Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 10 April f. m. det skett, sa hade StatsUtskts tanke föranledt en besynnerlig oformlighet; men jag tror, alt den förevarande §. hvarken föranleder till afslag, återremiss elier bifall, emedan densamma endast innebär ett yttrande om den princip, efter hvilken Utsk. bedö'mt frågan. s. 3.
Då ifrågavarande §. innehåller en anmärkning från StatsUtsk. mot en af gunst och nåd beviljad eftergift af Majoren Uggla ådömd ersättning, men slutmeningen innehåller den hemställan, ”att R.
M. ”i und. anhålla, det restitution eller eftergift af medel, som, ”i följd af laga kraftvunna beslut, till Statsverket ingått eller ”dit böra ingå, icke må i annan ordning beviljas, än författningarna bestämdt stadga och förmå;” så nödgas jag begära, att StatsUtsk., efter skedd återremiss, måtte utreda rätta förståndet af detta förslag till Ständernas und. skrifvelse.
Det lärer vara klart, att våra lagar i allmänhet föreskrifva, att eftergift af medel, som till Statsverket böra ingå, icke får i annan ordning beviljas, än författningarna förmå.
Är åter StatsUtsk:s mening, att frågan om restitutionen till Majoren Uggla skall förfalla och således icke upptagas, torde äfven detta förslag böra förfalla.
Genom en återremiss kommer Utsk. i tillfälle att uttrycka rätta förståndet af detta förslag.
Pet:
Äfven jag delar den öfvertygelse, att det beslut, som StatsUtsk. här tillstyrkt R.
St. att fatta, är olämpligt; men jag tror icke, att det behöfver någon förklaring.
Hela anledningen är olämplig för att på grund deraf ingå med en und. skrifvelse till K. M. Frih.
Cederström har redan antydt, att det beslut, som Ständerna med bifall till detta förslag skulle fatta, vore, att restitution eller eftergift icke borde beviljas i annan ordning, än författningarna stadga och förmå.
Hvad författningarna stadga om restitution, tillämpas uti första instanserna och icke af Konungen.
Beslutet skulle således innefatta ett underkännande af den ordning, som blifvit följd vid behandlingen af dylika ärender; men jag hemställer, hvad anledning Utsk. haft att i detta ämne tillstyrka någon skrifvelse af hvad innehåll som helst.
Jag tror här icke är rätta stället att åberopa de bevekande skäl och omständigheter, som föranledt Konungen att bevilja ifrågavarande restitutioner; men de anledningar, hvarpå Utsk. grundat sitt förslag, äro endast, att till Majoren Uggla blifvit efterskänkt den stora summan af 108 R:dr 24 sk., hvilka medel han aldrig uppburit, utan blifvit ålagd att ei’sätta derföre, att han låtit missleda sig att betala kläde, som sedermera blifvit casseradt, äfvensom att till ÖfversteLieuten.
Norlin blifvit restitueradt ett penningebelopp af 354 R;dr 02 sk., hvilka hans välvilja förmått honom att utgifva af egna medel till aflöning, då regttscommissarien qvarstadnat vid commissariatet
Den io April fT ra. för att uppgöra sin redogörelse, och Korlin icke kunde ia. sina förskott ersatta, emedan reg:tscommissarien, då han kona hem, hade förstört penningarna.
Jag hemställer, huruvida det då varit lämpligt att gifva nåd eller icke, särdeles då fråga var, icke om Statens utan om krigsfondens medel.
I så beskaffade fall tror jag, att icke någon giltig anledning finnes att besluta en und. skrifvelse till Konungen af hvad innehåll sorn helst, utan att deremot anmärkningen bör förfalla; och på sådan grund anhåller jag om återremiss.
Jag förenar mig med de ledadamöter, som önska återremiss.
Jag kan likväl icke underkänna riktigheten af principen för StatsUtsk. tillstyrkande, men tror, att en sådan skrifvelse kan sparas till andra vigtigare tillfällen.
