Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En talare har ansett de skäl, jag framställt deruti, att det ifrågaställa stadgandet skulle väcka svårigheter emot privatbankers uppkomst, icke vara några skäl, och Hr Dalman har ännu lättare kommit ifrån saken dermed, att han förklarat, det några svårigheter icke funnos, Men hafva dessa Ilrr bevisat något emot mig?
För det dessa
Hrr icke finna det, är det väl derföre mindre sannt, att silfret skall någonstädes hemtas och att beräkningen på husgerådssilfver icke är antaglig?
Då således silfret måste hemtas antingen från Bauken eller utifrån, så måste, i förra fallet, följden blifva skadlig derigenom, att den bomme att bestå i minskning af Bankens silfverfond samt tvånget för Banken att uppsäga sina fordringar, och i det sednare derföre, att den förorsakade en ansenlig förhöjning i coursen, deraf återverkningen blefve en svår stöt för realisationen.
Jag frågar, om dessa olägenheter äro undanröjda dermed, att några ledamöter behaga förklara, att de icke finnas?
Min fråga ställer jag till It. o. Ad. och icke till dem.
Dessutom tror jag, att saken är af så mycken vigt, att jag begär särskildt eftersinnande af Hr Gr. o.
Landtm., om ens propos, å det framställda yrkandet kan meddelas.
Om grundlagen skall förstås efter ordalydelsen, så frågar jag, om 73 §:n kan äga bestånd i förening med förbud att betala skuld med b;cosedlar?
Är icke ett sådant förbud rakt stridande mot nämnde §?
Jag förstår åtminstone icke annat.
Om denna anmärkn. är sann, så fäster jag mitt hopp vid Hr Landtmts grannlagenhet att icke göra en propos., hvarigenom grundlagen, förmedelst ett oeconomiskt beslut, komme att ändras, Beslutet skulle äfven strida emot en civil lag; ty banklagen af i83o bjuder, att hvarje b:cosedel skall hafva en viss proportion till silfret.
Men är ej denna föreskrift förbisedd, om man nu beslutar, att, i ett afseende, icke någon sådan proportion finnes?
Jag reserverar mig deremot och begär bifall till 8 § i Utsk;ns förslag.
Här har blifvit yttradt såsom hufvudskäl för afstyrkande af det förslag, jag försvarat, att antagande; Den ig Mars f. m. 397 deraf skulle utmärka misstroende till realisationen.
Jag tror icke, att man, i fråga om lagstiftning, får utgå från dylika considerationer.
Frågan är, om grundsatsen är riktig eller oriktig, icke om den stöter den ena eller andra opinionen.
Om jag ock grundade mitt yrkande på misstroende till realisationen, hvilket jag ingalunda gör, så kunde jag låta hela frågan angrde giltigheten af en sådan opinion vika och hlott hålla mig till undersökning, huruvida det instämmer med de första eiementerna af financiel lagstiftning, att grunda utgifvande af myntrepresentativer på andra sådana.
Antingen skola vi helt och hållet vara af med dessa privatbanker, eller ock skola de upprättas på fullkomligt säkra grunder.
Jag fäster härvid icke någon vigt vid beståndet af R.
St:s Bank, utan är öfverlygad, att ett väl organiseradt privatbanksystem komme att mer än tillfredsställande aflösa statsbankens functioner, emedan det ligger i privatbankernas eget interesse att upprätthålla myntet.
Men om man organiserar dessa hanker så, att de öfversvämma landet med sedlar, utan annan fond än inteckningar och solidariska förbindelser, så ser jag deri en fara, icke blott för beståndet af realisationen, utan för hela vårt penningeväsende.
Jag har förut yttrat, att min öfvertygelse är, att i händelse de för realisationen stadgade grunder icke rubbas, så står realisationen fast; men då Ständerna i detta afseende äga husera, huru de behaga, så kan man icke vara säker, att ej vid en kommande riksdag något maniement kan vidtagas med Banken, hvarigenom dess soliditet lider.
