Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
, sorn har största interesset i detta ämne, emedan de bevärrsskyldige till största delen tillhöra detta Stånd, har afslagit de 90,000 r:dr, men deremot bifallit de 70,000 r:dr, med villkor att ^.5,000 r:dr deraf skola användas till beväringens beklädnad.
Jag ser intet hinder för, att icke Grefvarne Cronhjelm och Horn, äfven med sina premisser, kunde stadna i denna conclusion, så mycket consequentare, som Gr.
Cronhjelm medgifvit, att han icke kunnat få reda på, hvartill de 70,000 r:dr blifvit använda, d. v. s. 35o,ooo r:dr för 5 år.
För mig synes, att Hr Gr:s consequens fordrat, att han tillstyrkt de 54,000 r:drs användande för beväringens beklädnad, blott såvida de utginge af de förenämnda 600,000 r;dr. II.
Brahe har sagt, att då anslagen endast beviljas till nästa riksdag, kunna de icke heller beräknas vara tillräckliga för längre tid.
Detta har afseende på de ordinarie anslagen; men de extra anslagen beviljas blott för en gång.
Om vi bevilja 400,ooo r:dr till inköp af gevär, måtte vi väl icke vid nästa riksdag behöfva bevilja ett nytt anslag för samma behof, och jag räknar beväringens beklädnad, som kan vara 20 å 3o år, till den del af materielen, som icke årligen förbrukas.
Jag har icke vidare alt tillägga, utan då jag ser mig här vara ensam om försvarandet af den sats, jag drifver, får jag blott anhålla att i prot. få nedlägga den reservation, att jag anser R. o. Ad. böra anslå 54,ooo r:dr till beväringens beklädnad af de 70,000 rtdr för arme'ens materiel, som StatsUtsk. på stat uppfört.
Här har blifvit mot mig anmärkt, att man gjort försök med oöfverskuret Svenskt kläde, men funnit det oanvändbart till soldaternas beklädnad.
Jag har hört det upprepas t. o. m. 2:ne gånger; men man har icke uppgifvit orsaken, hvarföre det skulle vara oanvändbart. 12 H.
4 Den 15 Augusti f. m.
Naturligtvis vinner klädet icke någon reel förbättring genom öfverskärningen, ulan endast till utseendet.
Men det är icke klädets glans, som jag anser vara af någon reel nytta för arme'en, utan dess värme och styrka.
Man har äfven anmärkt, att gevärens britngöring icke skulle förminska nötningen, emedan låsen lika ofta behöfde sönderskrufvas för deras rengöring invändigt.
Jag har sjelf varit road af jagt i min ungdom.
I början rengjorde jag geväret hvarje dag och söndertog låset som oftast; men ju mer erfarenhet jag vänn, ju mera sällan fann jag denna rengöring erforderlig.
Jag finner väl, att jag nu ingenling uträttar härmed; men jag vill blott hafva dessa tankar i prot. förvarade för kommande tider.
Jag vill för öfrigt endast upprepa, att genom iakttagande af hvad jag föreslagit skulle 20 proc. vinnas i kostnaden för beklädnaden och 5o proc. besparas i utgiften för gevären.
Jag börjar med att yttra min förundran deröfver, att en talare, som visserligen icke är okunnig om våra former, yttrat sig i afseende på ett betänkande, sorn ännu icke inkommit, likasom fruktade han, att han af någon omständighet skulle blifva hindrad alt yttra sig derom, då betänk, förekommer.
Jag skall icke ingå i vederläggning af hvad han yttrat, måhända får jag tillfälle dertill, när betänk, förekommer; utan jag liar funnit mig uppkallad deraf, att man så mycket ordar om möjliga besparingar, som „kunde äga rum på det, sorn ännu finnes.
Man må bedöma mina politiska äsigter huru som helst, så får jag dock förklara, att, ehuru jag önskar inskränkning så mycket sorn möjligt, jag likväl icke, så länge jag ar öfvertygad om, att det anslag, som finnes, icke är tillräckligt, ej kan afslå, hvad jag finner oundgängligen nödigt.
Man säger, att det ifrågavar. behofvet för beväringens beklädnad kan anvisas på de af Utsk. för KrigsCollegii departementer på stat föreslagna 696,000 r:dr, ehuru man erkänner att, oaktadt all möjlig efterforskning, man icke kunnat finna, att dessa medel blifvit oriktigt använda.
