Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men hvilka voro dessa författnir, derom uplyses intet.
— Jag anhållet att få fylla luckan.
— Ar 1739 utkom en förordning, som icke allenast tillät utförsel af den reela valutan, som den tiden för nämligast bestod af kopparplåtar, utan man gaf äfven ett premium af 10 daler för skeppundet för sådana plåtars utförsel, så att vid 1742 års slut hade utförts plåtar till ett värde af 13 milbr daler.
Denna utförsel oaktadt utlåntes från banken 36 milbr daler, från 1743 —1747. utan att den metalliska valutan ökades.
Sannolikt har Bevilln.Utskit icke haft tid att taga reda på dessa förhållanden, ty eljest skulle Utsk:t funnit, att de omtalade förbuden voro en nödvändig följd af missbruken under de 3:ne år utförselfriheten varade, och att således det icke var förbudet utan friheten, tillsammans med utlåningen af 36 milbr daler utan motsvarande valuta, som orsakade de »oredor», hvarom Sekreta Utskit talar.
Hvad åter beträffar vexelkursens stegrande oell de deraf följande olyckor, så omtalar Lagerbring i sin historia om den tiden, att det var kursens fall å vårt eget mynt, som framkallade omstörtningarna i landet, och det är just denna myntförsämring, sora äfven hotar vår tid, om köpmanna- och privatbanks-iutresset får taga öfverhand.
Ett annat stöd för mina åsigter måste ligga deruti, att då Liljencrants år 1773 öfvertog ledningen af finansväsendet, förbudet fick qvarstå, hvilket en man sora Liljencrants icke tillåtit, om han ansett det skadligt.
Nu är frågan denna:
Ar det någon likhet med vår finansförvaltning, och den som öfvades på 1740-talet?
— Finnes en sådan likhet, så torde vi hafva att motse samma oredor, hvarom Sekreta Utsk:t talar.
Bevilln.Ut.sk:ts andra bevis, eller tabeller öfver in- och utförsel af silfver, företer samma ofullständighet, som det föreg:de, enär Utsk:t glömt att bland utförseln uptaga de mångfaldiga milbr, som utgått ur landet genom vexelköp på den mängd af utländska lån, som dels Staten dels enskilda uptagit.
Att Utsk:t glömt detta förhållande synes mig bevisa, att Utsk:ts dyrbara tid icke medgifvit en genomläsning af min motion, ty i motsatt fall bör jag väl kunna taga för gifvet, att dessa förhållanden, som i motionen omtalas, i förbigående åtminstone, fått ett rum i Utsk:ts Betänk., och att Utsk:t då icke kunnat påstå att skillnaden emellan ut- och införsel af silfver de sednare 20 åren varit »jemförelsevis ringa».
Bevillu.Utskit, som rörer sig med gamla urkunder från t. o. m. 1400-talet, har icke ansett nödigt, att ens vidröra de sakförhållanden från vår egen tid, som framkallat motionen, och hvaraf min skrift vidrört åtskilliga.
Detta faktum är så mycket mer anmärkningsvärdt, som, jag vill icke säga lag, men åtminstone gammal häfd tillerkännt en motionär, i hvilket ämue som helst, att få några af skälen till sin motion af Utsk:t uptagna och besvarade.
Månne orsaken härtill kan ligga deruti, att TJtsk:t möjligtvis åtagit sig det updrag, sorn åtskilliga ledamöter vid remissen ville an - öö
Den 4 Juni. förtro Bevilln.Utskit, nemi. att »begrafva motionen», och att Utsk:t ansåg obehöflig! att deröfver hålla något liktal?
Utsk:t omtalar »de iidla metallernas utmärkande egenskap af allmänna bytesmedel», och att »just denna deras egenskap synes berättiga dem att, framför hvarje annan vara, få fritt in- och utföras».
