Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det af Herr Riben omnämnde förslag angående förhöjning af Posttaxan anser jag vara så mycket mera skadligt, som en beskattning aldrig är skadligare, än då dem pålägges tillfällen, hvilka underlätta communicationen, vare sig af varor eller tankar.
Revisorcrnes Berättelser visa, att förhöjningen i Posttaxan ej verkat i samma mån förhöjning i inkomsterne, men att den nedtryckt och inskränkt bref växlingen.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken hemstälde, att Herr Crusenstolpes ifrågavarande Motion, jämte de af ålskillige Ledamöter, i anledning deraf, nu afgifne yttranden, måtte till Bevillningsutskottet remitteras; hvilket bifölls.
Föredrogs å nyo Kongl. Maj:ts den 26 sistlidne November afgifne, och den 4 dennes f. m. på bordet lagde Nådiga Proposition lill Rikets Ständer, angående anslag af nödige medel till fullbordande af de i Hufvudstaden anlagde Correctionslnrättningar; och blef Högstberörde Proposition, uppå derom af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjord hemställan, till StatsUtskottet remitterad. 7» Den 17 December f. m.
Föredrogs till remitterande Herr von Beckers, Carl Johan, den 4 dennes f. m. på bordet lagde Motion, angående en inrättning, sorn i goda år borde uppköpa Landets öfverlopps-spannemål, för att isvåra år afyttra densamma.
Grefve Hamilton, John, anförde skr iftligen :
Har jag rätt förstått Herr Becker, så föreslår Iian en inrättning, som lill ett visst, en gång för alla bestämdt, minimi-pris, skulle i goda år uppköpa landets öfverloppsspannemål.
Alla tyckas vara öfverens om, att bland alla industrigrenar, åkerbruket förtjena!- i första rummet en rättvis rang, att denna näringsgren ej allenast förtjenar skydd, utan äfven en billig uppmuntran.
Det är endast om sältet och huruvida Styrelsens mellankomst är användbar, sorn kan uppstå olika meningar.
På samma gång jag för min del är öfvertygad, att den föreslagna interventionen ej kar» medgifvas, utan att såra mägtiga intressen, påstår jag, alt de medel man föreslår äro föga tjenliga att åstadkomma hvad man önskar, utan till och med hafva en tendens, helt och hållit motsatt, hvad man vill att deraf skall blifva en följd; hoppas jag ej skall blifva 111ig svårt alt bevisa.
Den 17 December f. m. 7' Jag möter straxt ett oöfvervinneligt lunder i omöjligheten alt finna tillräckliga fonder, och alt på förhand beräkna höjden af summan, som erfordras, i förlusten pä capital och ränta, i vidden af en administration, som ett så colossaliskt företag fordrade; oundvikliga förluster på den säd, som skadas, då säden ej är alla år lika tjenlig till magasinering.
Då härtill kommer att oberäknadt de vanliga dilapidationerna de trognaste följeslagarne vid detta systeme här icke finnes någon vara, sorn physiska omständigheter, årstiden, en torr eller våt atmosphere, belägenheten af magasinerna, liksom sjelfva sädens mer eller mindre godhet har ett så stort inflytande på.
Och hvad skulle, mine Herrar! slutligen följden blifva af detta systeme.'1
Jo att äfven vid fortsättningen af låga priser, jordbrukaren fortsatte att öka den privilegierade frugten, hvaraf uppkomme den dubbla olägenheten, att odlandet af andra producter, ehuru mera fördelaktiga, så för landlmannen, som för den stora massans behof, blefve åsidosatt för den privilegierade; att fonderne till sädes-uppköp, redan svåra att samla, behöfde allt jemt ökas, i proportion af utvidgningen af den privilegierade industrien, oansedt fallet i priset, som är eu gifven följd af detta riksförderfliga systeme.
Ja det är nästan omöjligt att mäta djupet af den afgrund, i hvilken man vill inlocka Dan 17 December f. m. oss.