Man borde ihågkomma, att med dessa 696,000 r:dr beklädnad anskaffas för flera värfvade reg:ter; att dermed skall bestridas allt, som åtgår för materielen för artilleriet och armedens förråd; att dermed bestrides allt, som åtgår för fästningsbyggnader, och allt hvad dermed äger gemenskap.
Om man gjorde sig den mödan alt ingå i granskning, huru denna summas fördelning för de särskilda behofven utfaller, torde man finna, att den icke är tillräcklig.
Man talar derjemte om, att det vid sista riksdagen beviljade extra anslaget af 70,000 rtdr skulle varit så tillräckligt, att numera intet vidare bort begäras.
Men man vill då icke taga i betraktande de förändrade förhållanden, som genom stegrade pris sedan sista riksdag uppkommit.
Man borde afven ihåg - Den i5 Augusti r. m.
V lomma, att dessa vid slutet af förra riksdagen, på grund af enskild motion, beviljade 70,000 r:dr voro af K.
M. vid riksdagens början begärda; att således icke mera beviljades, än K. M. ansett nödigt, och att följaktligen dessa 70,000 r:dr icke kunna lemna någon tillgång för behof, som sedermera tillkommit.
Jag har inom Utsk. tillhört minoriteten i denna fråga.
Jag tror visserligen, att 90,000 r:dr för beli ofve t kunna erfordras; men då tillgångar fordras för så mycket annat, har jag trott, att man borde visa någon sparsamhet, och tillstyrker derföre icke mer än de 54,000 r:dr.
Jag har utgått från den synpunkt, att man icke kunde låta beväringen vara sansculotter under fredstid, ej heller vid utbrott af krig af dem påräkna den stora arbetskraft, somen värd ledamot trott, att beväringen bör kunna åstadkomma.
Cronhjelm liar ansett sig kunna tillstyrka de 54,000 r:dr, emedan de kunde tagas igen vid frågan om exercis-compagnierna, såsom öfverflödiga, enär vår arme' utan sådana ofta slagits ganska käckt.
Jag hemställer, om icke vår ai me'någon gång slagits tappert i träskor.
Man vill sätta Ilegeringen i ett förknappningssystem.
Detta har varit fallet hittills, och det gör också, att Regeringen måst söka arbeta sig ur detta förknappningssystem och begära mera.
Regeringen har sökt hushålla så mycket som möjligt med de medel, som funnits, och derigenom har brist uppkommit; ty när man slutligen ser sig icke kunna lappa och laga längre, måste man begära på nytt.
En värd talare har fästat sig vid den blygsamhet, som han trott sig finna inom Utsk., som icke tilltrott sig kunna afgöra, huruvida skuret eller oöfverskuret kläde vore ändamålsenligare för armeens beklädnad.
I det fallet får jag förklara, att jag tror det vara svårt för Utsk;s ledamöter, som icke äro fabrikörer, att deröfver stadga någon öfvertygelse, helst fabrikörerna sjelfva sins emellan äro af olika åsigter i detta afseende; det gifves fabrikörer, som anse öfverskärningen icke förminska klädets varaktighet.
Samme talare har äfven nämnt om gevärens brungöring; men han har, som jag tror, tagit till i växten, då han sagt, att genom brungöringen skulle besparas 100,000 r:dr årligen, ty en sådan besparing skulle förutsätta ett evighets-tillstånd hos gevären.
H. Ex. Hr Gr. a f We t ter s t ed t, Gust.:
Likasom en värd ledamot, Gr.
Cronhjelm, uti ett föregående plenum ap-r ticipationsvis reserverat sig mot de beslut, sorn af R. o. Ad, kunde komma att fattas i afseende på högre anslag, än StatsUtsk. föreslagit, så har 1111 Hr Gr. i detta plenum anticipationsvis begagnat sig af den punkt i StatsUtskrs utlåt., sorn nu är under öfvervägande, för att i allmänhet yrka fl(era anklagelser mot Styrelsens sätt att gå till väga, i uppfyllandet af R.
St:s fordringar i och för försvarsverket.
Efter hvad här redan af flera ledamöter blifvit anfordt, borde jag Den i5 Augusti f. m. visserligen af hulin mig från yttrande i ämnet, synnerligast som jag icke äger militära kunskaper; men då Hr ftr. egentligen fästat sig vid formen, hvaruti behofvet af anslag till Ständerna blifvit framstäldt, tror jag mig äfven till besvarande häraf böra upptaga några ögonblick af II. o. Ad:s tid.
Den värde talaren har sagt, att uti dessa, hufvudsakligen vid föregående riksdagar, framställda fordringar har varit mycken lactik.
