Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bref, äger tillåtelse, att i Ränteriet lyfta sina räntor efter Markegångspris, emot det att allmogen äfven får efter Markegångspris lefverera dem.
Detta medför en förlust för räntetagare!!, men icke 348 Den 8 October e. rri. för räntegifvare!].
Det skulle vara högst nyttigt, om samtlige räntetagare gjorde dylika anbud, hvarigenom
Statsregleringen för framtiden skulle mycket förenklas.
Men i afseende på det anslag StatsUtskottet föreslagit, tar jag mig friheten fästa uppmärksamhet dervid, att detta anslag synes öfverflödigt, och ingalunda behöfves, emedan räntegifvarne inbetala precist den summa, som Biskopen erhåller.
Hela omständigheten består deri, att inkomsternes in- och utgående uppoch afföres i Statens räkenskaper.
Jag hoppas, att Friherre Anckarswärd torde finna, att detta, långt ifrån att vara en skadlig innovation, tvärtom är en nyttig anstalt för de räntegifvande, på hvilken Staten icke kan lida en skillings förlust.
Jag tillstyrker derföre, att Biskop Eberstein må hädanefter som hittills få uppbära sin lön förskottsvis från Ränteriet, efter årets Markegång, för verkställigheten hvaraf icke något särskildt anslag erfordras.
Jag bestrider icke den nytta Friherre
Cederström velat draga af ifrågavarande anstalt; men jag bestrider blott hvad som rör det personliga, såsom icke förenligt med rätta lagstiflningsgrunder.
Jag tycker mig finna, att ett afsiag å Utskottets Utlåtande derföre skulle närmast åstadkomma det ändamål jag åsyftar, nemligen att lagstiftningen må slippa taga del i en anstalt, som icke är af behofvet Den 8 October e. 111. 349 påkallad.
Om Utlåtandet afslås, matte det icke vara något större hinder hädanefter, än hittills, för Biskopen att uppbära sina räntor genom ränteriet; men genom bifall till Utlåtandet komme alltid att uppslå en oreda, enär deraf naturligtvis skulle alstras önskningar från flere håll, innan en generel reglering kan företagas.
Jag instämmer • t med Friherre Anckarswärd i så måtto, att Utskottets Utlåtande kan afslås; dock med särskildt tillägg i afseende på beslutet om räntornas uppbärande; ty då Konungen framställt proposition härom, fordras ett svar; oell om Ridderskapet peli Adeln icke instämmer i de i5oo R:drnes uppförande på Stat, följer deraf, att den summa af räntor, som är Biskop Eberstein anslagen, måste åfdragas den bland Statens inkomster uppförde ränta.
Då Biskop Eberstein fått rätt att uppbära sina räntor i två terminer, den första i Maji, och den andra efter Markegångssättningen, så, emedan icke någon rubbning i Statsregleringen derigenom kan uppkomma, utan allenast behofvet alt i StatsYerkets Räkenskaper upp- och afföra denna ränta, synes mig frågan böra bifallas. Friherre Palmstjerna:
För StatsVerket lärer det vara likgiltigt, huruvida lönen för Biskopen på Gottland uppföres i anledning af Kongl. Maj:ts proposition, eiler icke.
Den 35o Den 8 October e. m. utgår, sorn bekant är, i hemmansräntor.
Dessa äro redan upptagne i InkomstBetänkandet vid Ordinarie-räntan.
Skulle Ridderskapet och Adeln icke nu gilla Utlåtandet, utan besluta, att lönen skall uppföras i likhet med inkomsterne för Rikets öfriga Biskopar; blir det nödigt, att öka denna rubrik med beloppet af de räntor, som äro anvisade för Biskopen på Gottland till enahanda belopp, som i InkomstBetänkandet finnes upptagit för den ordinarie räntan.
x ...
Jag utber mig få förklara, att det är ingalunda om summorna jag vill yttra mig, utan blott om principen, ehuru jag, i fråga om summor, har varit till deu grad olycklig i mina meningar inom detta Stånd, att jag knappt vet, om jag vidare kan stiga upp, för att tala om någon summa; och det återstår mig blott detsamma i afseende på mina grundsatser.
