Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 17 Februarii, 555 Hans Excellence Herr Grefve Fleming, Claes: I egenskap af Ordförande bland de sex SeraphimerRiddare åt hvilka det är uppdraget att, under namn af Seraphimer-Ordens Gillet, äga ÖfverStyrelsen öfver Hospitaler och Lazaretter i Riket, vågar jag på det högsta anhålla, att det Utskott, till hvilket förevarande ärende kommer att remitteras måtte fästa en noga upp a märksamhet vid den berättelse, som Kongl. Seraph imer Ordens Gillet, under den 29 sistlidne Octoher till Kongl. Maj;t i underdånighet afgifvit.
Till eomplettering af denna berättelse felas ännu en tabell, som innehåller uppgifter om private donationer till Hospitalerne, hvilken på Kongl Majds befallning kommer med första att af trycket utgå.
Af denna Tabell, så val sorn af de öfrige förut tryckte skall inhemtas, att nied undantag af Malmö, Lazarett, hvilket, liksom Skånes öfrige barmhertighets-inrättningar, underhålles af Provincens egna tillgångar, finnes ej ett enda sorn ej erhållit betydliga tillskott af den så kallade allmänna fonden’, eller den som egentligen är bestämd för Hospitalernes och uppfostringshjelpen åt fattiga barn.
Till bekräftelse härå bör anföras, att under loppet af 16, år eller ifrån och med år i8o4 till och med 1820, har allmänna fondens tillskott till Lazaretterne utgjort sammanräknadt nära 290,000 Riksdaler; af hvilket allt kan med säkerhet slutas, att derest icke, på sätt en värd Ledamot föreslagit, den allmänna frikostigheten, eller, kanhända rättare sagt, det medborgerliga ädel - m Om 17 Februarii. modet fortfar att understödja sjukvård och La« isaretter, så att SeraphimerQillet derifrån, åt^ minstone till betydligaste del, frikallas, blir Se-- raphimerGilJet, i det skick det sig nu befinner, då det, genom Spannmålsprisernes fall, fått vid^ kännås så stora förluster, uturståndsatt att ut
Det anförda torde innefatta ett tillräckligt bevis att den af Herr Ehrenborg väckte motion, långt ifrån att innefatta ett klander af Ordens* Gillets styrelse, så vidt jag kunnat fatta, hufvudsakligen instämmer med Gillets egna åsigter, Jag nämner ej detta utan tillfredsställelse, ty rätt uppriktigt sagt, menniskan är så beskaffad, att hennes - egenkärlek finner sig smickrad så ofta hon ser sina tänkesätt instämma med deras, hos hvilka allmänna rösten erkänner förenin-* gen emellan rättsinnighet och verksam upp-’ Jag erkänner med lika nöje hvad Herr
Ro^ genblad yttrat.
Gillet hyser den verkliga föresats, att söka förbättra
Dårhushjonens belägenhet, hvartill det funnit anledning dels af andra länders erfarenhet, af hvilken en af Gillets egalia Ledamöter Herr Grefve De la Gardie, under sina resor ägt tillfälle att inhämta, dels af det vackra, eller kanske rättare sagt, nyttiga tal Herr von "YVeigel hållit om Danviks Hospital och Dårhus.
När fråga uppstår att bestämma
Den 1 f Februarii.
535 grader i det menskliga eländet, så visar sig en stor skillnad emellan Lazaretts- och Dårhushjon.
De förra äga med vetenhetshopp att efter längre eller kortare tid utgå med återställd hälsa, men de sednare, hvad kunna de hoppas? eller råtta, re hvad kan man hoppas för dem? i de flesta fall endast en periodisk förbättring och en mildare behandling under ett tvångstillstånd som först upphör med döden.
De äga icke ens den sinnesredighet sorn bereder hjertats hvila vid den sköna tankan att för alla oförtjenta lidänden gifves en rik ersättning i ett båttre och lyckligare lif på grafvens andra sida.