Efter min tanka är det just denna deras egenskap, som gör dess bibehållande inom landet företrädesvis nödvändigt, ty, för att begagna en berömd författares ord, »de ädla metallerna liro för samhällsorganismen detsamma, sorn den atmosferiska luften är för menniskokroppen.
Enär båda äro vilkor för lifsrörelsen, så alden fysiska kroppens uplösning i elementen, till följd af brist på luft, icke vissare, än samhällskroppens, till följd af brist på guld och silfver».
Det är denna samhällskroppens uplösning jag vill förekomma, genom att åt landet bevara så mycket silfver, som är nödigt, för att bibehålla pappersmyntet, silfrets, representant, och alla andra derpå grundade kreditpapper i ett jemnt och orubbligt värde.
Utskit söker att på sitt vis ådagalägga, att någon fara icke är för handen, men Utskits bevisning grundar sig på förbiseenden af verkliga fakta, ty Utskit säger att tillgången på silfver reglerar sig sjelf efter behofvet.
Har Utskit glömt — 12 millirs lånet?
— Har Utskit glömt alla andra milin- utländska lån, som försvunnit ur landet, nära på liktidigt med deras uptagande?
—År detta ständiga behof af utländska lån ett bevis på sjelfreglerande?
Men, tycker man, det har ingen fara, ty såsom motvigt för denna skuldsättning drager man in ett och annat tusental på tjenstemänuens löner, och några hundra tusen rdr från Sveriges försvarsväsende, och allt är regleradt.
Är det pä detta vis Sveriges finanser skola regleras, så beklagar jag den ädle och högsinnade Furste, som fått i arf så dyra pligter som dessa, att häfda Sveriges ära och sjelfständighet.
Enär jag uti den skrift, som innefattar motionen, tydligt förklarat, att exportförbud å silfver endast borde blifva en tillfällig säkerhetslag, intilldess kredit-, bank- och tull-lagstiftningen hunnit så ordnas, att förbudet blefve öfverflödigt; och då jag äfven tillräckligt angifvit de skäl, på hvilka behofvet af en skyndsam mellankomst af lagstiftningen stödjer sig, så torde ett. återuprepande deraf vara öfverflödigt för dem, som lika med mig känna detta behof och icke missförstå dea fosterländska syftning, som vägledt mig.
För dem åter, sorn af fördom eller andra orsaker gjort sig till lag att tillsluta sina öron för alla skäl, är ordandet fullkomligt onyttigt.
Då jag nu vördsammast begär Hr Grins o. Landtmis propos. till bifall å min motion, så anhåller jag att J, Mine Hrr af Sveriges Ridderskap, som städse lifvas af känsla för fädernerlandets väl, måtte lyssna till följande slutord i Förnämsta styrkan hos ett folk ligger deruti, att det känner sig vara sig sjelft nog.
Förutom ett sådant ordnande af våra inre angelägenheter, att vi i nödens stund kunna hemta våra förnödenheter ur egen jord och af egen industri, finnes icke något oberoende; ty der vanan af att njuta Den 4 Juni. 91 af utländsk vällefnad blifvit behof, der skall i farans stund och da nöden kommer, sjelfständigheten vackla, äfven bakom de starkaste murar och de tappraste arméer.
Sedan öfverläggning^ ansetts fulländad samt H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att Hr Ehrenhoff hade yrkat bifall till sin motion, att utförsel af silfver i så väl myntad som omyntad form skulle förbjudas, äfvensom begärt att särskild propos. å detta yrkande måtte framställas; så och efter det H.
Exc. förklarat, att den begärda delningen af propos. skulle ega rum samt att H.
Exc. ansåge sig böra först framställa propos:u å bifall till Utsk:ts hemställan om afslag å Hr EhrenhofFs ifrågav-.de motion, blef en sådan propos. framställd och med ja besvarad.
Härefter gjordes propos. å bifall till hvad Utsk:t i afs:de å H.