Sådant bevisar icke misstroende till sjelfva realisationen, men till den lagstiftande personalen, hos hvilken jag i sanning anser föga garanti finnas.
Det synes mig altså nödvändigt att försvaga det inom Representationen så mägtiga interesset vid att, på Bankens bekostnad, lemna låneunderstöd, och detta anser jag blifva följden af uppkommande privatbanker, såvida de äro säkert och klokt fonderade; hvarförutan åter jag anser dem komma att verka fullkomligt motsatt.
Man har sagt, att det stadgande, jag och de af samma åsigt med mig påyrkat, skulle tvinga privatbankerna att äfven indrifva sina fordringar i silfver.
Sådant kan jag likväl icke finna; ty bankerna måste naturligtvis vara skyldiga att emottaga sina egna sedlar, och följden blefve altså, att inbetalningarna till bankerna finge ske antingen med deras egna sedlar eller med silfver, såvida bankerna icke ville emottaga btcosedlar.
Horn har, jemte förklarande, att han anser de solidariska bankerna vara de bästa, sagt, att han tviflar, det sådana kunna grundas på utländska capitaler.
Jag är af en motsatt tanka i sjelfva principen; jag hoppas, att actiebanker isynnerhet skola uppstå, och just grundade på utländska capitaler.
Man har sagt, att dessa capitaler kunde bortföras; men då sedlar icke få utgifvas utan i ett visst förhållande till grundfonden, lärer 39S Den 19 Mars f. m. denna farhåga icke förtjena afseende.
Man har sagt, att föreskriften koinme att hafva ett menligt inflytande på statsbanken, hvars rörelse sålunda blefve inskränkt.
Det är möjligt; men jag ser icke något ondt deri, att statsbankens. lånerörelse öfverflyltas till privatbankerna.
Man har vidare talat 0111 den menliga verkan på coursen genom ifrågakommande införskrifningar af silfver.
I fall sådana införskrifningar skulle ske mot vexlar, är erinringen riktig; men om de afslutades mot obligationer, eller utländningen sjelf införde sina capitaler, så vore intet härvid att befara.
Man har påstått, att stadgandet komme att strida mot 72 § Reg.F.
Det åligger icke någon att taga sedlar, då han äger förskrifning på silfver; ty i den åberopade § står blott, att brcosedlarna må för mynt i Riket erkännas, och då i83o års banklag ytterligare stadgar, att särskildt förbehåll i delta hänseende kan göras, är det gifvet, att sådana kunna äga rum till den kraft och verkan, som deri finnes utfästad.
Meningen är ingalunda att förbjuda privatbankerna att röra sig med h:cosedlar, utan blott att tillförbinda dem lemna silfver, då någon sådant yrkar.
Jag anhåller om propos., på sätt jag förut begärt.
Sedan jag begärde ordet, hafva flera talare med den fullständighet yttrat sig i ämnet, att det icke synes mig återstå något för detsammas utredning.
Jag ber dock att fä tillkännagifva min åsigt.
Jag instämmer med dem, som anse privatbankerna böra inlösa sina sedlar med metalliskt mynt.
Det visar sig genast för theorien orimligt att utgifva sedlar, utan skyldighet att inlösa dem med annat än andra sedlar.
Sådana, de må vara utgifna af privatbanker eller statsbanken, är dock icke mynt, utan endast anvisningar derå.
Så länge man icke erkänner detta, är det omöjligt att påräkna någon stabilitet i vårt penningeväsende.
Erfarenheten torde också icke kunna förete något exempel å någon sådan bankinrättning, som utställer sedlar, betalbara med andra sedlar.
Jag yrkar altså, att privatbankerna, om så påfordras, må vara skyldiga inlösa med silfver.
