Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med kännedom derom, att 'största delen af allmänheten önskade småpannornas försvinnande, för dsn moraliska skada, desamma åstadkommo, samt för att tillintetgöra den onaturliga skiluad, som f. n. eger rum mellan de större och mindre brännerierna, dels ock för att lägga ett hinder för författningarnes kringgående, hvilket missbruk, enligt Chefens för bränvinskontrollbyrån berättelse, vid bränvinstillverkningen i de mindre brännerierna i synnerhet gjorde sig gällande, har Utsk:t ansett det. vara klokast att föreslå, att redskap af hvilken storlek och beskaffenhet som helst finge användas, med de inskränkningar allenast, som, för kontrollens handhafvande, Utsk:t närmare bestämmer.
För att. bevisa svårigheten, ja! nästan omöjligheten att bestämma dessa småpannors afverkningsförmåga, yttrades af några ledamöter af BondeStåndet, då frågan först inom Utsk:t kom under behandling, att det vore omöjligt att bränna med dessa pannor med bibehållande af de författningar, som nu ega rum.
Men då man ville fatta det definitiva beslutet om dessa pannors försvinnande, då talade samma ledamöter ur annan ton och yttrade Den 26 Mars e. m. 411 sig gerna vilja gå in på K.
M:ts Propos., blott de finge behålla småpannorna.
Enär äfven K o. Ad. torde finna, att ingen rättvis grund eger rum i alside på beskattningen, aldenstund den i de mindre brännerierna f. n. begagnade redskapens afverkningsförmåga är så mycket högre an den i 41 § af nu gällande förordning påräknade, att skatten endast upgår till 30 proc. af hvad som borde betalas, hoppas jag att det Höglofl.
Ståndet måtte lemna sitt bifall till Utskits i denna 3:dje g gjorda hemställan.
Det var ej underligt, alt Gr.
Anckar svärd stahnade i en viss tveksamhet, antingen han skulle lemna sitt bifall till K. M:ts Propos. eller till Utskits förslag. K. Mits Propos. föreslår: »alt bränvinstillverkning i större bränneri må i allmänhet tillåtas under hela den tid afåret, då tillverkningen kan med största fördel bedrilvas — — —.»
I Utskits förslag heter det »att bränvinstillverkningen skall, så framt ej högst vigtiga omständigheter föranleda dess inställande, vara tillåten under följande fem terminer — — —.»
Dessa begge förslag skilja sig i 2:ne omständigheter, dels i afseende på tiden, dels deri, att K. Mits Propos. endast rörer de större brännerierna.
Sorn jag anser att samma rättigheter, och samma onera böra vidlåda så väl de större som mindre brännerierna, så skulle jag vilja gifva företräde åt Utskits förslag, med hänsigt till den grundprincip, som genomgår detsamma, nemi. att utrota småpannorna, men, som jag finner den i K. Mits Propos. föreslagna tiden i och för sådant ändamåls vinnande vara lämpligare, anhåller jag att få rösta bilall till Utskits Betänk, med den utsträckning i tiden, som i K. Mits Propos. finnes antydd.
För att belysa den förevide frågan, ber jag att få upläsa 3:dje § i gamla bränvinslagstiftningen: »Bränvin må tillverkas antingen i större bränneri, hvarest får begagnas redskap af hvilken storlek och beskaffenhet som helst, med de inskränkningar allenast, som för kontrollens handhafvande finnas i denna författning stadgade, eller i mindre bränneri, der endast enkel redskap af en till pannerymden begränsad storlek är tillåten.
Bränvinstillverkning i mindre bränneri får utöfvas endast af den, som eger eller innehar i mantal satt eller särskildt skattlagd jord.»
Den nu föreslagna redaktionsförändringen lyder: »För bränvinstillverkning får begagnas redskap af hvilken storlek och beskaffenhet som helst, med de inskränkningar allenast, som för kontrollens handhafvande finnas i denna författning stadgade.»