Man ser vid alla Riksdagar, att K.
M. icke underlåter att i vigtiga mål begära Ständernas medgifvande; och deremot lärer å andra sidan i mindre betydliga frågor Konungens beslutande-rätt icke böra sättas i fråga.
Jag tror derföre, att denna anmärkning, såsom obetydlig, kan förfalla.
Jag anser StatsUtsk:s betänkande i 3 §. vara fullkomligen väl grundadt och icke i den delen böra föranleda till återremiss.
Jäg hade derföre icke tänkt att yttra mig i denna fråga; men då jag hör en af Utsk:s ledamöter yttra den opinion, som jag på flera ställen i detta betänkande funnit vara factiskt hyllad af Utsk., att man nemligen icke bör bry sig om principen, då små summor äro i fråga, så vill jag förklara, att jag icke anser någon summa vara så liten, att den icke bör kunna föranleda till den åtgärd, Utsk. nu föreslagit.
Vi skola på flera ställen finna den princip iakttagen , att anrnärkningsanledningarna blifvit lemnade utan åtgärd derföre, att de angått små-, summor. §• 5.
II.- Stuart, Carl Gust., uppläste följande:
Utsk. bar uti 5 <j. hemställt, att Revisorernas anmärkning dervid, att de för Carlbergs Kungsgård belöpande byggnads- och reparationskostnader för Solna församlings prestgård och klockareboställe blifvit anvisade å anslaget till byggnader och reparationer i landsorterna, malte, såsom af K.
StatsCont. nöjaktigt förklarad, få förfalla.
Genom antagandet af denna förklaring har Utsk. således gillat den af K.
StatsCont. deruti yttrade åsigt, att ifrågavarande anslag vore afsedt, ej allenast till underhåll af Kronans hus och byggnader, utan ock för andra förefallande byggnadsarbeten och reparationer, som kunde komma i fråga att på allmän bekostnad verkställas.
St. äfven gilla en sådan utsträckning af föremålet för detta anslag, befarar jag, att detsamma måste, för att kunna motsvara behofvet, ökasmed en vida betydligare summa än det belopp af 88ooR:dr,som utgör den af K.
M. deruti nu äskade tillökning.
Det torde 52 Den 10 Apri 1 f. jn. dessutom i sådant fall lätteligen kunna i en framtid inträffa, att underhållet och vården af Stateus egna byggnader varder, till en möjligen oersättlig skada för det allmänna, åsidosatt, för att bereda tillgång till de mångfaldiga byggnadsföretag, hvarvid enskilda eller corporatioBer kunna göra anspråk å allmänt biträde.
Jag anser mig, med afseende härå, böra vördsamt tillstyrka återremiss af förberörde §., äfvensom af den 6o §., som angår samma ämne, med anmodan till Utsk. att föreslå R.
St. att hos K. M. i und. anhålla, det endast sådana utgifter, som erfordras för uppförandet eller underhållandet af Kronan tillhöriga byggnader, måtte hädanefter varda anvisade å anslaget under 8:de hufvudtiteln till byggnader och reparationer i landsorterna.
StatsUtsk. har upplyst i början af förevarande 5 att Carlbergs
Kungsgård för sina afhysta 4 mantal njuter säterifrihet och på sådan grund icke är skyldigt att deltaga i prestgårdsbyggnad m. fl. sådana onera.
Detta öfverensstämmer med 26 Cap. Byggn.B:n. Litet längre ner i samma §. förekommer dock anslag för prestgårdsbyggnad och reparation vid Solna, och slutligen föreslår Utsk., att anmärkningen må förfalla derföre, att anmärkningen blifvit gjord ej mot saken, utan egentligen mot fonden, hvarifrån medlen blifvit tagna.
För mig synes det klart, att då hemmanen äro af säteri-natur och således, enligt lag, fria från prestgårdsbyggnad vid Solna, har något anslag icke bort äga rum.
