Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I fall meningen vore att här antaga BancoUtsk:s betänk., så skulle jag för min del anse lämpligast att hufvudpunkterna deruti särskildt discuterades och afgjordes; men då jag antager för gifvet, att återremiss kommer att ske, tror jag, att discussionen först bör omfatta det hela.
Men om R. o. Ad. sedan ville särskildt afgöra de båda frågorna om lånerörelsens öfverflyttande till Riksg.cont. och om Bankens grundfond, så blefve det visserligen för BaneoUtsk. en nyttig ledning.
I båda dessa frågor har R. o. Ad. lättare att fatta sitt beslut, sedan det hela blifvit discuteradt, hvarföre jag röstar för ett sådant föredragningssätt.
Mig synes, att den pågående discussionen tydligt tillkännagifver huru olämpligt det vore att föredraga betänk, punktvis, dä nemi. man alltid behöfver söka motiver för de skäl man vill göra gällande.
Här är också taladt om R. o. Ad:s beslut.
Jag skulle tro, alt något beslut i dessa frågor nu skulle vara mycket förhastadt, då det nemi. skulle vara tänkbart, att R. o. Ad-.s mening delades äfven af de andra RiksSlm; men å andra sidan R. o. Ad., på skäl som inom de andra Stånden kunde framställas, kunde finna sig föranlåtne att fatta ett annat beslut, än som nu kunde komma i fråga.
Jag tror således, alt behandlingen af detta betänk, endast bör blifva en discussion 5 H. 57 450
Den 18 December f. m. samt att hela denna discussion utan något R. o. Ad:s beslut bör öfverlemnas till BancoUtsk., på det att BancoUtsk. må af denna discussion, jemförd med de öfriga Ståndens, finna majoritetens tanka i ämnet och blifva i tillfälle att utarbeta ett ordentligt betänk,, hvaröfver sedermera måste punktvis beslutas.
Man har väl sagt, att frågan om Bankens skiljande från sin lånerörelse eller åtminstone vissa delar deraf, vore en sä enkel fråga, skild ifrån sjelfva bankrörelsen, att den utan olägenhet kunde, oberoende af de öfrige delarne af betänk., företagas och afgöras.
Men då jag betraktar BancoUtsk:s uppställning af dessa frågor ifrån början till slut, så synes mig nämnde fråga ingå uti den principfrågan, huruvida Riksg.cont. skall komma att röra sig med Bankens sedlar.
Detta synes mig vara en sä vigtig fråga, rakt ingripande på sjelfva bankrörelsen, att jag anser den böra i sin helhet afgöras.
Då nu öfverläggningen örn föredragningssättet ansågs fulländad, yttrade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., atl om R. o. Ad. behagade besluta, att öfverläggning nu må äga runi öfver betänk, i dess helhet, kunde deraf likväl icke uppstå hinder för att sedermera upptaga betänk, till pröfning punktvis, derest R. o. Ad., efter öfverläggningens slut, funne sådant lämpligt och nödigt; hemställande 11.
Ex. nu, i öfverensstämmelse med hvad de Heste talare yrkat, om R. o. Ad. bifölle, att öfverläggningen må omfatta betänk, i dess helhet.
Ropades ja. iHr Skogman, Carl David: R. o.
Ad. torde ej ogunstigt upptaga, att den, som i BancoUtsk. varit ett slags registrator af meningar, sorn under Utsk:s öfverläggningar synts vinna mesta afseende, yttrar några ord vid början af discussionerna om BancoUtsk:s betänk.
De förslag, som BancoUtsk:s pluralitet framställt, afse Bankens consoliderande samt myntvärdets upprätthållande och stadga, utan Bankens skuldsättning utom eller inom landet, och utan våldsamma inskränkningar i lånerörelsen, hvilken tvertom i vissa grenar skulle erhålla en af omständigheterna undantagsvis påkallad tillökning.
De åsyfta ett förmedlande mera emellan olika meningar, än emellan olika intressen, hvilka i sjelfva verket äro mindre stridiga, än man i allmänhet förmodar.
Af reservationernas mängd och beskaffenhet synes huru svårt det varit att tillvägabringa ett någorlunda sammanhängande helt; och det klander i motsatta riktningar, för hvilket betänk, redan varit och kommer att blifva föremål, vittnar måhända bäst, att en medelväg blifvit följd.
Vid en öfverläggning på annat rum yttrade jag min farhåga, att brist pä logik i vissa anföranden skall hindra ändamålsenliga åtgärder för Bankens consoliderande.