Som man finner, har Utskit, genom underlåtenheten att i detta förslag tala om större och mindre brånnerier, sökt utplåna den skilnad, som för närvide dem emellan förefinnes.
Jag hembär till Utskit min tacksamhet för ett sådant förslag.
Skulle man nemi. fortgå efter det gamla beskattningssystemet eller efter pannerymden, som så godt som tvingar tillverkaren till slöseri med råämnen och bränsle, så skulle många millioner inom landet onödigtvis gå förlorade.
Jag tror derför, att den beskattningsgrund, som befunnits fullt ändamålsenlig vid de större brännerierna, eller att genom en på tillverkningsstället 412 Den 26 Mars e. m. anstäld kontrollör upmäta allt bränvin, sona tillverkas, bör införas vid alla brännerier.
Skulle man tänka sig någon möjlighet att begränsa den mindre pannans afverkning, skulle detta icke kunna ske på mer än ett sätt, nemi. på det som i Ryssland är antaget, att föreskrifva en viss modell, som tillverkaren måste begagna sig af.
Men jag tror, att detta skulle upväcka alltför mycket missnöje hos de mindre bränvinsbrännarne.
Då jag sålunda tror, att hvad som är föreslaget i 3:dje §, att nemi. alla brännerier böra vara fabriksbrännerier af ett slag, skulle medföra särdeles lyckliga resultater, anhåller jag, att. R. o. Ad. ville bifalla Utsk:ts i denna del gjorda hemställan.
Hvad den 2:a §:n beträffar, bör it. o. Ad., enligt mitt förmenande, dock under förutsättning att R. o. Ad. ej binder sig vid ordställningen, utan lemuar sista redaktionen till Utsk:s omsorgsfulla omvårdnad, fatta beslut om att antaga K.
M:ts i detta hänseende gjorda hemställan, eller att tiden för bränvinstillverkningen utsträckes till 7 månader, och detta för allo brännerier i landet.
Jag för min del instämmer med Gr.
Anckarsvärd i att det verkligen är bedröfligt, att man vid hvarje Riksdag måste återkomma med förslag till förändringar i bränvins-lagstifningen, utan att man någonsin lyckas förena sig om hvilken grundprincip, som egentligen bör följas.
Den bana, på hvilken man nu fortgår, nemi. att i möjligaste mån få denna näring till natur af fabriksrörelse, anser jag så småningom böra leda till det rätta målet.
Ty att på en gång söka uttränga de mindre pannorna genom stränga kontroller och höga beskattningar, anser jag vore att gå för brådstörtande till väga, och så länge en handtering ej kan förbjudas, bör den ej heller tvingas att drifvas med förlust.
Jag ser således ej annat sätt att få bort småpannorna, än genom fabriksrörelse-handteringen, hvarföre jag äfven, i afs:de på den för bränvinsutöfningen föreslagna tiden, ger ett obetingadt företräde åt K. M:ts Propos.
I afs:de på sjelfva principen, eller att så småningom söka utrota småpannorna, gillar jag till alla delar Utsk:ts förslag, ty alltsedan år 183 4 har jag ifrigt stridt för detta måls upnående; att det vinnes på detta sätt, om ock småningom, synes deraf, att år 1835 deras antal var omkr. 156,000, nu blott något öfver 200 0.
Hvad den omständigheten beträffar, att äfven ålägga de små brännerierna att underhålla kontrollör i och för bevakningen af lagstiftningsstadgandernes efterlefnad, anser jag att det vore i högsta grad orättvist att pålägga dem en sådan börda; ofta kan det nemi. hända, att en bränvinsidkare, i smått, ej har mer utrymme i sin bostad, än hvad som nödvändigt fordras för honom och hans egen familj, och då vore det i sanning hardt att densamma skulle få utflytta och logera sig på annat håll, under det att åt kontrollören skulle upbjudas alla möjliga beqvämligheter.
I sanning vore icke en sådan lagstiftning alltför obillig.