Löwenhjelms ofvanomförmäldte förslag hemställt och besvarades likaledes med ja.
Sedermera blef jemväl bifallet
Utsk:ts yttrande i ani. af sistbemälde motionärs förslag om hamnumgälders erläggande uti metalliskt mynt m. m.
Utsk:ts hemställan ang:de Art.
Raab, Adam Christian; Då R. o. Ad. afslagit Gr.
Li]jencrants’s förslag att åsätta en viss tull vid import af tackjern, hemställer jag, om icke R. o. Ad. borde borttaga den tull, hvarmed export af tackjern är belagd.
Jag yrkar således att jern må tullfritt exporteras.
I motsats mot den siste värde talaren är jag af den öfvertygelse att icke blott borttagandet af all export-tull på jern utan äfven den nedsättning i tull, som Bevilln.Utsk:t föreslagit, komrner att utöfva ett ganska vådligt inflytande på stångjernshandteringen i vårt land.
I fordna dagar, då man också trodde sig kunna tänka och handla klokt, ansåg man det nödvändigt att för stSngjernstillverkningen bibehålla rudimaterierna inom landet, emedan denna tillverkning var för landet en af de hufvudsakligaste näringarne, som också derföre borde skyddas.
Nu är förhållandet helt annorlunda, Man föreställer sig att jerntillverkningen kan hjelpa sig sjelf, utan att. något särskildt skydd för densamma behöfves, derigenom att rudimaterierna bibehållas inom landet; men häruti bevisar sig en stor motsägelse.
Man försvarar nemi. de låga tullarne på åtskilliga af landets egna tillverkningar, på den grund att man lemnar rudimaterierna tullfria.
Nu deremot, då det är fråga om att söka bibehålla rudimaterierna inom landet, säger man att så icke behöfves.
För min del kan jag icke inse riktigheten deraf, utan tror att, eftersom jernförädlingen är en" af Sveriges vigtigaste näringsgrenar, bör man också söka bibehålla den rudimateria inom landet, som sätter vederb:de jerntillverkare i tillfälle att uprätthålla näringsgrenen; hvilket icke sker, när man på detta sätt bereder hvilken sorn helst, sorn har Den 4 Juni. tackjern, tillfälle att försälja detsamma till utländningen.
Antalet af de jernverk inom landet, som firo grundade på köpetackjern, är icke ringa.
Skola nu dessa verk oell inrättningar gå under derföre att. man skall drifva frihandels-systemet till sin högsta potens.
Följden deiaf blir att ifrågav:de jernverk försvinna; och hvad landet vinner derpå att inrättningar nedläggas, der tusentals arbetare haft sin bergning, kan jag sannerligen icke fatta.
Men väl förstår jag, att alla dessa arbetare komma att, ligga fattigvården till last; och den som, lika med de embetsmyndigheter, hvilka hafva till pligt att afdöma fattigvårdstvister, lär att känna den oerhörda tunga, som fattigvården förorsakar, skall säkerligen lika med mig yrka att hvarje åtgärd måtte vidtagas, hvarigenom landet kan förskonas från den stora olyckan att fattigantalet ökas öfver hvad som. i följd af naturliga förhållanden, är oundvikligt.
På grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag derföre, att den af Utsk:t föreslagna nedsättningen af export-tullen för jern måtte afslås.
Ehuru jag icke anser att tackjernstillverkaren fått tillgodonjuta full rättvisa, nöjer jag mig nit med Utsk:ts förslag.
Enl. mitt förmenande borde tackjernstillverkaren ega rättighet att fordra att, när han icke är skyddad genom import tull, han icke skulle vara plågad genom export-tull.
Denna näring är efter mitt omdöme för oss lika naturlig på vissa orter som stångjernsnäringen på andra, och jag vet icke hvarföre den skall vara mindre omhuldad än den sednare.
