Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser dem vidare vara kostsamma, emedan de förutsätta en utländsk skuldsättning emot ränta, då det kunde vara möjligt att så ordna Banken, att den kunde vara tryggad genom Sveriges egna tillgångar.
Jag anser slutligen garantierna icke vara tillgängliga, och det är redan upplyst af aktningsvärda personer, som känna ifrågavar. förhållanden, att de creditiver, hvarpå realisationen i första rummet synes hvila, torde blifva svåra att erhålla, hvarförutan de, enligt min tanka, misscreditera Banken.
Under dessa allmänna åsigter kan jag icke annat än med största tillfredsställelse understödja det förslag, Gr.
Frölich framställt, att nemi.
Riksg.cont. med sina förbindelser må understödja Banken, hvarigenom vi komma ifrån alla dessa konstlade garantier, som icke innebära tillräcklig säkerhet.
Jag gör det så mycket hellre, som i och med detsamma blifvit uttaladt det i min tanka enda rätta medlet, hvarigenom landets industri skall lifvas; ty jag anser detta endast kunna ske Den 24 Juli f. m. genom en ändrad lånerörelse och privata bänt associationers uppkomst.
Jag instämmer således äfven iden åsigt, som yttrat sig emot utsträckning af Bankens rörelse.
En värd ledamot, Hr Lefren, har sagt, att han ansåg den silfvermassa ligga död, som i Banken accumulerades, utan att Bankens lånerörelse utsträcktes, och han anser vidare, att det vore en kostsam uppoffring för landet att köpa silfver, utan att i motsvarande mån öka sedelstocken.
Jag är af en motsatt tanke.
Jag anser skäligt afseende på myntvärdets fullkomliga betryggande icke kunna för dyrt köpas.
Jag anser nödvändigt för landets industri och handel, att Banken så consolideras, att den äfven under svåra conjuncturer kantrygga landets behof och icke behöfva genast tänka endast på sitt eget sjelfbestånd.
Angående de så mycket omtalade creditiverna får jag yttra, att jag anser det begrepp, som i TJtsk:s betänk, derom finnes uttryckt, vara alldeles oriktigt.
Banken bör icke stödjas på hoppet om sådana utländska lån, utan på sin egen kraft.
I det skick, de här äro framställda, borde de kallas utländska lån, och det anser jag Banken icke behöfva.
Men deremot anser jag det vara högst principenligt, att Bancofullmägtige berättigas att negociera ett utländskt creditiv i dess sanna betydelse.
Då jag betänker vårt aflägsna läge, huru lätt våra communicationer med continenten kunna blifva afbrutna, och möjligheten för den enskilda speculationen att under en sådan ställning uppdrifva coursen till 134- å 136 sk., anser jag det vara nyttigt, att Banken under sådana förhållanden äger ett creditiv för att draga vexlar, helst hvarje sådan enskild speculation, efter det comnmnicationen åter blifvit öppnad, måste återfalla på Banken, hvilket vore sä mycket farligare, om BancofuIImägtiges åtgärder blefve begränsade genom så bestämda föreskrifter, som dem Utsk. föreslagit.
Det är deremot en annan punkt af Gr.
Frölichs förslag, hvari jag icke kan instämma, nemi. ang:de utsättandet af ett minimum.
Jag har förut yttrat orsaken till min motsatta tanka i detta fall, men då Ilr Gr. gjort det tillägg, att R.
St., i fall silfverfonden skulle sjunka under det föreslagna minimum, borde sammankallas, kan jag icke underlåta att fästa uppmärksamhet på vådan af en sådan princips antagande.
Det förefaller mig möjligt, att cassan kunde nedsjunka under detta minimum, då betydliga silfverlefveranser vore nära att inkomma i Banken.
Det skulle då vara illa beräknadt att genom en sådan föreskrifts stränga ordalydelse tvinga Fullmägtige att begära Ständernas sammankallande.
Det skulle vidare vara farligt ur den synpunkt, att enskilda interessen af politiska skäl kunde önska en riksdag; och det vore då ganska lätt att göra en påkänning i Banken, som skulle tvinga Fullmägtige att göra anmälan om behofvet af en riksdags sammankallande.
K. M. kunde visserligen fatta det beslut att lik - Den jj Juli f. ni. likväl icke som manke Ila Ständerna; men ja» hemställer dock, hvad inflytande en sådan anmälan skulle äga på allmänna opinionen, enär man derigenom hade uttryckt, att realisationens bestånd vore i fara, och dertill kom, att man ej kunde förvänta förlägenhetens afhjelpande genom R.