På grund af dessa mina skäl röstar jag bifall till det, i detta hänseende, i K. M:ts Nåd.
Propos. framstälda förslag.
Den 26 Mars e. ra. 416 Hr To r n erli jel in:
I afseende på Hr Reutersväirds sista yttrande, att det var en så obetydlig skillnad mellan den i K.
M:ts Propos. och i Utsk:ts Bet:de föreslagna utsträckning af tiden för bränvinsbränningens utöfning, ber jag få anmärka, att förhållandet alldeles ej är så, som Hr Reutersvärd upgifvit, eller att det blott vore en månads skilnad, utan skilnaden utgöres af 2:ne månader, alldenstund Utsk:t föreslagit 5 och K. M. i sin Nåd Prop. 7 månader.
Och då, såsom jag nyss ådagalagt, bränvinsbränningen utöfvar ett så fördelaktigt inflytande på ladugårdsskötseln, anser jag en förlängning af 2:ne månader i detta hänseende vara af ganska väsendtlig vigt.
Hr Olivecronas försök att vilja vederlägga min upgift att dranken vore nyttig för ladugården, så är denna en, både i vetenskapligt och praktiskt hänseende, så erkänd sanning, att jag ej ytterligare anser mig vid detta tillfälle behöfva närmare redogöra för den saken.
I likhet med flera föreg:de talare, hembär jag Utsk:t min tacksamhet för den riktiga grundsats, hvarifrån Utsk:t utgått vid författandet af den nu under öfverläggning varande 3:dje §:n.
Meri jag skulle vid öfverläggningen om denua g vilja göra samma yrkande, som Frih.
Raab gjorde i afseende å den 2:dra. att en efterföljande §, nu den 4.de, skulle samtidigt behandlas.
Min mening är nemligen den, att, om R.
St:r anser att tiden ej ännu är inne att undertrycka de s. k. mindre pannorna, så vore det rättvisare och bättre att antaga K. Maj:ts Propos. i detta afseende, än att bifalla Utskrts förslag, såvida nemi. 4ale §:n blifver antagen; ty att nedsätta minimibeloppet till 100 k:r, är, efter min tanke, att helt och hållet förstöra ali kontroll; och det skulle äfven möjligen kunna blifva ganska svårt, om Utsk:ts förevide 3:dje punkt antoges, att finna tillräckligt antal pålitliga personer, för att besätta alla erforderliga kontroilörsplatser, så att, enligt min öfvertygelse, vore det bättre antaga K. M:s Propos., hvaruti blifvit föreslaget, att småbrännerierna ännu få existera, fastän med förhöjd skatt, än att förse alla bränneriet' med kontrollörer och medgifva rättighet till en så låg tillverkning, som 100 k:r om dagen.
Raab: Jag respekterar Frih.
Hamiltons motiv, att det vore en hårdhet, ett våld, begånget mot de mindre brännerierna, att söka utplåna den i afseende på redskapens beskaffenhet antagna skilnad dem emellan och de större, och att derigenom betydliga förluster skulle drabba de förre; men jag frågar den värde Frih:n, om, efter den beskrifning öfver den nuvarande redskapens orimliga afverkningsförmåga, som blifvit af Hr Hjärne framstald, man väl kan anse det vore lämpligt, att, på sätt hittills skett, låta skatten längre utgå efter pannerymden.
Jag, för min del, kan icke fatta, hvarföre man önskar vidblifva författningar, hvilka, äfven om de mest skarpa föreskrifter rörande redskapens konstruktion och beskaffenhet utfärdas, alltid skola komma att kringgås och ofördröjligen visa en ytterligare höjning i beräkning af redskapens afverk - 414 Den 2G Mars e. m. ningsförmåga af behofvet påkallad; och hvad blefve egentligen följden af ett sådant förfaringssätt, örn icke den, alt vi nästa Riksdag stodo precist på samma punkt som nu.