Det var en tid, en icke aflägsen tid, då man med de båsta afsigter trodde sig hafva gjort nog för dessa med vansinnighet och lyten behäftade medmenniskor, då man på de instängda platser, der de gömdes undan verldens ögon, gaf dem en tarflig föda och, för öfrigt obekymrad, öfverlemnade dem åt tvånget, ensligheten och plågan: men tack vare menniskosinnets stigande till förädling och ljus; och den våckta känslan för menniskosållhet som beredt ett större, och om jag så får såga hjertligare deltagande i mensklighetens li. dandén- Det år med åberopande af dessa grundsatser, hvilka så betydligen ingå i tidens anda, och dem SeraphitnerOrdensGillet bemödar sig att följa, som jag hos detta ädla RiksStånd, lios Rikets öfrige Ständer och hos deras Utskott vågar anförtro ett ärende, så dyrbart för menniskovånnen då det rörer de olyckligaste bland alla de olyckliga, dem dödligheten företer.
Herr von TV eigel, Christian Erenfried ha - 556
Den 17 Februarii. de inlemnai ett Memorial, hvilket upplåstes så lydande; (Se Bilagan N:o 8.)
Hams Excellence Herr Grefve Fleming i Det torde tillåtas mig att, i afseende å mitt »enaste yttrande, råtta ett misstag, hvarå Herr Landshöfdingen på Gottland ganska riktigt fästat min uppmärksamhet.
Når jag talte oin allmänna fondens tillskott till Lazaretierne i Riket, borde jag hafva sagt Lazaretter och Curhus, ty vid Wisby Lazarett företer sig snarare besparingar än tillskott.
I afseende på Herr von Weigels Memorial tror jag mig, med underställande af min tanka, till andras säkrare upplysning och bedömande, bör hemställa om icke, i händelse af fortfarande allmänna sammanskott till hälsovården, under hvad benämning som hålst, hvarje Provinee bör disponera sina sammanskott, hvarigenom vinnes ett större interesse för saken, i sammanhang med närmare kännedom af användandet och redovisningen^ Grefve De la Gardie Jacob", Ehuru öfverflödigt det skulle synas vara att upptaga Ridderskap ts och Adelns tid med något tillägg till hvad Hans Exc, Herr Grefve Fleming lika grundligt som väl i ämnet anfört, utbeder jag mig likväl att få yttra några ord.
SeraphimerOrdensGillet, som nogsamt insett de dryga kostnader, hvilka förorsakas genom Hospitalernes spridda läge i Riket, har varit be - Den 17 Februarii, 537 tänkt att sammandraga flera af dem till besparing af åtskillige utgifter, sorn i sakernas nu varande skick åro oundgänglige, då betjening i det närmaste lika vid alla, ehvad de , såsom i Malmö, innehålla 100 vansinnige, eller såsom i Halmstad 7 eller i Umeå 5, måste underhållas; och då jag ansett och alltid skall anse hufvudändamålet vara ej allenast att föda och gifva husrum, men äfven att söka återställa till förståndet de olycklige och vanlottade menniskorna, hvilka för allmänna sammanlefnaden ansedde vådlige der förvaras, lärer något sådant ej låta sig göra, så långe Hospital i hvarje
Lån förblifva, der en liten personal af olycklige dårar ej tillåta den omkostnad, som till deras botande erfordras och endast i en större scala kunna verkställas.
Det år äfven i denna hänsigt SeraphimerGillet nu sysselsätter sig med en plan, att i stället för de många LånsHospital för dårar nu finnas, föreslå ett vida mindra antal, men hvarest de medel 60m i andra länder användas för att till förståndet återställa alla olycklige vanainnige kunde införas och användas.
I London och Paris år ej sällsynt att se folk, som varit galne till den ytterlighet, att kunna anses alldeles rasande, och som begått de största våldsgärningar, efter en klok och planmässig behandling inom en kortare eller längre tid fullkomligen friska återställas till allmänna sammanlefnaden.
Hår åter hafva dårar instängde i våra dårhus, oftast fjettrade då de visat minsta elakhet och utan afseende å deras förbättring, ansetts mera som lifstidsfångar ån som olycklige, hvilka endast genom en mild och förståndig 53 8 Den 17 Februarii, vård kunde återföras
Om jag medger, det n§- gra kräft en sådan behandling, och de fleste på Dårhusen ånnu lemna föga hopp att kunna till förståndet återställas, bör det likväl ej afskräcka ifrån att använda alla medel till deras förbättring.
