Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag ber herrarna dessutom hafva godheten i minnet återkalla, att det icke är rätt länge sedan Sverige hade den förmånen att, med alltför få undantag, se hela sin diplomatiska corps samlad i hufvudstaden, under hvilken tid den omnämnda uppsigten var öfverlemnad åt legations-secreterare eller charges d’afifaires.
Jag ber herrarna äfven hafva godheten iakttaga, att i närvar, högst kritiska ögonblick, som påstås vara för handen i Frankrike, vi hafva förmånen att se vår accrediterade minister i Paris sysselsatt att biträda oss under våra öfverläggningar; och att det således icke mätte förhålla sig så obeskrifligen farligt i afseende å behofvet af den s. k. uppsigten, enär det icke lärer vara möjligt att förskottsvis beräkna de särskilda tidpunkter, då denna uppsigt företrädesvis behöfves; och ingen särdeles olycka synes uppkomma deraf, att den egentliga uppsyningsmannen icke befinner sig på stället.
Då jag yrkar bifall till StalsTJtskrs betänk, röride minister-cassan, utbeder jag mig att ännu få yttra några ord i delta hänseende.
Alla dessa mina yttrade meningar åsidosatta, tager jag mig slutligen friheten fråga, om man på goda grunder kan begära folkombudets deltagande för minister-cassan, på grund af den förflutna lidens förvaltning.
Jag frågar om folket, då det tror sig till sina diplomatiska agenter utbetala ett angifvet lönebelopp, vid upptäckten att desse diplomatiske tjenstemän ej tillgodonjuta detta lönebelopp, har skäl att finna sig belåtet med ett så beskaffadt handlingssätt från styrelsemaktens sida.
Om folkombudet finner ett lill bestämdt föremål beviljadt anslag derjemte användas lill gäldafbetalningar på för R.
St. okända skuldbelopp, så föreställer jag mig att anspråken å folkombudens frikostighet icke böra blifva särdeles stegrade, och att någon afkortning på domslutet i afseende å det nedsatta anslagets sammanhang med Sveriges ära och anseende komme att äga rum.
Jag röstar för bifall till Utskrs betänkande.
Jag tager mig friheten erinra Den 10 A u g usti f. m. 229 R. o. Ad. och isynnerhet de talare, sora börjat denna discussion och således hafva velat argumentera mot StatsUtskts nu förnyade utlåt, i 6:te punkten, hvilket utlåt, bibehåller anslaget till minister-staten i likhet med utlät.
N:o 4°i huru det går, niir man i argumentation öfverskrider det verkliga föremålet.
Det kan icke hafva undfallit någon, att StatsIltsk. hvarken i sitt första eller sitt sednare betänk, haft för afsigt att förminska anslaget lill minister-staten.
Det står tydligen, sidan 7, i Stat»Utsk:s utlåt.
J\T:o 4° uppföidt.
Då man afdrager summan 240,000 från 390,000, så ser man väl alt det är fråga om minskning af i5o,ooo r:dr, men ministrarnes aflöning är uppförd till 221,000 r:dr, — följaktligen allt hvad som varit icke blott vid detta utan ett föregtde tillfälle yttradt om nödvändigheten att hafva ministrar i stället för charge's d’affaires, har varit utom ämnet.
Sådant påkallar nödvändigt svar: nu hafva herrarne fått detta svar af Gr.
Anckarsvärd, hvilket efter min förmening innefattar en detaljerad vederläggning, ja, jag skulle nästan kunna säga, en pulverisering af de anförda skälen.
Ministrarnes och minister-statens förespråkare hade kunnat bespara sig sjelfva och oss en alldeles onödig debatt; meri jag erkänner och vet, att denna fråga varit af beskaffenhet, att argumentationen deruti af goda skäl måst gå, som man säger, ”likt katten kring het gröt.”