Men nu måste saken hänga så tillsammans, att antingen fordras lagstiftningens biträde till detta steg, eller icke.
I förra fallet måste afgöras, om man bör gå in i sådane personela undantag, som detta.
Jag bekänner, att jag icke är öfverbevisad om nödvändigheten häraf för lagstiftaren.
Då Biskop Eberstein redan, i följd af Styrelsens begifvande, kunnat komma i åtnjutande af en sådan fördel, ser jag icke, hvarföre lagstiftningen bör göra sig delaktig i dessa oformliga Styrelse-åtgärder.
Jag Den 8 Octo ber e. m. tror, att nationen, i följd af både Styrelsens oell lagstiftningens beslut, redan blifvit öfver måttan besvärad med dylika omsorger, och jag ser rättnu knappast, huru man skall kunna för hvem som heldst afslå sådana ansökningar.
Om något svar på den Kongl.
Propositionen bör afges, så tror jag, att detta, långt ifrån att behöfva ingå i sättet för Biskop Ebersteins åtnjutande af sina fördelar, blott helt enkelt behöfver innehålla, att lagstiftningen icke finner sig böra göra sådane personela undantag från en allmän författning, innan en allmän reglering blir verkstäld.
Ilerr Lefren_, Johan Pehr:
Jag skulle önska, att kunna bibringa Friherre Anckarsward den öfvertygelse, att det vore nyttigt, om Rikets Ständer bifalla hvad här blifvit föreslagit.
Så länge vi äga Biskopar för att styra Stiften, och så länge det erkännes, alt det icke kan vara likgiltigt, om desse Styresmän äro i tvist, eller i sämja, med de personer, hvilkas själavård de hafva sig ombetrodd, anser jag alt man bör undanrödja all anledning till osämja rörande löneliqviderna.
Då Konungen i delta ämne afgifvit en proposition, bar blott en form blifvit iakttagen.
Om Kongl. Maj:t, i likhet med hvad för den öfriga ScholaeStaten ägt rum, funnit sig befogad att, intilldess Rikets Ständer sammankomma, vidtaga ett förfogande, hvarvid StatsCassan 352 Den 8 October e. m. icke lider det ringaste, kan jag icke se något skäl att ogilla det.
Det enskilta förhållande, som ligger till grund för denna fråga tillhör icke Ridderskapets och Adelns öfverlägg; 'ng.
Men då det blifvit yttradt, att tillåtelsen innefattar en fördel åt honom, framför andra räntetagare, så får jag nämna, att det icke kan hända, emedan han derigenom får vida mindre, än han eljest skulle erhålla.
När nu å ena sidan Kronan icke kan förlora ett öre, och på den andra Embetsmannen har en fördel deraf att få emottaga i Ränteriet sina inkomster, finner jag icke, hvad man skall hafva deremot.
Egentliga frågan är den, huruvida de ifrågavarande i5oo R:dr äro fullt motsvarande det belopp, hvartill räntorne uppgå.
Vöre förhållandet så, funnes icke något skäl emot bifall till Betänkandet.
Om Utskottet i stället icke nämnt någon summa, utan helt simpelt föreslagit räntornas belopp, hade troligen dervid ingen invändning varit att göra; men som det kan hända, att räntorna öfverstiga i5ooR:dr, är det icke rätt att sätta löntagaren i nödvändighet att vänta några månader, innan han får uppbära sin lön.
Friherre Anckarswärds förslag finnér jag högst underligt; ty då Kongl. Majit föreslagit den anbefallta åtgärdens fortfarande, och upplyst är, att ingen för - Den 8 Octo ber e. rn.
353 förlust derigenom möjligen kan uppkomma, skulle jag tro lagstiftningen hafva orätt att neka sådant.
