Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Han har emot min reservation anmärkt, att den icke skulle stå väl tillsammans med Utsk:s Betänk., sfi till vida att jag i densamma skulle hafva sökt vederlägga åsigter, som i Betänkit icke funnes framstälda.
Jag vill icke förneka, att Hr Frilen till en del har rätt i denna anmärkning.
Jag fann nemi. den frågan, som var till Konst.Utskts pröfning hänskjuten, så vigtig, att jag ansåg nödigt att i en reservation fullständigt uptaga och söka vederlägga de af Utsk:ts majoritet under diskussionen yttrade meningar, men då tiden härtill skulle blifvit allt för knapp, om jag först afvaktat Betänk:s justering, nödgades jag till en del skrifva min reservation före denna justering.
Sedermera fann jag visserligen, att majoritetens åsigter blifvit betydligt modifierade; men det återstår ändock i Betänk:t så mycket, att jag tror, hvad jag yttrat vara fullkomligt berättigadt.
Cederström har vidare velat påstå, att Utsk:s majoritet icke underkännt domstolarnes behörighet att pröfva Riksdagsmannaval i det vidsträcktare omfång, som jag ansett vara med grundlagens föreskrifter öfverensstämmande.
Men till vederläggning af denna uppgift, tror jag man endast behöfver fästa sig vid de få ord i Utsk:ts Betänk., som Frih. Anders Cederström uppläst, nemligen: »Ofvanstående utredning a.f 18, 19 och 21 §§:s innehåll visar äfven, att embetsmyndigheterna ovilkorligen endast ega att, på grund af anförda klagomål, pröfva, huruvida olagligheter blifvit vid Riksdagsmannaval begångna, men icke med enahanda ovilkorliga rätt afgöra, huruvida den valde vore i alla hänseenden behörig att blifva Riksdagsman, hvaröfver afgörandet. ensamt tillkommer vederbörande RiksStånd».
Dessa ord synas mig vara tydliga deruti, att man ansett det tillkomma ett RiksStånd ensamt att pröfva en Riksdagsmans behörighet.
Cederström sagt, att de afgifna reservationerna skulle vara sväfvande i afseende å preskriptionstiden.
Jag tror deremot icke, att detta är fallet; åtminstone anser jag mig i min reservation hafva tydligen uttalat, det jag ansåge frågan hafva blifvit för sent väckt.
Jag har härvid visserligen i förbigående nämnt 21 och 23 §§ R.F., men icke vid dem fästat någon hufvudsaklig vigt, utan egentligen grundat denna min öfvertygelse på 5 6 §, som föreskrifver om att inga nya frågor må väckas sedan en månad från Riksdagens början förflutit.
Cederström fästat sig vid slutorden i min reservation, och invänder att förhällandet skulle vara enahanda, om det gällde en underdomstol.
Detta är riktigt; men då här är fråga om ett Högsta Domstolens beslut, anser jag fortfarande de af mig begagnade ordalagen vara för tillfället fullt lämplige.
Sprengtporten har anmärkt, att detta Betänk, skulle så till vida skilja sig från föreg:de likartade Betänk, från samma Utsk., Den 8 Februari e. m. 389 att det blifvit meddeladt alla fyra RiksStånden, i stället för att de eljest aflemnats blott till det Stånd, frågan rörde.
I anledning häraf ber jag endast få nämna, att denna sednare praxis förut varit gällande, men att, under de senaste
Riksdagarne och särskildt vid den sist förflntna, man följt den praxis, som nu blifvit af Konst-, Utsk. iakttagen.
Frih. von Schultzenheim:
Sprengtpor ten, som Hr Tersmeden, Pehr Reinhold, gjort anmärkning emot mitt förslag ang:de ifrågav:de Betäuk:s läggande till handlingarne, med icke ett ogillande, utan ett icke gillande, anser jag mig bora i korthet förklara, att, då en hvar af R. o. Ad:s ledamöter har rätt att yttra sig i ämnet, och 15 eller 16 talare redan upträdt, samt något hinder icke finnes, så vida det vore tid dertill, att alla de öfriga, om de ville roa ,sig med att fortsätta jordfästningaceremonien, kunde uttrycka samma åsigter, utom en eller måhända ett par, så kan jag icke finna annat, än att det blir samma sak, som om R. o. Ad. kollektivt uttrycker, att Ståndet icke gillar memorialet.