För mig har frågan synts fullkomligen nöjaktigt utredd, då jag falt den öfvertygelse, att anslaget icke för framtiden skall komma att äga rum.
Att på detra speciella fall grunda en sådan und. skrifvelse som Hr Stuart föreslagit, vore att generalisera frågan, oaktadt det förhållande, som förorsakat Revisorernas anmälan, icke mera äger rum , utan genom sedermera ingånget arrendecontract det blifvit arrendatoren ålagdt att ansvara för hemmanens alla onera.
Frågan synes mig således helt och hållet kunna förfalla.
Att contraeten med arrendatorerna af de under Carlberg lydande hemmanen af säteri-natur ålägga dem att ansvara för extraordin. onera och besvär, har med denna fråga icke något sammanhang, ty derunder inbegripes icke prestgårdsbyggnad och reparation, från hvilket onus säterier äro befriade; och hade StatsUtsk. tagit kännedom om 26 Cap. 2 §.
Byggn.Bm, hade säkert ett sådant utlåtande sorn detta icke blifvit afgifvet. i 9- Hr Stuart uppläste följande:
Uti c) §. har väl Utsk. tillkännagifva, att K.
StatsCont., i afseende på verkställandet af beviljade afskrifningar uti Den 10 April f. ra. 53 Statsverkets och magasinsfondens räkenskaper, fdreskrifvit enahanda ordning, som för dylika afskrifningar uti K.
KrigsCollegii räkenskaper blifvit stadgad genom K. Brefvet af d. 7 April i83o; men då Utsk. icke upplyst, huruvida samma ordning, hvars fördelar StatsCont. jemväl erkänt, numera äfven iakttages vid afskrifningar i de öfriga förvaltande Verkens redogörelser, anser jag det vara för tidigt att, innan förhållandet härmed blifvit behörigen utredt, låta Revisorernas anmälan om behofvet af ett allmänt stadgande i berörde hänseende förfalla. §; .6. Gr. Cronhjelm:
Revisorerna hafva gjort anmärkning dervid, att ett räntefritt förskott af 5ooo R:dr på ett uppgjordt contract blifvit lemnat till Capitainen Wihlborg, och Landshöfdingen har upplyst, att detta contract, som var af beskaffenhet att kunna uppsägas af hvardera contrahcnten, af Capitainen Wihlborg blifvit uppsagdt dagen efter dess afslutande.
Förskottet har först kommit Statsverket till godo, då en förut afslutad lefverans blef gjord.
Detta contract synes mig hafva blifvit uppgjordt endast för att komma åt förskottet räntefritt; och då contraetet är uppgjordt ena dagen samt uppsagdt den andra, torde hvar och en, som läser handlingarna, finna, att lefverantören, för att få penningar till en annan lefverans, gjort upp contraetet, för att uppsäga det, så snart han lyftat penningarna.
På det icke sådant underslef n\å framdeles äga rum, anser jag, att StatsUtsk. bör tillstyrka Ständerna att hos K.
M. uti und. skrifvelse hemställa, att Landshöfdingärna må åläggas att, vid de tillfällen, då lijelpsändningar af spannmål göra det nödvändigt att contrahera med enskilda, taga borgensförbindelser, samt att, om contraetet uppsäges, penningarna genast må återbäras, isynnerhet då uppsägningen sker af lefverantören.
Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas kl. 6 i eftermiddag. §. 26.
Så länge gamla passevolancefonden fortfar att af Regeringen anses såsom icke varande under R.
St:s dispositionsrätt, och så länge den gamla fonden således icke får anses såsom statsmedel, anser jag icke förmånligt att sammanblanda den med statsmedel till vissa ändamål.
Jag anser således, att de lån, som från KrigsCollegii ArtilleriDepartement blifvit lemnade till mötespassevolancecassan, icke bort meddelas utan ränta, och att en utlåning frän ArtilleriDepartemcntet så mycket mindre bort ske utan ränta,-som samina Departement ägt en skuld af öfver 37,000 R:dr, hvarför ränta betalades.