DesSa anmärkningar som uppstå mot Styrelsens mellankomst i sädesliandlen äro lika gällande för enskilta corporationer att dermed sig beblanda.
Riksolyckan deraf, att om den föreslagna åtgärden går igenom, kunna vi aldrig hoppas att någonsin se vårt penningeväsende ordnadt, så mycket mindre, som hvarken en Regering eller en lagstiftande corps, den må vara så vis som hälst, på förhand kan bestämma gränsen af en åtgärd, som uteslutande beror, på oräkneliga omständigheter, hvilka ingen magt i verlden är gifvet att förutse.
Ja, ehuru berömvärd deras afsigt är, som ifra för den föreslagna åtgärden, så, ifrån hvad håll man än betraktar den, är den enligt min åsigt oantaglig.
Af hvad jag haft den äran anföra, har jag funnit mer än tillräckliga skäl, att be de Herrar, som yrka på en ny magasinsinrättning, att i lugn afvagta den tidpunkt, då Försynen täckes genom sakernas vanliga gång,-höja sädespriscn, och således låter upphöra den klagan, som nu höjer sig.
Jag vet i sanning ej något annat corvectiv emot det onda, om ej att Landtrnannen rättar sina utgifter efter de år, då sädespriserna äro låga och ej, som oftast sker, efter de högsta priserna.
En fördel som en klok hushållare vet alt begagna, för att Den 17 December f. m.
Junina balancera den mindre goda conjuncturen.
För öfrigt står det fast, alt all Regeringens ätgärd, som endast liar utseende alt behjerta en sak, (^och den föreslagna är ostridligen af denna natur) är sä mycket farligare, som om man en gäng släpt efter, man skall se sig tvungen, dä åtgärden befinnes otillräcklig, att än vidare utsträcka den.
Det i England följda prohibitivsystemet i anseende till säclcsh amilen bevittnar bäst denna sats.
I detta land, der Regeringen så bestämdt haft för afsigt att gynna Jordbruks-intresset, har man likväl aldrig vågat gå så långt, som den värde Motionairen föreslagit, ehuru intet land finnes, som bar sådan tillgång på pecuniara resourcer.
Man har inskränkt sig till bestämmande af högre och lägre tulltariff i förhållande till de gällande spannemålspriserna.
Det var först 1791, vill jag minnas, delta systeme kom i dagen då maximipriset bestämdes lill 5o sk. för hvete, 34 för råg.
14 år derefter eller i8o5 insåg man otillräckligheten af denna åtgärd, då maximipriset erfor någon förhöjning.
Vid hvarje ny förhöjning öktes klagomålen öfver otillräckligheten.
Styrkan af de klagandes rop år 1814 gaf anledning till parlamentsakten af den 23 Mars i8i5, då hveten bestämdes till 80 sk. och rågen lill 53 sk. per qvarter.
Detta förhållande fortfor 74 Den 17 December f. m. till dess den oförgätlige Georg Canning sökte år 1836 att föra sädes-lagstiftningen på en bättre väg; vid hvilket tillfälle hans opinion korn i sådan strid med det stora jordbruks-intresset, att den med egoisme (vår lids lyte) förgiftade så hans dagar, utan annan frugt, för det allmänna, än att genom hans förtidiga bortgång civilisationslijulet ruckades otaliga minuter tillbaka.
Jag säger utan annan frugt, ty knapt hade den store Statsmannen lemnat detta jordiska, förrän Hertigen af Wellington, om jag är rätt underrättad, återförde sädes-lagstiftningen i sitt primitiva skick, dock med minskning i maximipriset och med bibehållande af några få af Gannings modificationer.
Efter att hafva framlagt detta frappanta exempel (hämtat från Engelska lagstiftningen) på otillräckligheten af artificiella åtgärder i afseende på spannemålsfrågan, får jag upprigtigt beledsaga detta med min öfvertygelse, att det är i naturen af sakerna, att ju mera spannemålshandlen är fri och illimiterad i ett land, ju mera sätter sig ett bestämdt pris.
