Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Preussiska lagen, som öfverlemnar åt domaren att i en viss ordning utnämna förmyndare (II. XXII: 172), stadgar (421), att förmyndare skall lemna säkerhet för sin förvaltning genom inteckning i sin egendom; dock kan domaren med afseende på förmyndarens redlighet och vederhäftighet befria honom från sådan inteckning.
Ett sådant förmyndarehypothek fordras alltid, äfven då omyndiges medel innestå oskiftade hos föräldrar; dock iakltages Den 2G 0 c t o Ii e r. 363- härvid skonsamhet, i händelse fader skulle lida mehn i sin rörelse genom meddelandet af sädant hypotliek.
Penningar oell dyrbarheter deponeras i Tribunalets cassa, till dess de väl kunna utlånas mot säkerhet.
Domstolen ansvarar för den skåda, som uppkommer genom åsidosättande af lagliga föreskrifter (Art. 439, 454, m. fl.).
Bayerska lagen, hvilken, i fullkomlig öfverensstämmelse med vår lag, stadgar, alt närmaste slägting i en viss bestämd ordning är pligtig mottaga förmynderskap (I.
Bok. art. 6), stadgar vidare (10), att förmyndare icke må vid strängt ansvar om händer taga den omyndiges medel, förr än han lemnat den säkerhet, som af domstolen fordras.
Uti en, den 1 Juni 1822 utfärdad hypothekslag för Bayern stadgas (12 § 5 morn.), att omyndige äga lagligt anspråk på hypotliek i förmyndarens fasta egendom och (§ 20) att inteckning i fastigheten skall beviljas, (ill säkerhet för den del af myndlingens lösa egendom förmyndaren har under händer, till ett belopp som af förmyndcrskaps-auctoriteterua bestämmes, och att till minskande af detta belopp förmyndaren äger deponera myndlingens egendom på säkert ställe.
De omyndige sjelfve kunna fordra inteckning, men en särskild medförmyndare (Neben Vormund) eller förmyndarekammaren är dessutom dertill förpligtad, vid ersättningsansvar ifall det underlåtes.
Holländska lagens sladganden (I. Bok. XVI tit. art. 390 — 399) öfverensstämma hufvudsakligen med nyssnämnde lagar, så att förmyndaren skall lemna inteckning i sin fastighet, till eli belopp, motsvarande hvad han emottager af myndlingens egendom, och hvilket belopp bestämmes af domaren i samråd med en medförmyndare och närmaste slägtingar.
Förmyndaren ålägges genom resolution af domstolen att bevilja inteckning.
(Art. 1217).
Andra länders lagar åter, hvilka äfven i allmänhet fordrat inteckning såsom villkor för hypotliek i faslighet, hafva likväl lill förmån för de omyndiga medgifvit ett undantag från regeln.
Till dessa lagar hör i första rummet den Fransyska lagen.
Dess stadganden i art. 2125, 2135 och 2136 hafva redan tillförene, då ifrågavar. ämne på detta rum discuterats, blifvit uppläste.
Enligt denna lag existerar, oberoende af inteckning, generelt hypotliek i all förmyndarens fasta egendom, till säkerhet för den omyndiges fordran.
För alt likväl åstadkomma offentlighet vid dessa hypothek, är det ålagdl förmyndarne, äfvensom vid ersättningsansvar de s. k. tuteurs suhrogés, att låta å vederbörlig ort inteckna hypotlieken.
Inteckningen kan ock inskränkas till vissa fastigheter ,. om slägtingarne i en s. k. conseil de famille dertill samtycka.
Detta undantag från regeln om inteckning såsom viltkor för hypothek har likväl, likasom vissa andra ofullsländigheler i den Fransyska hypothekslagsliftningen, med skäl öfverklagats, oeh i flere af de länder, der den Fransyska lagen antagits, hafva vissa modificationer i detta afseende blifvit införda.