Då det är fråga om försvarsverket är tactiken en förträfflig sak; men jag bestrider, att denna egenskap kan hafva någon tillämpning till denna fråga.
Regeringen har framställt, hvad den trott sig kunna erhålla, men har mött svårigheter att få beviljadt, hvad hon begärt; och då vore det verkligen besynnerligt, om man skulle säga, att det vore tactik deruti, att Regeringen icke begärt större summor, då de mindre icke kunnat beviljas, utan blifvit nedsalta.
Skulle ieke nedsättningen varit ännu större, om man begärt större summor.
För mig är det åtminstone icke fattligt, att orsaken, hvarföre de begärda summorna blifvit nedsatta, hvarföre Ständerna prutat med Regeringen, vore den, att Regeringen icke begärt större summor, än de små, som vid hvarje riksdag blifvit afprutade.
Jo! säger man, man skulle hafva framställt en större plan, äfven om den varit byggd på millioner.
Mig veterligen, linnes intet constitutionelt land, der Regeringen på en gång kan fordra allt, som kan behöfvas för framtiden.
Den måste rådfråga de tillgångar, som äro för handen, och i öfverensstämmelse med dem framlägga sina fordringar; och om då Representationen har en annan öfvertygelse än Regeringen, nemi. att folket icke kail bära det, som begäres, är det åtminstone icke Regeringens fel, att hon icke begärt mera.
Jag bestrider således fullkomligen, att icke öppenhet legat till grund för Regeringens framställningar i detta afseende såväl vid denna som vid föregående riksdagar.
Jag tillåter mig aldrig att ingå i bedömandet af andras afsigter; men då man säger, att det är tactik uti Regeringens handlingssätt att icke begära mera, än hvad hon anser tillgångarna kunna medgifva, må det tillåtas mig att kalla det tactik, att säga: vi bevilja icke hvad som blifvit begärdt just derföre, att icke mera blifvit begärdt.
Äfven jag anser bevärrssystemet såsom blomman för våra förhoppningar för vårt försvar; men jag bestrider, att icke
Regeringen uppfattat vigten af detta system, då Regeringens bemödande är riktadt derhän, att beväringen måtte blifva försedd med beklädnad, emedan det just är brist derpå, som gjort, att vår beväring ännu icke är så väl ordnad, som Regeringen önskar och Rikets försvar fordrar.
Jag känner likväl intet land, der beväringen, så litet öfvad sorn hos oss, kan jemnföras med vår beväring.
Man har omtalat det Preussiska landtvärnet; meri det lutade sig mot en gammal stam, och det var då det lärde sig att slåss som hjeltan och dö som män.
Jag inlåter
Den i5 Augusti f. m. »9 mig icke uti bedömandet af centralförsvaret.
Jag tror, att den, som beredt vårt centralförsvar, haft goda skäl derför.
Jag förlitar mig på den erfarenhet, som legat till grund derför, en erfarenhet, som icke endast har blifvit ådagalagd, utan sorn blifvit pröfvad i practiska saker.
Jag känner lika väl som den värde talaren, hvad de blå rockarna uträttade under Car^XII; men jag känner äfven, att dessa blå rockar icke slogos såväl, då, efter hjeltekonungens död, ordens tidehvarf böl jat inträda i det gamla hjeltelandet, och de blå rockarnas segrar på slagfältet sökte ersättas genom ordens segrar på de blå bänkarna.
Åtskilliga hördes härtill yttra deras bifall.
I den ordning de sista talarne yttrat sig anhåller jag att få besvara dem.
Gyldenstolpe bar trott, att jag begagnade närvar, tillfälle för att yttra mig öfver extra budgetten, af fruktan att jag skulle sakna tillfälle dertill, då detta ämne förekommer.
Deruti har Hr Gr. rätt; ty oaktadt jag varit i selen sedan klockan 6 idag, liar jag icke förrän nu haft tid att bevista Riddarhusets öfverläggningar, och då måhända förhållandet blir detsamma, när extra budgetten förekommer, kan jag icke finna det vara orätt, att jag begagnar tillfället att på förhand yttra mig uti ett ämne, som står i så nära sammanhang med det förevarande.
För att återkomma till H. Ex.
Hr Gr. af Wetterstedts yttrande, som alltför mycket påminner om ordens tidehvarf, ber jag att äfven få gifva några ord till svar.
H. Ex. har påstått, att jag tyckt mig finna uti Regeringens handlingssätt en viss tactik att icke begära hvad som skulle fordras, för att sedermera motse möjligheten att få något.