Derföre kan jag ej annat iiu yrka bifall å Utsk.s förslag.
Jag har alltid, så vidt det varit mig möjligt, gjort mig till ett ovilkorligt, oeftergifligt åliggande att, isynnerhet i frågor af lagstiftningsnatur, i möjligaste mån söka utreda och tydliggöra alla med frågan sammanhang egande förhållanden, innan jag med min röst biträdt något förslag.
Men i afseende på denna fråga tyckes en sådan utredning ej vara möjlig.
Med anledning af de uplysningar, Friherre Tersmeden afgifvit, skulle jag med nöje vilja ingå på hans förslag, men det förefaller mig som man ej kan komma till ett sådant resultat, vare sig genom bifall till Utsk:ts förslag eller K. M:ts Propos.
I afseende å tiden för bränvinstillverkningens utöfning inom de större brännerierna, biträder jag K. M:s Propos., som föreslår 7 månader af året, hvilket jag ur alla synpunkter anser för det mest rationella.
— Men i afseende å de smärre brännerierna, finner jag ingenstädes någon föreskrift stadgad ang. den dem beviljade bränningstiden, hvarföre jag skulle önska, atl densamma bestämdes till, hvad den hittills varit, nemi. 2 månader.
Utsk:t säger i sitt Bet:de, att så väl i K. M:s Propos., som i de flesta inom Stånden i ämnet väckte motioner, den åsigt allmänt blifvit uttalad, att den re form, som i afseende på bränvinslagstiftuingen år 1855 infördes, burit särdeles goda frukter, hvilket isynnerhet visat sig derigenom, att stnåpannornas antal förminskats och bränvinstillverkningen betydligt aftagit.
Detta torde ock vara en temligen allmänt erkänd sättning.
Under sådana förhållanden är det tillbörligt att med varsamhet gå till väga vid genomförandet af nya förändringar och hejda sig vid dem af så genomgripande art, som de nu af Utsk:t föreslagna.
Sorn regel mäste man erkänna det riktigt, att hvarje tillverkad kina bränvin bärlika skatt.
Det särskildla TJtsk: t 1854 både insåg och antog detta grundvilkor såsom oeftergifligt, så långt möjligheten af tillämpning det nredgaf.
Dervid mötte likväl då åtskilliga svårig heter, ty det fullständiga genomförandet erfordrade att det tillverkade beloppet vid hvarje särskildt bränneri upmättes och kontrollerades.
Det var dock otänkbart att vid en tidpunkt, då småbrännerier öfverallt i landet funnos utspridda och till ett antal af omkr. 35,000, anställa en kontrollör vid hvarje sådant.
Men att på en gång tillintetgöra dessa småpannor var högst betänkligt, då det så djupt ingrep i den enskildta dittillsvarande hushållningen.
Detta Utsk:t ansåg derför rättast och mtd billighet förenligt att tillsvidare medgifva rättighet att idka bränvinsbränning äfven med småpaunor, och valde derför den utväg, att indela bränvinsbränningen i tvenne klasser; den ena, som fick begagna hvad redskap som helst och tillverka ett visst belopp bränvin, begränsadt af maximum och minimum pr dag; den andra, som inskränktes till Den 26 Mars e. m. redskap af viss form oell storlek, samt beskattades efter tariff pä dess afverkningsförmåga.
Detta Utsk:ts förslag till E. St:r Lief af dem antaget under förutsättning att småpannorna skulle småningom af sig sjelfva försvinna och handteringen öfvergå till fabriksnäring.
Jordbrukaren gjorde dervid visserligen en upoffring af pekuniär vinst, men då denna vinst var oskiljaktig från det onda. som ett öfverhandtagande bränvinssupande medförde, tvekade man ej att göra denna upoffring för det allmänna bästa och till vinnande af fördelar, som en förbättrad moralitet medför.