Emellertid och då stångjernstillverkaren hyser farhåga för ett alltför brådstörtadt borttagande af all export tull å tackjern, och denna reform kan ske gradvis, vill jag inskränka mig till att anhålla om bifall till Utsk:ts förslag.
Jag anser visserligen ej omöjligt, att i detta ämne opinionerne inom landet framdeles kunna utveckla sig derhän, att Hr Frih.
Raab då kan få sin önskan upfylld
Men f. n. tror jag det vara betänkligt att gå längre än Utsk:t gjort, då det föreslagit utförseltullens nedsättning till hälften.
Detta förslag, hvilket äfven har sin grund i R.
Stms vilkorligt fattade beslut i afs:de på hammarskatten, tillstyrker jag således R. o. Ad. att bifalla.
Vid sista riksdagen gjorde K.
M. framställning till R.
St:r om borttagande af hammarskatten helt och hållet och af tackjernstionden för sådan jerntillverkning utom bergslag; men R.
St:r funnos då icke benägna att härtill lemna bifall.
Mig synes likväl att till grund för den då gjorda framställningen låg en riktig princip.
Det var nemi. meningen att genom den lindring, som skulle beredas den inhemska industrien, sätta densamma bättre i tillfälle att vid den förestående förändringen i tull-lagstiftningen kunna uthärda täflan med tillverkningen i andra länder.
Nu deremot tyckes hufvudsyftet med Utak:ts förslag vara att bereda köpare från främmande länder Den 4 Juni. 93 tillfälle att för godt pris komma åt den Svenska rudimaterien och att söka vinna den inhemska fabrikantens bifall härtill genom att erbjuda honom lockelsen af förminskad skatt.
Detta sätt att gå utländska varutillverkares intresse till mötes kan jag för min del ingalunda gilla.
Jag tror det rättaste vara att först söka bereda den inhemska fabrikanten alla de fördelar, som
Staten anser sig kunna erbjuda honom, men att man deremot hör undvika att sätta den utländska medtäflaren i en bättre ställning än den förre innehar.
Det. är säkerligen utlänningen som kommer att af förändringen skörda största vinsten, derigenom att företrädesvis det bättre tackjernet, hvilket han betalar högst, blir föremål för export, och vi få sjelfva behålla det sämsta.
Det kan icke vara med billighet öfverensstämmande att, under det den Svenska jernförädlaren nödgas att med dryg kostnad och mycket besvär på hjul- eller släddon samt ofta på långa vägar från Bergslagerne hemta tackjernet, man skall företrädesvis vinnlägga sig om att ställa så tili att utländningen må kunna få samma jern för möjligen billigaste pris, så att det tilläfventyrs kan komma att kosta honom i hans hemort mindre, än hvartill det skulle stå mången Svensk egare af jernförädlingsverk, hvilket förhållande kan antagas kunna inträffa med åtminstone åtskilligt af det tackjern, som kan komma att i st. f. barlast utföras till England.
Jag beklagar sannerligen att ett 15.
St:rs beslut finnes, som sammankedjar frågan om hammarskattens borttagande med den, som nu är under öfverläggning.
Man borde icke söka att på sådant sätt genom köpslagare vinna den Svenska jerntillverkarens samtycke till förslaget, utan man hade bort utan allt förbehåll befria honom irån förstnämnde afgift, på samma gång man lemnat honom tid att bereda sig på en konkurrens, mot hvilken han ej hittills kunnat eller haft ani. att rusta sig.
Jag tror derföre att man ej behöfver vara så angelägen att minska Statens inkomster genom vidtagande af åtgärder at den betänkliga beskaffenhet, som de, hvilka nu blifvit ifrågasatte.
Här har blifvit upgifvet såsom angeläget att åstadkomma en viss stadga i tullsatserna, men huru står detta tillsammans med förfarandet i afs:de på tullen för art. tackjern?