Mitt yttrande, såsom det föll sig, lärer komma att synas af prot., och de närvarande lefvande protzn torde kunna påminna sig detsamma.
Jag skall likväl, då det af H. Ex. blifvit otydligt uppfaltadt, redogöra för grunden derför.
Jag har förklarat för min öfvertygelse, hvad jag vet sannt vara, att då Regeringen, efter inhemtande af en dertill nedsatt committé^ yttrande öfver hvad som erfordrades för en fullständig försvarsplan, icke begärt, hvad denna committé ansett erforderligt och Regeringens ledamöter icke kunnat jäfva, Regeringen sålunda väl visste, att hvad som begärdes icke var tillräckligt för behofvet; men man har trott, att det icke ginge an att begära så mycket på en gång.
Det hr det, som jag tadlal; ty jag anser Regeringen på en gång böra uppgifva hvad som erfordras, på det man må se, att det går efter plan, ehuru icke hela beloppet kan beviljas intill kommande riksdagen.
Jag känner bestämdt, att vid uppgörandet af sista statspropos:n ansåg man sig behöfva mera, men begärde mindre, af fruktan att det större beloppet icke skulle beviljas.
I afseende på hvad bär blifvit hegardt förekommer visserligen något tadelvärdt deruti, att Den i5 Augusti f. m.
StatsUtsk. iclie låtit trycka, livad K.
M. uti promemorier framlemnat till StatsUtsk.
Vidare skulle man kunna säga, att ett fel ligger deruti, att icke en fullständig budget uti propos. framkommer från Regeringen.
Jag har genomläst 1832 års riksbudget, framlagd för Deputerade Kammaren i Frankrike.
Jag skulle önska, att de, som tadla" min åsigt, ville genomläsa detta opus, hvaruti behof i detail framställas och man ser, hvartill anslaget skall användas och huru mvcket som erfordras för de särskilda behofven.
Här begäres en rund summa af 70,000 r:dr, af go,ooo r:dr, som nedsättas lill 54,000 r:dr och för hvars detaillerade användande man hvarken i Utsk:s utlåt, eller andra handlingar finner någon ledning.
Vi se blott summor en bloc begäras för det eller det hufvudändamålet; men vi se icke användandet i detaillerna, en uppgift, hvarförutan man icke kan bedöma användandet i det hela.
Jag har icke tadlat
Regeringen derföre, alt hon icke begärt mer; men i valet af 2tne onda ting, att antingen se
Riket i försvarslöst tillstånd, eller att vidkännas, hvad som erfordras för Rikets försvar, väljer jag hellre sednare alternativet., och jag är öfvertygad, att ingen finnes med Svenskt hjerta, som icke gifver sista skärfven för betryggandet af vår sjelfständighet, då han ser, att medlen härtill ändamålsenligt användas.
Jag hemställer till hvar och en opartisk, om icke det sättet att låta pruta med sig på hvad som begäres, att icke ens vidhålla den K. proposm, utan genom promemorier och reservationer medgifva nedsättning uti begärda anslag; om icke det kan kallas tactik, eller tilläggas hvad epithet som helst; om icke det Jeder till det behandlingssätt å Representationens sida, att den börjar allt mer och mer pruta med Styrelsen, till dess ett fullkomligt prutningssystem inträder, som hvarken kan vara Representationen eller Styrelsen värdigt.
H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt bar trott, att jag bedömt afsigterna hos Styrelsen.
Jag vill gå så långt, att jag tror, att inga afsigter finnas hos Styrelsen.
Men hvad jag öppet förklarar är det, att jag icke bedömer afsigter hvarken hos Styrelsen eller andra, men att jag tillåter mig uppsöka resultatet af handlingssättet; och det kunde jag kalla sorglöshet.
H. Ex. har förklarat sig känna vigten af bevärtssystemet.
Det betvifla!' jag icke, efter H. Ex. tillhör 1809 års män, eller de män, som voro närvarande och ifrigt yrkade på införande af detta system. II.
Ex. har förklarat, att han mycket trodde på den practiske man, som lyckats införa bevärtssystemet.
Jag tror äfven på honom.
Det var Gr. v. Platen, som åtminstone framställde det.
Men då man åberopar sig på sådana auctoriteter, får jag förklara, att äfven tidehvarfvets störste hjelte af mig icke erkännes såsom någon auctoritet.
Upplysningen och erfarenheten fortskrida med tiden och lemna auctoriteterna bakom sig.