För denna sats kan Holland tagas till exempel, i hvilket land priserna minst varierat, på samma gång fluetualionen alltid varit starkast, der prohibitivsystemet varit gällande; ty det är handeln, och den endast, som kan uppehålla ett medelpris.
Denna lära är ej ny, den har redan i tiden blifvit förklarad af Den 17 December f. m. 75 Turgot.
Ingen nekar, att det icke är Jordbrukaren, som producerar säden, men man kan val ej heller neka, alt näst consumlionen, är det handeln, som bibehåller det jemna priset, och således icke litet hidrar att befordra jordbrukets välgång.
Men dertill fordras likväl ett stabelt mynt.
Då delta en gång blifver bestämdt i vårt Fädernesland, är det icke möjligt annat, än alt en vara af största nödvändighet skall blifva hos oss en af de lifligaste handelsgrenar, i synnerhet i samma mån, som, sedan myntbestämningen föregått, PrivalBanker hinna att utveckla sig.
Likväl blir alltid en conditio sine qua lion, att Styrelsen på intet vilkor får inblanda sig i denna handelsgren.
Ty, mine Herrar! huru är spannemålshandlen tänkbar, så länge stora qvantiteter voro i Regeringens disposition, hvilka förr eller senare mäste utsläppas i circulationen?
Utgående nu från den principen, att det endast är fri sädeshandel, sorn kan bålla ett jemnt pris, får jag svara Herr af Wingård, att enligt min oförgripliga lanke, den store Statsmannens project, hvaraf Herr af Wingård vill göra tillämpning i vårt Fädernesland, troligen aldrig blifvit släldt å bane, (sorn huru man än betraktar det blir alltid en artificiel åtgärd) om han än vågat, utan för stor skakning af mägliga intressen, öfvergå till ett liberalare \ 76 Den 17 December f. m. syslcme.
Har jag fallat rätt denne store mannens afsigter, gick hans förslag ut på, att så småningom och successivt lossa de band, som hvila tungt öfver alla andra vigtiga industrigrenar i England.
Ty då skatter m. ni. uppkommit, i följd af den förra falska lagstiftningen, hade en hastigare öfvergång, än den, han föreslagit, varit en grym orättvisa mot de intressen, som haft sin upprinnelse af förutnämnda lagstiftning.
Öfvergången till ett bättre, om detta bättre skall äga något bestånd, kan ändock ske, i den mån detta bättre är rigtigt fattadt af allmänna opinionen.
Jag menar nemligen den fraetion af allmänna opinionen, som närmast har fördel eller lider af en föreslagen lagstiftnings-åtgärd.
Som jag ty^ckt mig förmärka att denna, hos oss synes tillfredsstäld med en protections-tullafgift, tror jag, ehuru jag mindre gillar principen, att den kan beviljas, utan just så stor olägenhet för den stora massan af Nationen.
I hvilket fall Herr af Wingårds project tyckes vara det mest passande, om ej, såsom mindre compliqueradt, jag fick föreslå, såsom alternativ, att i tull bestämdes för en tunna hvete 1 R:dr, för en tunna råg 36 sk., för korn 24 och för hafre 16 sk.
B:co i silfver, samt att tillika en $. blefve inryckt i Grundlagen: att cletina tull förblefve oföränderlig.
Vidare hemställer jag vördsammast, om det icke vore lämpligt alt uppmuntra till riors anlägg - Den 17 December f. ni. 77 liing, genom utdelandet af premier; såsom aldeles oundgängliga, om vi någonsin skola kunna smickra oss, att se speculantsliandeln födas bos oss.
Dessutom kan jag af erfarenhet intyga, att i Holland betalas 10, 15, å 20 procent mera för ritorr säd, än för den som är torkad på vanligt sätt, af orsak att, oberäknadt fördelen att kunna så mycket lättare magasinera den förra, den anses så många procent mera lönande vid Brän- och Distillerierne, som den är dyrare.