Det är sannt, att denna föreskrift i början komme att förorsaka en större påkänning å Bankens hvalf; men jag ser deri ingen våda, ty de b:cosedlar, som derefter qvarblifva i omlopp, skola så mycket säkrare uteblifva från bankluckan.
Mina motståndare hafva jemväl velat hemta stöd för sin åsigt från tolkning af 72 § Reg.F.; men jag kan icke tinna, att denna innefattar något ovilkorlig! bud, utan afseende på gjorda förbehåll.
Det heter nemi. i den åberopade meningen: må.
Detta är icke ett imperativ.
Det utmärker blott, att Bankens sedlar äro lagligt mynt, men icke, att de ovilkorligen skola vara det.
Ytterligare har man åberopat lagen af d. 1 Mats t8ao; Den 19 Mars f. 111.
399 men denna säger likvisst uttryckligen: ”Der ej annat förbehåll gjordt är.”
Det synes mig alltid oriktigt att åt brcosedlarna bereda ett tvunget omlopp.
Ett sådant underhålles icke genom några påbud, utan beror på förtroendet dertill, alt hvarje utgifven sedel vid anfordran inlöses.
Jag anser altså klart, att den ifrågavar. föreskriften icke kan menligt inverka på statsbankens ställning; och då det är af yttersta vigt för den möjligen inträffande händelse, attstatsbanken inställde sina betalningar, alt olyckan icke mångfaldigas derigenom, att privatbankerna ramlade på samma gång, måste jag på det ifrigaste påyrka åtgärden.
Man bar dervid veiat se ett hinder för privatbankers uppkomst; men jag kan icke dela denna farhåga, utan tror tvärtom, att en särdeles fördel såmedelst skulle beredas dessa banker, i det deras sedlar, då de inlöstes med silfver, alltid voro mera begärliga.
Den, som får en privatbanksedel å 1000 r:dr och derför endast kan begära btcosedlar, äger aldrig hopp att för förstnämnde sedel kunna bekomma något bättre, än livad btcosedeln då är, men väl sämre, i händelse af dennas fall.
Innehafvare!! skall således alltid vara färdig att utbyta den emot det "bästa, han derför någonsin kan få, nemi. b:cosedelti, då han deremot eljest alltid directe kunde påräkna alt erhålla det bästa, som för någon slags sedel kan fås, nemi. sjelfva den reella valutan, och i hvilket sednare fall han altså lika gerna och hellre bchölle sin privatbanksedel, än att derför tillvexla sig motsvarande statsbaukssedlar.
Jag tror sålunda, att privatbankernas uppkomst befordras genom tillämpning af den åsigt, jag hyser.
Derigenom skulle ock, hvad alltid är nyttigt, silfverskiljemynlct mera ingå i landsorternas rörelse: det säkraste sätt att fästa det i landet.
Jag får altså, i öfverensstämmelse med hvad flera ledamöter redan begärt, anhålla 0111 propos. derå, att privatbankerna må åläggas inlösa sina sedlar med metalliskt mynt.
Då jag sista gången yttrade mig, undföll det mig att bär är fråga örn tvenne §§.
— Jag liar från början ansett de stadgande!!, mitt redaclionsförslag omfattar, böra utgöra tvenne 5§ och har således icke något deremot.
Jag förmodar, att, så länge grundlagen säger, alt R.
St:s Banks sedlar må lör mynt i Riket erkännas, hvar och en äger begagna dessa sedlar i sina liqvider, samt således privatbankerna äfven.
Jag ser icke, huru man i civil lagstiftningsväg kan betaga dessa, livad som enligt grundlagen tillkommer hvar och en.
Ur Rosenblad, Bernh.:
Jag hade icke ämnat deltaga i discussionen, men måste i anledn. afen talares yttrande erinra, att i händelse man vill beröfva privatbankerna rättighet att betala med allmänt gångbart mynt, förfar man på samma sätt som det RiksSt., hvilket förbjudit pri - Dun ig Mars f. m. vatbankerna att utgifva sedlar; ty föreskriften för dem att hålla en särskild cassa i klingande mynt vore så hinderlig för dessa inrättningars uppkomst, att jag icke kan tänka mig densamma.