Sä stadgar
Sardiniska lagen hypothek till den omyndiges säkerhet i förmyndarens egendom, räknadt från den dag förmyndareförordnandet skedde, dock med villkor att hypotheket inom 3 3Gi Den 20 O ctober. månader derefter inlecknas.
I annat lall beräknas hypolhekel Törst från inteckningens datum.
Familjerådet, domaren oell en särskild utnämnd proteclor, denne sistnämnde vid ersättningsansvar, vaka öfver att inteckning sker.
Jemväl i (lere af Nordamericas Förenade Stater lära de lagliga hypolhekerna vara bibehållna; dock gälla de endast efter inteckning.
I en af dessa staters lagar, som jag baft tillfälle se, nemi. den för staten Louisiana, är den Fransyska lagens stadgauden bibehållna, angille hypothek i förmyndarens egendom, äfven om inteckning försummats, oell förmyndaren är förbunden att antingen genom borgen eller inteckning ställa säkerhet för sin förvaltning.
Vår 1111 gällande lag företer den sammanblandning af offentliga och icke offentliga hypotheker, sorn inkommit i de Germaniska iagarne, genom kännedomen af den Romerska rättens principer.
Vi hafva sä väl convenlionella oell offentliga, genom inteckning meddelade hypotheker, sorn äfven legala, för hvilka inteckning ej erfordras.
Till de sistnämnde böra, utom vissa andra till beloppet obetydliga och ovillkorligen med företrädesrätt utgående, såsom bouppteckningskoslnad, tjenstehjonslöner m. m. följ.: l:o omyndiges fordran bos förmyndare, 2:o kyrkors och fromma stiftelsers hos deras förvaltare, samt 3m Kronans och frälsemans fordran hos uppbördsman för uppbörd.
Desse sistnämnde
Sme hypotheker äro satte i paritet med de offentliga, så ali, enligt de allmänna reglorna för hypothek, företrädet deni emellan bestämmes af liden, då de tillkommit.
Om man, ledd af nutidens anspråk på offentlighet såsom grundvillkoret för allt hypothek, skulle vara benägen att anse ett sammanförande af de offentligen tillkomne hypoihekerne med de icke offentliga såsom en förbländning af olika begrepp, så bör man dervid besinna, dels att begreppet om offentliga hypotheker, pä den tid, då de Romerska principerna ännu voro herrskande, ej hunnit utbildas, dels all hypolhekel ansågs vinna offentlighet genom förmyndarens förordnande af rätten, särdeles på en tid, då tingen såsom allmänna folksanimankomsler voro mera besökte, och vid fråga om uppbördsman, genom kännedom om uppbördsmannens egenskap såsom sådan.
Dessa förhållanden hafva deremot nu väsendtligen förändrats.
Tingen besökas blott af de rättsökande.
De upplysningar, som berättelsevis erhållas, äro ej tillräckliga, för att förena lidens anspråk pä den mest utsträckta credit, med den största möjliga säkerhet.
Man fordrar authentika upplysningar, icke allenast om den persons egendom, med hvilken man vill ingå i aftal, är behäftad med gäld, utan äfven till hvad belopp, pä det alt deraf skall kunna bedömmas, huruvida den ännu erbjuder någon säkerhet.
Då det icke kan nekas, att nyssnämnde hypotheker, såsom i sin närvar, form hvarken i ofvannämnde mening offentliga eller speciella, d. v. s. meddelade för bestämdt belopp eller i viss egendom, högst menligt inverka på realcrediten, då del för förmyndare Den 26 Octo ber. 365' mäste vara betungande, att all bans egendom häftar för ett lill beloppet obestämdt hypothek; och dit delta hypolhek likväl ej medför den afsedda säkerheten för de omyndige, enär förmyndaren är oförhindrad ali föryttra sin egendom, så hafva röster med skäl höjt sig för afskaffandet af dessa hypolheker, och för min ringa del instämmer äfven jag i den mening, att de sådane de nu dru höra upphäfvas.
