Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då dessutom jernet kan belånas till af dess hela värde (Banken lemnar 9 r:dr och Jerncont. 2 r:dr), vågar jag vördsamt hemställa huruvida icke Ulsk. kan anses hafva gjort nog, då Utsk. tillstyrkt nära 1 million r:dr utöfver det högsta belopp, hvartill belåningen på denna artikel någonsin uppgått.
Jag tillstyrker, att man icke måtte ändra Utsk:s förslag.
Ilr Lefre'n, Johan Pehr:
Jag är af den öfvertygelse, att redactionen af denna § klöfver en sådan förändring, sorn den Hr Akerman föreslagit, och tillstyrker derföre bifall till densamma.
Hvad åter angår frågan om en begränsad eller obegränsad rätt för jernbelåuingen, så anser jag, lika med lieie föregående talare, att man i detta afseende gått nog långt i liberalitet, då man ökat fonden för denna lånerörelse med en million utöfver hvad som hittills visat sig behöfligt.
Det var en tid, då Svenska Banken befann sig uti silfveråldern, en annan, då den befann sig uti kopparåldern, nu tyckes den vilja komma lill jernåldern.
Vid 1703 års riksdag föreslogs redan, att Banken skulle utfärda sedlar på jern, hvilka skulle blifva gångbara såsom mynt i landet och tagas emot i Kronans uppbörd.
En sådan galenskap blef icke denna gång realiserad, men man ser hvarthän det bär, då man vill anse såsom reel fond, allt hvad som är säljbart, utan att komma ihåg, att hvarje pant, som lemnäs en bank, hvilken måste honorera sina obligationer med silfver, måste vara af beskaffenhet att vara säljbar å alla tider och i alla länder.
Jag tillstyrker bifall till § med den redaction, som Hr Akerman föreslagit.
Jag har begärt ordet för att förklara, att jag biträder den af Hr Akerman föreslagna förändring i redactionen af denna §, såsom varande i allo bättre än den af Utsk. föreslagna och derjemte äfven innefattande just den rättelse, hvarpå jag tagit mig friheten fästa B. o. Arks uppmärksamhet.
Hvad för öfrigt den af Hr Lagerhjelm framställda och af Gr.
Horn understödda illimiterade belåningsrätten å jern angår, så nödgas jag bestrida densamma; ty man måste i första rummet afse Bankens säkerhet och i det andra jernverksintressets fördelar.
Jag förnyar således min begäran om bifall till §, med den redactionsförändring
Hr Akerman föreslagit i st. f. min.
Den 12 April f. m. 331 Frih.
I grundsatsen öfverensstämmer jag med Hr Lagerhjelm, att
Bankens utlåning på metaller icke bör vara begränsad; men jag anser likväl, att om denna utlåning sträcker sig öfver ett visst belopp, den då icke bör ske förmedelst bancosedlars öfverlemnande till låntagaren, utan genom obligationer, som löpa med låg ränta och som äro utställde på tid.
Derigenom skulle låntagaren kunna blifva hjelpt och rörelsens lif bibehållas, utan att Banken derföre äfventyrade så mycket som den skulle göra, i fall den lemnade bancosedlar till ett högre belopp, än hvad Ulsk. föreslagit, och hvilket torde snarare vara för högt än för lågt, i förhållande till hvad som med Bankens egen säkerhet kan vara förenligt.
Jag tog mig friheten redan för fyra månader sedan, då denna fråga första gången var föremål för R. o. Ad:s pröfning, alt framställa denna mening; men dä BancoUtsk. icke upptagit mitt förslag så, att det kan komma att utgöra föremål för öfverläggning inom de öfriga RiksStm; så vill jag icke eller trötta R. o. Ad. med en vidlyftigare utveckling deraf, ehuru jag visserligen icke kan, i likhet med Utsk., finna; att genom detsammas antagande några olägenheter skulle för Banken uppslå.