Då för icke längesedan det var fråga om att tillåta exporten af tackjern, förespeglades, att den tull, som då bestämdes, skulle blifva beståndande i många år utan rubbning i det förhållande, som man då önskade få infördt.
Nedsättning af tullen skedde dock redan vid förra riksdagen och nu är en ytterligare sådan föreslagen.
För min del anhåller jag att B. o. Ad. måtte fatta enahanda beslut som PresteStåndet, nemi. att nuv:de export-tull ä tackjern skall blifva oförändrad.
Om än min mening icke vinner understöd, kan jag likväl icke underlåta att förundra mig öfver att man här endast hållit sig vid den ene fabrikanten, utan att fästa afs:de på den andra.
Möruers farhåga, att allt för stora qvantiteter tackjern komme att gå ur landet, synes mig sakna stöd af faktiska !14 D en 4 Jun i. förhållanden, enär, om jag ej misstager mig, utförseln af tackjern ej stigit till mer än 70,000 centner.
Jag för min del vidblifver mitt förra yrkande.
Jag bekänner, ehuru med smärta, att jag icke kan vara af samma tanke med Frih. Raab i denna fråga.
Jag förordade tull på myrmalm, derföre att. jag ansåg det bättre att arbetsförtjensten stannar inom landet.
Jag är äfven af samma mening i detta och dylika fall.
Hvad denna fråga beträffar, finner jag det oriktigt, att man sätter i fråga att nedsätta tull å tackjern, ty det finnes väl ingen handtering, som är för Sverige mera naturlig än att förädla sitt jern.
Det är också den äldsta af alla handteringar.
För min del kan jag icke begripa, att det kan vara likgiltigt att förädlingen af råämnena öfverlemnas åt utländningen.
Man säger att man icke bör belägga råämnena med tull.
Här är det dock ett råämne, som man vill öfverlemna åt utländningen.
Om samma väder blåser som nu, så är att hoppas, att inga skrankor i den vägen skola finnas; men erfarenheten har lärt mig, att här afgöres allt med passion, oell när den är öfver, har man att vänta att det blåser en annan vind i motsatt riktning.
Man har särskildt vid detta tillfälle haft den skickligheten att sammanbinda det enskilda intresset med denria fråga.
Manga röster inom detta Stånd hafva höjt sig för att sammanblanda denna fråga med en annan, som ej tillhörde detta Utskott.
Jag får nu anhålla att få instämma med Gr.
Mörner deri, att R. o. Ad. borde besluta, att samma tull, eller 50 öre, måtte bibehållas vid utförsel af tackjern.
Raab förordade bifall till Utsk:ts ifrågav:de förslag, skedde det på den grund, att hans eget förslag om import-tulls åsättande på tackjern ej vann afseende.
För min del måste jag ogilla ett handlingssätt, som går ut derpå att, för det man icke vinner hvad man yrkar, man i harmen skall fordra något annat, sorn är uppenbarligen stridande mot all sannskyldig. nytta.
Jag medgifver visserligen att tackjern är en slags förädlad vara, men i sjelfva verket kan den icke betraktas annat än som råämne; ty till dess frambringande behöfves icke den ringaste arbetsskicklighet.
Endast masmästare!) behöfver hafva någon praktisk kännedom om saken.
1 följd deraf är äfven ett ganska ringa antal af bergstatstjenstemännen sysselsati med laekjernstillverkningen, då stångjernssmidet deremot fordrar en stor skicklighet och vida större antal arbetare, för att åstadkomma ett lyckligt resultat.
Denna sednare handtering har äfven den stora fördelen att den gifven bergning åt ett vida större antal arbetare.
Jag frågar då, om det är med statsklokhet öfverensstämmande att så gå tillväga, att detta råämne försvinner ur landet, så att uugergång beredes åt en näring sådan som den ifrågav:de.
Man tyckes icke taga i betraktande att det utländska tackjernet är odugligt vid stångjernsverken.