Hvad den juridiska sidan af frågan beträffar, kan jag icke inse någon rättighet till förbud, då grundlagen förklarar, att R St:s Banks sedlar äro lika med mynt.
Det vore både orimligt och ett dråpslag för allt sedelmynt.
Jag yrkar aliså antagande af motsatsen.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg öfverläggningen fulländad, röride denna punkt.
Ropades ja. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å 8 § i Utsklns förslag.
Ropades starka nej, blandade med ja. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, det lian funnit nej hafva öfverröslat ja.
Hr Stråle: Jag tror icke, att Frih.
Boye vid närmare eftersinnande kan hafva något emot antagande af Gr.
Jag får till prot. förnya min hemställan, huruvida någon propos. kan meddelas å motsidans yrkande, såsom stridande mot grundlagen.
Hr Stråle: Jag tror, att afslag å 8 § i Utsklns förslag bör föregå proposin till antagande af Gr.
Jag hemställer altså till Frih.
Boye, om han icke vill invänta denna sednare propos., för att då, i händelse af befogenhet, begära votering.
I fall afslag å 8 § i Utsk:ns förslag icke innefattar afslag å Gr.
Frölichs, så återkallar jag för närvar. min begäran om votering.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade sig ej finna, att ett afslag å Utsklns förslag i denna punkt skulle innebära afslag å motsvarande punkt af Gr.
Frölichs förslag, utan komme den sednare under pröfning, sedan det förra blifvit afslaget.
Jag får endast förnya min anhållan, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes först framställa propos. å den föreslagna skyldigheten för privatbankerna att inlösa sina sedlar med klingande mynt, hvilken fråga utgjort föremålet för hela denna förmiddags discussion.
Derefter torde frågan om redactionen af föreskriften härom böra företagas tili afgörande.
Hr Stråle: Sedan Gr.
Frölich och jag förenat oss om ett förslag, torde propos. få framställas till antagande deraf i De ii 19 Man f. rri. i stället för Utskms; och först i den händelse, ätt sådant ej bifallesj lärer Hr Stuarts förslag böra blifva contraproposm.
Först torde propos. framställas å Gr.
Fröliclis förslag, med antagande eller förkastande hvaraf denna fråga kunde vara afgjord.
H. Ex. Hr Gr. ö.
Landtm, yttrade, att, til! följd af den af åtskilliga Ståndets ledamöter gjorda framställning, huruvida H. Ex. kunde framställa propos. derå, att enskilda sedelbanker skulle vara skyldiga att inlösa sina creditsedlar med metalliskt mynt, fl.
Ex. ansåg sig böra förklara; att H. Ex., enligt 72 § Reg.F., ej ahsåg sig tillständig! att en sådan propos. framställa. II.
Éx. ansåg, att ett bifall till en sådan propos. skulle innehålla ett förklarande, att 72 § Reg.F. ej agde kraft och helgd och ait Bankens sedlar ej vöre gällande mynt i Riket.
Då jag icke kan instämma i Hr Gr. o. Landtm:s förklaring, får jag anhålla om framställning till ll. o. Ad., huruvida Ståndet yrkar den vägrade proposm.
Instämmande med den siste talaren, får jag mot den vägrade proposm anmäla min protest.
Jag har liemtat ett ytterligare stöd för min åsigt om lagligheten af en sådan propos., som jag äskat, från sjelfva myntbestämningslagen af den 1 Mars i83ö, enligt hvars uttryckliga innehåll 72 § Reg.F. ifcke varit så förstådd, som Hr Gr. o* Landtm, nu behagat förklara dtnsammas ordalydelse.
Ordningen torde fordra, att propos. först framslälles på Gr.