Jag tillstyrker derföre afslag å Utskottets Utlåtande, samt att Ridderskapet och Adeln må besluta fortsättningen af utbetalningen i tvänne terminer, på sätt Kongl. Maj:t stadgat; men att dessa räntor, hvilka StatsUtskottet uppfört såsom behållen inkomst, böra ur räkningen a floras, på sätt Friherre Palmstjerna föreslagit.
Jag har icke kunnat finna någon påstå, att genom dea Kongl. Propositionen skada blifvit någon tillfogad.
Om så vöre, skulle jag bestrida förslaget.
Men jag tror, alt räntegifvarne i sådant fall icke skulle underlåtit, att gifva saken tillkänna genom deras fullmäktige.
Jag vet derföre icke eller, hvarföre lagstiftningen skall afslå hvad som är nyttigt.
Jag anser detta vara ett sätt och ett medel att småningom öfvertygas om nyttan af allmänna förändringar.
Äger åter lagstiftningen ingen rätt att yttra sig öfver ämnet, så vet jag icke, hvartill ett afslag skall tjena.
Hvad sjelfva summan beträffar, kan jag icke finna annat, än alt den blifvit upptagen i Debet ocb Credit såsom en förslagssumma.
Jag har icke kunnat draga annan slutsats deraf, än att Utskottets mening varit, det så mycket, sorn efter markegångspriset ingår till Ränteriet, bor till Biskopen 44 H. 354 Den 8 October e. m. utbetalas.
Jag tror således att man bör bifalla Utlåtandet på det sätt, att så mycket af dessa räntor, som inflyter i Ränteriet, må Biskopen äga att lyfta på de bestämda terminerna.
Denna sak härrör af Kongl.
Maj:ts beslut den 5 Maji 1824.
Således äger jag ingen närmare kännedom af frågan, än den jag kunnat inhemta af StatsUtskottets Utlåtande.
Men jag ber få fästa uppmärksamhet på en omständighet, som synes förtjena afseende.
Ridderskapet och Adeln har antagit InkomstBetänkandet.
Den ordinarie räntan finnes der upptagen, såsom Stats Verket behållen, till visst belopp, likasom anordningen till Tjenstemännen till visst belopp, men på olika räkningar.
I det belopp, hvilket finnes upptaget såsom behållen ränta, äro äfven ifrågavarande lönepersedlar för Biskopen på Gottland räknade såsom en Statens tillgång.
Då tyckes det äfven vara klart, att han bör åtnjuta den ersättning, som honom tillkommer.
Alt Biskop Eberstein skulle sjelf uppbära sina räntor, innebär derföre ett upprifvande af Ridderskapets och Adelns beslut örn InkomstTitlarne, och således kan jag icke annat än finna nödvändigt, i händelse han sjelf skulle åläggas uppbära sina räntor, alt någon ersättning derföre måste på 4:de HufvudTiteln uppföras.
Den 8 Octo ber e. rn. 355 Friherre Anckar swärd:
Jag måste räkna det bland de verkliga missödena i mitt representant-kall, att min öfvertygelse tvingar mig, att fästa mig vid Biskopens på Gottland aflöning, som säkert minst af alla ämnen interesserar mig; men jag får ännu en gång åter upprepa, att det endast sker för principens vidmakthållande.
Till svar å hvad Herr Lefren anfört, får jag yttra, alt när det lyckas honom att undanrödja Presterskapets tvister i allmänhet med sina åhörare om lonerättigheter, då först torde det vara tid att tala äfven om denna sak; men då många smärre Socknar finnas i Sverige, hvilka icke torde förete ett mindre belopp af tvisteämnen med deras Pastorer, kari jag icke medgifva, att något skäl till undantag ligger i Herr Lefrens slutsats.
Om jag länge besvärar Ridderskapet och Adeln med delta ämne, som i sig sjelf synes obetydligt, får det äfven tillskrifvas mina motståndare, bland hvilka i synnerhet Herr
Tham öfverträflfat sig sjelf i slutsatser, då han yttrat, att när representationen icke äger rätt bifalla Konungens Proposition, äger den icke eller rätt att afslå densamma.