Innan jag slutar, bör jag på Herr von Beckers mörka tafla svara, att hungersnöd ur ett spöke, åt hvilket, vi skola akta oss, att gifva verklighet, genom oförsigliga åtgärder.
Friherre Anckarsvärd_, Carl Henrik, uppläste följande:
Den värde Motionairen, som åter påkallar upplifvande af spannmålshandeln, och af spannmålsuppköp för allmän eller för Statens räkning, söker alt ifrån följderne af 1S26 års missväxt hämta stöd för sin mening, alt Jlandclscorpsens enskildt a spe • eulationer och täflan icke förmår förekom ma de starka fluetuationer, som inom spannmålshandeln ägt rum, Motionairen framställer till dem sorn drömt sig den fria handelns oafhängiga 7S Den 17 December f. m. verkan den frågan: hvad tillgång hafva våra köpinanslager lemnat vid hehofvets stund?
Motionairen påstår, att Svenska köpmannen ej kan fastlåsa sitt lilla Capital vid en vara j som slukar stora Capitaler.
Att åsigterne öfver ifrågavarande ämne ännu kunna vara så delade, ingifver helt naturligt en viss tvekan alt tilltro sig kunna lämna någon vägledning till det rätta; men jag tror att vid detta, som vid andra likartade fall, verkningar blifvit företedde som bevis, innan ordsakerne till dessa verkningar ens blifvit undersökte eller granskaskade.
Grunden för all handelsspeculation, är först och främst friheten, att kunna speculera uti hvilken handelsgren som hälst; och denna frihet består uti någon säker, af intet godtyckligt tillfälligt stadgande beroende beräkningsgrund, för hvilket företag som hälst.
Sjelfva Grundlagen innebär, uti 60 RegeringsFormen, ett väsendtligt hinder för all köpmannaspeculation till spannmålshandel.
Stadgandet att ut- och ingående Tulln å spannmål, kan utan Rikets Ständers samtycke höjas eller sänkas, stänger all speculation i sådan väg, och då härtill kommer, att Staten, tväremot sin bestämmelse, gjort sig till spannmålshandlare, Den 17 December f. m, 79 så igenfinnes snart elen enda verkliga ordsaken, hvarföre handels-corp$ens enskilda speculation och täflan, icke hitintills kunnat fylla samhällets behof och fordringar i denna del; och endast ifrån denna ordsak afhållas Capitaler ifrån en rörelse, hvartill de eljest nödvändigt skulle kallas genom denna handels ej mindre än all annan handels natur och egenskap att gifva vinst, där frihet lämnar tillfälle att speculera.
Motionairen anser den efter 1826 års missväxt åberopade hungersnöd hafva frambragt en ryslig vederläggning af den ifrån Calhedern uttalade thcorie, att
Staten ej bör befatta sig med uppköp och upplag af spannmål.
Motionairen anser jemväl de uppjagade prisen hafva uppkommit genom Statens overksamhet vid spannmålshandeln, och att man äfven i följd deraf knappast hunnit iita sig mätt, förr än Landtmannens förlägenhet blifvit fullbordad genom den andra plågoandan: vanvärde och bristande afsättning.
Motionairens beröm öfver de mest LandsTaderlige anstalter ifrån Regeringens sida, lill afhjel] lande af följderne af 1826 års missväxt, vill jag ej bestrida i hvad som angår uppsåtet, men ingalunda kan jag godkänna de härvid synlige beräkningsgrunderne och der - 8o Den 17 December f. m. på följande åtgärder, hvilka jag icke heller kail frikänna från en dryg andel uti verkningarne.
Jag påminner mig ganska väl, att jag 1826 omkring den 4 eller 5 Julii passerade Slockholm efter en lägre resa uti flere directioner inom de sydlige Provincerne, och att missväxten då redan var ohjelpligt gifven.