Jag anhåller att få förklara min mening härmed.
Jag anser för brist på logik, att påstå, det Bankens säkerhet och credit ej ökas genom förstärkning af dess grundfond: att yttra det enskildas skuldförbindelser för lån i Bancodisconten äga företräde för Riksg.cont:s obligalio - Den 18 December f. m. 451 ner: jag anser för brist på logik, alt under närvar, förhållanden vilja betrygga Banken endast genom lånerörelsens förminskning, liksom att i nu antagna former bibehålla eller utvidga lånerörelsen, utan motsvarande tillökning i garantierna för Banken: jag anser för brist på logik, att vilja afskaffa privatbanker, utan att i deras ställe sätta andra ändamålsenliga inrättningar: jag anser för brist pä logik, att vilja och besluta saker, som ej kunna förenas: jag anser för brist pä logik, att, såsom en reservant föreslagit, söka minska uttagning af silfver i Banken genom dess flyttning till Fahlun.
Må det tillåtas mig härvid yttra den önskan, att, under nu förestående vigtiga öfverläggningar, hufvudföremälet, stadga i myntvärdet, aldrig må lemnäs ur ögonsigte, och att vid valet af de mångfaldiga förslag, som komma att, framställas, besluten ej må blifva alltför divergerande.
Jag mäste till en början bedja att få förklara för R. o. Ad., att det är en händelse, att jag i dag uppträder för att tala i denna fråga, nemi. den, att jag i går var. närvar, vid en särkild öfverläggning, hvilken dä rörde sig endast om privatbankerna och der jag ansåg mig provocerad att bryta den tystnad, jag eljest ansett mig böra iakttaga under debalterne i RiksStm, enär jag, efter att en längre tid hafva varit sysselsatt med en utförlig och någorlunda fullständig afhandling, nu utarbetat en sådan och densamma till trycket befordrat.
Mina tankar öfver den vigtiga frågan om reglering af Sveriges penninge- och banksystem i sin helhet skola således icke bli okända för den, som vill veta dem, och hvad beträffar, att jag icke varit i tillfälle att påskynda tryckningen, så att brochuren redan kunde vara i R. o. Ad:s bänder, så är det icke mitt fel.
Nu; kan en hvar föreställa sig, att min ställning är något skef, då jag nödgas muntligen gä in i discussionen.
Mitt sätt att muntligen yttra mig är, tyvärr, icke alltid så klart och fullständigt, sorn, del borde, fastän mina tankar, som jag hoppas, kunna nora anspråk på något logiskt sammanhang, om icke precist af den sorlens logik, som Hr Skogman omtalat.
Innan jag likväl yttrar mig i sjelfva frågan, kan jag icke undgå att med några ord replikera pä Hr Skogmans deduction i dess korta yttrande.
Jag kan icke annat än hålla honom räkning för det han, om ock något sent, dock äntligen uppenbarat, att han inom BancoUtsk. varit hvad man kallar dess Spiritus Rector; äfvensom för det han gifvit tillkänna hvilka de lnifvudsakhga grundsatser äro, 90111 han vid ledning af Utsk:s förhandlingar sökt göra gällande, nemi. att vidtaga åtgärder för Bankens consoliderande, med vissa .undantag derifrån.
Delta kan sägas innefatta i fä ord allt, isynnerhet om man aldrig glömmer att göra undantagen.
Man kan således nu med en blick genast skåda huru beskaffadt det pä nämnde grundsats byggda förslaget kan vara.
Omöjligheten alt medelst undantag consolidera ett verk, bygdt på verkliga grunder, har, såvidt jag kan begripa, erfarenheten alltid ådaga - 452 Den 18 December f. m. lagt; ty att göra undantag från consoliderande åtgärder, det är att deconsolidera.
För resten får jag, ehuru det icke hör tiil sjelfva saken, anmärka det egna sätt, hvarpå Hr Skogman uppfattat ordet oell begreppet logik.
Allt hvad lian uppräknat såsom innefattande brist på logik hos hans motståndare, kan väl icke möjligen kallas brist på logik, utan brist på sådana grundsatser, som Hr Skogman gilla.
Brist pä logik kan väl icke vara annat än brist på sammanhang i tankeledningen; men en sats för sig sjelf kan icke äga brist på logik, för det den ej står i logiskt sammanhang med en annan.