St:s sammankallande.
Icke öfverensstämmer det med min förmåga, och jag tror ej, att det skulle tjena till något att ingå i en theoretisk afhandling om R.
St:s och andra banker.
Jag skall derföre söka att endast helt enkelt och kort framställa mina tankar öfver 2:dra punkten eller den fråga, som nu är under öfverläggning.
Vid denna punkt har jag hört ett nytt förslag sättas i fråga, att man nemi. icke borde bestämma någon proportion emellan silfver och sedelstock, utan en viss summa, hvarunder Bankens silf— verfond ej finge sjunka, och att, när den vore sjunken till denna summa, då först skulle
Bancostyrelsens omsorg inträda att skaffa nya tillgångar; och dertill hafva frenne ledamöter gjort ett tillägg, att Banken under intet vilkor skulle äga rättighet att öka lånerörelsen utöfver det belopp, som vid sista riksdagen dertill anslogs.
Jag kan icke instämma i förslaget på detta sätt.
Det skall vara mig likgiltigt, om man antingen stadgar en viss proportion r till 3 eller i till 4, eller också en viss summa, endast det ej sker med dessa vilkor; ty jag tror, att det bör vara Bancostyrelsens skyldighet att icke dröja tills sista styfvern utgått, och jag tror, att det äfven skall vara mera öfverensstämmande med Utsk:s tankar, alt Fullmägtige skola bereda tillgångar, innan metalliska cassan sjunkit till den yttersta punkten, likasom jag tror, att det vore orätt att förbjuda Bancostyrelsen att bispringa näringarna med större summor.
T sådant fall borde man äfven kunna förbjuda folkökningen och näringarnas tillväxt, och kan man icke det, så är det orätt att förneka tillgångar för detta folk att föda sig med.
Jag får för min enskilda del, fastän det icke betyder mycket, hembära min tacksamhet till BancoUtsk., som på ett så mästerligt sätt sökt förlika de stora interessena, Bankens trygghet och näringarnas understödjande.
I de détail-frågor, som Utsk. 1 de följande punkterna af detta betänk, framställt, är jag icke alltid af samma tanka sorn Utsk., och jag skall gifva det tillkänna, då dessa frågor förekomma; men i sitt sammanhang och sin helhet anser jag detta betänk, vara ett mästerstycke i det fall, att det sökt förena de häda starka interessen, som så länge gjort nationen skiljaktig i tänkesätt.
De Hrr, som yrkat, att icke Banken under något vilkor skulle få öka sin lånerörelse, hafva såsom skäl derför åberopat exemplet af hvad sorn skedde 1809.
Jag tror, att detta exempel, såsom inånga andra, haltar mycket på bakfoten.
Då utsläpptes sedlar, icke för näringarnas skull, utan derföre, att mai. ej 10 If. r4 Den 34 Joli f. tu. ansåg sig hafva någon annan utväg ali frii Isa Riket för elen öfverhängande nöden.
De kunde således icke lemna någon motsvarande fördel; hvaremot de penningar, med hvilka man understödjer näringärna, böra, såvida de Utdelas räll, återbära till staten alla dess försträcknibgar derigenom, att de underhålla myntet vid dess rälta värde, under det alt den andra sedeluts lappningen nödvändigt skall minska sedell myntets värde.
Jag tror således, att någon jétiinförelsé icke här är passande, ty nu är icke fråga 0111 att för statens béhof utsläppa millioner ur Banken, utan blött derom att, då tillgångar linnas, taga näringarna under armarna, pä det alt de må genom sin tillväxt kunna upprätthålla sedel myntets värde-.
En värd talare har yttrat, ali i intet land baringarna blifvit sä understödda, sorn hos oss.
Jag beder alt få bestrida det, ty jäg tror, att den store Fredrik
II understödde näringarna med vida större summor, än Svenska näringarna någonsin erhållit; och det torde icke vara
Ur vägen att påminna, det den nilvar.
Preussiska
Körningen har pä ett ganska verksamt sätt Undérstödt näringarna genom hypotheksföreningars inrättande, hvarigenom landets välmåga blifvit återställd efter de olyckor, kriget hade förorsakat.
Man har mycket talat om nationens oro och hvari den skall bestå; men jag har icke hört någon omtala den i landsorterna allmännaste oron, den nemi., att vid bancoluckans öppnande sä mycket sedlar skola invevlas i Banken, att rörelsecapitalet blifver så inskränkt, alt det ..kall blifva svårt 0111 medel för handeln och utskyldernas betalande.