Kort härefter började en strid i Tidningarne huruvida spannmålsimport genom tullfrihet borde gynnas eller icke; och Styrelsen började, alt under tiden göra utländska spannmålsreqvisitioner; men författningen om tullnedsättningen för Korn, Ärter och Ilalia, daterad den 3i Augusti, kunde ej förr än ett godt stycke in i September vara af hela Handelscorpsen känd, och termin för denna tullnedsättning var dessutom allt för kort, då den uti den Kongl. Förordningen begränsades inom den i5 November, hvadan all speculation var inskränkt inom de utländska behållningarne ifrån förra årets skördar.
Den 14 September daterades tillåtelsen att till den 1 derpåföljande Julii få tullfritt införa Hö och Halm.
Den 1 November daterades den Kongl, tillåtelsen, att till hamnarne i Götheborgs och Bohus, samt Hallands
Län, emot nedsatt tull, få införa Råg.
Den Den 17 December f. m. 8t
Den 20 December daterades den Kongl, tillåtelsen, att emot en tull af 2 R:dr Svenkt J3:co p:r tunna, och öfrige afgifter efter för fattningar ne, ifrån den 1 April 5827, till och med den 3i Maji få uti alla hamnar införa Råg.
Den 29 Mars 1827 daterades den Kongl, tillåtelsen, att Råg, Rågmjöl, Korn och Arter, emot na bestämda nedsatta tullafgiften, somt
Ha fr a tullfritt måtte till Riket införas, till och med den i5 Julii, samt jPotatis till den 1 Augusti.
Den 3 i Juni i daterades återkallelsen af förbudet, att lill utrikes ort föra Korn, Arter och Hafrä.
Den 20 Jun ii daterades den Kongl. -Förordningen, hvarigenom tulln för inkommande spanmål ifrån den 1(1 Julii återuppsattes till 4 K: dr 24 för tunnan Hvete, 4 R:dr för Råg, och för Korn 2 R:dr 82 sk. allt Ilamb.
B:co under det, efter Motionairens uppgift, hungersnöden i Vestergöthland härjade sorn värst.
Någon särdeles analys af dessa administrativa åtgärder lärer icke vara af nöden, för att bibringa den öfver tygelsen, att handelscorpsens enskilda speculation och täflan under ett sådant förhållande omöjligen kunnat äga rum.
Man må snarare förundra sig, att liandelscorpsen under sådane vilkor uträttat 6 H. 6 Den 17 December f. m. livad den gjort, och man må under skildringen af Landets nöd i följd af 1826 års missväxt, icke glömma dc förluster många af de handlande vid detta tillfälle fingo vidkännas, genom den villrådighet och oreda, som för speculationen uppkom, genom de portionsvis utminuterade Författningarnes egenskap, att öfver verkligheten stegra begreppen om de växande behofven; och att inom så korta och ofta olämpliga terminer inskränka speculationen för behofvens fyllande.
Följderne af denna synbara osäkerhet hos Styrelsen voro för åskådlige för att behöfva vidlöftigare ådagaläggas; men det är ej mindre bedröfligt om ryktet är sant, att Deputalioner af Landtman vid detta tillfälle sökt återhålla Styrelsen ifrån alt, genom en allmännare öfversigt utaf det helas tillstånd, i tid och på en gång fatta de ändamålsenligaré beslut, hvarigenom det onda bordt vinna en tidigare och säkrare hjelp; och att sådane deputalioner, om de ägt rum, hafva mera förebråelse att göra sig °ör den nöd, som så rysligt blifvit tecknad, än Rikets Ständer för upphäfvande af en Magazinsinrättning, som förorsakat det allmänna så stora och så kanhava förluster, lärer äfven vara svårt att motsäga.
Motionairen yttrar: att Landet vill under öfverflödet sälja utan vanvärde, lika Den 17 December f. m. 35 som det vid beliofvet önskar köpa utan prejeri.