Man vill nemi. icke tala egentligen om hvad som var föremål för StatsUtsk:s åtgörande, oansedt det nu icke står att dölja hvad jag medelst en StatsUlsk. genom prot. meddelad species facti visat, eller att icke för utrikes beskickningarna, ulan för helt främmande ändamål åtgått 1,800,000 r:dr alltsedan 1825.
Tiden för upphörande af en sådan fortfarande utbetalning syntes icke i något af de från Regeringen gjorda anspråk på nytt anslag uppgifven, utan denna lidepunkt kunde man calculera så aflägse eller så nära man behagar.
Det är svårt och obeliagligt att argumentera mot en frånvar. person.
Utrikes Statsministern Hr Frih.
Stjerneld har låtit uppläsa ett skriftligt anförande; detta har gått ut på ungefär detsamma som lian tillförene här skriftligen yttrat.
Jag hyser den största enskilda högaktning för mannen, men jag kan ej undgå att anmärka, att han, i stället att lemna den upplysning som vederbort, att det nemi. icke är fråga om aflöning till våra utrikes beskickningar, utan om utgifter på sidan om dessa, till för R.
St. alldeles obekanta föremål, lemnat saken i ett lika otillfredsställande dunkel, som då han första gången uppträdde.
Man har förklarat, alt orsakerna till de stora exlra-utgifterna endast kunna framläggas för ett hemligt utsk.; vi veta att K.
M. begärt ett sådant, och alt Stånden redan valt ledamöterna dertill.
Jag tillstår alt jag beklagar ledamöterna af detta Utsk. att få erfara orsakerna till dessa utgifter; men äro de af den natur, som Frih.
Cederström, Jaeob, antydt, att nemi. användas för att hafva uppsigt å Den 10 Augusti f. m. främmande makter, så gissar jag, att hemliga TJlsk:s åtgärder snart blifva slutade.
I alla fall, är det så alt det fordras sådana hemliga utgifter, så skulle jag tro att det vore bättre att Ständerne voterade en särskild hufvudtite! med rubrik:
För uppsigten öfver främmande makter.
Om dertill behöt vas <40,000 r:dr årligen, derom må Ständerne sedermera afgöra; men att det skall stå i ministerstaten och föranleda långa discussioner om skilnaden emellan ministrar och charges d’affaires, dertill finner jag ingen anledning.
Jag upprepar ännu en gång, att jag ber R. o. Ad., innan fråga om propos. uppstår, noga besinna, alt det icke är fråga om huruvida vi skola hafva charge's d affaires eller ministrar, utan blott om det skall anslås 100,000 r:dr till s. k. uppsigt å främmande makter.
Jag anhåller om propos. till bifall å StatsUlsk:s sednare förslag.
Det har på intet sätt kunnat förundra mig och bör icke heller förundra R. o. Ad. att i Gr.
Anckarsväids yttrande (inna en fortsättning af det thema, lian varierat sedan 1818, så ofta han varit riksdagsman.
Vid nämnda riksdag framträdde han med den sats, alt Sverige icke behöfde någon organiserad annee, utan kunde besörja sitt försvar med penna och bläck: — i sanningen särdeles utvidgning i cabincttels göromål!
Samme talare har sedermera ingått i utveckling af Europas slatssätt: denna utveckling må stå för den värde Grefvens Wik ning; inen i strid med dessa satser står den classiske författarens AbbeMably’s utredning deraf.
Vidare har fråga uppstått, huruvida Sverige borde vid de främmande hofven hålla ministrar eller charges d’afFaires, som borde hafva uppsigt öfver, icke främmande makter, utan öfver deras tillgöranden, projecter och förslag; att det är indifferent huruvida personen heter minister eller charge d'affaires; men om ock, ernot hvad häfden visar, sändebuds värdighet vore likgilllig, så kan det icke vara indifferent, huruvida agenten äger några medel alt kunna förskaffa sig upplysningar om de planer, sorn främmande makter möjligen förehafva mot fäderneslandet, hvilka planer, bekanta i råttan tid, kunna omintetgöras.