Emedlertid, då BancoUtsk. icke vill ingå på att lemna del af sin lånerörelse i obligationer på lid, utan all utlåning sker genom bancosedlar, så är jag af den tanka, att det icke går an att, såsom Hr Lagerhjelm föreslagit, lill obegränsadt belopp utsträcka belåningen af jern, utan tillstyrker så till vida antagande af Utsk:s förslag.
Hvad äter angår sjelfva redactionen af denna §, så enär möjligen en misstydning af dess rätta innehåll kunde uppstå, i händelse den bibehölles i sitt nuvarande skick, tillstyrker jag den förändring deruti, som af Ilr Akerman blifvit föreslagen.
Jag ber få förklara, att äfven jag i första rummel afser Bankens säkerhet.
Alen då jag närmare gör för mig klart, hvaruti denna säkerhet egentligen består, kan jag icke annat än finna, att Bankens säkerhet, eller med andra ord realisationens bestånd, uteslutande grundar sig på landets inre välstånd.
Skulle nu vår hufvudnäring, d. v. s. jernhandteringen, hvilken betydligt måste inverka på Bankens förhållanden, ligga under; skulle dertill särskildt tillstötande olyckor göra, att landet nödgas underkasta sig en betydlig import af förnödenhetsvaror samtidigt med denna bedröfliga conjunctur: så anser jag den största vådan för Bankens säkerhet och realisationens bestånd ligga uti nationens till följd deraf uppkommande obelåtenhet med landets ekonomiska ställning.
Jag anser det derföre vara ganska opolitiskt af lagstiftningen att icke betänka möjligheten af sådana conjuncturer, då en allmänt spridd obelåtenhet med landets financer måste inträda, och hvarvid man utan tvifvel kommer att ifrågasätta omarbetandet af sjelfva^ realisationen.
Det är icke längesedan, mine Hrr, då en sådan conjunctur hotade oss, fastän den sedan icke blef så svår som den visade sig, och det var just samtidigt dermed, som man hörde ånyo ifrågasättas huruvida denna realisation verkligen var affattad på billiga grunder, eller om icke densamma borde eller åtminstone 332 Den 12 April f. m. kunde omgöra*.
Inom sjelfva Bancostyrelsen har jag hört uttalas farhågor för realisationens bestånd, och delta just i följd af inträffade omständigheter i den riktning jag omnämnt.
Mig synes det på dessa skäl vara mycket mindre vådligt att, under sådana brydsamma förhållanden, göra en sedelutsläppning i landet, än en sedelindragning; då nemi. jag alltid förutsätter, att Banken med hela Rikets garanti skall äga utvägar att ånyo förstärka de fonder, som möjligtvis kunna vara angripna.
Jag vill visserligen icke bestrida alt det kan vara nyttigt att bestämma eli maximum för sedelstocken i förhållande till den metalliska valutan; men jag får dock ytterligare förklara, att jag, vid sådana inträffande conjuncturer, då det är omöjligt att exportera jernet ulan att förstöra hela jernhandteringen, anser för Bankens egen säkerhet, icke för jernhandteringens, nödvändigt, att Banken då uppträder såsom medlare.
Det är väl sant, att jern icke är detsamma som guld eller silfver, och att man icke kan gifva ut sedlar på jernvaluta; men jag anser, att jern kan förvandlas till guld- eller silfvervaluta; åtminstone bör en Bank kunna våga en försträckning på en så beskaffad säkerhet.
Jag kan således icke underlåta, att just för Bankens egen säkerhet och realisationens bestånd, för förtroendet i landet lill våra financeregleringar, understödja Hr Lagerhjelms yrkande, det belåningen på metaller i allmänhet måtte få blifva obegränsad.
Jag yrkar icke votering, men ber att för R. o. Ad. få framlägga de skäl, som föranledt mig att yttra mig i detta ämne.
Jag finnér nemi. nu besannadt, hvad jag redan i början af denna disenssion trodde, att sjelfva denna fråga icke blifvit ur dess rätta synpunkt uppfattad.