Frölichs förslag; hvarefter frågan om det förslag, derå Ilr Landtm, vägrat propos., käu förekomma.
Da ett bifall till Gr.
Frölichs förslag skulle afskala all vidare fråga om den discuterade grundsatsen, linner jag ordningen fordra, ätt den sednare frågan först afgöres.
IL Ex. Hr Gr. 6.
Landtm, héitiställde, om R. 0.
Ad. yrkade propos. derå, att enskilda sedelbanker må åläggas att med metalliskt mynt inlösa sina utgifnä creditsedlar.
Jag bär icke kunnat svara något till Hr Landtnäs fråga, huruvida Ståndet yrkade den vägrade proposm, ty jag vill icke yrka densamma; men jag kan derföre icke finna, att Hr Landtm, ägt laglig anledn. att vägra den.
Gr. von Fersen', Hans, instämde med Gr.
Horn’.
Ilr Dalman begärde votering. 30 II. 5 i Deli 19 Mars f. ra.
Som jag icke ämnar deltaga i voteringen, får jag blott anmäla min reservation emot Hr Landtnäs vägran.
Upplästes till justering och godkändes följande voterlspropostn:
Den, som yrkar propos. derå, att enskilda sedelbanker må åläggas att med metalliskt mynt inlösa sina utgifna creditsedlar, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anses R. o. Ad. ej yrka ofvanstående propostn.
Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 16.
Nej — 2g.
Jag ber att till prot. få antecknad min reservation emot det fattade beslutet. R. o. Ad. har derigenom stadgat en princip, hvaraf den orimliga följd kan härledas, att om någon enskild eller något bolag utställde förbindelser på metalliskt mynt, med skyldighet att desamma med samma slag infria, sådant skulle vara stridande mot grundlagen och således noll, det vill med andra ord säga, att den, som förbehållit sig betalningar i silfver, skulle ändock vara skyldig att taga papper.
Mig synes det redan gifvet, att grundlagen icke kan tvinga någon att taga papper, då han särskildt förbehållit sig att få silfver.
Jag anhåller att få reservera mig mot R. o. Ad:s beslut, under förklarande, att jag anser Ståndet nu hafva godkänt en åsigt af den mest vådliga och menliga natur för ordnandet af en stadgad credit och en ändamålsenlig penningerörelse inom vårt fosterland.
Jag är icke bland dem, som i allmänhet upptaga tiden med reservationer; men det af R. o. Ad. nu fattade beslut är så märkvärdigt, att jag nödgas förklara, att, om jag haft tillfälle deltaga i voteringen, minoritetens röstantal åtminstone blifvit 17.
Äfven jag får reservera mig emot det fattade beslutet.
Skälen synas mig så klara, att de icke behöfva utveckias.
Jag bestrider icke någons rätt att reservera sig, men jag bestrider Hr Dalmans rätt att förtyda detta R. o. Ad:s beslut.
Lika med Hr v. Troil var jag icke närvar, vid voteringen och reserverar mig nu emot det fattade beslutet.
Dun 10 Mars f. m. /{o3 t Frill.
Äfven jag anhåller alt få i prot. antecknad min reservation.
Instämmande med Hr v. Troil, får jag äfven reservera mig emot det fattade beslutet.
H. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, yttrade', alt sedan 8 § af Utskrns förslag blifvit af R. o. Ad. afslagen samt II. o.
Ad. ej yrkat propos. på åläggande för enskilda sedelbanker att med metalliskt mynt inlösa sina creditsedlar, kouiuie nu Hr Stråles förslag att pröfvas, hvilket han uti sitt sednaste anförande förklarat böra indelas i tvenne särskilda §§.
Den första af dessa §5 upplästes, så lydande:
Derest sedelbank ej med Rikets metalliska mynt eller med sådana sedlar, som lika med mynt i Riket gälla, vid anfordran inlöser dess creditsedlar, eller för bristande betalning återkomna invisningar, eller öfriga förbindelser, af hvad namn de vara må, kan bolaget ej tillåtas att bankrörelsen fortsätta; hvarom Konungens Bef:h:de åligger att genast utfärda kungörelse.