A andra sidan måste dock högst vigtiga skäl förefinnas för samhället att betrygga de omyndige, då, enligt hvad jag haft äran anföra, sä många länders lagstiftningar bibehållit detta hypothek, skiljande sig allenast deruti, att vissa bland dem antagit förmyndarebefallningen endast såsom grund för rättighet att vinna hypothek, men för dess verklighet fordrat inteckning, då deremot andra bibehållit myndlingarne vid deras lagliga hypolhek, äfven om inteckningen försummats.
Jag ämnar icke upptaga R. o. Ad:s tid med upprepande af dessa skäl, hvilka hufvudsakligen grundas derpå, att Staten, som bestämmer om förmyndares tillsättande, mäste anses pligtig ali vaka öfver det de omyndiges egendom, som i förmyndares händer anförtros, ej må förskingras.
Jag tillåter mig blott anföra, att f. d. Lagcomile'en, som i sitt år 1815 upprättade förslag till civillag bibehållit det icke offentliga hypotheket för de omyndiga, åberopat följande skäl: ”Ehuru lagstiftaren bör vara ganska sparsam vid utdelande af tysta förmånsrätter; sä kan likväl ej sällås i fråga, alt eli undantag lill omyndigas fördel i förmyndarens egendom bör äga rum, då man besinnar den omyndiges ställning, som gör honom oskicklig alt vidtaga några försigtighetsmått till sin säkerhet.'''
(Motiver till Handelsbo) pag. 104).
Om man härtill lägger den omständighet, att det oftast måste ligga i förmyndarens intresse alt förekomma sådana försigtighetsmått, såsom dels hinderliga för hans fria disposition af medlen, dels menliga för bans credit, så måste man medgifva, att frågan är af särdeles vigt.
Lagcomitéen bar dock i det sednare förslaget till civillag frånträdt sin mening om bibehållande af hypolheket såsom tyst förmånsrätt; och jag har redan förklarat, alt jag delar denna mening.
Dock skulle jag för min del tro, att, med fästadt afseende på nyss anförde skäl, för de omyndigas betryggande, man icke bör gå längre än öfriga lunders lagstiftning, och således bibehålla för de omyndiga ett lagligt anspråk på hypothek, men föreskrifva inteckning såsom villkor för att hypotheket må gälla mot 3:dje man.
Det rätta förfarandet vore, efter min åsigt, att frun hypotheket aflägsna de olägenheter, som till följd af ofullständigheten i 1734 års lag vidhäfta detsamma, d. v. s. alt deråt bereda den offentlighet och specialitet, som äro villkoren för hvarje för allmänna crediten gagnande hypothek.
Denna offentlighet kan endast vinnas genom intecknande af liypotheket ä vederbörlig ort, d. v. s. för sä vidt det skulle vidhäfta förmyndarens fastighet, den domstol, inom hvars jurisdiction fastigheten är belägen; i afseende å lösegendomen åter den domstol, derunder förmyndaren för sin person lyder.
Dä likväl, 3C6 D«n 26 October. genom fastställande af hypolhek i förmyndarens egendom, lil! säkerhet för hela beloppet af pupillens medel, allt för stort melin torde komma att tillskyndas förmyndaren, så kunde till honom öfverlemnas att undvika ett sådant hypolhek, antingen genom presterande af personlig borgen, eller genom deponerande på visst säkert ställe eller i laka händer af den omyndiges lösegendom eller fordringsbevis.
Emedlertid, och till dess sådane förmyndarekamrar hunne inrättas, eller på de orter, der sådant ej kunde ske, hvilket sannolikt endast skulle blifva fallet på landet, skulle det åligga domaren, vid ansvar och ersättningsskyldighet, att, vid utfärdande af förordnande till förmyndare, fordra säkerhet af den constituerade — alt, i händelse annan säkerhet ej preslerades, men domaren ansåg den nödig, domaren sjelf skulle meddela inteckning i förmyndarens egendom, om den läge inom domsagan, eller, i annat fall, genom skrifvelse anmoda vederbörande domare, att foga anstalt om inteckning.