Efter denna logik vet jag alldeles icke, hvad Rikets Ständer skulle hafva att uträtta.
Sjelfva saken åter innefattar en principfråga, som torde vara mera vigtig, än den i början synes.
Jag delar icke åsigt med Friherre af Nordin, alt Rikets Ständer, genom bifall 44 H. 23* Den 8 October e. ni. till TnkomstBetänkandet, skulle hafva bundit händerna på sig i denna fråga.
Jag kan icke föreställa mig, att man i ett föregående Betänkande utlagt dylika snaror, endast för att sedermera stänga pröfningen, när den egentligen bör förekomma, och jag finner ingenting lättare, än att afföra dessa räntor ur inkomsterne, öch låta Biskop Eberstein sjelf uppbära sina räntor, derest icke Styrelsen äger för honom ensam bland bela Svea Rikes räntetagare en sådan förkärlek , att den ändock tillåter inkomsterna få uppbäras hädanefter som hittills, jag tror ända ifrån 1817 eller 1818.
Hvad forst beträffar att tillåtelsen skulle härleda sig från ett yngre datum, får jag vitsorda, alt sådant icke är förhållandet.
Sjelfva saken åter kan verkställas så väl på det sätt Friherre Palmstjerna, sorn på det Herr Tham föreslagit, genom bifall lill Utlåtandet med det tillägg, att Biskop Eberstein äger, om markegängen skulle öfverstiga i5oo R:dr, utbekomma det öfverstigande beloppet.
Men att, såsom Friherre Anckarswärd, påstå, att detta innefattar en fördel för Biskopen, äger icke grund annorlunda, an så vidt det är en fördel, att han fått sin önskan uppfylld i afseende på sättet; men i afseende på antal Riksdaler, kommer han derigenom att erhålla vida mindre, än om han sjelf uppbar räntorna.
D e ij 8 O c t o b e r e. m. Herr Lefrén.*■
Med mig är förhållandet sådant, att, så vidt jag förstår, interesserar jag mig lika för alla delar af Slats-förvaltrvingeu.
Jag har således icke någon förkärlek för det Stånd, till hvilket jag sjelf hörer.
Jag befinner mig icke bland dem, som anser Presterskapet öfverflödigt.
Ick$ eller bland dem, som se med omilda ögon, att dessa Samhälls-medlemrnar hafva lön, då de göra tjenst.
Icke heller vill jag att man lemnar qvar all anledning till missämja, till dess det olyckliga löningssättet på en gång kan afskalfas.
Vill man gå klokt till väga, och icke göra några onödiga skakningar, torde det vara bäst göra en början med detaljerna.
Jag har hört Herr Thams yttrande här klandras, och vill upptaga detta klander, emedan det måhända skulle vara mindre behagligt för honom sjelf, att ge en förklaring af sitt yttrande, än om en annan gör det.
Jag har fattat hans yttrande sä, alL om Representationen ansåg sig icke kunna befatta sig med Kongl. Majlis Proposition, och i följd deraf icke bifalla den, vore det ännu mer oformligt att'gifva ett afslag derpå.
Friherre Anekarswärd har ock yttrat, att det synes som man genom ett föregående Betänkande ville utlägga snaror för en påföljande pröfning.
I fall detta skall innefatta ett generell omdöme, så är det obehagligt; men i fall det är rigtadt emot SlatsUtskottets Ledamöter enskildt, så äf det lätt att bära. 358 Den 8 October e. m. Herr Ribbing, Arviel:
Utlåtandet synes så mycket mera innefatta en motsägelse, som all reglering går till nästa Riksdag, hvilket äfven här lärer vara meningen; men tillika finnes uttryckt att denna Författning skulle gälla för Biskop Ebersteins lifstid.
Således måste
Utskottet antingen hafva motsagt sig sjelf, eller ock bestämt Biskop Ebersteins lifstid jemt till nästa Riksdag.