En stor del af ledamöterna i Utsk:t, äfvensom af R. o. Ad., var väl öfvertygad att den afverkningsförmåga, som åsattes den till form och storlek begränsade redskapen, var lägre än hvad som vid med omsorg skötta bränneriet kunde åstadkommas, men man ansåg dock bäst att intill nästa riksdag, då en på erfarenhet grundad öfvertygelse skulle vinnas, snarare antaga den lågt föreslagna tariffen, än att yrka höjning under motstånd.
Oaktadt således afverkningsförmågan blef allt för lågt åsatt och skatten i följe derutaf vida mindre än vid de större bräunerierna, minskades likväl, redan första året efter det att den nya författningen trädt i verksamhet, småbränneriernas antal ifrån cirka 35,000 till cirka 4,000.
Snart började likväl bränvinsbrännare inse att afverkningsförmågan var mycket för lågt åsatt, derpå antalet åter 1856 ökades till 5,138 och 1857 till 5,402.
Men efter det att den derpå följande Riksdagen upsatt och höjt afverkningsförmågan för småpannorna, hade denna höjning till följd, att deras antal åter minskades, nemligen 1858 till 2,481 och år 1 859 befunnos de vara 2,826.
Häraf drages otvunget den slutsats, att om saken finge gå sin naturliga gång och ingen annan förändring vid innevarande Riksdag gjordes, än att beräkningen på afverkningsförmågan ånyo stegrades, skulle det önskade resultatet snart erhållas, utan vidtagande af en så våldsam åtgärd, som att nu genast, förbjuda alla småpannor, eller, hvad som är detsamma, anbefalla kontrollör för hvarje bränneri. K. M. har i sin Nåd.
Propos. föreslagit bibehållandet af de mindre brännerierna, men med en, åsatt afverkningsförmåga pr dygn af 3 gånger pannerymden, då redskap utan mäskvärmare nyttjas, samt till 4 gånger för redskap med mäskvärmare.
Fullt öfvertygad om ändamålsenligheten häraf, får jag vördsamt anhålla om propos på afslag å Utsk:ts förslag, med antagande tillika af K. M:s Nåd.
Propos., i hvad den lörer denna del af den nya författningen.
Enligt mitt förmemde är det en ganska vigtig grundsats, som blifvit uttalad i Bet,:ts 3:dje g.
Det är nemi. en sanning, som af erfarenheten blifvit bestyrkt, icke blott i vårt fädernesland utan i alla andra länder, att en beskattning efter pannerymden alltid måste gifva otillfredsställande resultater, alldenstund det i sjelfva verket ej finnes något samband mellan pannerymd och afverkningsförmåga.
Det är nemi. en beskattningsgrund, som är beroende af upfinningsförmågan och ouphörligen måste undergå förändring, och som, så länge den qvarstår, alltid skall 416 Oen 26 Mars e. m. åstadkomma en splittring inom representationen.
Jag för min del anhåller om bifall till Utskits i 3:dje § gjorda hemställan.
Flere ledamöter hördes ropa på propos. » Frih.
Då man i allmänhet tyckes vara ense derom, att den väg, som i afs:de på lagstiftningen för bran vinstill verkningen beträddes år 185 5, ledt till de gynsammaste resultater både för Staten och den enskilde, hvilket visat sig så väl i minskning af bränneriernas antal och tillverkningsbeloppet i riket, som äfven deruti, att bränvinssupandet på ett anmärkningsvärd! sätt aftagit, skulle jag högeligen önska, att representationen ville fortgå på denna så lyckligt beträdda bana, för att man slutligen kunde hoppas uppnå det önskvärda mål, att inga andra band än skatterna skulle lägga hinder i vägen för en fri utöfning af bränvinstillverkningen.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade Fl.
Esc. Hr Gr. o. Landtm., att, i afs:de å den 3 <§:ti, yrkats dels bifall och dels att R. o. Ad., med afslag derå, måtte besluta, att, på sätt K. M. föreslagit, bränvin hädanefter som hittills finge tillverkas i sfi väl större som mindre brännerier, och sedan propos. å bifall till §:n blifvit framstäld, samt med starka ja, blandade med åtskilliga nej, besvarad, förklarades ja hafva varit öfvervägande.