Men då mitt yttrande möjligen kan anses icke vara tillräckligt klart, vill jag ingå på Hr Cederscbiöids, R. T., förslag, att R. o. Ad. lägger memorialet till handlingarne med det förklarande, att Ståndet icke delar de åsigter, hvilka ledt Utsk. till förev:de resultat.
Då den enda i denna formfråga bestämmande grundlagsparagraf, som, enl. hvad vi alla väl känna, är den 55 § R.O., icke medgifver R.
St:r rättighet att afgifva ett bifall eller afslag på Konst.Utsk:ts Utlåt, öfver en till Utsk:ts bedömande öfverlemnad frågas stridighet eller enlighet med grundlagen, såsom i detta fall, kan man med skäl säga, att ett sådant Utlåt, icke behöfde afgifvas annat än till kännedom och efterrättelse för det Stånd, inom hvilket olika meningar, i afs:de å sådan grundlagsenlighet, mellan Ståndet och Talmannen upstått.
Derföre han- Konst.Utsk. också tillförene brukat skriftligen delgifva sitt beslut i ämnet, och ställt det endast till det ifrågav:de Ståndet, som eger att ställa sig dess innehåll till efterföjd.
Det är först på sednare tider, som Konst.Utsk:t brukat låta trycka sådana slags memorial, samt utdela dem till samtlige RiksStånden, nemi. till efterrättelse för det ena Ståndet, o<jh till kännedom allenast för de öfriga.
Så snart nu en sådan praxis börjat göra sig gällande, är det också klart, att ett memorial af denna beskaffenhet bör upföras på föredragningslistan i hvarje Stånd, och så snart det befinner sig der, är det tydligt, att hvarje ledamot har rätt, att deröfver yttra sin individuella åsigt.
Men att gå längre, föreställer jag mig icke vara enligt med grundlagens anda och bokstaf.
Den upmärksamhet, Utsk:t visat RiksStånden, att underrätta dem om utgången af en så beskaffad tvistefråga, kan ingalunda förläna dem en makt att ytterligare afgöra en redan definitivt afdömd sak.
Vore det då icke att kringgå denna grundlag, om man i mer eller mindre omskrufvade ordalag ville ogilla Utsk;ts memorial?
Vore 390 Den 8 Februari e. m. det icke liktydigt med hvad i lagstil kallas och i lag förbjudes: ett domqval?
Och likväl har jag till min förundran nu fått höra erx ledamot af Konst.Utsk:t, Hr Cederschiöld, R.
Th., yttra den tanken, att R, o. Ad. egde skal, att med ogillande lägga detta Mern. till handlingarne.
Han har således icke insett, att ett sådant uttryck verkligen innebär utöfningen af en utaf grundlagen icke medgifven domsrätt, ehuru domen vore afgifven under förklädnaden af ett talesätt, som grundlagen ej förutsatt.
Med ännu större öfverraskning har jag hort samme ledamot af Konst.Utsk:t, Hr Cederschiöld, lemna Ståndet den upgift, att jag skulle hafva författat detta Betänk.
Hvarje ledamot af nämnde Utsk:t, sorn åhört dess förhandlingar med den tillbörliga upmärksamhet, att kunna med tillförlitlighet draga sig förloppet härvid till minnes, måste vitsorda, huru med detta författande tillgick.
Till en början var det ingen liitt sak, att utur den långvariga och lifliga diskussion, som föregick beslutet, framdraga och ordna de under öfverläggningen yttrade många olika tankar och meningar, som, äfven inom majoriteten, framställts, än af den ene, än af den andre.