Något annat medel ges nu icke, än att antingen rätta det redan begångna misstaget i InkomstBetänkandet, eller ock icke uppföra denna Stat på Biskopens lifstid, utan blott till nästa Riksdag, ehvad han då lefver eller icke.
Jag har aldrig haft för afsigt att öfvertala Friherre Anckarswärd att ingå på mina tankar.
Att jag af honom blifvit missförstådd, har jag hela Riksdagen erfarit.
Protocollerna komma att visa, om jag förtjent det, eller icke.
Om Ständerna äga rätt ingå i pröfning af denna sak, anser jag dem böra bifalla en åtgärd, den jag tror vara nyttig.
Om åter Ständerna, efter Friherrens tanka, icke kunna ingå i en sådan pröfning, lönar det icke eller mödan, att afslå Utlåtandet.
I sjelfva frågan tror jag Herr Ribbing gjort StatsUtskottet så vida orätt, som det omta Idta anslaget icke verkar något på Be v i 11— ningen, och således icke eller är förfelad t i formen.
Men äfven denna scrupel är undanröjd, om mitt förslag antages.
Den 8 October e. m. 359 Friherre af Nordin:
Om jag räIt uppfattat Friherre Anckarswärds yttrande, var hans anmärkning hufvudsakligen riktad deremot, att denna åtgärd skulle utgöra en fördel för Biskop Eberstein personligen.
Jag hemställer derföre, om man icke kan komma till slut med saken genom bifall å Utlåtandet, med det uttryckliga tillägg, att sättet för räntornas utgörande till Biskopen på Gottland blir för alltid bestående.
Friherre Anckar swärd: Genom Friherre af Nordins förslag är min grundsats åtminstone lill någon del genomdrifven, och jag vill derföre icke vidare yrka densamma i sin helhet.
Friherre af Nordin har ej velat, att saken skulle hafva beskaffenhet att vara personel endast för Biskop Eberstein, utan att stadgandet skulle vara generell.
Hvad Herr Tham beträffar, och den förklaring af honom, att vi så sällan förstå hvarandra, tackar jag Herr Tham uppriktigt för detta yttrande.
Hvad uttrycken angår, frånsäger jag mig all sakförare-förmåga, och kan således icke vidare ingå i bestämmande, huruvida uttrycken voro som eller om &c. För Herr Lefren får jag tolka min tillfredsställelse öfver det sätt, hvarpå han förklarat, huru han tyckt sig finna mitt uppfattande af Herr Thams yttrande.
Hans Excellence Herr Grefven och Ian dt Mar skalken gjorde proposition till bi - 36a Den 8 O c t o h e »• e. m. fall af hvad Utskottet i denna Punkt föreslagit.
Nej, I anledning hvaraf Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla Utskottets förslag i denna Punkt, under iakttagande af det utaf Friherre af Nordin dervid föreslagne vilkor, att de Biskoppen på Gottland an viste Hemroansräntor förblifva för all framtid Statsverket behållne, emot det å denna Titel för bemälte
Biskop uppföras i5oo R:dr.
Bifölls. 5:te Punkten.
Angående anslag till aflöning för Lärare vid en af Sällskapet för Vex elundervisningefis befrämjande inrättad Normalskola.
Jag anser såsom det mest bedröfliga bevis på VexelundervisningsSällskapets ringa styrka, att det af Staten behöfver begära bidrag.
Jag inser af det ringa jag hitintills kunnat lyckas hämma obetänkta anslag, att jag icke nu kan någonting uträtta, utan nödgas blott i reservationsväg tala emot det förevarande.
Man yttrar visserligen, att Sällskapet skall hilda Lärare för Folkundervisningen, men då ingen åtgärd i delta afseende visat sig, hör Staten icke eller besväras med några r> bidrag till disposition af ett enskildt Säll - Den 8 O c t oljer e. ui. sl<ap.
Jag kommer således att reservera mig mot detta Anslag, som Ridderskapet och Adeln säkerligen efter vanligheten kommer att bevilja.