Jag skall derföre försöka framställa frågan, såsom jag tänkt mig henne, d. v. s. icke ur synpunkten af en jernhandteringens fördel, utan ur synpunkten af en med Bankens egen fördel nära förknippad principfråga.
Härigenom förfalla redan flere af mine värde motståndares mot mig framdragne omständigheter.
Men låtom oss förflytta frågan på dess sanna grund; vi skola sedan tillse hvem af oss som har rätt.
Det finnes en omständighet, som här icke varit under skärskådande, men som dock icke är så helt och hållet likgilltig för Bankens eget bestånd; den fasthet nemi. med hvilken myntet bibehåller sig i rörelsen, eller den styrka, med hvilken rörelsens egen inre nödvändighet fasthäller myntet och tvingar det att icke gå till bankluckan och kräfva silfver.
Naturligtvis måste det finnas en sådan styrka, hvarmed myntet hänger fast; ty huru skulle man annars, mine Hrr, kunna säga, alt sedelmyntel är för mycket eller för litet?
Denna omständighet, hvarpå grundar den sig då?
Jo, på en adhesion emellan näriugarne och sedelvalutorne; ty om t. ex. sedelstocken i Sverige vore 1 million r:dr, så lära väl alla menniskor medgifva att svårligen en enda sedel skulle komma till bankluckan, hvaremot i motsatt förhållande, om Sverige ägde en utelöpande sedelmassa af 100 millioner, ingen väl skulle betvifla, att ju icke sedlarne skulle strömma till Banken.
Då man tager detta i betraktande, så finner man, att det måste Den 12 April f. m. 333 vara en sanning, att ja mera arbete, ju mera menniskor det finnes uti ett land, ju mera fäster sig myntet i det landet.
Om jag då nämner för R. o. Ad., att smidet i Sverige från det år, då jernbelåningen var högst, blifvit ökadt med 50 proc., och alt arbetet i samma proportion naturligtvis äfven tilltagit, så lärer väl häraf följa klart som dagen, att det måste vara med Bankens egen fördel öfverensstämmande att vid inträdande missgynnande conjuncturer till obegränsadt belopp försträcka de summor, som till jernhandteringens fortfarande bedrifvande kunna vara erforderliga.
Jag har trott mig böra anföra detta såsom någonting, det der borde inverka på sjelfva frågans behandling.
Skådar jag nu tillbaka på mine värde motståndares satser, så skall jag blott upptaga en enda af dem, hvilken under sig inbegriper alla de öfrige; nemi. den att genom den åtgärd, som jag föreslagit, en för Bankens säkerhet vådlig fluctuation i sedelstocken skulle uppkomma.
Jag får dervid först anmärka, att ifrågavar. lån blott meddelas på den korta tiden af 9 månader, hvaraf följer att fleråriga lån icke kunna äga rum.
Men icke nog dermed, Bancostyrelsen äger äfven i sin makt alt, under vissa förhållanden, af låntagarne fordra, det de efter 6 veckors uppsägning skola infria sina skuldförbindelser.
Nåväl, mine Hrr, när Banken sålunda efter 6 veckors förlopp kan indraga sina capitaler eller, vid bristande tillgång af sedlar hos låntagarne, äger jernet i behåll, för hvilket, å Bankauction försåldl, vexlar bekommas, för hvilka åter fås silfver, när säger jag, Banken äger i sin makt att på delta sätt förminska den utelöpande sedelstocken, hvart tager då den der stora busen vägen, som här så hiskeligt regerat ?
Desse sä mycket omtalade fluctuationer i sedelstocken äro således inskränkte till den korta tiderymd af 6 veckor, och hela frågan beror derpå, huruvida Bancostyrelsen äger nog kraft alt under nämnde lid dermed uthärda.
Jag talar för bifall till Ulsk:s betänk. och skulle, sedan Hr Lagerhjelm förklarat sig icke yrka propos. på sin mening, icke hafva besvärat R. o. Ad. med något yttrande i ämnet, om icke det kunde hända, nu som förra gången, att en annan ledamot, än sjelfve motionären, toge upp hans mening och yrkade votering deröfver.