Men som 55 g R.O. ålägger Utsk:t att afgifva ett »motiveradt och bestämdt utlåtande», så måste ett sådant sammanfattas, hvilket också skedde af Utsk:ts Sekreterare.
Dertill hade han ganska ringa tid, emedan, på sätt besagda § stadgar, viss dag var Utsk:t förelaggd till inkommande med sitt beslut.
Förslaget til!
Utlåt, bordlädes till nästa sammanträde dagen derpå.
De ledamöter inom Utsk:t, hvilkas sammanstämmande mening bestämt beslutet, saromankommo särskildt, för att, hvilket icke var någon lätt upgift, ur det föreslagna långt vidlyftigare, än det nuv:de upsatta Mera. afskilja allt, som icke fullt öfverensstämde med eller nog tydligt motsvarades af de uttalade åsigterna hos majoritetens samtlige ledamöter.
Deraf blef en följd, att mycket i det ursprungliga Betänk, uteslöts eller förändrades.
För min del hade jag visserligen ej ansett erforderligt, att i Betänk:t inflöte den pag. 3 och 4 förekommande förklaring, att hvarje Stånds förbehållna pröfningsrätt återfunnes i första raden af 18 g R.O.; ty jag är öfvertvgad, att 21 § tillförsäkrar Stånden denna pröfningsrätt, ehvad derom något sades i den 18 § eller ej.
Anledningarne till behörighetens ifrågasättande måste kunna dragas ur 14 eller 18 gg, eller i vissa fall ur den 22 detta är det väsendtliga, enligt min upfattning.
Jag har redan i mitt förra anförande vidrört frågan om preskriptionstid.
Men icke kunde rimligen hvar enda ledamot af majoriteten fördra att få sina individuela åsigter adopterade af alla de öfrige.
Man fick vara nöjd med att åstadkomma en någorlunda efter de gemensamma åsigterne sammanjemkad framställning.
Afven bemödade vi oss upriktigt, att ej genom ensidighet och möjliga öfverdrifter i rigtningen af våra meningar fela mot det rätta.
Vi upmärksammade derföre, så mycket vi kunde, motsidans skäl och betraktelsesätt.
Så t. ex. blef en åsigt, som här hos R. o. Ad. företrädesvis varit föremål för klander, nemi. ang:de det omtvistade förhållandet med domstolarnes eventuela rätt att pröfva vald Riksdagsmans behörighet vid valet, ganska betydligt modifierad, i just den rigtning, minoriteten af Utsk:t yrkat.
Ty Den 8 Februari e. m. 391 Utsk:t har ej förmenat domstolarne rätt. att vid valförrättningar jemväl ingå i pröfning af den valdes kompetens; denna rätt förmäles endast ej vara af enahanda ovilkorlig^ beskaffenhet, som tillhörer pröfningen af andra laglighetsfrågor vid valen.
Flere andra jemkningar hafva i samma anda skett på andra ställen i Betänk:t, hvilka nu vore för långt att upräkna.
R o. Ad., som rättvist aktger härpå, torde deraf finna, att genom dylika modifikationer Betänk;t, verkligen närmat sig den åsigt, som nu synes vara inom R. o. Ad:s ledamöter allmännast, rådande.
Pag. 5 företer likväl något, som fordrar närmare förklaring.
Der förekomma i afseende å kompetensen följande ord: »hvaröfver afgörandet ensamt tillkommer vederbörande BiksStånd.»
Jag medgifver, att detta ordet: »ensamt» qvarstår i följd af ett förbiseende vid justeringen, oell hade bordt utbytas mot ordet: »ytterst», hvilket epithet verkligen influtit pag. 3 i Betänlct; en omständighet, som väl icke bör lemnäs utur sigte.
— Dagen derpå, vid reservationernas afgifvande, fästades också upmärksamheten derpå, att ordet »ensamt» pag. 5 icke var på sitt stäile, eller icke riktigt uttryckte meningen, utan att äfven der borde, likasom på förra stället, stå »ytterst», hvilket skulle förtydligat och begränsat Utsk:ts åsyftan i möjligaste måtto.