Del belopp, för hvilket inteckning skulle meddelas, borde inhemtas af bouppteckning, hvilken för sådant ändamål skulle vid förordnandet företes, eller, om detta icke kunde ske, anmärkning om förmynderskapet göras i inteckningsprot. vid den rätt, under hvilken den hypoticerade egendomen funnes, med föreläggande för förmyndaren, att vid nästpåföljande ling, eller i stad inom viss förelagd tid, bereda upplysning för bestämmande af hypothekets belopp.
Det torde i allmänhet kunna antagas, att, om blott anteckning örn hypotheket på behörig ort skedde, förmyndaren sjelf af eget intresse skulle draga försorg om, att dess belopp blefve bestämdt till det minsta möjliga.
För annan gåfva eller testamente, som efter förmynderskapets tillträdande lillfölle den omyndige, skulle, så vida den öfverlemnades i förmyndarens värd, bypothek jemväl meddelas i hans egendom.
I det fall, att förmyndaren, vid emottagande af förmynderskapet ej hade, men sedermera förvärfvade fastighet, skulle den omyndiga äga rätt till inteckning i denna egendom, med förmånsrätt framför andra förmyndarens borgenärer, men efter säljaren af fastigheten enligt 11 cap. Jordab:n; dock borde inteckningen inom viss bestämd tid verkställas.
För att hålla tillsyn öfver eflerlefnaden af dessa sistberörde föreskrifter, samt för att tillse, det inteckningarne hlefve behörigen förnyade, borde domstolen, på sätt i andra länders lagar är föreskrifvet, äga att förordna vissa öfverförmyndare eller medförmyndare, vid hvilkas val domaren sannolikt skulle blifva dess mera noggrann, som hans eget ansvar genom dennes aktsamhet minskades.
Annu återstår dock att omnämna det fall, då domare ej meddelar förordnande för förmyndaren, nemi. då fader eller moder lefver och behåller förmynderskapet.
För detta fall hafva vi likväl redan ett stadgande i 9 cap. 4 § Ärfdabm: ”Varde ock den rätt hos domaren intecknad, som omyndig eller utrikes vistande i arfvet äger”.
Detta stadgande är, efter mitt förmenande, af den vigt, att de tillägg jag nu föreslagit kunna anses endast och alle - Den 56 0 c t o b e r. 307 nast sora ett förtydligande deraf.
Genom bouppteckningars inlemnande till rätten, samt de af preslerskapet vid hvarje ting ingifne förteckningar öfver timade dödsfall, hvilka, pä sätt vid en föregide riksdag föreslagits, torde höra, för att lätta öfversigten för domaren, innehålla en uppgift på den dödes efterlemnade barn, hade domaren i sina händer nödiga medel att utöfva controll.
Domaren vid häradsrätt är nemi., ännu såsom i förra tider, ej blott lagskipare, han utöfvar en slags patrimonial-jurisdiction, han är häradets höfding, och såsom sådan öfverförmyndare.
På detta sätt vore alla olägenheter af förmyndarehypolheket förekomna.
Detta hypothek hade samma offentlighet och specialitet, som andra hypothek, kunde ej skada credilen, och innebure fullkomlig säkerhet för de omyndiga.
För att likväl trygga de omyndige emot de förluster, som, genom upphäfvande af den tysta förmånsrätten, skulle för dem kunna inträffa, borde, på sätt den, öfver införande af hypothekslagen i Bayern utgifne särskilda förordning § 16 stadgar: vederbörande domstolar, som sjelfve utfärdat förmyndareförordnanden, sjelfve eller genom gode män tillse, alt dé tysta hypothekerna göras offentliga.