Härefter förmälte H. Exc., att, hvad den 2:dra §m beträffade, hade, i alside å 1 mom. deraf, blifvit yrkadt dels bifall dertill och dels afslag dirfi med antagande af K.
Mits förslag, att bränvinstillverkning skulle få ega rum tider de 4 första och de 3 sista mfinaderne af året; hvaruppå Fl.
Exc. framstälde först propos. å bifall till det ifrågavide momit, dervid svarades många ja och nej i blandning, samt sedermera propos. å afslag derå samt bifall till K.
Mits ofvanberörde förslag, hvilken sednare propos. besvarades med starka ja, blandade med ganska många nej; och förklarade H.
Sedan votering blifvit begärd, uplästes och godkändes följande voferingspropos.:
Den, som bifaller 1 morn. af 2 g uti Bevillnings- m. fl. Utskis förslag till förordning angide vilkoren för bränvinstillverkning, röstar
Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, afslår R. o. Ad. nämnde mom. och beslutar, att bränvinstillverkning m& ega rum under de 7 månader af året, K.
Mit föreslagit.
Sedan nu R. o. Ad., i afside å det lista mornit af ifrågavide 2 §, fattat sitt beslut i öfverensstämmelse med K.
Mits [ > e ii t’<5 Mars e. m. 4IT K.
Mits Propos., skulle jag tro, att det vore nödvändigt att återremittera den nu föredragna 2:dra punkten, på det alt densamma måtte komma att undergå erforderlig redaktionsförändririg.
Jag anhåller att återremiss måtte blifva kontraproposition.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att, vidkommande 2 mom. af den förevide 2:dra §:n, yrkats dels bifall dertill, inbegripet i yrkandet om bifall till §:n i dess helhet, och dels afslag derå samt bifall till K.
M:ts förslag, att en månad skall vara den kortaste tid, för hviken någon egde att sig till bränvinsbränning anmäla Härefter framstäldes propos. å bifall till ifrågav:de 2:dra mom. och besvarades med nej, hvaruppå gjord propos. om afslag derå och bifall till K.
Mits ofvanberörde förslag med ja besvarades.
Slutligen blefvo 3, 4, 5 och 6 mom. af ifrågavide 2 g utaf R. o. Ad. bifallna. § 4.
Enligt mitt förmenande, torde det ej vara lämpligt, att, med afs:de fästadt å det beslut, R. o. Ad. nyss vid bestämmandet af tiden för bränvinsbränningen fattat, antaga ett så lågt minimibelopp, som 100 kannor.
I vårt land, synnerligen i södra delen deraf, finnes många små bränneriet-, som redan tillverka 100 kannor; dessutom skulle just detta låga mininum komma att upmuntra många mindre possessionater att anlägga brännerier.
För öfrigt, då man en gång uttalat sin förkastelsedom öfver småbrännerierna, så bör man äfven vid bestämmandet af minimibeloppet ådagalägga konseqvens i sitt förfaringssätt och ej stadga en föreskrift, som kunde lända desamma till båtnad.
Jag för min del skulle sålunda vilja påyrka, att minimitillverkningen för alla brännerier måtte bestämmas till 300 kannor, hvarom jag anhåller att Hr Gr. o. Landtm, måtte framställa propos.
När R. o. Ad. nu beslutat antaga den föregide 3:dje §, så tror jag. att den s. k. husbehofsbränniugen i och med detsamma uphört, och under sådana förhållanden anser jag det vara skäl, att äfven antaga den nu under öfverläggning varande 4:de g. Det är nemi. gifvet, att allmogen skulle finna den domen mycket hård, som, då rättigheten att bränna grundar sig på egandet eller innehafvandet af i mantal satt eller skattlagd jord, skulle bestämma, att tillverkningsbeloppet på dygn minst skulle uppgå till 300 kannor.