Öfverenskommelse var träffad mellan de ledamöter, hvilka med mig utgjort majoriteten, att de samfäldt skulle medgifva en sådan förändring i ordställningen.
Men hvad hände? jo, att tvenne ledamöter af minoriteten icke ville gå in derpå, emedan, såsom de säde, »deras reservationer derigenom skulle förlora sin udd».
Och som hvarje ledamot torde böra ega ett veto, när det är fråga om förändring af ett redan justeradt Betänk., befunno vi oss, emot vår önskan, afskurne från alla vidare medgifvanden härutinnan.
Väl sökte vi, att genom kursivering få ordet »afgörande» mera accentueradt.
Men det var också allt det förtydligande oss dåmera medgafs att iakttaga.
Nu hemställer jag, (som emot min vilja sett mig nödgad att ingå i denna redogörelse för de inom Utsk:t förefallue tillgöranden) om jag med någon billighet kan och bör anses såsom Mern:ts författare, derföre att jag, visserligen med bibehållande af Utsk:ts grundtanke, likväl och med de öfriges medverkan och begifvande i vissa punkter lyckats jemka ordalagen så, att de något närmare än förut öfverensstämma med de inom R. o. Ad. i allmänhet hyllade åsigter.
Jag tror, att Hr Cederschiöld, R.
Th., icke bort framkomma mot mig med den beskyllning, att jag ej vidhölle hvad jag skulle hafva sjelf författat; varande sjelfva detta författareskap naturligtvis ur hans synpunkt föremål för tillvitelsen af illa valda ordalag.
Men upgiften, som helt och hållet hvilar på ett missförstånd, hade ej bort afgifvas af den, som egt fullkomligt tillfälle att om förhållandet inhemta kännedom, men uraktlåtit att derom göra sig bättre underrättad.
Sedan jag nu, kanhända alltför länge, uptagit R. o. Ad:s tid med redogörelsen för de skiljaktigheter i underordnade delar, hvarutinnan jag vid detta ärendes handläggning och Betänk:ts upsättning stadnat med Utsk:ts beslutande majoritet, hvarom likväl jag ansett något tillkännagifvande i form af reservation icke erforder- v I>eii S Februari e. ra. ligt, då jag i liufvudsaken instämt med denna majoritet, tillåter jag mig att, med några ord, fästa R. o. Ad:s upmärksamliet på sjelfva denna hufvudfråga, huruvida representationen må ega alt bedöma sina medlemmars lagliga befogenhet eller icke.
Huru skulle viii t. ex. R. o.
Ad. sjelf blifvit till mods, om vid de, lyckligtvis högst sällsynta fall, då Ståndet funnit någon, här inlåten medlem rätteligen böra, på grund af antecedentia, som ansågos oförenliga med representantkallets utöfning, härifrån uteslutas, om, säger jag, vid sådant tillfälle, Ståndets Talman, Landtm., vägrat propos. på besagde åtgärd?
Det har visserligen icke blindt, men ligger inom tankens område, att kunnat hafva handt.
Man har talat om vådan af missbruk vid denna pröfningsrätts utöfning.
Sådana återfalla alltid på den, som begår dem, ej på rätten, väl begagnad.
Men vore ock faran af missbruken än större, än den i verkligheten hittills visat sig, har väl en domare rättighet att frånkänna en part hans möjliga lagliga anspråk, lör det att missbruk vid den vindicerade rättens begagnande kunna befaras?
Huru som helst man för öfrigt må dömtna om det önskvärda eller tillbörliga i dessa förhållanden, har Konst.Utsk:t ju endast haft att tillämpa grundlagstexten, alldeles sådan som den för närv:de är.
Anser man den, vare sig otydlig, eller oriktig, står vägen öppen, att begära ändring deri, på grundlagsenlig väg.
Konst.Utskit har ej haft rättighet att tyda den annorlunda än efter ordalydelsen.