Innehafvare af bankens creditsedlar, hvarför betalning blifvit fordrad, men ej erhållen, åtnjute laga ränta derå från uppvisningsdagen samt handräkning till sin fordrans utbekommaude, såsom för till innehafvaren stäldt skuldebref.
En omständighet finnes i Utsk:ns förslag, i hvilken jag föredrar detsamma framför såväl reservationen som Hr Stråles förslag.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, afbröt talaren och erinrade, att Utsktns förslag till 8 § redan blifvit af R. o. Ad. afslaget.
Jag tackar för upplysningen och ber att få fortfara.
Den omständighet således, jag nyss afsåg, var det stadgande, att privatbankerna böra erlägga lika hög straffränta, som de sjelfva erhålla.
Jag tror, att billigheten fordrar detta.
En ledamot i Utskrn har upptagit detta till besvarande i en reservation, deri han nemi. sagt, att creditorerna, i händelse af privatbankens concurs, under utredningstiden skulle vinna på den höga räntan.
Denna invändning vederlägges deraf, att banken ej är skyldig betala, förrän sedlarna blifvit uppvisade till inlösen; och sedan R. o. Ad. beslutat, att sedlar utöfver grundfonden icke få utgifvas, kan någon annan brist, än i och för räntan, icke uppstå, till undvikande hvarutaf bankbolaget bör vara interesseradt af att genast vid concursens början inlösa alla bankens creditsedlar, och hvilket ändamål jag anser befordras genom en högre straffränta.
Jag anhåller altså om propos., att, i stället för 6 proc:s ränta, denna må utfästas till samma proc. som den högsta, privatbanken äger rätt att af sina gäldenärer uppbära. 4<j4 Ben 19 Mars f. m.
Gi’.
Jag får erinra, att discussionen a'r förklarad slutad, och att det blott återstår att besluta.
Jag anhåller om propos. till antagande af Gr.
Jag anser niig böra upply-j sa, att hufvudsakliga skillnaden emellan hvad Gr.
Frölichs förslag eich tJtsk:ns 8 § innehålla, just angår sjelfva räntebeloppet.
Då R. o. Ad. redan afslagit sistberörde §, torde dessutom någon ändring i den af Gr.
Frölich i ^tället föreslagna föreskrift, till likhet med hvad samma § innehåller, icke kunna äga rum.
Det hufvudsakliga skälet, hvarför endast 6 proc:s ränta billigtvis kan stadgas, anser jag vara det, att privatbankerna icke äro berättigade att beräkna 8 procts straffränta för andra fordringar än sådana, för hvilka räntan till förfallodagen utgjqrt 5 proq.
Frölichs förslag i denna del.
Horn i den erinring, jag velat göra, att nemi. discussionen är slutad.
Jag har redan utvecklat de skäl, hvarföre jag icke anser billigt eller nödigt, att privatbankssedelhafvare må erhålla 8 procis straffränta.
Tjll detta plepi Öfriga besynnerligheter hörer äfven den att vilja neka ledamöter yttra sig öfver ett ämne, hvaröfver man går att besluta.
Hvad angår invändningen, att 8 § redan är afslagen, så, och i händelse grundlagen skulle tydas så, att en ny propos. icke får innehålla något af hvad genom en föregående blifvit afslaget, får jag erinra, att samma förhållande kan emot IJr Stråles förslag åberopas.
Om någonting här är besynnerligt, så är det det, att beslutet derom, att discussionen äq fulländad, icke vidmagthålles.
Man äger val rättighet att yttra sig öf» yer formen för propos., men icke i sjelfva saken.
Uppå derefter framställd propos. b.lef det sednast upplasta förslaget till § af R. o.