Den inre tillfredsställelse jag och mina öfrige kamrater skola kånna öfver hvar enda olycklig sorn återvunnit sitt förstånd genom de medel som vidtagits af Seraphimer-Gillet skall han oss rikligen ersätta de omsorger som pligt och böjelse oss lika ålägga vid vården af varelser, som i högsta måtto olycklige, af oss äga rått att den fordra.
Hvad åter Curhusen be-' träffar, beklagar jag mycket, att jag ej med den af det allmänna lika förtjente som af mig högaktade Ledamoten Herr von Weigel kan dela den öfvertygelse, att den så kallade treskillingsafgiften bör ingå till StatsCassan och derifrån fördelas, i mån af behof på hvarje Lån, emedan jag tror, att samma afgift, såsom nu sker ovilkorligen bör qvarblifva i den ort eller province, der den erlägges, hälst ingenting annat så mycket lättar afgiftens utgörande, samt bibehåller förtroendet hos folket, som att samma afgift verkligen blifver använd å de, inom hvarje Lån, olycklige personer, hvilka behöfva och få begagna sig af Hospitaler och Curhus, Erfarenheten har öfvertygat mig att denna afgift på de flesta ställen, man kan såga på alla, om man undantager en och annan ort vid kugterne, der veneriska smittan olyckligtvis blifvit rner inrotad, men likväl de sednare åren mårkligen aftagit, åc alldeles tillräcklig, och torde
Den 17 Fehruarii 539 nied de anstalter som blifvit vidtagne, och ge nom en större noggrannhet vid de sjukes afpollettering ifrån Curhusen, till och med lemnat ett öfverskott, som, em Lånen fingo det använda till sina Lazaretter, skulle betydligen låtta sjukvården och göra treskillingsafgiften ännu mindre oangenäm för de skattdragande, hvilka då sågo, att allt användes till deras egna olyckliga likars gagn och bästa, Detta mitt anförande anhåller jag måtte få åtfölja Herr Ehrenborgs motion i åmnet.
Grefve Lövenhjelm, Carl Axel’, Det år endast för att råtta ett misstag, hvilket lärer blifvit begådt af en ibland de sista talarne i dess omdöme öfver Herr Archiater von Weigels upplästa Memorial, som jag begärt ordet.
Herr von Weigel har vål utur administratif åsigt framställt nyttan af treskillingsafgiftens fortfarande, och dess användande generelt för alla provincer, men har ej derföre yrkat detta sednare, utan tvärtom sagdt, att afgiften må bestämdt användas inom hvarje Provins särskildt, Herr Grefven och Landt Marskalken föreslog, att så väl Herr Ehrenborgs ofvanberörde Memorial, sorn de af åtskHUge Ledamöter, i anledning deraf, nu afgifne yttranden måtte till Stats- och Bevillningsutskotten remitteras \ hvilket bifölls, „ .'-kV.’""
Föredrogs å nyo BancoUtskottets den 4 Me
Den 17 Februarii, dennes afgifne, samt den 12 derpå följde förmiddagen på bordet lagde Memorial, angående Revision af BancoDiscontVerket under nu påstående Riksdag; och fann Ridderskapet och Ådeln att samma Memorial endast borde låggas till Handlingarne.
Å nyo föredrogs och remitterades till BanJ coUtskottet, Herr af Uhrs, Carl David den 13 dennes förmiddagen på bordet lagde Memorial, om fortfarande af det vid sista Riksdag JernContoret beviljade creditif till understöd för Jernhandteringen, Föredrogs å nyo Herr af Ekenstams, Israel, den 12 dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial, angående såttet, art bereda utvåg till sysslosåttning för håcktade och bysatte personer.
, Herr Reutersvärd, Pehr Adolph,, hade inlemna! ett Memorial, hvilket upplästes, så lydandes t » (f3e Bilagan N:o 9.^ Begårdes på bordet.
Då den upp finning af Herr Assessor Juringius, som Herr jDen 17 F elmar ii* Reutersvärd nu anmält ej har någon annan gemenskap med den meehanique jag vill föreslå, ån att så vå! deb ena som den andra, begagnas på vatten, hemställer jag vördsammast till Rid— derskapet och Adeln, hvad afseende bör göras på den framställning som Herr Reutersvärd gjort rörande sjelfva machinen.