Af sådan anledn. yttrar jag mig för bibehållandet af anslaget linder titel:
Minister-staten, i enlighet med 1834 å*'s fastställda stal.
Frölich här yttrat kunde jag eljest gerna gå förbi; dess yttrande alt jag och andre talare skulle blifvit pulveriserade af Gr.
Anckarsväids yttrande har synbarligen icke verkat värre, än alt jag är vid lif och kan besvara de begge Grefvarnes anföranden.
Han bar nemi. förklarat, att Sveriges agenter icke hafva någon undergörande kraft: jag instämmer med honom deri, ty underverken höra icke till vårt tidehvarf; men jag fordrar icke heller några underverk, d' ck en annan verksamhet än blott ett flitigt läsande af Den 10 Augusti f. m. journaler.
Jag tror ieke att det iir fran riem, sorn diplomaten skall hemta sina upplysningar; oell jag hemställer till Gr.
Anckarsvärd, om, den tid lian var militär och i fält, han skulle varit belåten med att endast genom avisorna få underrättelse om fiendens rörelser, oell om han genom för njuggt betalda agenter icke kunde erhålla underrättelser om planer, som gingo ut på förstörelse af hans egen person.
— Man har ifrågasatt nyttan af extra-beskiekningar, af ambassader, beskickningar m. in. och ändamålet dermed; jag frågar Grefven tillbaka: hvad vet Grefven om ändamålet dermed?
Står det i haris förmåga eller i någon annans, än i dens som skickat, och i dens som blifvit utsedd att utföra en beskickning, att veta dess ändamål; kan ej det egentliga och stora syftemålet med en sådan beskickning vara långt på sidan 0111 complimeuterna?
Samme ledamot har sagt sig vara öfvertygad, att de stora makterna skola medgifva, att vi hålla charge's d’alfaires i stället för ministrar.
Derpå tviflar jag icke; de stora makterna kunna icke hafva något att säga, om vi alldeles upp höra att communicera oss med dem; men vore del till vår fördel, eller till vår förstörelse — se det är en annan fråga.
Klokast är emedlertid att anförtro ordnandet af dessa saker åt den person, åt hvilken man anförtrott landets styrelse.
Frölichs klander, att det skulle finnas utgifter, som endast för ett hemligt utsk. kunna tillkännagifvas, måste jag med få ord besvara.
Hr Grefven måtte nu hofva hunnit den ålder, att han förvärfva! åtminstone någon aning 0111 huru del tillgår inom diplomatien; att der finnas hemliga medel likasom i falt, de der endast redovisas för General-befälhafvaren, som här är Konungen.
Hvad åter ett hemligt utsk. i allmänhet beträffar, vill jag ej, med all respect för de 12 ledamöter hvaraf detsamma beslår, öfverlemna en hemlighet åt deras tystlåtenhet.
Jag har icke föranlå tit undersökningen om charges d’affaire’s anställande att hädanefter, och i stället för nuvar. envoyes extra-ordinaires, förestå Konungens utrikes missioner.
— Denna framställningen är Utskts och jag har bort besvara den, enär Utsk. derpå grundat sin argumentation.
Med hänsigt till mitt äldre anförande i ämnet, vttrades nyss den mening, att charge's d’affaires torde vara lika fullkomligen qvalificerade som envoye's alt gagna våra i lärda, artistiska och technologiska yrken resande landsmän; och förmentes derjemte, att utkommande arbeten och tidskrifter i dessa ämnen, och brefvexling emellan alla länders instituter, uppfylla fullkomligen behofvet af lärda communicationer.
— Till vederläggning af denna sistnämnda, alldeles oriktiga föreställning, behöfvcr jag endast åberopa alla dessa yrkens män och alla staters omsorg att bekosta resor af Den 10 A 11 g u s t i f. m. i-frågavnr. egenskap.