Vore det åter förhållan - Den 4 Juni. >15 det, att detta tackjern kunde förädlas inom landet, så funnes anledning till det förklarande att, efter det importen af utländskt tackjern är tullfri, det, som exporteras, äfven borde vara det; men då man vet, att man gynnar tackjernstillverkaren genom att nedsätta export-tullen å hans vara, men att man ej gagnar stångjernsti 11 verkaren genom den importfrihet, man beviljar för utländskt tackjern, får jag bekänna att jag icke kan fatta, att någon fördel för staten upkommer derigenom att man handlar så, som Utskit föreslagit, utan tvertom åstadkommer en skada, som ingalunda är godtgjord dermed att man befriar stångjernsverken från den i sjelfva verket ganska ringa hammarskatten.
Huru jag betraktar saken, kan jag icke finna någon rättvisa i Utskris förslag, hvarföre jag anhåller om bifall till den af Gr.
Mörner gjorda framställningen.
Det har blifvit anmärkt, att man med lika mycken fördel skulle kunna försälja tackjern som stångjern.
För den som är något hemmastadd med beskaffenheten af dessa särskilda tillverkningar, torde dock saken ej förefalla alldeles så enkel.
Skulle tackjernstillverkningen ökas till den grad, att man genom export af större qvantiteter skulle ersätta skilnaden i värde emellan tackjern och stångjern, måste skogarne i bergslagerna så hardt anlitas, att fara kunde upstå att de blefvo förstörda.
Inträffar åter detta och man således kommer derhän att man ej eller kan tillverka tackjern i Sverige, så blir nästa steg att söka ställa så till att våra malmer må finna afsättning å utrikes ort och blifva der förädlade.
De personer, som under hittills varande förhållanden föranledts att i de orter, der tnckjerustiilverkning ej bedrifvits, anlägga stångjernsbruk, skola sannolikt, så vida tullfri utförsel af tackjern medgifves, framdeles finna sig nödsakade att nedlägga sina verk.
Efter de åsigter, sorn Bevilln.Ut,sk:t nu hyllar, må det kunna anses för en olägenhet, ja kanske för en olycka, att dessa industriella anläggningar någonsin blifvit till lif framkallade, men sedan detta nu en gång skett och så många menniskors välfärd är beroende af denna industris vidmakthållande, tror jag att det är för det allmänna nödvändigt att undvika sådana åtgärder, som hota att tillintetgöra densammas bestånd.
Jag fortsätter mitt yrkande, att någon förändring i tullen å tackjern icke för närv:de må ega rum, så mycket hellre som jag tror att någon sådan icke blifvit af K. M:t föreslagen.
Exc. Hr Gr. o. Landtm , att derunder yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan, dels afslag derå och bibehållande lif den nu gällande tullsatsen, 50 öre för centner)), och dels slutligen af Frih.
Raab, att den ifrågav:de artikeln skall vid utförsel vara tullfri.
Raab och förklarade, att han afstod från sitt särkilda yrkande och förenade sig med dem, som anhållit om bifnll till Utsk:ts förslag.
Don 4 Jnni.
Propos. å bifall till sistnämnde förslag blef härefter framstäld och med blandade ja oell nej besvarad; hvaruppå II.
Exc. förklarade sig hafva fnnnit ja öfvervägande.
Uplästes och godkändes följande voteringsproposition: »Den som bifaller Bevi!ln.Utsk:t.s uti Betänk.
N:o 23 gjorda hemställan, att utförseltullen å Jern, gjutet, skall nedsättas från 50 till 25 öre för centnern, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. nämnde hemställan och beslutar, att den nuvarande utförseltullen å berörde artikel fortfarande skall blifva gällande.»
N ej — 12.
Den vidare pröfningen af förev:de Betänk, upskjöts till nästa plenum och R. o. Ad. åtskiljdes kl. 11 e. m.
O. Hrakcl.
Onsdagen den 6 Juni 1860.