Denna oro yttrar man under den farhågan, att det ut* Banken utvexladé silfret skall utgå ur landet; ty om det städner qvar i Jandet, skulle ingen minskning i rörelsecapitälet Uppkomma.
Jag delar icke denna farhåga.
Jag tror visserligen, att det är möjligt, alt en och annan köpman har vexelskltlder att betäcka och att en och ännån Capitalist har sedlar liggande, som lian utbyter mot silfver; men om capitalisten låter sedlarna eller silfret ligga, så verkar det icke på landets rörelsecapital, och ort coursell faller
Och han ej vill förlora, mäste han antingen låna ut si nä silfverpenningar eller omsätta dem i sedlar.
Jag tror således, att man dervid ej har mycket att befara, ehuru eli och annan million i sedlar kart dragas ur rörelsen, och jag hoppas, att dessa médel snärt skola återkomma i rörelsen, såvida näringarna icke blifva förtryckta.
För min enskilda del skall jag icke bestrida den propos., att ett visst minimum må stadgas, hvarunder silfvermassan i Bankens hvalf ej får minskas, men med det förbehåll, att icke några vilkor fästas dervid, sorn innefatta förbud för Bancostyrelsen att understödja näringarna med större summor än hittills och att vara omtänkt på silfvercassans förökande i rättan tid.
Skulle man vilja förena dessa båda tillägg med förslaget att bestämma minimifonden tilla å 2^ millioner, så skall jag både tala och votera deremot.
Den 34 Juli f. m.
Då skulle jag hellre ingå på Utskis förslag om bestämmandet af proportionen l till 3, men dock snarare anlaga proportionen 1 till 4- Orsaken, hvarföre jag hellre önskar den sednare proportionens antagande, liar jag halt tillfälle at.t i går omnämna, nemi. alt uti sjelfva beräkningen af sedelstocken ingå omkring aj millioner, som aldrig finnas i rörelsen, eller sådana medel, sorn dels staten och dels enskilda städse hafva deponerade i Banken.
Dessa i Banken insatta medel Utgöra 1111 3^ millioner.
Ständerna hafva vid sista riksdagen ansett, att de ej kunde falla under 2,400,000 r:dr; och så länge våra skatter der insättas, så länge löntagare skola hafva hopp att i rättan tid utbekomma sina löner, samt medel till statens öfriga behof skola finnas att tillgå, lärer man få förutsätta, att en sådan reservfond skall finnas i Banken.
Den har gjort det i mångå år; dessa penningar finnas icke i rörelsen peli de kunna således icke- gravera vexelbanken.
Detta är d«tn hufvudsakliga anledningen, hvarföre jag anser den af fJlsk. föreslagpa proportionell böra nedsättas till den af 1 till 4’ neli den andra anledningen dertill är, att de lån, som utgifvas på metallisk valuta, äro att anse och alltid blifvit ansedda nära lika sä goda sorn silfver, emedan den metalliska valutan alltid kunnat lätt realiseras.
Det är på denna grund, spm jag helst yrkar b<faH till Utskis betänk., i synnerhet om proportionen an t ages såsom 1 till 4- Om jag ratt uppfattade Hr Lefrens, förslag, skulle jag ii fy en mycket gerna ingå derpå.
Jag tyckte mig finna, att då han föreslog, att man på ena sidan skulle utsätta, en proportion af 1 t;l 4 emellan metalliska fpnden och sedelstocken, förulsattc han på den andra sidan, att proportionen skulle vara såsom 2 lill 5, innan Bancpstyrelsen skulle äga rättighet att med ytterligare lån gå naringarna till handa; men att, så snart metalliska valutan utgjorde iner än -f af sedelstocken, skulle styrelsen äga rättighet att lenina ytterligare bidrag till näringarna.
Om meningen var sådan, skall jag gerna understödja den, ty jag ser deri en liberalitet uttryckt i afseende på metalliska fondens måttliga storlek i förhållande till rörelsecapitalet, och på andra sidan äfven all säkerhet, att Banken aldrig skall förlora på sina sedlar oclr alltid skall kunna göra rätt för sig, och derföre tror jag, alt ett sådant projeefs antagande skulle vara nyttigt.