Jag instämmer väsendtligen i Gr.
Björnstjernas yttrande.
En obegränsad belåning på hvilken vara som helst, anser jag olämplig för en Bank.
Det kan hända, att varorna under ofördelaktiga omständigheter icke äro säljbara.
Sådant inträffade t. ex. 1809 och kan vidare hända.
I sådant fall befinner sig Banken i den svåra ställning, alt beröfva sig sjelf sin egen fördel; ty hvad är denna?
Utan tvifvel att jernet säljes, hvarigenom tillgång på vexlar och silfvers tagande ur Banken förekommes.
I samma mån som Banken genom jernbelåning tillfredsställer bruksägarnes penningebehof utan jernförsäljning, i samma mån förminskar
Banken tillgången på vexlar och utsätter
Bankens silfverfond för påkänning.
Sålunda är jernbelåningen en för Bankens silfverfond ofördelaktig åtgärd af Bancostyrelsen.
Men, säger Hr Lagerhjelm, det gör in - 334 Den 12 April f. m. gerning; Bancostyrelsen lon uppsäga dessa lån lill ålerbetalning inom 6 veckor.
Jag deremot invänder: det kan hända, att Hrr bruksägare icke kunna betala när de (> veckorna äro förlidna, emedan de icke fått sälja sitt jern; hvad skall då ske?
Jo, då skall
Banken försälja det och af köpeskillingen göra sig betald samt antingen förminska sedelstocken genom de sedlar, som för jernet betalas, eller ock för dem köpa sig vexlar.
Men nu kan jernet lika litet försäljas af Banken, som af bruksägarne sjelfve; huru går del då?
Jo, det säljes till underpris, och som det ej får belånas högre än med ftdelar af sitt värde; så blifver Banken nog betäckt.
Det är icke eller säkert, ty äro omständigheterna sä ofördelaktiga, som under krig eller andra stora vidrigheter, hvem skall köpa ett jern, som ej kan säljas på utrikes ort?
Om jernet likväl såldes under belåningspriseb; om brukspalronerne ej finge mera än 10 r:dr Sk&, då jernet vore belånt till 12 r:dr, hvilken klagan skulle icke uppslå öfver hela landet, och månne Bancostyrelsen vore i stånd att uthärda denna klagan?
Hr Lagerhjelm säger vidare: månne icke Banken skulle vara i stånd alt i (i veckor hålla ut med påkänningen, innan Banken hunne återfå sina penningar?
Måhända kunde Banken uthärda den; men svårligen kunde Bancostyrelsen uthärda förenämnde klagan, hvars påföljd förmodligen blefve en urtima riksdag.
Man bör fördenskull icke uppställa hancoreglementet så, att man bestämdt förutser dess söndergående.
Jag har nu talat om Bankens fördel.
En annan fråga är, huruvida det verkligen öfverensstämmer med Rikets fördel, att belåna varor allt för öfverdrifvet.
Björnstjerna har omtalat belåningen af jern.
Banken belånar det med ®:delar af värdet.
Låtom oss antaga, efter den sist bestämda belåningen, jernets värde lill 12 r:dr och belåningen följaktligen till 9 r:dr.
Nu är man äfven berättigad alt i Jernconloret erhålla lån på jern till ett sammanräkpadt belopp af 5 r:dr 24 sk. per Sklf. Lägger man då dessa till de 9 r:dr, så får man 14 r:dr 24 sk. eller mera än jernet är värdi.
När en vara är så gynnad med lån, hvad blifver följden?
Jo, utan tvifvel den, att mången bruksägare håller derpå längre, än skäligt är, hvilket ej är någon fördel för Riket, som i näringen skall täfla med andra länder.
— Jag får slutefigen fästa mig vid sjelfva redaclionen af den föredragna §.
Hr Akerman har framlagt ett förslag, mot hvilket jag icke har någonting att invända, så framt nemi.