Denna önskan iir ulan tvifvel hvarje näringsidkares, men möjligheten alt genom konstgjorda utvägar vinna den, skulle måhända åter öppna striden om riktigheten af den lära, att allt gäller hvad det kan gälla; och denna lära är redan för mera än 3o ur tillhaka antagen såsom grundsats.
Mätte man en gång åtminstone blifva ense om det enkla naturliga begrepp, att civilisationen undantränger alla isolerade förhållanden Staterne emellan, att handeln är den enda naturliga och rälta väg, hvarigenom behofven å en ort, genom öfverflödet från en annan, fyllas.
Motionairen yttrar: all ingen god Svensk kan annat än behjerta ett så olyckligt förhållande, som att Rågen vid slutet af sistlidne Julii månad å Torgen i Örebro, Hofva, Mariestad, Lidköping och flere Städer, gällde 2 R:dr 3a sk.
B:co, utan att väcka någon köpmans speculation.
Det här angifna förhållande för Örebro ägde ej länge rum, och för 2 R:dr 3a sk.
B:co såldes så litet
Råg, alt det ej förtjenar nämnas.
Det låga priset framkallade utom all fråga speculationen, och Herrar Broms i Örebro återförde snart, genom sine uppköp, prisen lill ett stigande, och Rågen 84 Den 17 December f. m. gäller nn på Örebro Torg lika med föilidet år vid samma lid.
Jag kan för egen del omöjligt godkänna Motionairens slutsats* alt Statens mellankomst är enda correctivet emot de stora fluctuationerne i spanmålsprisen.
Jag trot’, i strid med Motionairens tankar, att det alltid blifver en olycklig tillställning för ett Land, om dess inre handel med den förnämsta varan, som är spanmålen, skall fotas på Statens mellankomst, så väl i anseende till uppköp sorn försäljning.
Om vi förslagsvis antaga, att hvarje Hemman tinder goda Ar skulle till Staten emot det af Motionaireii föreslagna minimipris få afyttra 20 tunnor säd, så gjorde detta, för våra 6’o,ooo Hemman 1,200,000 tunnor säd om året, och således blott inom 3:ne år 3,600,000 tunnor säd, som skulle fordra ett penningeanslag af minst 18 millioner R:dr B :co. Jag motser allt för väl* att Motionairens mening icke är, att Sveriges alla Hemman skulle på en gång blifva uti tillfälle, att på sådant sätt begagna den allmänna afsättningsutvägen; men jag hemställer från min sida åter, huruvida den af Motionairen föreslagna begränsningen af en Magazinsinrättning, inom Magazinsutrymmet kan leda till något billigt resultat.
Ben 17 Dtecembcr f, tn. 85 Följden utaf ett sådant stadgande skulle onekligen blifva den, att de till Magazinerne närmast boende skulle få till det utsätta ' minimi-priset försälja all sin spanmål, och de mera långväga blifva tvungne, ätt sedan Magazinerne ej längre kunde emottaga någon spanmål. försälja till det naturliga pris,, sorn i ali handel uppkommer, endast och allenast genom Varumängdens förhållande till efterfrågan.
Motionairen anser inga nya Embetsman behöfva blifva följd af dess förslag, och jag inser omöjligen huru en Magazinsinrättujng till en sådan scala, skall kunna undgå att kräfva Embetsman, till antalet oberäknelige.
Jag hade trott att de Slatsförluster, som uppkommit genom våra misslyckade försök i denna väg, hade bordt tillräckligt varna oss från återfall i misstag utaf samma art, Jag hede trott att de förnyade resultalerne af undsättningscreditivet bordt lära oss, att det ej längre går an att göra Banken till en tvångslåneanstalt för den. oftast locala fattigvården inom Landet.
