulle gifvas åt ungdomens utbildning; utan alt dermed malte upskjulas lill en tid, då förståndet lättare kan tillkämpa sig herravälde öfver detta språks grammatikaliska former och till följd deraf ernå en högre kunskap deruti.
Ty man mäste väl medgifva alt, ehuru vi, under den lid vi upvexte, fingo börja med de s. k. döda språken, denna lid dock passerade utan någon särdeles nytta; man lärde sig ytan af dessa sprak, men innehållet brydde man sig icke om.
Deremot skulle man, sedan omdömet fått en skarpare kraft, lätt kunna tillegna sig kunskap om språkformerna, och derigenom upstår först det lefvande intresset för innehållet af ämnet, hvilket egentligen utgör del bildande i de klassiska språken.
Jag tror fördenskull, att BorgareSl:s inbjudning är ganska riklig, och jag anhåller derföre att B. o. Ad. mätte, med frånträdande af sitt förut fatlade beslut, bifalla densamma.
Af Utsk:s Betänk, synes, att den skrifvelse, hvarom BorgareSt. talat, var af följande lydelse: ”att genom den blifvande skolordningen tillfälle måtte för den, hvilkas målsmän det önska, varda beredt att i latinska språket så tidigt njuta undervisning, att denna må verkligt kunna utöfva sin åsyftade, för hela bildningen grundläggande betydelse.”
Denna skrifvelse innefattar således, på sätt R. o. Ad. af det Den 2 September. uplästa behagade finna, icke något tvång att tidigare eller senare företaga latinets läsning, utan endast en rättelse för målsmän, alt, örn de sådant önska, skolgossarne måtte kunna börja latinläsningen så tidigt som möjligt, eller att läsningen af latinska grammatikan mätte begynna i så god lid, att den kunde få tillfälle att utöfva sitt på förståndets skärpande kraftigt verkande egenskap.
BorgareSl. åter har i sin inbjudning föreslagit något härifrån helt och hållet afvikande, enär det vill att R.
St. skola rent af förbjuda latin-läsningen i den första klassen.
Nu innefattar detta förslag, efter min öfvertygelse, ett dubbelt fel, nemi. först och främst alt det förbjuder den tidigare latinläsningen, äfven om barnens målsmän skulle sådant önska, då deremot, genom nuvande lag, frihet i detta hänseende eger rum.
Ett sådant tvång kan jag icke finna skall verka något godt, man må för, öfrigt tänka hvad man vill om latinets nytta såsom bildnings-medel.
Men BorgareSt:s inbjudning har äfven ett ganska väsendtligt fel, i det att Ståndet företager sig att bestämma, i hvilken klass latinläsningen icke skall ega rum, nemi. i den förberedande eller första klassen.
Nu kunna skolorna vara ganska olika inrättade, nemi. så, alt hvad sora i många läses i första klassen kan vara detsamma, som i andra läses i de högre klasserna, eller med andra ord, läroämnena i första klassen kunna i många skolor vara så vidsträckta, att denna klass svarar mot hvad som är andra klassen i andra skolor.
Att nu BorgareSt. ingår i sådana småaktigheter, som alt bestämma, i hvilken klass latinläsningen må börja, kan jag för min del icke gilla, utan anhåller, alt R. o.
Ad. matte afslå ifrågavande inbjudning såsom både oriktig i sak och otjenlig i framställning.
Hvad åter PresteStrs inbjudning beträffar, så har den följande lydelse: ”att R.
St. skulle, utan att gifva bestämd förklaring af sin underd. skrifvelse vid förlidne Riksdag, hos K.
M. underd:st anhålla, att undervisningen inom Rikets Elementar-Iäroverk mätte så ordnas, att den reala bildningen må, ulan att den humanistiska lider i grundlighet, kunna utvecklas lill all den fullständighet, som läroverkens omfång medgifver.”
Början af det beslut PresleSl. föreslagit, är efter min öfvertygelse alldeles för vidlyftig, såsom onödigtvis uptagande den meningen, alt R.
St. icke ingå i bedömande af det ena eller andra lärosystemet. R. o. Ad:s beslut är då, i min tanke, vida bättre.