Det gifves ingen säker auctoritet inom menskligheten.
Dessutom Den ;5 Augusti f. m. 3i får jag hemställa till H. Ex., om det är rätt af en fosterlandsvän att blindt tro på en autoritet.
Auctoriteterna må vara uppsatta huru högt som helst, så tror man likväl, att de någon gång förbisett ett eller annat, eller icke sett det med den ofelbarhet, som sällan tillhör menniskan.
Ex. har nämnt vårt centralförsvar.
Jag får härvid påminna, att jag vid början af H. Ex:s yttrande, måhända icke utan skäl, förmodade, att uti H. Ex. få en vigtig och stark medhållare.
Anledningen till denna min öfvertygelse har jag hemtat från H.
Exts förträffliga yttrande lill Statsrådsprot. vid fredens afslutande med Ryssland, då H. Ex. förklarade, att sista blodsdroppan inom Sverige borde spillas, innan Aland intogs af Ryssarna och gränsen flyttades öfver Calix eif.
Nu har likväl icke blott Åland blifvit Ryskt, utan framter synen af ett rusladt läger i närvar. ögonblick.
Under tvenne års tid har jag tagit i anspråk allt, hvad enskilda vänskapen kunnat åstadkomma, för att genom enskild correspondanee skaffa mig alla möjliga upplysningar i detta ämne, hvaruti det sålunda lyckats mig erhålla mera kännedom, än mången annan inom mitt fädernesland torde äga.
Om jag då upplyser, att öfver 2,000 enskilda murare varit der sysselsatta i flera år; att öfver 80 å go millioner murtegel blifvit ditförda, att fästningen innesluter \ väg och att den innefattar hamnen Bomarsund, som lemnar rum för de största fartyg; om jag då förklarar, att jag anser Åland såsom ett rustadt läger för en större invasions-arme', då det tillika kan anses såsom Stockholms förstad, så frågar jag, om man i första rummet skall se på centralförsvaret.
Om jag tillägger, alt kusten är ulan telegrapher, att intet medel gifves att tillkännagifva en fiendes annalkande, som först genom dess egna skott kommer att förmärkas; om man påminner sig, att det är från sjösidan af Stockholm man kan vänta sig en ankommande fiende, och om man då besinnar hvilka stora summor, äro nedgräfda för centralförsvaret vid Wanäs och för Stockholms befästande, vid baksidan af staden vid Carlberg, dit en fiende icke kan komma utan en landstigning vid Grisslehamn, hvilket är ett halsbrytande arbete; örn allt detta blifvit gjordt, men den raka communicationslinien, hela inloppet till Södertörn leinnats öppet, så skattar jag centralförsvaret olyckligt, då försvaret af den vigtigaste punkten skall stå tillbaka för detsamma.
H. Ex. Ilr Gr. af Wetterstedts yttrande till Statsrådsprot., som jag haft äran åberopa, innebär, i min tanke, ett klart bevis för nödvändigheten af ett kustförsvar.
Jag bestrider icke centralförsvarets nytta; men jag vill ordna det så, att blott öfverskotten användas för ett centralförsvar, som blott är en tillökning uti egentliga försvaret för vår sjelfständighet, ty öfver hälften af norra Sverige är vanvårdadt, och troligen skulle en anryckande fiende finna sig belåten att stadna vid Norrköping 32 Den x5 Augusti f. ra. och lemna Wanäs i ro.
Men jag skulle dessutom tro, att, om vi icke kunna Lalla stund förrän vid Wanäs, olyckan vore gifven.
Slutligen har II.
Ex. talat om ordens segrar oell Hjeltekonungens vapensegrar.
Det är sannt, att hvar och en segrar med de vapen, som honom blifvit lemnade; nien jag tror, att bada dessa segrar kunna stå väl tillsammans med en upplyst Styrelse, och, ehvad allusion man deråt vill gifva, tror jag, att Hjeltekonungens segrar, det må vara hvilkens som helst, komma att stå långt tillbaka, om han icke strider i spetsen för ett folk, inför hvilket lian låter fosterlandsvännens och sanningens ord vinna segrar.
Horn: H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt har, såsom mig synes, icke motsagt det af Gr.
Cronhjelm uppgifna factum, att Regeringen erkänt sig för försvarsverket i behof af större summor, än som blifvit begärda.
Äfven jag ogillar detta förhållande.