Likaledes godkändes, efter skedd uppläsning, den sednare af Hr Stråle föreslagna §:.n, så lydande:
Directms ledamöter vare med deras personer och egendom , en för alla oqb alla för qn, ansvariga för betalning af all bankens gäld.
Afgår ledamot utur directtn, fortfare, under loppet af ett år derefter dess ansvarighet för de intill dess afgång utfärdade creditsedlar samt andra bankens skuldförbindelser.
Yrkar någon bankens borgenär, att dess tillgångar måtte till concurs afträdas, och varder han ej genast för sin fordran förnöjd, döme rätten lill concurs.
Beträdes någon directms ledamot eller annan delägare i bolaget att hafva begått svek eller bedrägeri eller genom Den 19 Mars f. pi. 4o5 uppenbar vårdslöshet vållat bankens obestånd, straffes enligt lag såsom bedräglig eller vårdslös gäldenär och ansvar?
för all bankens gäld. H, II. o.
Ad. åtskiljdes kl. £ till 3 e- m.
In fidem protocpjli, p. O, Silfverstolpe•
Thorsdagen den 19 Mars 1835.
N:o 3og. i fråga om grunders bestämmande för HofStatspersonalens pensionering; N:o 310. om en närmare förklaring af författningarna, lörtde löningsafgifterna till comministrar; N:o 31 1. i anledn. af verkställd granskning af de vid sista riksdag beviljade extra statsanslag för försvarsverket lill gjös samt Kungsholms och Drottningskärs befästande; N:o 312. ang:de rättighet för skogsinnehafvare, som ej tillika disponerar betet å marken, att, för skogsväxtens befrämjande, vexelvis inhägna någon delaf markens hela vidd; N:o 3i3. ronde näringsfriheten.
Fortsattes pröfningen af Banco- och LagUtskms utlåt.
N:o 4 * anledn. af gjorda anmärkntr vid Utsktns betänk.
N:o 2 med förslag till lag för offentliga bolagsbanker. 9 § q f Utskottens förslag. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det han ansåg sig böra fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att hvad denna § innehåller verkligen vore afgjordt genom K. o. Ad:s på f. m. fattade beslut; hemställande altså II. Ex., om R. o. Ad. ansåg, att den nu föredragna 9 §:n i Utskins förslag borde förfalla.
Bifölls. 10 § af Utskottens förslag.
Jag anhåller, alt den motsvarande 12 § uti Gr.
Frplichs förslag måtte uppläsas och antagas i stället för Utsk:ns, emedan den förra, sorn, hvad innehållet beträffar, icke i någon hufvudsaklig del skiljer sig från den sednare, till redaetionen ar bättre än denna. 12 § i Gr.
Fröiichs förslag upplästes, 4o6 Dan ig Mars e. ra. R. o.
Ad. afslog io § i Utsk:ns, men antog 12 § i Gr.
Frölichs förslag. 11 § a-f Utskottens förslag.
Då afsigten med denna § icke är att göra undantag från hvad allm. lagen stadgar i fråga om forum för concursmål, synes mig densamma vara öfverflödig, hvarföre jag tillstyrker, att den må utgå, enär man i allmänhet icke bör belasta speciella lagar med föreskrifter, som redan finnas i allm. lagen.
Jag understödjer så mycket hellre den värde talarens anhållan om uteslutande af förevarande 5, som jag finnér nästan mer än olämpligt att här intaga ett stadgande, hvilket redan är gifvet i allm. lagen. R. o. Ad. ansåg 11 § böra helt och hållet utgå. 12 § af Utskottens förslag.
Den emot denna § svarande i3 § i Gr.
Bland de flerfaldiga stadganden, som i denna § äro sammanförda, förekommer ett i 3 mom. af denna lydelse: ”Med undantag för cassacreditiv må lån icke beviljas på längre tid än 9 månader; och vare omsättning deraf förbjuden.”