Och enär den, efter nogaste granskning, icke uttalat någon annan begränsning, än som innefattas i härledningen från 14 och 18 §§ R.O. ro. m., har Utsk:t funnit sig icke kunna frånkänna ett Riksstånd utöfningen af den, detsamma enligt 21 § R.O. förbehållna pröfningsrätt; och följaktligen har afhändandet af en sådan rättighets begagnande synts Utsk:t icke kunna ske.
Utsk:t skulle, under denna förutsättning, icke kunnat tillåta sig något sådant, utan att tillämpa ett magtspråk, hvartill det ansåg sig sakna lagligt bemyndigande.
Afven jag beklagar på det lifligaste det beslut, hvari Utsk:t stannat, — ett beslut, som, om man vidare bygger derpå, skulle kunna medföra verkliga vådor för vårt lands konstitutionella utveckling.
Jag kan icke annat, än uttrycka min särskilda tacksamhet emot Utsk:ts ordförande för det lika klara som värdiga sätt, hvarpå han framställt sin åsigt.
Jag är öfvertygad att hvar och en, som läser denna hans reservation, icke skall behöfva många ögonblick att bestämma sitt omdöme öfver Utsk:ts majoritet.
Men, mine Hrr! en sak är alt hysa denna åsigt, en annan att understödja det förslag, som Hr Cederschiöld, R. T., framställt.
Det förefaller mig, i likhet med Gr.
Sparre, att ett godkännande deraf vore att beträda samma väg, Utsk:t följt.
Konst,- Utsk:t har behagat uphöja ett enskildt Riksstånd öfver landets högsta juridiska domstol; bör nu R. o. Ad., för att uttrycka sitt missnöje med Utskits memorial, uphöja sig sjelf öfver landets högsta politiska domstol?
Jag är dessutom öfvertygad, att H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm icke kommer att framställa en så - Den S Februari c. m. 3!) 3 dan propos., sorn den Hr Cederschiöld begärt; det ifrågav:de Betänkandet är ju endast ett svar på en fråga, framställd af BorgareSt:t, en fråga, hvars besvarande endast rörer detta Stånd, och som blott till underrättelse blifvit meddelad de öfriga Stånden.
En sådan underrättelse kan väl icke föranleda något beslut, hvarigenom R. o. Ad. skulle ogilla dem, hvilka R.
St:r sjelfva tillsatt som högsta domare i dylika fall.
Jag inser deremot ej något hinder, att ju icke hvarje ledamot af R. o. Ad. kan upstå och förena sig med reservanterna, samt att Betänk, derefter lägges till handlingarne, för att der gå den dom till mötes, som jag tror redan vara i allmänna tänkesättet deröfver fälld.
Till stöd för den åsigt, som jag tillåtit mig att framställa, nemligen att R. o. Ad. icke kunde, eller, om man hellre vill, borde, lägga Konst.Utsk:ts mern. till handlingarne under uttryckande af sitt ogillande, kan jag visserligen icke åberopa någon lagparagraf; ty våra grundlagsstiftare hafva icke tänkt sig en sådan kasus.
Jag kan blott anföra analogier, och jag tror att Hr Cederschiöld, R. T., måste medgifva dessas giltighet.
I als. fi Ordförandens i Konst.Utsk:t yttrande derom, att det icke är stridande emot de sednare Riksdagarnes praxis, att ett Betänk, i en fråga, sådan som denna, aflemnas till alla Stånden oell icke ensamt till det, der Talmannen vägrat propos., anhåller jag blott att få nämna, att jag framställt min anmärkning i detta hänseende, icke såsom något klander emot Utsk:t, utan blott velat åberopa förhållandet såsom ett faktum, hvilket gifvit ani. till nu förev:de diskussion.
Beträffande formen för propositionen, vill jag icke yttra mig deröfver vidare, utan öfverlemnar med fullt förtroende till H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, att afgöra huruledes han finner att dervid bör tillgå, antingen att helt enkelt lägga memorialet till handlingarne, eller låta det ske med mer eller mindre klart uttaladt ogillande af Utsk:ts förfarande.