Då R. o. Ad. nyss beslutit att tala om saken i sin helhet, men önskningar äfven blifvit lillkännagifna att hålla sig till vissa punkter först; så skulle det vara orätt af mig, då jag till en början i det fallet segrat i alt discussionen blifver allmän, att icke gå mina motståndare så mycket till mötes, alt jag började tala om den saken, som synbarligen mest intresserar dem, nemi. frågan om att skilja lånerörelsen ifrån Banken.
Tillåten mig då, mine Hrr, förklara, alt jag finner 2:ne motiver hafva förauledt till detta förslag.
Det ena skulle jag hafva orätt att supponera eller åtminstone att angifva, om icke tidningen Dagligt Allehanda i förväg röjt detsamma.
Hvad jag derom ämnar säga, har jag likväl redan vågat att yttra i tryck, och anser mig derföre äfven böra nämna det nu.
Detta motiv är nemi., att man i detta fali som i mänga andra stycken trott sig kunna och böra efterapa hvad som skett i England och isynnerhet hvad den store financieren Sir Robert Peel gjort.
Han har verkligen^ förfört oss med åtskilige åtgärder, dem vi tagit till efterföljd.
Åtminstone har en sådan blifvit starkt påyrkad hos oss, såsom t. ex., sjelfva realisationen oberäknad, bortskaffandet af alla smärre privatbankssedlar.
Nu vill man också, efter detta exempel, skilja en Bank, som vexlar, ifrån en Bank, som drifver lånerörelse.
Detta har pätagligen varit ena skälet.
Det är mycket naturligt, att i den mån man icke kan göra sig reda för orsakerna, hvarföre en sådan sak sker, man då väljer ett så lysande exempel, som Sir R.
PeePs, men det följer icke deraf att dgt är rätt.
Jag tror likväl, att det finnes ännu ett motiv, som i denna fråga varit särdeles verksamt, nemi. att på något sätt få ut sä beskaffade obligationer i rörelsen, att en hypotheksanslalt för de större jordegeudomarne skulle derigenom kunna sältas i stånd.
När jag nu talar om, att jag tror detta vara afsigten, så ber jag
H:rrne hafva godheten att förstå mig så, att om jag ogillar ändamålet, emedan det synes mig vara endast på sidan laget, af den stora frågan i sin helhet, så kan jag deremot icke ogilla detsamma i och för sig sjelf.
Jag skulle alls icke klandra det, om det kunde göra sig gällande med medel, som icke voro för hela riket och för crediten i allmänhet skadliga.
Att nu likväl den föreslagna skiljmässan emellan vexelbanken och lånebanken har dessa felen, åligger mig att först söka bevisa, ehuru denna bevisning blir ofullkomlig emot hvad jag sjelf vet att den borde vara.
För det första är denna skiljmässan alldeles oriktig, emedan den strider emot det representativa myntsystemets
Den 18 December f. m. 453 natur.
Likaväl, som det hörer till detta systems fordringar eller villkor, att metalliskt mynt skall löpa tillsammans med sedlarne, (hvilket visst icke här sker, men hvilket är systemets anda och mening), likaså nödvändigt är, att lånerörelsen och sedelutgifningen skola vara förenade, ty endast då kan den förra balancera den sednare.
H:rrne torde genast svara mig, att Sir Robert Peel sagt motsatsen, emedan han har skilt dem åt.
Jag måste låta de Hr.rne, som behaga, behålla sin öfvertygelse derom, intilldess de i framtiden nödgas ändra densamma.
Jag skall blott i korthet fästa uppmärksamheten på saken och frågan, om det icke så förhåller sig, att en Bank, som är skyldig att vexla silfver mot sedlar, också, för att bibehålla värdet åt dessa sedlar, är skyldig att draga in dem, i händelse de äro för många.
Man skall ej kunna neka detta, och då, säger jag, är det nödvändigt, att denna Banks styrelse, i händelse det behöfves förcassan, kan besluta sedelindragningen.
Ju mera man tänker härpå, desto mera blir detta ett axiom.
Den fictionen, att sedlar måste hvila på en inneliggande fond af guld och silfver, kan icke på något sätt hållas uppe, om icke det är sä stäldt, att det är en och samma bank, som bar makt att låna och att draga in de på lånerörelsen utgifna sedlarne.
Nu råkar det till att vara så, att, fastän Sir Robert Peel beslöt motsatsen för England, så är det redan der bekant, att han dervid begått det grofsta misstag, som en financier gerna kunde begå.
Detta är, säger jag, redan ädagalagdt och bevisadt.