Sedan jag sålunda anfört främmande lagstiftningars stadganden i detta ämne, samt för egen del antydt min åsigt om så väl behofvet af en förbättring i vår lag, som sättet att verkställa denna förbättring, så alt den hlefve en conseqvent utbildning af nuvar. hypothekssystemet, må det tillåtas mig att, med tillämpning deraf pä LagUtsk:s betänk.j förklara, alt ehuru jag gillar dess syftning, för sä vidt det går ut på afskaffande af tysta förmånsrätter, jag deremot icke kan instämma i sättet, pä hvilket detta skulle ske.
De motiver, som i Utsk:s betänk, äro anförda, gå ut på att bevisa olägenheterna af de ifrägavar. hypothekerna, såsom icke offentliga, och då jag instämmer i denna mening, anser jag ej mig böra upptaga dessa skäl.
Deremot äro inga motiver anförda för förslaget sådant det nu är, och jag går således att betrakta detsamma.
Förslaget innefattar icke en utbildning, utan en fullkomlig omhvälfning af hypotheksväsendet och strider emot sjelfva grundbegreppen af hypothek.
Då nemi. vår lag, enligt hvad vi sett, sammanställt de olika slagen af hypothek, de offentliga och conventionel/a med de lagliga, och egentligen felat deruti, att den icke sökt bereda desse sednare den för hypothek nödvändiga offentlighet, så borttager förslaget den af främmande lagar bibehållna rättigheten för den omyndige att vinna hypothek i förmyndarens egendom, utesluter detta hypothek ifrån de öfriga liypothekernas antal och lemnar de omyndiga i dess ställe en förmånsrätt näst efter hypotheksinnehafvare, vid inträffad concurs.
Nu kan likväl en förmånsrätt icke äga rum, utan till följd af en gifven laglig orsak, och denna lagliga grund till förmånsrätt är just hvad man kallar hypothek.
Man mäste således anse hypotheket komma att fortfara i lagen; men förslaget gör då ifrån begreppet af hypothek ett afsteg, hvartill nu gällande lag icke gjort sig skyldig; ty del stadgar, att, i motsats mot reglorna för hypothek, ti - D e ii 26 0 c t o 1j e r. den för dess uppkomst icke skall tagas i beräkning.
Förslaget anvisar icke eller någon utväg att göra hypotlieket offentligt.
Det skulle dessutom endast gifva förmånsrätt vid concurs, men icke t. ex. vid utmätning.
Det hade varit couseqvent, all helt och hållet borttaga hypotlieket utur lagen; men att bibehålla det, beröfvadt hypothekets 2:ue väsendtliga egenskaper, offentlighet och företrädesrätt efter tiden för dess tillkomst, synes mig innefatta en motsägelse.
Vi hafva sett, att de främmande Europeiska lägstiftningarne varit betänkte på att se de omyndiges säkerhet till godo, och för sådant ändamål dels sökt förekomma, att förmyndaren skulle hafva om händer alla den omyndiges medel, dels påbjudit inteckning för hvad han emotloge.
Vi finna hvarken i vår nu gällande lag eller i förslaget några sådane garantier.
Den omyndiges flander eller domstolen äga icke någon i lag stadgad rätt att tvinga förmyndaren att, vid förmynderskapets tillträdande till säkerhet för hvad han emottager, lemna inteckning i sin egendom.
De kunna icke eller fordra, att han skall deponera penningarna på säkert ställe.
Han äger fullkomlig och ovillkorlig rätt alt, utan alla garantier, disponera öfver all myndlingens egendom; och uppginge denna lill aldrig så stort belopp, så har myndlingen, enligt förslaget, liten eller ingen säkerhet.
Den förmånsrätt lill betalning af värdet för fastighet näst efter inteckningshafvare, som enligt förslaget tillägges den omyndige, torde blifva af föga värde, då, enligt hvad kändt är, egendomar vid concurs-auctioner ofta säljas under inteckningssumman.