Angående de öfrige anmårkningarne, anser jag mitt
Memorial tillräckligen utförligt för att på förhand innehålla nödig vederläggning, äfvensom nödig beskaffen* het för att af Utskott behandlas.
Jag har ej något annat att anmärka emot det utaf Herr af Ekenstam uppgjorde förslag, än blott att de personer som åro för skuld bysatte ej må komma i fråga att begagnas, emedan jag för min del, anser sådant vara för strängt.
Herr Grefven och Landt-M a r skalk en föreslog, att så vål Herr af Ekenstams ofvannämnde Memorial som Herr Montgommeries, i anledning deraf, afgifne yttrande, kunde till Lagutskottet remitterasj hvilket bifölls.
Å nyo föredrogs Herr Montgommeries j Gustaf, den 12 dennes förmiddagen på bordet lagde Memorial, om förändring i reglementet för Dykeri- och Bergnings-Oompagniet, eller detäammas fullkomliga upphåfvande.
Friherre Nauchhofff Otto: Konung Carl XI 54a Den 17
F elmar ii. sorn visserligen till efterverlden lemnat de öjafö aktigaste vedermälen af lika djupa som vidsträekta insigter i Stats-Oeconomie, aliade säkert icke, att dessa vedermälen sktille efter lod års förlopp så klandras, att de till och med skulle citeras såsom landsförderfveliga och barbariska.
Herr Montgommerie har uti memorial deri 12 dennes yttrat allt hvad man kan saga om en sak, för att måla den så afskyvärd, sorn möjeligt, både i politiskt och moraliskt hänseende.
Jag menar Dykeri-Inrättningen i St>e~ fige; blott en omständighet synes mig vid uppfattandet af denna tafla blifvit af Herr Morttgommerie åsidosatt, jag menar fada och sakkännedom, Den första slutsatts jag häraf drar, ar att den varde motionairen hvarken ar Skeppsredare, Assuradör eller Dykeri-Interessentj jäg är det icke heller, men de starka skuggorna uti taflan, föranledde å min sida till närmare forskning.
Jag föranleddes så mycket mer dertill , som andras rätt är oskiljaktigt förenad med denna saks både behandlande och bedömande^ behandlande, i afseende på äganderätten J bedömande, i afseende på utöfvandet af denna ratt, med ett samvetsgrant iakttagande af mensklighetens fordringar.
Herr Montgommerie anser exempel till grund för dess anförande vara öfverflödigt i ett så upplyst samfund sorn detta.
Jag tror tvärtom, att med den upplysning sorn här förutsattes exempel och facta äro de enda medel för Den 17 Februarii, 543 att öfvertyga; så vida man ej vill anse dessa medel ersatta genom en enskilt opinion.
Så länge åter en isolerad opinion ej kan anses såsom organ af den allmänna rosten, blir den härstädes existerande upplysning den säkraste borgen att alla förekommande ämnen här både behandlas och bedömas efter grundeliga undersökningar.
Jag bekänner upprigtig!, att jag till nödige upplysningars vinnande i detta ämne, icke ens kan berömma mig af någon serdeles möda, emedan jag, så tillsägandes, funnit materialierna vid handen.
Stockholms Börs-Tidning N:o 166 af d. 2 December 1822, börjar en artikel under rubrik:
Dykeri-och BergningsCompagniet, som i de följande numrorne af samma tidning fortsatts ända till dato.
Denna så högst inte«j ressanta artikel innefattar en så fullständig vederläggning af allt hvad Herr Montgommerie i ämnet sagt, eller hvad möjeligen framdeles i samma tendence kan sägas eller med andra ord . denna artikel innefattar en så fullständig historisk tafla öfver Dykeri-inrättningens uppkomst, framfarna och närvarande skick, sprider så mycket ljus öfver denna inrättning, att jag icke ett ögonblick tvekat hufvudsakeligen på den samma grunda min öfvertygelse och mina åsigter i detta ämne, helt och hållet i opposition med hvad Herr Montgommerie uti dess memorial anfördt.
Att uppläsa hela denna artikel skulle blifva nog långt, emedan den upptager några och Den 17 Februarii* tjugn skrifna ark; åtskillige af Pådderskapets och Adelns Herrar Ledamöter torde dessutom redan hafva läst den; hvarföre framdeles, då denna sak till sluteligt afgörande förekommer, jag torde få tillfälle att vidare yttra mig och tilläfventyrs då uppläsa den.