Jag anser, alt .StatsUtsk., dä betänkandet återkommer, bör tillstyrka Ständerna att 54 Den xo April f. m. hos K.
M. begära, det ranta måtte blifva ArtilleriDepartementet tillagd för ifrågavarande lån, och att, på det icke såsom motskäl må anföras, att räntefria försträckningar skett äfven från passevolancefonden till ArtilleriDepartementet, räntan å dessa lån äfven må liqvideras.
Att lån lemnäs till en fond, som icke står under Ständernas granskning, utan att ränta derför erlägges, finner jag vara oriktigt. §• 3i. Gr.
Mig synes, att Utsk. i denna §. sammanblandat tvenne olika saker.
En anmäidonng har af Revisorerna blifvit gjord emot det bokförings- och räkenskapssätt, som vid Flottans stationer blifvit följdt.
Samma anmärkning har af StatsUtsk. blifvit vitsordad, med förmälan att en sådan anmärkning redan förut blifvit gjord.
Det är således ett bestämdt factum, att bokförings- och räkenskapsmethodeima icke äro ändamålsenliga, och jag känner specielt, att de äro i högsta grad complicerade.
Utsk. har dock ansett sådant, icke böra föranleda till någon åtgärd, då K.
Skrifvelse anbefallt StatsCont. att för de förvaltande
Verken upprätta sådana räketiskapsformulärer, som leda till öfverensstämmelse med Rikshufvudbokslutet
Jag har genomläst den skrifvelse, StatsCont. i följd deraf afgifvit, och om också Förvaltningens af Sjöärenderna bokslut på det uppgifna sättet ställes i full öfverensstämmelse med Rikshufvudbokslutet, blir dock icke olägenheten derigenom afhjelpt; ty olägenheten ligger egentligen icke i bokslutet, utan i den bokföringsmethod, som äger rum.
Det är derpå jag önskar fästa Utskottets uppmärksamhet, äfvensom derpå, att Flottans stationer ej kunna anses såsom förvaltande
Verk, hvilkas bokslut de anbefallda ändringarna angå.
En af Flottans stationer har stundom icke en gång haft någon hufvudbok.
De anbefallda ändringarna angå således icke den här anmärkta ofullständigheten i bokföringsmethodefi; och jag tror altså, att Utsk. bör taga anmärkningarna i närmare öfvervägande och föreslå en und. begäran om undersökning i detta afseende, på det sedermera ett förbättrad!: bokföringssätt må kunna stadgas.
Samma anmärkning gäller äfven i en kommande punkt, ang:de ÖfverIntend.Embetets räkenskaper; och jag skall ej heller, då denna punkt förekommer, underlåta att framställa skälen för återremiss.
Ilr Stuart uppläste följande:
Cronhjelm i anledn. af StatsUtsk:s yttrande uti 3i §. erinrat, anhåller jag att få tillägga: att då omförmälda , af Revisorerna anmärkta skiljaktigheter uti redogörelserna för anslagen å 4;de hufvudtiteln, äfvensom den af Utsk. jemväl erkända ofullständigheten i redovisningssättet för dessa anslag, ännu lära fortfara, Utsk., efter min tanke, bort föreslå någon lämplig åtgärd, hvarigenom den af R.
St. vid sista Riksdag önskade och, enligt hvad Reviso - Ren io April f. ra. 55 reina anmält, af behofvet högt påkallade förbättring och förenkling af bokföringsmethoderna vid redovisningen för de till Flottan anslagna medel måtte med det allraförsta åstadkommas.
Jag anser Utsk. hafva ägt desto större anledning att fästa Pl. St:s uppmärksamhet på angelägenheten häraf, som, i anseende till den redan af 1827 års Revisorer öfverklagade och ännu icke afhjelpta svårigheten att behörigen granska räkenskaperna för ifrågavarande anslag och controllera användandet af de högst betydliga summor, som uti dessa räkenskaper redovisas, det med revisionerna åsyftade ändamål icke kan, hvad de för försvarsverket till sjös anslagna medel beträffar, under nuvarande redovisningssätt vinnas.