BaneoUtsk:s mening dermed verkligen blifver uttryckt.
Enligt detta skulle
Fullmäktige äga att under en tid af högst tre månader disponera de medel, som funnes obegagnade.
Men då frågas: uti hvilken lånerörelse är det, som Banken lånar längst på 3 månader?
Jag kan icke för ögonblicket erinra mig någon sådan.
Om ingen dylik finnes, huru skall Banken kunna efter 3 månaders förlopp återfå sina medel?
Björnstjerna säger åter, meningen vara, det medlen skola hafva varit obegagnade under en tid af 3 månader, innan Bancofullm. berättigas att dem i annan lånegren använda.
Nu lära
Hrr ledamöter i BancoUtsk. böra utreda hvilkendera meningen är den rätta.
Den 12 April f. m. 335 Fl. Ex. Hr Gr.
Jag har redan yttrat mig tillräckligt i sjelfva hufvudfrågan, för alt icke nu ånyo upptaga R. o. Ad:s tid.
Det är blott i afseende på redaclionen sorn jag anhåller få tillägga några ord.
Jag ansåg Utsk:s tanka vara den, att när medlen hade legat obegagnade i 3:ne månader, ägde Bancofullm. rättighet att dera disponera; men jag medgifver dock, att i så fall redaclionen icke är rätt. klar.
Antager man åter den mening, ° o „ sorn innefallas uti Hr Åkermans förslag, sa är väl redaclionen sa till vida dermed mera i öfverensstämmelse, som det der commat vid ordet ”obegagnade” då står på sitt rälla ställe; men deremot förekommer åter den omständighet, som Hr von Hartmansdorff ganska riktigt anmärkt, att icke någon låneväg finnes (åtminstone icke mig velerligt), i hvilken Fullmäktige kunna använda dylika obegagnade medel på en tid af högst 3 månader.
Här finnes således verkligen 2:ne allernativer, och jag är sjelf villrådig hvilketdera är det rätta.
Jag uppträder ingalunda för att medelst något förslags afgifvande förlänga denna långa discussion; men dä någre af de talare, hvilka yttrat sig, fästat uppmärksamheten pä de skiljaktig,heter, som förefinnas emellan denna § i betänk.
N:o 44 och motsvarande § i betänk.
JNT:o 29, har jag icke gerna velat genom min lystnad taga på mig den synden, att icke hafva fästat uppmärksamheten derå, att denna punkt, likasom de fleste andra i betänk.
INT:o 44, gå ut på en högst betydlig sedelindragning mot hvad som var föreslaget uti betänk.
I detta sistnämnde betänk, föreslogs nemi., att Handelsdiscontsfonden, för belåningen af adier och publika papper, jemte den för belåning af metaller, skulle för en tid af 3:ne månader möjligen kunna sammanblandas, hvaremot Utsk. i betänk.
N:o 44 föreslagit, alt, med frånskiljande af Handelsdisconten, blott de 2:ue öfriga fonderne skulle med hvarandra få hafva denna beblandelse.
Härigenom kommer naturligtvis alltid den högst betydliga summa, som figurerar såsom sedelstock, ehuru icke utelöpande, att ökas, utan alt derföre sedelstocken på minsta sätt i verkligheten är ökad.
Jag hade föreställt mig, att betänk.
N:o 29 skulle i detta afseende haft eli betydligt företräde; ty vid sådane förhållanden, då jernet stannar på vägen utan att kunna exporteras, synes skäl i allmänhet vara för handen alt minska Handelsdiscontlånen, hvaremot vid motsatt förhållande, då jernet går ut ur landet, skäl synes vara alt öka samma lån, för att öka litlighelen i omsättningen.
Jag kan på dessa grunder icke annat än linna, att, i st. f. de olika förslag, som här äro uppställda af de Hrr, hvilka önska en större latitud för jernbelåningen, det enklaste och hästa vore att antaga hvad som i betänk.