Ytterligare kan jag icke a|inat än på det högsta tillstyrka, att Bancpstyrelsen, långt ifrån att uppskjuta med de åtgärder, som enligt de följande punkterna af detta lief ink. böla vidtagas till metalli ska fondens förstärkande, genast vid utvexlingen. början går i författning om sådana åtgärder, sorn, i händelse behof deraf göres, försäkra fondens vidmagthållande vid den' storlek, som den har första dagen, luckan öppnades.
Oro Banken derigenom skulle förlora litet af sin vinst, betyder ingenting; ty då är nationen säker, att sedlarna skola bibehålla sitt värde och att näringarna skola finna understöd.
Således tror to8 Den i.j Juli f. m. jag, att man mindre bör afse Bankens vinst, guvida ninn ej vill anse Banken och dess fördel för allt och Nationen för intet.
För min del tror jag tvärtom, eller att Nationen är det hela och Banken endast en del af hvad här bör afses.
En värd talare har yttrat den farhåga, att om man skulle antaga BancoUlsk:s förslag alt stadga metalliska fondens belopp till \ af sedelstocken, skulle styrelsen kunna utsträcka sedelutgifningen medelst lån till 4° ä 5o millioner.
Han har dervid likväl glömt den omständighet, alt lånesökande måste finnas, som kunna ställa antaglig säkerhet; ty finnas de icke, så lärer Bancostyrelsen icke kunna låna ut något, hvarjemte en annan sak blifvit förbisedd, nemi. huruvida starka påkänningar i bancoluckan i början komma att ske, i hvilket fall, enligt min uppfattning af TJtskts betänk., aldrig någon ytterligare utlåning kommer i fråga, så mycket mer, sorn jag i betänk, ser en särskild punkt, hvilken stadgar, att
Bancostyrelsen icke skall vidtaga någon ytterligare utlåningsåtgärd, förrän ett år förflutit från bancoluckans öppnande till utvexling af silfver.
Densamme talaren föreslog, att R.
St. nu skulle besluta bestämda summor, som till nästa riksdag skulle få användas i utlåningsväg, och att dessa summor ej skulle få nedsättas.
Dervid får jag göra den invändning, att han yrkat säkerhetsfondens bestämmande till 3 millioner.
I fall denna fond genom utvexling skulle falla under detta belopp, huru skulle det då gå med lånen?
Faller det ej af sig sjelf, att de då skulle upphöra?
Jag tror dock, att denna fråga icke nu bör discuteras.
Hvad bancovinsten beträffar, skulle det vara det olyckligaste beslut, som kunde fattas, om den skulle skrinläggas.
Jag tror, att det bästa vore att förvandla den bancovinst, som i sedlar inflyter, till silfver, eller, om detta icke kan ske, söka göra dem rörliga i landet till näringarnas hjelp genom utlåning på bestämd tid, så att de hastigt åter kunna indragas.
Hvad som blifvit yttradt om de öfriga punkterna, eller om creditivets användande m. m., anser jag mig icke nu böra upptaga till besvarande, emedan dessa frågor snart förekomma till afgörande; och får jag derföre endast upprepa min önskan, att antingen Utsk:s förslag måtte bifallas med den förändring, att proportionen nedsättes till den af r till 4, samt med det förlikningsförslag, Hr Lefre'n gjort, att icke någon utlåning måtte ske, med mindre proportionen står som a till 5, eller att R. o. Ad. måtte antaga det andra förslaget, att en viss minimisumma af i eller 2J millioner skall stadgas; men i sådant fall protesterar jag mot de dervid ifrågakomna tilläggen, det ena, att Bancostyrelsen ej får vidtaga åtgärder till silfvers anskaffande, förrän fonden sjunkit till denna minimisumma, och det andra, att
Banken ej skall få lemna större understöd till näringarna än hittills.
Tillägga; dessa vilkor, blifver mitt votum emot förslaget.
Den ?4 Juli f. ra.
Ehuru en mängd anmärkningar blifvit riktade emot mitt förslag, så, och då jag finner, att huset kommit till den tidpunkt, då conversationen upptager mera uppmärksamhet, än sjelfva den förevarande frågan, anser jag mig endast böra besvara en enda vid mitt anförande gjord erinran.
Man har nemi. yttrat, att då jag såsom ett tillägg till 2:dra punkten föreslog, att R.
St. skulle komma tillsammans i följd af Bancostyrelsens tind. anmälan till K. M., hade dermed varit sagdt, att ett sådant R.
St:s sammanträde skulle inträffa, så snart den metalliska fonden sjunkit till minimibeloppet, och att denna sjunkning icke, innan detta steg toges, linge afhjelpas genom dragning på ereditiverna eller genom någon annan anstalt.