Jag afstyrker Molionairens förslag i liela dess vidd, såsom i min tanka aldeles oförenligt med sanna grundsatser för Statshushållning för ett Land; och jag tager 86 Den 17 December f. m, mig i det ställel friheten att påkalla uppmärksamheten å nödvändigheten, att stadga säkra beräknelig^ grunder för spanmålshandeln, såsom enda utvägen alt tillvägabringa den möjligaste jemnvigt emellan prisförhållanden, vid bättre eller sämre skördar, och att förekomma ytterlighelerne af nöd, så väl i följd af öfverflöd, sont utaf brist.
Jag tror att 60 §.
RegeringsFofmen, till vinnande af detta mål, tarfva de den ändring, alt grunderne för tullens förhöjande å in- och utgående spanmål, borde i likhet med all annan tull af Rikets Ständer bestämmas; och jag anser, alt 20 p:cent utöfver den sist stadgade
Riksmarkegangen vore en lämplig maximi-lull för inkommande spanmål, hvarigenom en säker, af intet godtycke beroende beräkningsgrund för speculanlen skalle uppkomma; och jag är åtminstone för egen del öfvertyg ad, att en sådan tull skulle vara mera än tillräckligt. hög, för att skydda producenten emot någon anledning till billig klagan öfver någon menlig verkan af utländsk täflan ufi, snan målshandeln.
Jag anhåller, i följd af denna åsigt, att Utskottet, efter sakens öfvervägande, måtte inför Rikets Ständer ådagalägga nödvändigheten, alt i Grundlagsenlig väg söka den erforderligo ändringen uti Regerings - Den 17 December f. m. 87 Formens 60 §., samt att hos Kongl.
Mnj:t i underdånighet anhålla om det stadgande i anseende till tullen för inkommande spannmål, som under tiden, till ändamålets vinnande kan anses erforderligt.
Härefter tilläde Friherre Anckar swärd muntligen:
Jag anhåller få fästa uppmärksamheten deruppå, att jag ej anser de af mig föreslagne 20, procent vara en oomkullkasfelig norm.
Jag tror dem snarare vara för höga, än för låga, och Regeringens rätt bör altid vara bibehållen, att sänka tullen, då det kan finnas nödigt.
Det är redan så mycket taladt i ämnet, att jag cj har något vidare att, tillägga.
Herr Adlercreutzj Gustafanförde skriftligen : I den Motion Herr von Becker väckt, om uppköp af spannmål för Statens räkning, förenar jag mig.
Jag bör och kan vitsorda nödvändigheten af denna åtgärd från Statens sida, äfvensom behofvet deraf, i synnerhet för den fattigare delen af Skaraborgs Läns invånare, hvars enda Näring består i jordbruk.
De sista årens erfarenhet visar hulu litet förutsägelsen, alt privat span måls - as Den 17 December f. m. handel skulle uppstå, så snart Staten dermed icke befattade sig, i sjelfva verket blifvit uppfyld.
Alltför få Köpmän i våra min-» dre
Städer aga sådane Ca pita ler, sora dertill ärfordras.
De köpa endast, då säker, Stor och snar vinst är att erhålla.
Men, delade denna vinst med jordbrukaren ?'
Nej, han får stå på torget med sin Säd ifrån daggryningen till skymningen, för att. t villiga s nedsätta priset derå under ali hofs va.
Jordbrukaren måste utgöra Skatter, be-, stämda efter ett tillkonstladt. värde å dess jord; men det genom konst uppdrifna Spanmålspriset har upphört»
Då bondens gröda går i.mät för Skatter, finnes, ingen gräna, fpr dess vanvärde.
De vackra theorier, att, genom förän-» drade Tullförfattningar, och industriens vän*, dande åt andra håll, som på boskapsafvel; m. m- förekomma Landtmannens förbigenhet, hvilka här blifvit framstälde, vill jag ock hoppas i en framtid skola blifva välgörande; men et,t skyddsmedel för jordbrukarens näring under ö fvergå 11 gs peri oden påkallas högt.