N:o 29 i detta afseende blifvit föreslaget, dock om icke någon annan delar denna min mening, skall jag för min enskilda del icke derå yrka någon propos.
Jag vill icke strida om hvilkendera meningen är den bästa.
Jag håller mig blott till hvad ordalydelsen i § utvisar, och då man läser hvad som följer efter uttrycket ”un - 33C
Den 12 April f. m. der en lid af högst S månader,” skall man finna, att Utsk:s, åtminstone i § uttryckta mening har varit, att de medel, som finnas obegagnade, skulle under nämnde lid få af Fullmäktige disponeras.
Man finner nemi. på 2:dra raden från slutet af §, att Fullmäktige äga rättighet att disponera medlen, med förbindelse att, i händelse berörde medel före nämnde tid varda för det ursprungliga ändamålet erforderliga, desamma då genast återtaga.
Detta vill ju tydligen säga, att de 3 månaderne hafva afseende på utlåningstiden, och icke på den tid, som medlen kunnat ligga obegagnade.
Björnstjerna har ifrågasatt huruvida Baucofullm. på så kort lid, som 3 månader, kunde i någon lånerörelse använda ifrågavar. medel.
Det upplästa tillägget synes likväl gifva anvisning åt Fullmäktige att förmå låntagarne att ställa sina reverser så, attj de lånta penningarne återbetalas, antingen sist inom 3:ne månader eller också derförinnan, om Bancofullm. så fordra.
Jag kan icke annat än beklaga, att Hr von Hartmansdorff, med hvilken jag fägnar mig att i dessa frågor dela lika åsigter, i sitt sista anförande haft ett yttrande, som, efter min förmening, endast bidragit att öka den afund, som icke sällan gifver sig tillkänna öfver de utvägar, som finnas för jernlillverkarne att erhålla lån.
Lika med en värd talare, som förut yttrat sig, anser jag, att jernhandleringen är en af de vigtigaste näringar i vårt land och utgör ett villkor för Bankens bestånd, åtminstone så länge vi icke kunna gifva vår spanmål de egenskaper, som kunna göra den till en exportvara.
Hr von Hartmansdorff har nemi. uppräknat de förmåner, sora jernlillverkarne skulle äga i belåningsväg, och deribland äfven upptagit den belåningsrätt de hafva i Jerncontoret.
Jag får likväl fästa uppmärksamheten derpå, att denna belåningsrätt icke grundar sig på tillverkningen såsom hypolhek, utan lill största delen på de fonder, hvilka Jerncontorets delägare sjelfve hafva sammanskjutit, samt till uågon mindre del äfven på det creditiv, som dessa bruksägare hafva i Banken, och till säkerhet hvarför de hafva pantsatt, icke jernet, som de producera, utan de samlade fonderne.
När man upptager denna belåningsrätt för att visa huru mycket en jernverksägare kan få låna på sin tillverkning, vet jag icke hvarför man icke med samma skäl har åberopat den lånerätt, som han äger i hvpothekscassan, i privatbankerne, i följd af der insatte säkerhetshandlingar eller på namn, hvilken rätt dock icke lärer kunna påstås äga någon gemenskap med sjelfva producten såsom pant betraktad. 0Frih.
Jag är till någon del förekommen af Hr Akerman, då nemi. min mening var att fästa uppmärksamheten pä det misstag
Hr von Hartmansdorff begått, då han yttrat, att, enligt nu gällande grunder för Bunkens belåning af jern, detsamma kunde få belånas ända till 14£ r:dr.
Ett Skf? jern kan icke belånas med mera än 9 r:dr; ty hvad den andra belåningen angår, så är det icke productionen, sora belånas, utan är det fastigheten eller bruket, som äger lånerätt i de fonder, hvilka bruks ägar - D e ii 12 April f. m. 337 ägarne sjelfve sammanskjutit.