Jag har haft tillfälle att se och äfven åberopat i mitt tryckta anförande de Engelska Litteratörerne Fullastons och Tookes skrifter, och de, hafva alldeles oemotståndligen ådagalagt detta misstag.
Tillika har jag försökt att efterforska hvad som kunnat vara anledningen till Sir Robert Peels misstag och tror nu att jag funnit det.
Han har nemi. sökt att begagna tillfället att få makt så väl öfver Engelska Banken, som öfver alla andra banker i landet, och derjemte hufvudsakligen öfver hela den stora näringsclassen, d. ä. manufacturister, fabrikanter och köpmän, eller hvad i England med gemensam term kallas dealers, d. v. s. alla de som köpa varor, icke för att förtära, utan för att handla dermed och vinna derpå.
Dessa vill han hafva makt öfver, emedan de äro hans politiska motståndare.
Jag har sjelf varit vittne till huru han var ansatt vid sitt tillträde till Regeringen af just dessa dealers och huru just det är emot dem, som han sträfvar att upprätthålla de stora egendomsägarnes, magnaternes eller aristocraternes intresse, hvilket, som bekant är, vidhåller de orimliga spanmålslagarne.
Då således han fick tillfälle knäcka dessa dealers, eller rättare att hälla dem i ständigt beroende, sä uppnådde han en af sina högsta önskningar, ty så snart han icke hade makt att hålla dem i tygeln, så vore han icke längre premierminister.
Jag tror, att detta skall blifva klart, sedan man i brochuren fått läsa verba forrualia ur tidningen Times, då deri upptogs Sir R.
Peels tal, hvilket af Dagligt Allehanda nyss blifvit infördt.
Detta må likvisst, kan man säga, vara ett skäl, som icke bör inverka på H:rrnes öfvertygelse, då vi icke ha att befatta oss med England, utan med Sverige, och då det är fråga 454 Den IS December f. m. om att helt simpelt tillse om det är rätt att öfverflytta vår lånerörelse ifrån Banken till Riksg.cont.
Nå väll låtom oss då betrakta frågan i och för sig sjelf.
Jag har tagit mig friheten att redan säga, att jag trodde hufvudafsigten vara att fä utgifva obligationer, och att dertill begagna det alldeles egna förhållandet att vi hafva tvenne till yttre formen särskilda verk, ehuru båda äro under B.
St:s styrelse.
Det ena är, kan man säga, R.
St:s högra hand och det andra verket R.
St:s venstra.
Den högra handen samlar ihop stora skatter, men icke af silfver, utan af folkets skulder, den lägger ihop million efter million, ifrån riksdag till riksdag; men denna högra handen vågar ju ändock icke att sjelf inför de klarsyntare inom nationen, och ännu mindre inför dem utom nationen, som äro än mer klarsynte, röra sig med obligationer eller papper, utgifna för att stärka deras egen credit.
Dä är det ju förträffligt att kunna låtsa som om i verkligheten någon skillnad ägde rum emellan det ena verkets förmåga och det andras, äfvensom att deras inbördes oberoende är fullkomligt?
Detta instämmer med den gamla bibliska satsen, att den högra handen icke skall veta af hvad den venstra handen gör.
Hade detta icke så varit, så är det ganska klart, att
Bancodisconten kunnat utgifva dessa obligationer.
Jag ser intet hinder i sak, ehuru den formen man nu valt är litet mera anständig.
Således är det formen man sökt.
Det skulle väl hafva förefallit litet oförsynt, om Banken utgifvit obligationer på sin lånehandel, ehuru jag anser dess lånehandlingar bättre än Riksg.cont:s i copulation med enskilda utfärdade papper, under hvad form man än må utgifva dera, för att såmedelst skaffa hypothek och fond för privatbanker.
Alltsammans det der ser allt för brokigt ut för oss, som känner till förhållandet; men hos utländningar, som möjligen kunna tro, att Riksg.cont. mer än till namnet är ett af Banken alldeles oberoende verk, kan det möjligen lyckas till en tid.
Men när man går in på att skilja lånerörelsen ifrån sedelutgifningen, hvarföre har man icke då äfven tagit bort fastighetsbelåningen ifrån Banken?
Joi ty man har velat hafva en depositbank, en depositcassa förenad med samma inrättning, som verkställer sedelutgifningen.
Ehuru Sir Robert Peel har skilt den Engelske Bankens lånerörelse ifrån sedelutgifningen, så får jag upplysa Hrrme om, att han icke varit så enfaldig, att han skilt depositrörelsen ifrån lånerörelsen.