Jag får derföre påminna, att min mening icke kunnat vara så löjlig (för att nyttja ett uttryck, som här likväl i ett annat afseende blifvit begagnadt), att jag skulle velat undandraga Bancostyrelsen all möjlighet att begagna de stora ressourcer, som linnas inom Banken, och hvilka jag velat öka.
Jag har förut bestämdt sagt, att jag ville gifva en större latitud åt Bancostyrelsen att röra sig, icke allenast med grundfonden, utan äfven med statsobligationer från Riksg.cont.
Men när jag gifvit
Bancostyrelsen en sådan latitud, var det ju klart, att den fixation af 2 millioner, som i denna punkt afses, icke var framställd i annan afsigt än den, alt de, som icke närmare kände vår bankinrättning och våra statsförhållanden, utan blott betraktade de grunder, som nu blifva antagna och måhända hastigare, än man föreställer sig, komma att utrikes blifva bekanta, skola kunna se en punkt, hvarvid man stadnar och som ligger inom möjlighetens gräns, fastän man troligen aldrig skulle komma derhän.
En sådan slutlig punkt är icke gifven, 0111 man blott säger, att Bankens valuta ej får understiga 2 millioner; ty då kan man fråga: hvad skall inträffa, i fall cassan dock skulle sjunka derunder?
Och detta finnes icke besvaradt i Utsk:s betänk.
Jag tror således, att det af mig föreslagna tillägg bör införas vid 2:dra punkten; ty kommer det ej dit, så tror jag, att det blifver omöjligt att genom alla de konstlade garantierna, sorn i följande punkterna förekomma, förebygga all farhåga för utvexlingens jemna fortgång.
För öfrigt skall jag försöka att, då de öfriga punkterna förekomma, besvara, hvad sorn ytterligare vid mitt anförande blifvit anmärkt.
Enligt anmodan af min värde granne och vän, Hr v.
Hohenhausen, får jag förklara, att han misssade sig, då han vid slutet af sitt nyligen afgifna yttrande nämnde proportionen 5 till 8, och att hans mening var, att nya sedlar icke borde få utgifvas, då metalliska cassans förhållande till sedelstocken icke åtminstone var såsom 2 till 5.
Derjemte anhåller jag alt få yttra min mening öfver ifrågavar. punkt.
Den är så vigtig, att jag oaktadt den lång* discussion, sorn redan föregått, ej kan afhålla mig frän I 10 Den 'i 4 Juli f. ni. att yttra några ord.
Då det redan är stadgadt, att lån, sorn utgå på kortare tid, skola inberäkna? i sedelstocken, är det, i fäll man vill antaga en viss proportion, af yttersta vigt att icke binda händerna på sig, så att antingen näringarna skola lida, eller realisationens bestånd äfventyras.
Jag vill icke framställa tomma theoretiska former; ty ehuru jag visserligen fortfar att bekänna mig till samina theoretiska grundsatser, som jag alltid erkänt, har jag dock genom erfarenheten förvärfvat den insigt, att om äfven dessa grundsatser äro oföränderliga, ära de dock icke de enda, att olika lauders och olika tiders olika förhållanden kunna framkalla olika fordringar, hvar och en dock hvilanda på sin lika sanna theoretiska grundsats och kräfyande i sin tillämpning användandet af de föreskrifter, sorn, aldrig ostradäde kunna öfverträdas.
Sålunda t. ex., om man med rätta fördömt vår Banks fordna utlåningar på lång tid (fastighetslån), haP det varit, emedan man dertill användt sedelemissioner, ej för sjelfva lånens skull; ty om våra locala förhållanden fordrat sådana lån, hade det ej varit rätt att förkasta dem, för det man i.
England eller Frankrike mindre kände eller behöfde dem; men man hade bort låta Banken skaffa fonderna genom egna upplåningar på lång tid, så att aldrig för dessa låns skull fullgörandet af Bankens egna förbindelser kunnat sättas på spel.
Men för att nu återkomma till ifrågavar. punkt befarar jag, att man vid den föreslagna proportionen — sr\ olämplig för Sveriges förhållanden — för valet af det heliga tretalet låtit mycket inverka, hvad man trott vara stadgadt inom en af Europas förnämsta hanker, den Engelska.
Man har anfört, att när den Engelska banken, som har så stop rörelse och så stor credit, ansett sig behöfva iakttaga proportionen i till 3, måste den vara den lägsta, sorn för vår kunde gifva trygghet åt utvexlingens bestånd.