Justerades protok. för den 24 sistl.
Stjernstedt, August Wilhelm, inlemnadt Mern. af följande lydelse:
Som jag för vårdande af min helsa måste lemna riksdagsorten, får jag afsäga mig förtroendet att vara ledamot i Högloft.
BankoUtskrt, under vördsam anhållan att vid min riksdagsmannarätt i öfrigt varda bibehållen.
Sedan R. o. Ad., uppå framställd propos., till denna anhållan lemuat bifall, anmodades Ståndets Hrr Elektorer att välja en ledamot i BankoUtsk:t efter Frih. Stjernstedt.
Anmäldes 0 eli 6 J u ut t.
StatsUtskottets Utlåtanden N:o 112, i anledn. af väckt motion om inrättande af en lånebank för jordbrukets och dess binäringars understödjande samt beredande af dertill erforderliga tillgångar; ' N:o 113, i anledn. af väckt motion om statsanslag för uprättande af hydrografiska kartor; N:o 114, i anledn. af väckt motion om anslag af statsmedel till befrämjande af täck-dikning; N:o 115, ang:de bestämmandet af vesekostnads-ersiittning åt K.
St:rs deputerade vid H. M. Konungens och H. M.
Drottningens förestående kröning i Norige; Sammansatta Stats- saint Allm. Besv.- o.
Ekon.Utsk:ts -Betanien N:o 12, i anledn. af väckta motioner om lindring i rustningsskyldigheten, genom Statens öfvertagande af munderings- och utredningspersedlars anskaffning och underhåll; N:o 13, i anledn. af erhållen återremiss å Utlåt.
N:o 6, om befrielse för rotehållarne vid kavalleriet i Jemtland från skyldigheten så väl att bidraga till sadelmunderingens anskaffande och underhåll sorn att underhålla ryttarehästarne under marcherna emellan mötes- och mönstrmgsst allena samt sqvadronernas samlingsplatser.
Bortsattes pröfuingen af Bevilln.Utskits Betänk.
N:o 23, arig:de tullbevillningen, dervid nu förekommo och biföllos Utsk:ts hemställauden angide artiklarue koppar och lumpor.
Härefter föredrogs Utsk:t,s hemställan angide artikeln malm.
Hr von Koch, Nils Samuel: Utsk:t har visserligen här gått så långt att det föreslagit nedsättning till hälften af exporttull på malm.
Detta torde också vara allt som man nu bör begära i afs. å artikeln jernmalm, för hvilken, såsom kändt är, jeruproducenterne yrkat exporttull.
Det anses nemi. farligt för närvide för masugnar och isynnerhet stångjernsbruk, om jerumahneu skulle blifva exportfri.
Men i afs:de pä andra malmer och särskildt kopparmalm, för hvilken jag förslagit exportfrihet, har Utsk:t icke anfört något skäl för bibehållande af en tull, som mig veterligen icke någou påyrkat.
Här kan man icke säga att det ar för att ej skada någon näring som detta råämne belägges med export-tull, emedan jag icke tror att någon, som förädlar denna vara, yrkar på eu sådan tull.
Förhållandet är nemligen,- såsom jag nämnde, då jag väckte min motion, att det finnes en mängd koppargrufvor längs efter vår östra kust, men de aro icke tillräckligt stora för att det skulle löna sig att der anlägga kopparverk, och icke eller tillräckligt rika för att deras malmer kunna vara afsättlig» hos våra kopparverksH. VII. 7 98 Deu 6 Jnili f. m. egare, hvilka i allmänhet sjelfve hafva bättre mahn, äfvensom de för öfrigt icke kunna bära transportkostnaderne inåt landet.
Denna kopparmalm är emellertid blandad med vissa audra bergarter, som äro af den beskaffenhet att vara särdeles nyttiga och tjenliga för beskickning af den rika Chilimaimen, på hvars smältning det stora kopparverket i Hamburg är grundadt.