De veta alla, att ett ar läsa och höra berättas; ett annat att samtala oell sjelf se.
— Hvad åter angår charges d’a(Taire’s förmåga, har jag den visst icke besil idt, men tvertom förordat.
Det jag förra gången sade är, att deras tractamenten icke förslå till det lefnadssätt, hvarigenom de yppersta connectioner beredas våra resande forskare.
Hvad på vår sida sagdl blifvit om behörigheten deraf, att Sverige, äfven i sättet att diplomatiskt låta representera sig, behåller sin rang i Europa, har blifvit mottaladt så, som handlade det om en fåfängans lusta att lysa utöfver denna oss tillkommande och af ålder ägda rang.
— Ofta har af våra utrikes Statsministrar, medelst authentika handlingar, blifvit styrkt, alt vår diplomatiska representation, i anseende så väl till dess budget, som till beskickningarnes antal och karakterer, är under öfiiga staters af enahanda rang i Europa.
Frågadt har blifvit, om ej lyckligare varit för Sverige, att obemärkt och utan deltagande i Europas angelägenheter fortlefva i sin vrå.
Ja, svarar jag; men det har varit och skall förblifva omöjligt.
— Alt lefva ett snäckans lif, beror icke af en Europeisk stat, och minst af Sverige, äfven om dt-1 vore fullt insulärt.
Deraf, att en stat bäst skulle anstå att få fortlefva utan beblandelse med de öfrigas förhandlingar, följer icke, att dessa skall anstå att låta honom så afskiljd förblifva.
Item beror det af dem, att intressera honom när de vilja, och antingen han vill eller icke.
Men han bör icke låta bero, ty ulan våda kan han icke städse afvakta impulsen utifrån.
Honom skulle gå, sorn Holland, då dess underhandlare fingo nf Ludvig XlV:s ambnssadeurer höra de krossande orden: ”Vi skola besluta om eder, ulan eder” och de tilläde ”hos eder” — och — så skedde.
Maktpåliggandet af åtskilliga extra-heskickningar dessa sednare år, har blifvit ifrågasatt.
Men sådan undersökning på ståndsrum skulle ju nödvändigt sakna all grund för bedömmandet, enär detta tillkommer Konungen allena, som allena äger öfversigten af den politiska behörigheten, hvilken åter omöjligen kan eller bör på ståndsbänk utvecklas.
Särskilt har Gr.
Anckarsvärd, i anseende till den sednaste extra-beskickningen till Preussiska hofvet, anmärkt, att dettas charge' d’a(Faires i Paris, i audiens hos Konungen, absolverat notilicationen, hvarutaf Hr Grefven slutat, att, emot min äldre uppgift, charges d'affaires dock synas äga sådant tillträde.
— Härå svarar jag främst, att ett är exceplionelt tillträde för fullgörandet af en formalitet, och ett annat är tillträde de jure för alt negociera.
— Och dernäst tror jag mig med visshet minnas, att Preussiska hofvet, vid nämnda tillfälle, einottog och besvarade extra-beskickning af enahanda beskaffenhet med vår.
Hem - Den 10 Augusti f, ta■ a33 Hemmavaron, stundom, af våra utrikes ministrar, har blifvit anmärkt. —•
Men dels har sådant urlof beviljats, i anseende till otillräckligheten af lönerna, jemförda med representations-kostnaderna, dels har Konungen ansett vår temporära härvaro nyttig.
Tillvaro af skuld å cabinetts-anslaget är lika förklarlig som beklaglig.
Denna budget kan icke, i likhet med andra förvaltningsgrenar, så administreras, att utgifter och tillgångar vid hvarje års bokslut balancera hvarandra.
Behofvens belopp är till sin natur vexlande, och följden är ömsom öfverskott, ömsom brist.
Denna sednare lärer nu vara fallet; men medelst närvar, anslags fortsättande skulle cassan snart blifva skuldfri.