Det innehåller endast, ”att R.
M. anhålla, att undervisningen inom Rikets Elementar-Iäroverk måne så ordnas, att den reala bildningen må, utan att den humanistiska lider i grundlighet, kunna utvecklas till all den fullständighet, hvaraf den är mäktig.”
Denna mening innehåller allt hvad som behöfves, och PresteSt:s tillägg kan jag fördenskull icke gilla; ty då man icke vill ingå i något bedömande af en sak, så faller af sig sjelf, att man icke behöfver serskildt säga att man så icke gör.
Deremot medgifver jag att slutorden ”hvaraf den är maklig" äro temligen otjenliga och alt PresleSl:s upställning derutinnan är bättre, i det alt der står ”som läroverkens omfattning medgifver."
Jag anhåller fördenskull, att BorgareStts inbjudning mätte af - slas, Den 2 September. 225 slås, men PresteStis endast så till vida antagas, att R. o. Ad., med vidblifvande i öfrigt af sitt förra beslut, endast förändrar de sista orden deruti: ”hvaraf den är mäktig” till ”som läroverkens omfång medgifver,” Frih.
Jag instämmer visserligen i Gr.
Lagerbjelkes yttrande, att antagandet af BorgareSt:s inbjudning, såsom ingående i alltför mycket detalj, icke bör förordas; men lika litet kan jag förorda PresteStis inbjudning, emedan antagandet deraf skulle verka en betydande förändring.
Der står nemi.: ”alt den reala bildningen må kunna utvecklas till all den fullständighet, sora läroverkens omfång medgifver.”
Då är det ju alldeles klart, att det kommer att bero pä läroverkets Styrelse, att bestämma hvad omfattning skolan skall ega.
Ar benägenheten större för den reala linien, så kommer utrymme alltid att saknas för den humanistiska, och i motsatt fall kunde denna sednare alltför mycket inkräkta på den förras område.
Inbjudningen innefattar således en ganska betydande förändring i R. o. Adis beslut, och ehuru jag medgifver att ordet ”mäktig” är något oegentlig!, måste jag dock för min del protestera mot någon förändring, och anhåller fördenskull att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt förut i detta ämne fattade beslut.
Det har gått med denna fråga likasom med många andra, öfver hvilka skiljaktiga meningar varit rådande.
Man har yttrat sig till Konungen på ett sätt, att hvar och en trott sig kunna advocera fram sin mening till följd af de obestämda ordalag, som blifvit använda.
St. skrefvo är 1851 den 30 Juli följande otydliga mening, hvilken Gr.
Lagerbjelke nyss omförmälde, men som jag för bättre minnes skull torde få uprepa: ”det R.
St. likväl hafva f. n. ansett sig endast böra hos E. K. M. i underd:het anhålla, alt genom den blifvande Nåd.
Skolordningen tillfälle må för dem, hvilkas målsmän det önska, varda beredt att i latinska språket så tidigt njuta undervisning, att denna må verkligt kunna utöfva sin åsyftade, för hela bildningen grundläggande inflytelse.”
När denna grundläggande inflytelse skulle inträffa, är icke sagdt, utan det kan ske när som helst.
Nu kommer Ulsk. och föreslår en lika tvetydig mening, tyckande förmodligen, all när man är 1851 har brukat så, kan man gerna dermed fortfara 1854.
Men om fråga blir att säga rent ut hvad man menar, då anser jag det vara bättre att göra såsom BorgareSt., än såsom PresleSt. gjort.
Jag erkänner med Gr.
Lagerbjelke, att de af PresteSt. begagnade ordalagen äro bättre än R. o. Ad:s.
Men skulle jag välja emellan flera alternativer, då tillstår jag, alt jag hellre håller mig till BorgareSt:s, ty det är åtminstone rent språk.
Cederström påstår, att det yttrande BorgareSt. afgifvit, skulle tillintetgöra R.
Sits förg:de beslut.
Det kan jag icke finn»; ty deras förra skrifvelse var, såsom jag redan nämnt, så obestämd, att någon viss slutsats deraf icke kunde dragas.
BorgareSt:s beslut innehåller blott alt ”R.