Det har han aktat sig för; ty det vore nog absurdt.
Om med depositanstalten icke menas, att de deri tillfälligtvis insatte medel skola vara en fond för lånerörelsen; dä är det icke hvad man i bankstil menar med depositanstalt, utan dä är det källarhvalf, inom lås och nyckel, ett magasin, förråd eller hvad man behagar.
Hvarföre är det nu nödvändigt i och för det nya projectet, att, oberoende af lånerörelsen, sedan den upphörde att ske i Banken, ändock hafva ett sorts magasin för depositioner?
Jo, för att der inlägga de reverser, som Riksg.cont. hade tagit emot ifrån de enskilde, och emedan det skulle hetas, att de voro i Bankens förvar, på det att Banken skulle släppa till sina sedlar.
Således finner man här en oändlig ingenuitet, för att kunna länka Den 1$ December f. m. 455 tillsammans anomala förhållanden; ja, så qvick är verkligen begagnandet af termer, som låta någonting, att de fleste måste deraf bländas.
St:s Bank en fristående, under lag endast beroende, enskild anstalt; vore Riksg.cont. en annan solid utlåningsanstalt, i st. f. att den blott kan och bör vara en upplåningsanstalt, samt dermed stod i förening en verklig deposit-rörelse: då skulle jag säga, att planen ej vore så oriktig, alt taga sedlar, jemförliga med silfver, frän den ena förstnämnda anstalten, för att förekomma en obehörig utsträckning af den sednares lånerörelse; men nu är idéen blott qvick, ty den hvilar endast på namn, och icke på sak; ja, den hvilar på irriga begrepp om sjelfva namnen.
Man har här gjort medlet lill ändamål, och de föreslagna åtgärderne äro stridande emot alla sunda grunsatser.
Härföre vill jag dock visst icke beskylla någon person, utan endast kasta skulden på den olyckliga omständigheten, att man har velat på en gång tillvägabringa två saker, som äro alldeles contradictoriska, ty man har, såsom Hr Skogman yttrat sig, velat consolidera Banken och, för att vinna detta ändamål, göra undantag ifrån alla consolideringsreglor.
Så står saken.
Jag torde nu få öfvergå till en annan omständighet, nemi. den att förstärka Bankens grundfond.
Jag har olyckligtvis på mitt samvete, sedan jag förliden riksdag var ledamot af BancoUtsk., att jag äfven ville öka Bankens grundfond.
Mitt motiv var likväl det, att jag trodde det hafva varit bättre, att då, med hela den summa, som då utkastades i nya sedlar, öka fonden och derföre skaffa sig silfver, än att låta R.
St., på sätt som skedde, tvista om huru den kjorteln skulle styckas.
Detta lyckades mig likväl icke.
Nu återigen har jag märkt, att, oansedt denna Banks inkomst lemnades till R.
St. att disponera, så har Banken ickedess mindre sedan sista riksdagen ökat sina fordringar med 5,000,000 r-.dr.
Nu önskar man alt ytterligare gå på samma bana och consolidera Banken, genom en ökad grundfoud.
Jag frågar nu, mine Hrr, hvart skall delta system leda?
Skall man fortgå att skuldsätta landet till Banken med 5 å 6 millioner r:dr ifrån riksdag till riksdag?
Banken till slut blifva den enda capitalist ilandet?
Ja, svarar man, man gör det för att consolidera Banken, för att skaffa den silfver; men medan man tager in silfver på ena sidan, så rinner det ut på den andra.
Man gör det för att hjelpa den allmänna förlägenheten; men det är icke svårt att se, att förlägenheten måste derigenom allt mer oeh mer förökas.
Man gör det slutligen för att fä en särskild statsanstalt, hvarigenom de skuldsatta stora egendomarne skulle komma uti tillfälle att få hypothekslån.
Jag trodde åter, att R.
St. af de hypotheksinrättningar, som vi redan hafva, skulle hafva kommit i tillfälle att se, att om hypothekscassor och lånetillgångar äro bra, isynnerhet för dem, som äga stora egendomar, emedan de kunnat genom upplåning under ny form få utsträcka sig än vidare och göra fqrbätlringar; sä hafva dessa anstalter alldeles icke haft till resultat, att någon skuldsättning blifvit minskad.