Jag får likväl i så måtto göra rättvisa åt H. Ex:s försvar, som jag fullkomligen medgifver, att det icke måtte vara ett åliggande för H. Ex. att framträda såsom försvarare af militära administrationen; men jag beklagar blott, att då H. Ex. ansett sig böra uppträda såsom deltagande i vissa styrelseåtgärder, och då han erkänt sig icke hafva de kunskaper, som dertill erfordras, att H.
Ex. och de Konungens rådgifvare, sorn med honom dela samma öfvertygelse, sökt åstadkomma ett annat mera ändamålsenligt förslag, så att Pi.
St. kunnat få emottaga en fullständig plan till ordnande af Sveriges stridskrafter.
Det hade för en sådan ledamot varit ett ovilkorligt åliggande, men tillika en lätt pligt att tillvägabringa sådana tillfredsställande resultater, att, utan all fråga, i denna stund icke dessa obehagliga tvister kunnat uppstå emellan Styrelsen och folket om nödvändigheten att bereda krafter till Sveriges sjelfförsvar.
Jag tillstår, att bland de klander, som mot Styrelsen ägt rum, intet är så rättvist som det, att
Styrelsen icke tagit initiativet för tillvägabringandet af en ändamålsenligare statsorganisation.
Att vi sakna en krigsminister, som kan uppstå och försvara Regeringens militära åtgärder, tillräkna!- jag Styrelsen såsom ett fel.
Gen.Adjutanten för armeen åligger ingen rättsenlig kännedom om de krafter, hvarpå försvaret kan hyggås.
Honom åligger hlott att verkställa K.
M:s beslut i commandomål och tillse, att med de medel, som lemnäs honom, armeen försättes i så tjenstbart skick som möjligt.
Den person, som har sig tiIIdeladt att ordna materielen, har gifna skyldigheter.
Blott han redovisar för de medel, sorn till honom öfverlenmas, så är han fri från ansvar.
Han kan icke berömma sig af hvad som befordrar aromens förbättring och icke tillvitas dess brister.
En så total brist på administration uti en så vigtig del af administrationen är verkligen elt förunderligt förhållande.
Det lärer äfven vara orsaken, hvar - Den i5 Augusti f. m. 33 hvarföre Konungens förste minister uppträder med försvar för cenlralsystemet, som kanhända är sammanbundet med Götha canal.
Jag tillskrifver detta system den kraftige man, hvars mägtiga vilja så, ofta rönte framgång på detta rum.
Jag tror, att denna ide' icke kunnat uppstå hos en militär, som dermed icke haft något annat ändamål, än blott försvaret.
Cronhjelm uti hvad han yttrat om befästandet af Stockholm, den vigtigaste punkten inom Scandinavien och möjligtvis inom hela Europa, i förhållande till öfriga magter.
Jag kan icke fatta, att man så helt och hållet synes förbise dessa förhållanden, då man söker betrygga oss genom uppbyggandet af en fästning i hjerta t af Riket, till hvars fullbordande likväl, efter min öfvertygelse, ännu fordras flera millioner.
Jag har haft tillfälle att se planen för denna fästning och tror, att jag icke mycket misstager mig, då jag säger, att till dess fullbordande ännu fordras flera millioner.
Lyckligt vore, om blott hälften af den summan vore använd för befästandet af Stockholms avenuer, helst från sjösidan.
Jag vill med Hr Gr. af Wetterstedt erkänna, att bevärtssystemet vunnit Regeringens stora uppmärksamhet; men jag kan icke erkänna, att allt blifvit gjordt för att befordra detsamma.
Jag trort värtom, att man gjort för litet för detta system, men att man gjort allt för att fullkomna den stående armeen, hvilket dock måste stadna vid försök, emedan Sverige icke har krafter att underhålla en stående arme' af den närvar, numerären, så exercerad, som fordras för att utgöra en stam.
Man har låtit beväringens danande bero på ren hazard och det öfverdrifna anspråk, man haft på ett nitiskt befäl inom Svenska armeen.
Jag kan ej undgå att nämna, att det öfverstigit allt, hvad man kunnat vänta sig, och att exemplen i detta fall äro högst tillfredsställande, hvilket likväl icke bevisar mycket till administrationens fördel, emedan militärbefälet äfven med mindre hade kunnat anses fullgöra sina pligter.
Jag kan vid detta tillfälle icke underlåta att nämna, att jag trott mig finna befälet vid de stående corpserna anse beväringens danande såsom en tjenstebörda utöfver de egentliga tjenslepligterna, ehuru det med sann fosterlandskänsla mottager detta åliggande, men framför allt anser sig pligtigt använda hela sin förmåga på danande af gamla stammen.