Man säger, att genom nu föreslagna stadgande skulle många 100-kannors brännerier uppstå, men jag hemställer om icke dessa snarare borde hafva upstått, då de hade kunnat bränna för en V3, ja en */* mindre skatt än under nuvide H. IV. 27 Den 2fi Mars e. m. förhållanden komrae att ega rum, dä man nemi. inberäknar underhållskostnaden för en kontrollör.
Jag yrkar bifall till ifrågav:de g. Hr Hjärne:
Sedan nu 3:dje g af Utsk:ts Betänk, blifvit af R. o. Ad. bifallen, så måste jag, på grund af hvad jag nyss hade äran yttra, lika med Frih.
Tersmeden yrka, att minimibeloppet måtte för alla brär.nerier bestämmas till 300 kannor på dygn.
Om ett så lågt minimum, som 100 kannor, skulle bibehållas, så fruktar jag, att de små brännerier, som ännu existera och hvilka man vet redan hafva satt sig i besittning af ganska komplicerade redskap, med hvilka de kunna tillverka öfver 100 kannor om dagen, skulle allt fortfarande komma att ega bestånd, under hvilka förhållanden det mången gång kunde upstå ganska stora svårigheter för K.
M:ts Beflnde i länen att erhålla tillräckligt många dugliga kontrollörer.
Detta skäl har Utsk:t visserligen sökt vederlägga, men jag, för min del, kan ingalunda gilla dess motivering i detta hänseende.
Med den erfarenhet jag eger om nödvändigheten af att vid upmätningar hålla sträng kontroll, tror jag att denna omständighet i betydlig mån befrämjades derigenom, att man antoge 300 kannor som minimibelopp.
Jag anser derföre att R. o.
Ad. gjorde klokast i att instämma uti det af Frih.
Tersmeden gjorda yrkande, att minimibeloppet bestämmes för alla brännerier till 300 kannor på dygn.
Jag erkänner, att jag ej är någon be undrare af bränvinsbränning i allmänhet och allra minst i mindre brännerier.
Men jag kan ej annat än förundra mig öfver det våldsamma sätt, på hvilket man tyckes gå till väga, i det man helt och hållet vill tillintetgöra för den mindre jordbrukaren möjligheten att kunna tillverka bränvin.
Här har blifvit yttradt, att det låga minimibeloppet skulle hafva till följd, att en mängd mindre possessionater skulle hörja att idka denna rörelse.
Jag kan ej fatta hvarföre denna våda skall blifva större nu än tillförene, då de hade rättighet att bränna mot erläggande af T/t af den skatt, som nu är pålagd.
Som jag ej hört något enda bevis blifvit anfördt, som i ringaste mån kunnat öfvertyga mig om nödvändigheten af att höja minimibeloppet öfver det nu i i j§ föreslagna, får jag yrka bifall å ifrågav:rie §.
Hr Tornerhjelm: Som R. o.
Ad. redan, genom det i afs. å den 3:dje §:n fattade beslut, tagit ett våldsamt steg för småbränneriernas utrotande, kan jag aldrig föreställa mig, att det vore välgrundadt och klokt, att, i uttalandet af sin förkastelsedom öfver desamma, gå så brådstörtande tillväga, som här af åtskilliga ledamöter, i strid mot Utsk:ts förslag, blifvit påyrkadt, eller att man borde bestämma minimibeloppet till 300 kannor.
Det vore nemi. att utestänga den mindre jordbrukaren från alla möjligheter att bränna bränvin, och då, såsom jag nyss hade äran nämna, denna rörelsegren utöfvar ett fördelaktigt inflytande på jordbruket och i Den 20 Mars e. m. 41S synneihet pä ladugårdsskötseln, derigenom att dranken med fördel som föd 11 ingsån)ne åt kreaturen kan begagnas, så tror jag att denna åtgärd, åtminstone för det uärvide, är aldeles opåkallad.