Jag tror, att en hvar, som följt saken, skall erkänna, att det af mig uppgifna förhållandet är sant, 456 Den 18 December f. m. och jag fruktår icke att blifva motsagd, i händelse man vill ga till bruksägares hypothekscassa och se efter huru det der står till med större delen af dem, som der sökt lån.
Jag var äfven en af dem, som genast begagnade inrättningen på samma sätt, och således mä H:rrne icke tro, att jag har för afsigt klandra personer, utan endast saken, sådan den genom utgången visat sig, och då påstår jag, att mängden af dem, som tagit lån i hypothekscassorne, häfver användt den, icke till att omflytta, utan till att nedlägga och fästa capitaler, ja för att utvidga sig och åter utvidga sig.
Sådant är en oundviklig följd af lånesystemet, eller rättare skuldsättningssystemet, och detta är detta olyckliga system, man ökar Bankens fordringar.
Det är för samma systems skull, som de så kallade undantagen bli nödvändiga.
Detta är dock icke väl betänkt, att idkeligen fortfara med ett sådant system af undantag från reglorne af consolideringeu af det hela.
Det är detta vexlande consoliderings-och deconsolideringssystem, förordadt af Hr Skogman och af honom consequent lagdt till grundval, som gjort landets ofärd.
Måste icke R.
St. vid 1809 års riksdag, när de ville consolidera Rikets financer, göra det lilla undantaget att utsläppa millioner sedlar utan valuta ifrån Banken?
Att consolidera gång efter annan Bankinrättningen, under det landets rörelse och välmåga tynar, och att oupphörligen sätta landet i ny skuld till Banken, det är likväl att endast consolidera den döda handen (Main mort), men att ruinera landet.
Hvarföre är det, mine Hrr, som man fullföljer ett sådant system?
Låtom oss undersöka ett ögonblick, om det icke ligger här någon förvillelse till grund.
Det är icke möjligt, att en hel nation, med så många upplysta män till medlemmar, skulle, utan att vara underkastad någon grof förvillelse, kunna följa ett system, som i sina verkningar under så lång tid visat sig så förstörande att den ledde systematiskt till allmän och enskild skuldsättning och förlust.
Jag vågar nu här förklara hvad som är hufvudorsaken till misstaget, ehuru mina ord må anses för paradoxa.
Jo, man har trott sig gifva stadga åt myntvärdet genom realisationen, men man har utfört den så, att man har icke lyckats att gifva stadga åt något annat än åt silfverpriset.
Silfret, mine Hrr, tror man skall i, vår Bank gifva stadga åt sedelmyntet; men sättet huru denna ide' har blifvit realiserad, visar, att man icke har lyckats häri.
Ty all stadga i landets rörelse är försvunnen, ehuru det, så länge man har råd att fylla de tömda fjerdingarne i Bankens hvalf, må vara sant, att man emot bancosedlar kan få köpa silfver till visst lågt pris.
Detta sätt att uttrycka sig måste förefalla H:rrne högst parodoxt, derföre att man i den allmänna meningen anser, att fast silfverpris för sedlar och stadga i myntvärde nödvändigt måste vara identiska termer.
Dessa begreppen skulle vara indentiska, om det representativa systemet här blifvit i sin fullkomlighet utfördt, äfvensom om det någonsin här i landet kunnat utföras och bibehållas, så länge de eviga undantagen taga ut sin rätt.
Det representativa systemet fordrar likväl, hvad som icke kan här inträffa, nemi. att guld- och silfvermynt, på hvilket sedlarne äro fun I - Den 18 December f. m. 457 funderade, skulle löpa i bredd med sedlarne, så att de sednare just genom sammanlöpandet blifva i värde assimilerade med metallernas värde, hvilket icke kan ske eudast genom vexling.
England är det enda land, som kan skryta med att hafva detta system fullt utveckladt, ty vi kunna icke tala om hvarken den Norrska eller den Danska Banken, hvilka ännu icke äro fullt skilda från variation emellan bankcurs och börscurs, och icke eller om den Belgiska och den Franska Banken, der proportionen emellan de kringlöpande sedlarne och guld och silfver är sä mycket till metallernas fördel.
Vi skola dä hålla oss till den Engelska Banken, som skall vara ett non plus ultra.
Hvad är dä händelsen med England?
Jo, bancosedlarue plus privatbanksedlarne, tillsammans ungefärligen 30 millioner, stä der i förhållande till metallerne såsom 30 till 40.
Hela det omlöpande bytesmedlet utgöres således af 60 å 70 millioner.