Denna lånerätl består: 1:0 uti 2 r:dr ordin, oell 2 r:dr extra lån per Sk?7 smidesrätt, och icke per Skff, som finnes på våg; 2:o uti 1^ r:dr lån på den creditivfond, som i Banken är iemnad, och som icke eller utgår efter den qvantitet jern, som finnes på vågen, utan efter det skeppundtal, som smidesrätten medgifver bruket.
För öfrigt är det också i min tanka ett betydligt misstag att, såsom ett hinder för antagandet af Utsk:s förslag i denna §, framdraga den omständighet, att Banken icke har någon lånerörelse med betalningsskyldighet på 3 månader.
I hvilken gren utlånar Banken på 3 månader, frågas det?
Jag frågar: i hvilken länegren är det, som medlen utestå orubbade under 3 månader?
I hvarje vecka incasseras nemi. mer eller mindre i hvarje lånegren.
För ruin del ser jag således icke något hinder för ett bifall till Hr Åkermans förslag i afseende på re* dactionen, och hvad för öfrigt angår den illimilerade utlåningen på jern, så äro vi redan från den saken.
Då jag vid början af disenssionen bestridde den redactionsförändring, som af Hr von Troil framställdes, var det på den grund, att jag ansåg ingen tvetydighet kunna uppstå genom den redaction, som Ulsk. föreslagit; men danu här (lere olika åsigter blifvit yttrade ang:de rätta meningen af denna §, får jag förklara.,det jag till alla delar instämmer i det förslag lill föräudrad redaction, som Hr Akerman här framlagt.
Hvad åter beträffar den förändring, som i denna § i afseende på Handelsdisconten blifvet vidtagen, så synes af de skarpa anmärkmr, hvilka emot Utsk:s betänk.
N:o 29 blifvit anförde, och hvilka i Utsk:s sednare betänk, äro upptagne, att Utsk. icke saknat skäl att frångå sitt förra beslut. H. Ex. Hr Gr.
Som jag blifvit underrättad derom, att Preste- och BondeoSt:n antagit §, sådan han nu sig befinner, och som den af Hr Akerman föreslagna redactionsförändring bibehåller § vid dess mening och anda; så anhåller jag att få förena mig med dem, som yrka bifall till nämnde förslag.
Ofverläggningen förklarades nu vara fulläudad, hvarefter H.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, då de ledamöter, som yi kat bifall till förevar. 9 §, tillika förenat sig om det af Hr Akerman afgifna redactionsförslag, nu finge uppläsa detta förslag, hvilket var så lydande: ”För hvarje gren af den lånerörelse, som bedrifves genom Banken eller Disconterne, bestämmes ett maximum.
Finnes någon del af de fonder, hvilka blifvit anvisade för belåning af actier och publika papper eller af guld och silfver samt jern och koppar m. fl. vågförde effecter, obegagnade, äga Fullmäktige att under en tid af högst 3 månader öfverlemna de icke använde medlen till den af dessa lånerörelsegrenar, som deraf kan vara i behof, med förbindelse att, i händelse berörde medel före nämnde tid varda för det ursprungliga ändamålet erforderliga, desamma då genast återtaga”. 9 H. 43 33S Den 12 April f. m.
Jag instämmer äfven i denna redaction, men hemställer tillika, om icke efter orden ”med förbindelse” borde införas för Fullmäktige, hvarigenom det komme ali heta: med förbindelse för Fullmäktige etc. etc.
Jag medgifver det tillägg, som Hr von Hartmansdorff föreslagit.
Uppå Jiärefter framställd propos. biföll R. o.
Ad. 9 §, med de af Hr Akerman och Hr von Hartmansdorff föreslagna redactionsförändringar, § 'OBifölls. § 11- Hr Rosenblad:
Bancofollm. hade föreslagit detta minimibelopp till 5 r:dr, emedan det var utredt, att någon förändring i den inom Banken i och för ifrågavar. ändamål befintlige tjenstemannapersonal icke behöfde äga rum, ehvad beloppet bestämdes till 5 eller JO r:dr.
Ulsk. har nu förhöjt delta minimibelopp från 5 lill 10 r:dr.