Innan den gäldbundne låter det gä till concurs, har lian vanligen emot den säkerhet han har att erbjuda skaffat sig tillgångar, och vid uppkommet rykte om obestånd skynda borgenärer vanligen alt söka inteckning.
Den säkerhet som myndlingen har i lösöreboet kan förmyndaren enligt K. förordn. 1835 om lösöreköp omintetgöra; i hvilket fall myndlingen finnér icke den ringaste tillgång.
Må det tillåtas mig att med ett exempel bland många upplysa följderna af delta förslag.
En förmyndare emottager sin myndlings betydliga lösa egendom.
Han äger, eller lian inköper för egen räkning, en fastighet, den lian betalar med myndlingens medel.
Sådant kan icke honom förvägras, och han är ej pligtig att lemna någon säkerhet.
Sedermera och då den tid tillstunda!-, alt förmynderskapet skall afträdas, dä han icke längre kan begagna sin pupills medel, blir han betänkt pä att skaffa sig tillgångar.
Efter öfverenskommelse med en person, diktar han en skuld till denne, och lemnar inteckning i fastigheten, eller hans fordringsägare söka deri inteckning, då de frukta att, vid afträde af förmynderskapet, hans tillgångar torde medtagas.
Om pä detta sätt egendomen intecknas till fulla beloppet, och han försålt sitt lösörebo, sä kan han genom list förblifva i orubbad besittning af boet, och den omyndige icke utfå en skilling af sin fordran.
Om man härjemte besinnar, att, enligt vår lag Ärfdabm 20: ], närmaste frände är ovillkorligen berättigad att taga förmynderskap; att domaren icke kan vägra honom det, äfven om domaren skulle äga mindre god tanka om hans karakter, enär det fordras ett slags visshet för domaren, att derpå - Den 26 0 c t o b e r. 369 på grunda det förklarande, att denna frände ”ej är fallen” till förmynderskap; ja, att närmaste frände icke ens behöfver afbida domarens förordnande, utan blott tillkänna gifva att han tillträdt förmynderskapet: så måste man erkänna, att omydiges öde kan blifva hårdt.
I vår äldre lagstiftning saknades icke föreskrifter till förebyggande af förluster för de omyndiga: enligt Förmyndare-ordn. af 1669 § 25, skulle förmyndaren sjelf få bruka den omyndiges penningar, allenast ”lian sä hög ränta gåfve,” jämväl lika säker underpant ställde, som någon annan, oell skulle panten hos rällen nedsättas eller ut fästas.
Så mycket hellre hade man kunnat vänta, att i det nu under discussionen varande förslaget, om upphäfvande af hypotheket för de omyndiga, träffa några sådana garantier.
Men i denna väntan finner man sig bedragen.
Deremot finnér man i betänk N:o 14 den utväg föreslagen, alt gode män skulle tillsättas i communerna, hvilka gode män, likväl utan någon ansvarighet, skulle hafva tillsyn öfver den omyndiges egendom och granska alla förmyndareräkningar inom orten.
Min ringa erfarenhet som domare har visat mig hvilka svårigheter uppstått, att vid en uppkommande tvist om förmyndareredovisning finna en eller 2 gode män, som velat åtaga sig det ledsamma uppdraget att granska en räkning och skilja det stridiga deruti från det ostridiga.
Jag tviflar att man skulle finna dem, som utan ersättning åtoge sigen sådan fiscalisk granskning, och tror, att äfven om de funnes som åloge sig uppdraget, en sådan granskning, för hvilken gode männen icke stodo i ansvar, skulle vara utan all nytta.