Vid detta förhållande kan jag ingalunda dela Utsk:s åsigt att, för den sålunda högst nödvändiga förändringen af bokföringssättet i afseende på Flottans anslag, afvakta den möjligen ännu aflägsna tidpunkt, då tjenliga och med Rikshufvudboken öfverensstämmande formulär för de allmänna medel förvaltande Verkens räkenskaper hunnit upprättas, granskas, pröfvas och fastställas.
Ehuru fullkomligt instämmande med de sista värda talarne 0111 vigten deraf, att ej allenast de förvaltande Verkens bokslut, utan ock deras bokföring i allmänhet må blifva ordnad efter bestämda formulär, anhåller jag dock att få fästa uppmärksamheten derpå, att, enligt de upplysningar som jag erhållit i StatsCont., detta Verk är betänkt på att föreslå förbättringar icke blott i afseende på bokslutet, utan äfven i afseende på bokföringen i allmänhet.
Som Utsk. icke haft skäl att betvifla verkställigheten deraf, har Utsk. ej ansett sig böra föreslå några särskilda åtgärder, genom hvilka ieke mera skulle vinnas än genom dem, som redan nu vidtagas.
Lagerbjelke, Joh: Jag tror mig vid detta tillfälle böra till den upplysning, som Frih. Silfverskjöld lemnat, bifoga den, att ett nytt redogörelse-reglemente, som kommer att upptaga Flottans hela redogörelse-verk, är under arbete och med det snaraste torde blifva färdigt.
Detta är det enda, som jag anser mig vid denna §. hafva bort upplysa.
Jag får, till svar å hvad Frih. Silfverskjöld nämnt, upprepa: att K.
M:s Skrifvelse till StatsCont. och R.
St:s underd. skrifvelse till K. M., hvilka jag läst, icke angå annat än bokslutet för de förvaltande Verken, och detta är helt annat än redovisnings- och bokförings-methoden för Flottans stationer.
För att med låda bevisa hvad jag säger, får jag framställa, att i detta ögonblick i832 års räkenskaper vid Stockholms station ännu icke äro inkomna frän filialcontoren till hufvudcontoret, fastän de boil inkomma för 6 månader sedan.
De komma ej 56 Den io April f. m. heller in till Förvaltn. af Sjoärenderna förrän fram på nästa år, och således år efter deras afslutande i stället för i år derefter, och sådant härrör af det i högsta grad complicerade bokföringssättet.
Hvad den siste talaren omnämnt, eller att ett nytt redogörelse-reglemente snart torde blifva utfärdadt, kan det föranleda till förändring i det nu anmärkta förhållandet; men om mitt minne icke bedrager mig, bestämmer samma reglemente 120 civila tjenstemän för Flottan, som endast har 220 officerare.
Deraf kan man se, huru complicerad bokföringsmethoden är.
Jag har sjelf åtskilliga gånger varit revisor öfver dels allmänna dels enskilda fonder och skaffat mig någon kännedom om de särskilda bokföriugsmethoder i våra publika Verk, men icke funnit någon method vara så complicerad som den, hvilken följes i Flottans räkenskaper, isynnerhet vid stationerna, och kan således icke afstå från mitt yrkande, att rättelse deri inå till vägabringas.
Jag har icke bestridt Gr.
Cronhjelms framställning, att K. M:s Nåd.
Bref till StatsCont. i förevarande ämne endast omnämner bokslutet; men StatsCont. har deraf icke sett sig förhindradt att sträcka sin åtgärd längre än K.
M:s befallning antyder, eller dertill, att räkenskapernas förande må komma att stå i harmoni med bokslutet.