Må icke diplomatiska anslaget tagas till allt det som siffran i hufvudtiteln utvisar.
Bland oss finnes den som skattar-, i bevillning för lönen, lika summa med sju städers sammanräknade bevillning.
Må icke heller förbises, att, i mån af vårt återkallande, minskas ofelbart härvar. diplomatiska corps och uteblifva de par hundratusen riksdaler, som den indrager, och som bidraga att lifva rörelsen i hufvudsladen.
På andra ståndsrum har vår diplomati blifvit framställd som ett medel för Regeringen att åt aristokratien bereda lysande banor.
— Öppne man stats-calendern ! sade jag, den 3 Juli. — Inom vår, såsom så exclusivt nobiliär framställda diplomati, finnes, jemte ett egentligen historiskt namn, sju missions-chefer, hvars fäder adlades; två som sjelfve förvärfvat adelskap och två ofrälse; och samma är ungefärliga förhållandet bland våra blifvande efterträdare.
— Och så ser matrikeln ut inom den tjenstebana, man, såsom åt anor förbehållen, omtalar.
Sist må ju ifrågasättas, om den just nu gryende politiska conjuncturen i Europa synes bilda den aldra egentligaste tidpunkten för återkallandet af de, örn mig så tillätes kalla dem, erfarnare, och hvar i sin residensort bevandrade ministrarna.
Om denna min fråga mötes af den, som redan gjorts: nemi. livi jag då är i tillfälle att i dag argumentera från denna bänk — blir mitt svar enahanda med ett äldre: — Konungen vet, när jag blifver behöfligare annorstädes.
• Hr von Hartmansdorff:
Sedan Gr. Löwenhjelm yttrat sig, skall jag vara kort.
En ledamot på andra sidan bar tyckt, att som Polen kunnat delas, oaktadt diplomatiske embetsrnän funnits, så behöfdes denna corps litet eller intet.
Han har kallat dem för statsrättens förvaltare.
Om man skulle betrakta, huru förhållandet är med privat-rättens förvaltare, nemi. domare och domstolar; månne någon skulle kunna påstå att, sorn tjufnader äga rum, oaktadt 11 H. 3o a 34 Den to Augusti f. ra. domstolar finnas, sä ur domstols-inrättningen foga elier intet nyttig?
Så godt är argumentet.
— Dernäst har samme talare sagt, alt om diplomatiske embetsman skulle finnas, så vore det nog att hafva s. k. charges d’a(Faires.
Här är vedan upplyst alt diplomater af denna lägre rang icke hafva tillträde till regentens person i det land, der de äro anställde.
Det plägar eljest anses som en gifven sak, att den, med hvilken man har att afhandla, den bör man finna, och dertill fordras på de flesta ställen utan tvifvel att hafva tillträde hos regenten sjelf.
Man har sagt, att vi nu äro svagare än förr.
Månne föreningen med Norrige icke gjort oss starkare?
Det är visserligen möjligt för oss att nedsätta oss sjelfva, och vi begagna, som mig synes, alla tillfällen dertill, genom inbördes tvister.
Men skole vi äfven genom yttre tecken visa andra folk, att vi försvaga oss; så skola de måhända öfverlemna oss åt vårt öde, såsom icke värda något understöd i behofvets stund.
Sverige har icke flera eller förnämare beskickningar, sedan Norrige är med detsamma förenadt, än dessförinnan.
Är det då skäl, att vår representation utrikes skall förhålla sig i omvändt förhållande till vår verkliga styrka?
Samme talare har trott, att det vore nog om man hemtade sina politiska underrättelser från tidningarna.
Jag skulle icke hafva trott, att detta varit hans allvar, om ej hans påföljande yttrande visade, att han sjelf begagnat denna källa för att få sina underrättelser.
En sådan synas de icke hafva omförmält, i fråga om complimenterna mellan Frankrike och Preussen, vid den nye Konungens anträde till regeringen.