Afven jag får anhålla att för min del få instämma i Hr Munck af Rosenschiölds reservation, äfvensom i det yttrande, Hr von Ehrenheim afgifvit.
Men jag kan icke undgå att beklaga, att under denna diskussion personligheter gjort sig gällande, särdeles emellan två ledamöter af Konst.Utsk:t.
Jag tror, att genom detta sätt att gå till väga skall R. o. Ad. förringa den dom, som R. o. Ad. vill uttala öfver sjelfva saken.
Jag ber att de, som yrkat att propos. måtte framställas om att Bet. med ogillande lägges till handlingarne, måtte derifrån afstå, och endast inskränka sig till en begäran om att Betänk:t, utan tillägg af något särskildt förklarande, lägges till handlingarne.
Domen öfver detta Betänk, är i alla fall redan fälld, dels af dem, som här öppet uttalat sina tankar, dels af dem, som tigande instämt deri.
Det förundrar mig, att den siste värde talaren kunnat säga, att personligheter blifvit un - 394 D e n 8 F ebruari e. in. der diskussionen framkastade, och dermed hänsyftat på mig och Frih. Cederström.
Jag har dock ieke yttrat något annat, än att det förvånade mig att Frih.
Cederström icke vore belåten med allt i förevarande Betänk., enär han vore detsammas författare, och jag får nu förklara, att det för mig utgör en verklig, men särdeles angenäm öfverraskning att höra, det Hr Friherren icke skall vara Betänkds författare.
Dermed förhåller sig nemligen så, att när Betänkit var upsatt och skulle justeras, var m-an icke nöjd dermed, utan ville deruti söka åstadkomma åtskilliga förkortningar och förändringar.
Följande dagen tillkännagaf Friherren, att han jemte
Utsk;s majoritet hade upsatt ett annat, hvilket han bad att få upläsa, som också skedde; och jag kan bestämdt förklara, att jag icke var den ende, som ansåg Frih.
Cederström vara författare till det nya Betänk:t.
Men det fägnar mig att höra, det så icke är förhållandet, utanatt Hr Frilen tvertom benämnerett sådant påstående för en personlig beskyllning emot honom.
Då Hr Frih:n betraktar upgift.en att har. skulle vara Betänk:ts författare såsom en personlig förolämpning, har han derigenom gifvit det bästa bevis derpå, att Hr Frihin sjelf ogillar Betänk:t, och då det således icke gillas af någon, utan ogillas af alla, anser jag numera öfverflödigt att yrka på propos. om Betänkits läggande till handlingarne med ogillande, utan inskränker mig till att endast anhålla om dess läggande till handlingarne; dock får jag, i anledning af det fortsatta påståendet, som åtskilliga ledamöter haft, att R. o. Ad. icke skulle kunna lägga Betänkit med ogillande till handlingarne, påminna om, att de förblanda ordet ogillande med afslag.
Tersmeden; Det är i ani. af Gr.
Björnstjernas yt trande, som jag begärt ordet.
Han jemförde R. o. Åd:s åtgärd, i händelse
Ståndet skulle med ett eller annat ogillande uttryck lägga Betänk:t till handlingarne, med Utsk:ts åtgärd att underkänna Talmannens i BorgareSt:t proposis-vägran.
Skilnaden är dock betydlig.
Det första bevisar icke annat, än ett uttryck af R. o. Ad.-s opinion, som icke verkar till förändring i Konst.Utskrts beslut; det andra åter hade kunnat hafva till följd att en medlem i BorgareSt:t blifvit utvoterad, och att således ett Högsta Domstolens beslut blifvit uphäfdt
Detta hade således haft en bestämdt verkande påföljd, då deremot det förra icke kan hafva det.
Derföre vill jag dock ej yrka något läggande till handlingarne med ogillande, emedan jag har ani. att befara, det H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, ieke skall anse en sådan behandling riktig.