Jag upprepar, att Utsk. viii funnit ändring i Flottans räkenskapssätt vara behöflig; men att man, då saken var under utarbetning, ej ansett nödigt att föreslå någon förnyad und. skrifvelse till K. M. Gr. Cronhjelm:
Jag vill blott tillägga, att jag ej linner med representantens kall förenligt att på detta sätt låta de nödiga åtgärdernas vidtagande bero pä förvaltande Verks godhet; och det skulle vara en speciel godhet af StatsCont. att utsträcka den anbefallda åtgärden utöfver hvad Konungens Skrifvelse innehåller. §• 33.
GeneralTullstyrelsen har förklarat, att den ifrågavarande svängkranens användande vid större, svårliandterligare piecers lossning och lastning medfört nytta för trafiken och äfven för Tullverket i så måtto, att skyndsamhet vid lossningen derigenom befordrats.
Denna nytta måtte likväl varit af kort varaktighet; ty, så vidt jag vet, har denna kran knappt blifvit nyttjad mer än en gång, nemligen, då den försöktes och med detsamma casserades.
Jag hemställer derföre, om icke vid den ifrågavarande und. skrifvelsen borde göras det tillägg, att kranen borde försäljas, med skyldighet för köparen, att borttaga den; ty sedan lim redan i flera år stått såsom ett varnande exempel på obetänksamma företag, torde han således ej längre behöfvas för detta ändamål.
Dea 10 April f. m. 5j Frih.
Det var under deti tid, då Tullverkets styrelse var mig anförtrodd, som utbetalningen af den för ifrågavarande svängkran bestämda summa skedde, och det var äfven under samma tid, som Tullstyrelsen afgaf den i StatsUtsk:s utlåtande införda upplysning om denna inrättning.
Kranen hade då visserligen icke varit mycket brukad, men hade dock flera än en gång blifvit begagnad med nytta, och under en del af sommaren hade den med fördel varit begagnad vid flera betydliga lossningar.
Den svaga grund, hvarpå den var uppförd, nemligen på pålverk, gjordt' den visserligen mindre pålitlig och mindre säker, hvarigenom kranen också kom i oreda, gick sönder och måste repareras.
Huruvida den sedermera efter min styrelsetid kunnat begagnas, känner jag icke. §. 36.
De tvenne summor, hvilka gifvit It.
St:s Revisorer och StatsUtsk. anledning att föreslå ifrågavarande utgärd, iiro verkligen så obetydliga, att jag tvekar att med en anmärkning i detta ämne upptaga R. o Ad:s tid.
Då likväl, på sätt ÖfverPostDirectionen upplyst, Cabinettet har obegränsad portofrihet för såväl dess utrikes som inrikes brefvexling samt äfven rättighet att begagna extra post, hemställer jag, huruvida den föreslagna und. skrifvelsen till K.
M. kan vara lämplig.
Om den princip antogs, att alla Verk, som äga rätt att afsända extra poster, vore skyldiga att derför lemna ersättning, blefve deras expensmedel ganska starkt graverade; och jag kan icke inse, hvarföre Cabinettet skulle vara mer än alla andra
Verk skvldigt att ersätta utgifterna för extra poster.
Jag anhåller, alt denna anmärkning må få åtfölja den troligen blifvande återremissen. §• 42- Frih.
Vid hvad StatsTJtsk. på grund af CommereeCollegii förklaring yttrat i afseende på ÖfverDirectören vid C.ontrollverket i Stockholm är intet att anmärka; men då icke blifvit anmäldt, att någon åtgärd i afseende på controllstämpelmedlens lefverering i det öfriga Raket blifvit vidtagen, torde en und. skrifvelse i ämnet vara behöflig. §. 43.
I den nu förevarande 43 §. förekomma åtskilliga anmärkningar, först derom, att i räkenskaperna upptagas arfvoden och postporto, som sålunda aldrig kunna controlleras, Controllverket bör derföre erhålla portofrihet under dermed förenad ansvarighet.
Anmärkningen ont
Controllverkcts aflöning och expenser bor åter föranleda dertill, att aflöningen inom Verket uppföres på ordinarie stat.