Förstnämnda rike afsände icke blott ett bref utan en ambassad under anförande af en M:r de Segur.
Hvad kostnaden för condo!e'ance- och lyckönsknings-bref beträffar, kan jag såsom f. d. Hofcanceller intyga, att den ej består i annat än finare papper och prydligare stil.
Samme talare har jemfört oss med Portugal, och trott sig finna, att vi voro detta rike i styrka underlägsna.
Månne det är lie vis på styrka, alt Portugal årligen gör skuld, under det att Sverige årligen har öfverskott.
Vidare har samme talare trott, att vi ej längre mäktade lemna hvad som hittills utgått för minister-staten.
Uppgiften huru vi årligen hafva öfverskott, torde vara tillräcklig för att visa, om vi förmå fortfara med de nuvar. anslagen.
Frågan är blott, huruvida vi vilja det.
Talaren har hänvisat oss att,* i stället för medlens användande på underhållet af diplomater, dermed förbättra försvarsverket.
Jag vill önska, alt lian ihågkomme delta, när 3:dje och 4-‘de hufvudtitlarne förekomma, och att då ej invändningar göras, så att försvarsverket slutligen ej får något heller.
Man har talat örn cabinelts-cassans skuld; om hon är dermed behäftad, livad bevisar det annat, än att hon förut fått för litet?
Är det väl under sådana omständigheter rätt att taga ifrån henne Den io Augusti f. ra. a35 ännu mer?
Jag skulle tro motsatsen, och tillstyrker, all 11. o. Ad. matte bevilja det ansine som hittills uteått. fttl Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph:
Jag vågar tro, att ett sändebuds rang och den glans, hvarmed det förmår omgifva sig, utan detta sändebuds personliga skicklighet och det lands anseende, hvarifrån det blifvit sandt, äro det endaste, hvilket förmår kraftigt verka till att göra delta lands intresse gällande hos främmande makter.
Vi kunna draga oss till minnes att den man, hvilken såsom sändebud uti Frankrike grundläde AngloAmerikanska staternas sjelfständighet, derigenom att han förmådde
Fransmännen att deltaga uti dessa staters frihetskrig, icke hade någon hög rang inom diplomaternes corps, ej heller åtföljdes af en lysande beskickning; det var Boktryckaren Benjamin Franklin, om hvilken Ludvigs hof vid audiens-tillfället yttrade: ”hvem månde den gamle bonden vara?”
Då de i jemförelse med oss mäktiga AngloAmerikanska staterna i nuvar. stund hos de flesta stater endast hafva charge's d’affaires, så tror jag, alt vi, utan alt äfventyra vårt anseende, kunna följa deras exempel, och jag tillstyrker bifall åt StatsUtsk:s förslag.
Jag vill medgifva Gr.
Löwenhjelm det af honom anmärkta förhållande, att det verkligen var StatsUtsk, i sitt första mern., som ordade något om bruket af charges d’alfuires i stället för ministrar, men det var också den enda anmärka, jag trott kunna göras mot StatsUtsk:s omnämnda betänkande.
Det är påtagligt, om man genomläser det liela, att sådant skett af samma känsla, som föranledde Gr. Löwenhjelm att vid discussionens början aflägsna sig, eller, som han sjelf sagt, af en grannlagenhet, som han sedermera sjelf funnit otillbörlig.
Det var påtagligt, att StatsUtsk. icke ville just orda mycket om hvad det var för skäl, hvarföre det ville afkorta de 100,000 r:drna.
Emedlertid är det visst icke sagdt, att den fausse lionté, som föranledt StatsUtsk. att tala om charges d’affaires, berättigade herrarna att rikta hela sin argumentation mot detta yttrande; ty om det varit rätt att med några ord besvara den der strofen af StatsUtsk., så hade man icke behöft ingå i så långa orationer om skilnaden emellan charge's d’affaires och ministrar.