Till en början ber jag att få från samma officiella källa, hvarifrån man trott sig kunna hemta detta factum (Brittiska Underhusets committes Report on ilie Bunk of England Charter i83a) och som jag nu har bredvid mig, visa, att man helt och hållet irrat sig om hvad man i England förstått med proportion emellan sedelstock och cassa.
I de svar, Guvernören för Engelska banken, Hr Horsley Palmer lemnade Underhusets committé', yttrade han (se nämnde Be por t p. i i, fråga.n 72), att grundsatsen för reglerandet af Bankens sedelutgifningar, med afseende på perioden af fullt eller obehindradt omlopp (full currency 1 och således pari cours, men med undantag för särskilda förhållanden, var att nedlägga och bibehålla i interesse-bärande säkerheter (securities) en viss proportion af sammanräknade beloppet af bankens skuld för depositioner och utelöpande sedlar, samt att resten skulle bibehållas i metallisk cassa (cöln and bullion),■ att de proportioner, som hade ansetts önskvärda under närvar, förhållanden , kunde antagas lill -Sffielar i säkerheter och -Jtdel (1 till 13) i cassa.
Deli a4 Juli f. m. 111 Vidare förklarade lian (i svar pä 9<)3:dje frågan, p. 9-4), ”att lian önskade, att man så mätte förstå hans begagnande af uttrycken |:delar och ^:dcl, att han afsåg perioden af ett fullt omlopp, föregående böljan af en efterfrågan (af klingande mynt); stigandet af efterfrågan nedsätter proportionerna, men då efterfrågan minskas och coursen återtager ett gynnande förhållande, befinna vi oss i en framskridande ställning att kunna återtaga Våra proportioner.” fl wish ilie.
Commiltee to understand, thal winn I used the terms two thirds and otia tliird , I meant to alinde to the period of a full currency prior to the commeneement of a demand,- the progress of a demand reduces the proportions, hut witen the demand ceases, and the e.rrhanges reassume a favourablc ch'meter, then we are in a progressive stale to reassume our proporlionsj.
Denna förklaring upplyses ytterligare af bilagan N:o 16, sorn visar, att under åren, slutande med den 2.8 Febr. 1829, i83o, i83i och 181 ^, i medeltal förhållandet emellan tassa och sedelstock (utelöpande sedlar och depositioner) 'varit, som föijer: Cissa. sedelstock. förhållande, 1829 . ..
9,640 000 £St.. 3 1,057,000 £ St. ungefär 5 till 16. i8 5o... 7,280,000 „ „ . . . 29,342,000 11 r> — 1 » 4- 183r . . . 10,822,000 ,, „ ... 32,3io,ooo „ „ — 1 ,, 3. 1832... 6,389,000 „ „ . . . 28,o3i,00O „ „ 2 „ 9.
Om man nu afser, alt detta är medeltalet af proportionen för ifrågavarande år, att således minimum varit lägre, finner man, att man i England vid ordet proportion fästat helt andra begrepp än vårt BaneoUtsk.
Der nemligen har man förstått det förhållande, man ansett lämpligt under en full och obehindrad circulation af sedlarna, samt innan efterfrågan af klingande mynt i stället för dessa börjat: här deremot minimum af det förhållande, som någonsin fick äga rum, d. v. således säga, när efterfrågan efter silfver för sedlar vore som allra starkast.
Betänker man vidare, alt
En gelska banken måste afse landlbänkernas utelöpande sedlar (Hr Palmer förklarade bestämdt, att banken kunde hålla vida mindre cassa, 0111 den endast behöfde afse sin egen circulation, och ej också mäste göra tete för påkänningar från landtbankerna); att Engelska banken derjemte är allmänna depositionsstallet för förseendet af hela Europas utomordentliga behof af guld (under Ryska krigen med Turkiet och Persien uttog huset Rothschild ensamt på ett år mer än 800,ono £ St. i guld ur Engelska banken), så finnér man att i detta afseende ingen jemnförelse kan äga rum emellan dess behof af cassa och en banks, hvilken, såsom den Svenska, endast behöfver afse eget lands behof af silfver, och hvars sedelmynt, med högst ringa undantag, utgör det enda i landet circulerande.
Men oftanämnde Engelska hankens guvernör har uttryckt 2:ne andra grundsatser, sorn äro ovilkorligen lika gällande för alla banker, ehuru locala förhåltau - na D c 11 Juli f. ra. den kunna fordra olika tillämpning.