Ehvad detta äskande af anslag är bevis på Statens ekonomiska belägenhet, vågar jag dock bestrida, att ju icke Allmänheten har stort behof af undervisning, och att den gerna vill medelst uppoffringar afhjelpa detta behof.
Många enskilta hafva anlagt'VexelundervisningsSkolor i Landsorterna, men många hafva misslyckats endast af brist på Lärare.
Jag är just en bland dem, sorn äga denna erfarenhet, hvarföre jag icke allenast tillstyrker bifall till Utskottets Utlåtande, utan äfven till den förhöjning, som af Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie blifvit äskad såsom nödig.
Jag tror, att Sällskapets uppoffringar äro Rikets
Ständer en borgen för dessa medels riktiga användande.
Då man dessutom visat så mycken välvilja för Försvarsverket, skulle jag tro det icke vara mindre skäl att bevilja detta anslag, enär inga medel kunna bättre användas, än för Folkundervisningen.
Det har blifvit lågt Sällskapet till last, att det ej ensamt förmår bestrida alla de för sitt vidsträckta ändamål erforderliga utgifter.
Jag hemställer hvad förbindelse
Sällskapet åtagit sig, och 36a Den 8 October e. ra. hvad man af det har rält att fordra.
Det består af många torftiga medlemmar, för hvilka en och annan Riksdaler kim vara ganska kännbar att utgifva.
Jag skulle deremot anse det såsom ett bevis på torftigheten af vår Samhällsförfattning, om mari ens skulle sätta i fråga, alt neka den obetydliga summan af 3,333 R:dr 16 sk., då frågan är om hela folkets moraliska bildning.
Sällskapetär visserlisen en enskild Inrättning, men dess ändamål är af så allmän beskaffenhet som möjligt, då det angår hvarje född Svensk.
Man har lagt
Sällskapet till last deras ringa pecuniera förmåga, men det kommer naturligtvis af tillgångarnes otillräcklighet, och det är just för att afhjelpa sådant, Sällskapet först ingått till Regeringen, och sedan till Rikets Ständer med sin anhållan.
Ridderskapet och Adeln känner ändamålet.
Jag tilltror mig hvarken att vara förespråkare för delta ändamål eller för Sällskapet, men jag är öfvertygad, att det icke eller behöfves.
Jag anhåller således om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition å den summa, som af Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie blifvit föreslagen.
Jag hemställer till dem, som yrkat öfverskridande af hvad Kongl. Maj:t föreslagit och StatsUlskoltet tillstyrkt, om vi likväl icke en gång kunde stadna vid StatsUtskottets förslag.
Otaliga svårigheter uppkomma deraf, alt vi bestän - Den 8 Octo ber e. ni. 363 digt öfverskrida SlatsTJtskottets tillstyrkanden, och jag vet icke, mina Herrar, hvart det slutligen skall leda oss.
Jag är emot sjelfva grunden af den nu förevarande saken, emedan jag tror, att det är den allmänna andan, som i enskild väg skulle för det vackra ändamålet visa sig mest verksam.
Men huru är det möjligt, att framtvinga denna allmänna anda, enär det snart sagt blifvit en rättighet, att i alla möjliga directioner anlita och utgifva Statens medel.
Då jag verkligen gör den concession, att jag afstår från begäran om afslag å hela detta anslag, hemställer jag, om icke den motsatta sidan skulle vilja afstå från yrkandet att öfverträda StatsUtskottets förslag, ty vi få i annat fall tvänne voteringar, emedan vi först komma att votera om, huruvida afslag eller öfverskridande af Utskottets förslag skall blifva Contraproposition.
Jag har aldrig tillförene tillsty^rkt anslag utöfver Utskottets Utlåtande, och aldrig yttrat mig i detta afseende; jag liar voterat för en del, men ej för alla.
Hvad denna måttliga summa beträffar, så anhåller jag, att Ridderskapet och Adeln måtte bevilja den.'