I det ang:de tillsättandet af desse gode män utfärdade förslag har väl Utsk. intagit det stadgande, att förmyndaren skulle jemte redovisningen lemna uppgift pä den säkerhet, emot hvilken omyndiges penningar förräntades; men detta enstaka och i förbigående gifna stadgande skulle visserligen icke medföra den afsedda garantien, då äfven, under förutsättning att granskning skedde, densamma torde blifva ganska flyktig.
Om säkerhet för den omyndiges fordran ej förut blifvit betingad, torde då vara för sent att fordra den.
Vanligen fordrar man säkerhet vid uppkomsten af en fordran, man åtnöjer sig ej med att söka denna säkerhet efter 3 års förlopp.
Sådant är förfarandet vid transaclionen mellan fullmyndiga personer, som alltid kunna se sig lill godo.
Månne icke en sådan försigtighet framförallt är nödvändig då en person mottar egendom, tillhörig en annan, som ej kan bevaka sitt bästa.
Detta är efter min åsigt hufvudfelet med förslaget, att uppgift om sä-' kerheten icke fordras vid tillträdet af förmynderskapet, utan först vid redovisningen eller granskningen af redovisningen, hvilken granskning, enligt hvad erfarenheten visat, ofta alldeles uteblir.
Felet är så mycket kännbarare hos oss, då vi på landet icke hafva ling mer än 2 högst 3 gånger om året.
Såsom skäl för förslaget och tillika såsom motskäl mot det af mig framställda torde man invända, att ingen skulle åtaga sig förmynderskap, om han vore pligtig alt samtycka till inleck3 H. 47 370 Den 20 Octo ber. ning i sin fastighet elier sialia borgen, samt att pä detta sätt den omyndige torde blifva ulan förmyndare.
Förmodligen skall likväl icke mera i detta än i andra länder, hvarest sådana stadgande!) finnas, desamma skada förmyndarnes credit, och denna mäste genom det nu gällande generella hypotheket lida ännu mera.
De som af domstolen nises lil! förmyndare äro dessutom, dä de ej hafva laga förfall, pliglige alt emottaga förmynderskapet, och uraktlåtenhet all uppfylla de dermed förenade åligganden åtföljes af ersättningsskyldighet för derigenom limad skada.
Förslaget innefattar derjemte det stadgande, att om gäldenären har flere förmynderskap, alla de omyndiga äga sig emellan lika rätt.
Detta stadgande slär i strid med det olla omnämnde grundbegreppet för hypolliek, ali förmånsrätten bestämmes efter tiden för dess tillkomst.
Det synes också strida mot all billighet.
En ledamot af Högsta
Domstolen har i -afseende på detta stadgande yttrat: ”Dä ett förmynderskap åt en person uppdrages, mäste tagas i betraktande hvad säkerhet som dä kan finnas i hans egendom, men omöjligt är att förutse, hvilka likartade uppdrag sedermera kunna honom lemnäs, hvarigenom säkerheten för det förra minskas, i händelse lian kommer pä obestånd.
Deremot kan, när ett sednare uppdrag kommer i fråga, det vara möjligt alt förskaffa underrå!telse om de föregående, oell att derefter bedomina, huruvida, med antagande af de äldre uppdragens företrädesrätt, för det sednare finnes full säkerhet.”
En far anförtror t. ex. pä sin dödsbädd, sina barns egendom åt en person, den lian vet vara ordentlig, och hvars egendom ej är graverad med hypolliek, antingen för lån eller förmynderskap.
Denne raan blir sedan, just för sin vederhäftighet sä öfverhopad af sådana uppdrag, alt han ej kan sköta dem, och kommer sålunda vid redovisningen pä obestånd.
Ar det billigt, att det första förmyndareskapet, hvilket mannen såsom fullt vederhäftig först mottog, ej skall njuta företräde.
Jag anhåller att detta mitt yttrande må få åtfölja återremissen till Ulsk.
Ced ers t r öm, An ders:
Jag önskar blott att med några ord få bemöta det af Hr Cederschjöld gjorda förslaget.