Deremot skulle jag, enär denna fråga, efter min öfvertygelse, är af en ofantlig stor vigt, tro, att om de R. o. Adis ledamöter, som icke deltagit i diskussionen, ville till protokollet yttra att de instämma med reservanterna, derigenom samma sak skulle vinnas, nemi. ett allmänt uttryck deraf att Ståndet ogillade Konst.Utskrts Betänk., utan att någon propos. derom behöfver framställas.
Tersmeden har föreslagit, att R. o.
Adis ledamöter skulle mangrant till protokollet Den 8 Februari e. m. 39f> anteckna, att de protesterade mot Konst.Utsk:ts Betänk.
Jag upmanar deremot R. o. Ad:s ledamöter, att, derest någon af dem skulle tilläfventyrs instämma i Utsk:ts Betänk., denne ledamot ville stiga upp och förklara det.
Stiger då ingen up, så få vi taga för afgjort att Betänkit allmänt ogillas.
Jag har begärt ordet för att protestera mot det sätt, på hvilket en enskild ledamot af detta hus blifvit utpekad såsom ett föremål för ovilja.
Utan tvifvel är det endast Konst.Utsk:ts beslut, som här är föremål för öfverläggning, och icke någon enskild ledamot, hvars röst inom Utsk:t utan tvifvel blifvit afgifven på grund af hans öfvertygelse, hvilken lika väl som någon annans bör förblifva oförkränkt.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Ii.
Exc. Hr Gr-.n o. Landtm, yttrat, att efter det Hr Cederschiöld afstått från sitt först gjorda yrkande, endast Frih. von Schulzenheim föreslagit, att Konst.Utsk:ts förev:de Mern. skulle läggas till handlingarne med det förklarande, att R. o.
Ad. icke delade de af Utsk:t deri uttalade åsigter, anmälde sig och yttrade Frih. von Schulzenheim:
Jag anhåller att få förena mig med Hr Cederschiöld och instämmer i det af honom afgifna förslag till beslut i denna fråga.
Härefter blef mem:t, uppå derom gjord framställning, lagdt till handlingarne.
Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet StatsUtsk:ts den 4 dennes bordlagde Utlåt:n.
N:o 47, ang:de regleringen af utgifterue under RiksStatens Usta hufvudtitel; N;o 48, i ani. af väckta frågor, huruvida de vid sednaste
Riksmöte embets- och tjenstemännen beviljade löneförhöjningar skola bibehållas och på ordinarie stat upföras, eller om nedsättning deri bör ega rum m. m.; N:o 49, ang:de regleringen af utgifterna under RiksStatens 2:dra hufvudtitel; N:o 50, angide regleringen af utgifterna under RiksStatens 3:dje hufvudtitel; samt N:o 51, ang:de de för fortsättningen af Statens jern vägsbyggnader erforderlige medels uplåning mot Statsobligationer å utländskt mynt.
I afseende å sistnämnde Uti. tillkännagaf H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, att
Talmännen vid hållet sammanträde öfverenskommit föreslå RiksStm, att ifrågav:de Uti. skulle företagas till afgörande nästkommande Onsdag den 15 dennes samt då sättas främst å föredragningslistan, och blef detta förslag, uppå derom gjord propos., af R. o. Ad. bifallet. 39fi Den 11 Februari f. m.
Härefter föredrogos, men blefvo äfvenledes, på flere ledamöters yrkande, ånyo bordlagde följ. från den 4 dennes på bordet hvilande Betänkm nemi.
StatsUlskollels N:o 52, ang:de anvisande af medel för fortsatta arbeten å Statens vestra stamjernbana emellan Stockholm och Katrineholm; Bevillning*!] Iskotlels N:o 13, i anledn. af väckta motioner ang:de dels den s. k. tolagens utgående på sätt före sednaste Riksdag varit stadgadi;, och dels upphörande af Våg- och Stämpelpenningars erläggande m. m.
N:o 14, i anledn. af väckta motioner ang:de uphörande af nederlagsrätt för bränvin och sprit m. m.
N:o 15, ang:de den s. k.