Jag medger likväl, att det deremot var ganska diplomatiskt att uppfatta den der lilla anlednm af StatsUtsk. , för att sedermera komma med en lång discussion!
Lika skickligt och parlementariskt var detta, som alt nu fästa sig vid hvad som läses i Franska tidningarna, då nemi. allt gått ut på att bevisa något, som icke behöfver bevisas.
Här är sagdt, alt det nu ej vore rätta epoken att nedsätta minister-staten: jag har icke hört någon inom detta Stånd yrka något sådant.
Cederström beträffar, så kunde jag väl anse hans yttrande såsom nott a ve nue, då a36 Den 10 Augusti f. m. iian blott i förbigående med sitt tal observerat mig; men jag anser mig dock berättigad att gifva honom några ord till svar.
Det var Frihtn, som ungefär för en månad se dan försökte gifva mig en tillrättavisning för en bär gjord anmärkn. vid hvad man läste i en inrikes utkommande tidning; nu releverar han sjelf hvad som står i utrikes tidningar.
Frihtn har gjort mig spörjsmål om min ålder: derom kan han få upplysning i kyrkoboken.
Hvad åter angår hans frågor, hvad jag har mig bekant om behofvet så för ministrar som generaler att använda hemliga medel, så skulle jag väl kunna yttra ett och annat om hvad jag erfarit rörande den saken; men då jag sökt ur minnet utplåna det mesta, skulle jag nu kunna säga, att jag derom vet föga mer, än att om man ertappar personer, som med hemliga medel utstyras för att vinna upplysningar på obehörig väg, så hänger man dem.
För öfrigt fägnar det mig väl, att se Hr Frihtn helt frisk och sund icke hafva lidit något mehn af den försiggångna pulveriseringen; men jag finner det föga underligt, ty mitt yttrande föll sig icke heller så, som skulle den ädle Frih:n sjelf, utan endast hans argumentation undergått pulverisering.
Hr von Hartmansdorff har haft en liknelse i sjelfva saken, som man i sanning kan kalla ljuflig och klar, han har derefter önskat:
"att vi ej måtte nedsätta oss.”
Om vi det göra, så är det åtminstone väl att hafva en ledamot, som står på den ansenliga höjd att han åter kan upplyfta oss.
Han talar idkeligen om statsmedels-öfverskolter; derom få vi föreläsningar här och i hans brochure!', hvar helst lian kan få tillfälle: men på hvad vis månne hafva vi fått dylika öfverskott?
Jo, vi afskrifva våra skulder lill utländningen och föra våra inhemska skulder till banken inom linien!
Ett bendigt sätt att få öfverskotter!
Cabinetts-cassan, säger den värde ledamoten, härsköld, derföre att den fått sig för litet anslaget: det vore minsann rätt roligt attveta, huru mycket man borde gifva, så att man någon gång finge nog?
Slutligen hemställer jag, om ej ropen på propos. må kunna förnyas nu, likaväl som då Hr Munck af Rosenschöld fick ordet.
Hr Lefre'n: Jag har begärt ordet hufvudsakligen, eller, jag må säga, endast och allenast för att göra en framställning till min gamle vän, Jacob Gederström, att han täcktes mildra de ord han af förhastande fällde rör:de de valda ledamöterna till Hemliga Utskottet.
De män, som inom samtliga Stånden äro valde, äro genom detta uttryck fö rnärmade.
Jag skulle ej göra denna framställning, om yttrandet blifvit fäldt af någon bland mina politiska motståndare, men jag gör den till Frih:n, i förhoppning att uttrycket förändras.
Vi se något hvar hvilka anmärkn:r göras i de andra Stånden emot oss; jag önskar detta måtte Den 10 Augusti f. m. upphöra; jag önskar att hvarje
Stånd för sig må få fritt yttra sig och handla, utan att censureras af de öfriga, ty sådant leder ej till vänskap.