St. måtte i underdihet förklara deras mell H. 15 226 Den 2 September. ning icke hafva varit att början med detta (latinska) språks läsning skulle ske redan i första eller förberedande klassen”, hvaraf följer det Ständerna icke begärt alt det skulle ske i första klassen; men deremot hafva de icke heller satt sig emot att det måtte kunna ske.
De, som önska få latin läset straxt i början, kunna alltså vinna sin önskan, äfven om BorgareSt:s mening antages; ehuru jag anser det vara alldeles oriktigt och förvändt att tidigt börja med ett så svårt språk.
Man säger visserligen, att intet bland de lefvande har så stadiga former som latinet.
Men man måste taga i betraktande, hvilken svårighet det är för en gosse, som hvarken kan grammatika eller något främmande språk, att börja med eli, som han icke förstår ; hvaremot, om början göres med modersmålet och dess grammatik, lärjungen blott har att sysselsätta sig med en obekant, hvilket väl måtte vara lättare än med två.
Lagerbjelke påstår latinet vara så svårt, att om man icke straxt börjar dermed, så törs lärjungen icke pä det sedermera; d. v. s. man skall behandla det såsom ett läkemedel, hvilket man gifver in åt barn, som icke veta, att det är nyttigt, eller såsom en vaccination, hvilken så tidigt skall pä dem anbringas, att de icke förstå sätta sig till motvärn.
När det följakteligen är så motbjudande, så stridande mot naturen, är det icke då förvändt, att vilja drifva det fram, i st. f. något annat, som lättare leder till samma mål?
Om det vore riktigt, tillåta målsmän begära latinläsningens begynnande när som helst, huru skulle då en skolordning kunna bestå?
Då borde någon annan målsman äfven kunna rättvisligen fordra att början gjordes än med Tyska, än roed Fransyska, än med Engelska språket.
En hvar skulle således kunna begära olika ämne, än i en, än i en annan klass.
Sådant går icke an.
Man säger, att samma klasser hafva olika ämnen och olika omfattning.
Det är följden af bristen på en skolordning, som bestämdt föreskrifver hvad som skall läsas i hvarje klass.
Hade man en dylik, så kunde en fader, hvars son genomgått 3:dje klassen, insätta honora i den 4:de, i hvilken skola som helst, vare sig inom det ena eller andra stiftet.
Nu vet ingen, hvad som läses i de olika klasserna, och likväl får denna oordning ytterligare fortfara.
Jag vidblifver alltså min anhållan om bifall till BorgareSits inbjudning.
St. nu skulle, på sätt Borgare St. beslutat, ingå till K.
M. med en skrifvelse, deruti förklarades, att 1851 års skrifvelse bade åsyftat att latinläsningen icke skulle börja i de första klasserna, så hemställer jag om icke genom en sådan förklaring man, så godt man kunnat, förbjudit latinets läsning i nämnde klasser.
Det vore således icke någon sådan i liberal syftning afgifven förklaring, som Hr von Hartmansdorff förespeglat, utan tvertom ganska illiberal.
Samme talare har sagt, att en förbistring i läroverken skulle upstå genom de hugskott, sora i detta afseende kunde göra sig gällande; men denna anmärkn., om den vore grundad, tyckes mig på det skarpaste drabba hela det nya Deri 2 September 22 7 skolsystemet, för hvilket Hr von Hartmansdorff så mycket ifrar, ty den faller just på systemet af fritt val utaf läroämnen.
Hr von Hartmansdorff har, med anledning af hvad jag nyss yttrade rörde latinska språkets inneboende stränga regelbundenhet och de svårigheter språkets lärande erbjuder, velat hemta någon jemförelse med vissa mindre välsmakande medikamenter eller med vaccinationen, med hvilka läkemedel man ofta plågar barn, då de ännu äro små oell icke kunna sälta sig emot föräldrarnes vilja.
Om denna jemförelse vore sann, så utfaller den, under antagande att kuren företages med barn, hvilkas hälso-tillstånd det fordrar och fördrager, just till fördel för hvad jag sagt.
Ingen förståndig menniska har nemi., så vidt jag vet, nu för tiden upträdt för att bestrida vaccinationens nytta.