Då jag sista gången yttrade mig, glömde jag anhålla, att detta anslag måtte beviljas på io år, såsom Biskop Hedren föreslagit.
Hans skäl äro att hvarken skicklige Lärare skulle vilja ingå på så ansvarsfulla förbindelser under så kort 364 Den 8 Octuher e. ni. lid som 5 år, eller resultater lill en säker slulsatts öfver Inrättningens fördelar, eller brister derstädes kunna hämtas.
Orsaken hvarföre Utskottet ej tillstyrkt det anslag, som Hans Excelience Herr Grefve De la Gardie begärt, är att Directionen först efter sin inlaga till Kongl. Maj:t blifvit öfvertygad derom, att 2000 R:dr B:co voro otillräckliga till Byggnadernas iordningbringande.
Detta skäl, hvilket vid Utskottets första Betänkandes återremitterande blef vederlagt, hade Utskottet icke bordt i sitt sednare Utlåtande åter upprepa.
Jag anhåller om proposition till bifall å hvad Hans Excelience Herr Grefve De la Gardie föreslagit.
Vid de flesta tillfällen har Friherre Anckarswärd yrkat nyttan af bildningens allmännare utspridande och undervisningsverkens förbättrande.
Jag skulle derföre nu tro, att då fråga är örn ett ringa anslag af 3333 R:dr 16 sk., han icke skulle pruta pjå detta anslag, synnerligen när det blifvit upplyst, att de 1333: 16., som äro begärde utöfver hvad Utskottet föreslagit, härleda sig derifrån, att kostnaderne för byggnaderne förra gången icke voro beräknade.
Om ändamålet är att få skickliga Lärare vid Folkskolorna, så äro 3333: 16. en obetydlig summa för samhället.
Det vore en skam, att pruta derpå, och Nationen skulle säkerligen med förtryt - Den 8 October e. ni. 365 samhet se, att man nekat en så obetydlig summa för ett sä vigtigt ändamål.
Herr Tham: Huruvida VexelundervisningsSäilskapet bildat och utsänt Lärare till Folkskolorne, vet jag ej; men rättvisan fordrar, att jag upplyser hvad jag vet, som är, att då Församlingarne uppsändt Lärare, för att få dem undervisade, har sådant lyckats mycket väl; derpå är förhållandet med Skaraborgs Län ett bevis.
Att bevilja anslaget för io år torde icke gå an, emedan vi då besluta för kommande Ständer.
Jag önskade således alt blott bevilja det för 5 år.
Friherre Jrickarsivard:
Den af Friherre Cederström mot mig riktade anmärkning bevisar icke köld hos mig för undervisningens spridande; tvertom skulle det vara en inconseqUence af mig, om jag tillstyrkte ett öfverskridande utöfver Kongl. Maj:ts Proposition, synnerligen då Utskottet icke eller tillstyrkt mera.
Att Ordföranden icke kunnat begära mera, emedan kostnaderne ej voro utredde, finnér jag vara ett ringa skäl, att öfverskrida Kongl. Maj:ts Proposition.
På grund af hvad jag i ämnet anfort, får jag förnya min hemställan till de Herrar, som önska ett sådant öfverskridande, om de ej skulle vilja afstå derifrån, ty i annan händelse förestår oss 366 Den 8 O c t o b e r e. m. ovilkorligen 2:ne voteringar, emedan jag då icke kan afstå från att begära afslag å Utlåtandet.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken gjorde proposition till bifall å hvad Utskottet i denna punkt föreslagit, hvilken propsition af Ridderskapet och Adeln med Ja besvarades. 6:te Punkten.
Angående ersättning ät Upsala Academie för år 1810 rnistadt anslag till StallStaten och Ridskolan derstädes m. m. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken yttrade, att som Utskottets under N:o 134 i detta ämne förut meddeldte Betänkande redan blifvit den 32 sistlidne Maji af Ridderskapet och Adeln bifallit, torde hvad Utskottet derom nu anfört, få läggas till liandlingarne.
Ropades Ja. j:de Punkten.