Derigenom förfaller frågan, huruvida den bör utgå från controllmedlen eller anslag på ConnncrceCollegii stat; hvaremot 5 H. 8 58 Den to April f. m. den bör utbetalas af StatsCont.
Jag anhåller, att StatsUtsk. i anledn. af dessa anmärkningar först upptager Controllverkets aflöning i Statsregleringen och sedermera föreslår portofrihet för Verket. §. 56.
Sedan StatsUtsk erkänt, att sjelfva handlingen förutsätter, att anspråket blifvit gjordt, då anordning blifvit utfärdad, förefaller det mig mer än besynnerligt, att man vill, derföre att anordningen ej blifvit uttagen, annihilera betalningen.
Om deremot fordringsägaren uttager assignationen, erkänna Ulsk. och StatsCont.
, alt densamma utgör liqvid för ett godkändt belopp och att innehafvaren efter behag, förr eller senare, ' kan sig deraf begagna, eller, rättare uttryckt, att medlen äro ett af honom i Banken förvaradt depositum, som, när som helst, kan uttagas mot assignationen.
Det händer, att en medborgare gör ett anspråk gällande, som godkännes icke genast, utan i, 2 eller 3 år senare; kort sagdt, han har svårt att veta, när frågan kan blifva afgjord, och under tiden kan denne fordringsägare aflida samt dess arfvingar icke så snart erhålla kunskap om det väckta anspråket.
Det är således stridande mot all rättsgrund att bifalla, hvad Utskpå grund af StatsCont:s framställn. tillstyrkt, nemligen, att för uttagandet af medlen samma prescriptionstid må utsättas, som förut genom K.
Kungörelsen af d. 8 Sept. 1824 blifvit bestämd för dem, hvilka vilja göra sina anspråk på fordran hos Statsverket gällande.
Jag bestrider följaktligen Utsk:s förslag helt och hållet, med mindre att sådana anordningar komma att genom allmänna tidningarna såväl inom fäderneslandet som på utrikes orter kungöras, med kallelse eller förständigande för den, hvars anspråk blifvit godkändt och anordning derå utfärdad, det han ägde att sjelf eller genom ombud anordningen i StatsCont. uttaga sist inom io:de årets utgång, räknadt från den dag, annoncen i tidningarna införd blifvit.
Äfven jag tror, att det förslag, StatsUtsk. gjort om prescriptionstid, hvarinom StatsCont:s assignationer böra uttagas, ej är antagligt, och får till stöd för detta bedömande framställa saken utur tvenne synpunkter.
För det första har man ännu sedan äldre tider oliqviderade fordringar, som troligen aldrig blifva liqviderade och som Statsverket sökt att på ett eller annat sätt komma ifrån; de härleda sig till och med från Carl XI:s och Carl XII:s tider.
Det är bekant, att Statsverket, såväl inom som utom landet, med anledning häraf ej har särdeles credit.
Att nu säga: att den, som ej inom 1 år uttager sina penningar, ej skall erhålla dem, vore att gifva dödsstöten åt den ringa återstående crediten.
För det andra, och ehuru jag, såsom icke varande jurist, ej fullkomligt förstår saken, tror jag , att Den 10 April f. m. 5g det ej instämmer med Sveriges lag att bestämma i år för uttagandet af fordringar hos Statsverket, när prescriptionstiden för fordringar man och man emellan är to år.
Jag tror således, att LagUtsk. bör öfverse detta förslag och åtminstone uppgifva, om det ej är i strid med allmänna lagen.
Jag anhåller om återremiss af betänkandet på grund af de vid denna §. gjorda anmärkningar.
S- 6l Gr.
Jag anser anmärkningen här gälla egentligen formen.
Det anslag, som Konungen disponerat, skulle äfven jag velat tillstyrka, i fall sådant berott på mig, men ej på det sätt det blifvit gifvet.
Det är nemligen, enligt K. M:s Nåd.