Jag inskränker mig för närvarande till några historiska utdrag.
Vid 1741 års Riksdag, då anmärkningar och klagomål gjordes mot Dykeriet, yttråde sig Ständerna: att de funno dessa anmärkningar nästan af enahanda natur, som de vid 1734 och 1739 årens Riksdagar anförde, innehållande obevista beskyllningar mot Dykeri-interessenterna, hvilka tvertom icke allenast med trovärdiga vittnesbörd bestyrkt, det ”de sjönödlidande af Dykeriet njutit skyndsam hjelp och undsättning, utan ock underhöllo tillräckelige instrumenter.
Ständerne hemställde derefter till Kongl. Maj;t, att
Dykeri-Compagniet måtte till alla delar orubbadt vid deras Privilegier bibehållas, och ingen hädanefter vara tillåtit i de om
Dykeriet utkommande författningar någon ändring föreslå eller söka ”vid 1000 Daler Silfvermynts vite för dem som onödigtvis och utan grundlagligt bevis eller skäl, framgent sökte oroa och besvära Ständerne eller kränka och angripa Dykeriets Privilegier och interessenter.”
Så tänkte och yttrade sig Riksens Ständer 1^4* 9 hvaraf följde en ny prolongation.
Min 'tanke är att de af t 823 kunna handla i detta ämne på enahanda vis.
Det är omöjligt, att en inrättning sådan som denna, sanctionerad under; de Den XJ Februarii, 545 de sednaste iSo arens olika conjuncturer, ofta anfallen af okunnigheten och afunden, det är omöjligt säger jag, att en inrättning som bibehållet sig i sådan ”sjönöd utan att krossas a£ klipporna” kunnat uppehållas af annat än dess verkeligen allmänna nytta osh välgörenhet
År 1770 erhöll Compagniet prolongation på 3o år.
Uti Kongl, Brefvet den 6 Februarii samma år7 anföres såsom skäl härtill: det
Compagniet jemte ansökan om prolongation bifogat bevis från Svenska Ministern vid Danska Hofvet, Assecurance-Compagniet i Köpenhamn, flere Skepps-Redare och Contor dersammastädes, samt åtskillige andre både In- och Utländska Con-1* sulers, Agenters och Commissariers bevis, att Dykeriet icke allenast vid alla tillfällen fullgjort gin skyldighet, utan ock till fattige och nödlidande eftergifvit den i Författningarne föreskrift ne bergnings-lön.
I våra dagar hafva 2:ne ännu lefvande sakkunnige man, Amiralen Baron Nordenskjöld och Amiralen Baron Palmqvist såsom Comitterade afgifvit ett underdånigt Betänkande, sorn vitsordar ej mindre
DykeriSocietetens förtjenster, än sjelfva Dykerilnrättningens nytta för Staten, samt för handel och sjöfart.
Der förekommer bland annat: att oaktadt under hand gjorde efterforskningar, några klagomål öfver Directionen och Betjeningen vid Dykeriet ej försports.
Beträffande sjelfva inrättningen, ansågo Comitterade Kronans fördel dervid vara satt utom allt tvifvel, så i anseende till den betydeliga bevillning den erlägger, son^ ock att Compagniet vöre pligtigt vid förefallanRidd. o« Ad, Fröt, I. B. 35, 5 46
Den 17 Februarii. de behof lönlöst betjena Kronans skepp.
Co~ mitterade trodde jemväl, det vara förmånligare att Dykeriet besörjdes genom ett enskilt bolag, än att en sådan befattning blef på Kronans egne löntagare öfverlåten.
Det nu anförda torde för ögonblicket vara tillfyllestgörande; min tanka är åtminstone, att om Riksens
Ständer fästa någon uppmärksamhet vid detta ämne, som föranleder till en önskhingsåtgärd hos Kongl. Majt, en sådan önskan då bör gå ut på att utverka nådig prolongation.
Jag anhåller att detta yttrande måtte få åtfölja Herr Montgommeries memorial i händelse af remiss. Herr Grefven och LandtMarskalken till— kännagaf att Plenum komme kl. 5 i eftermiddag att fortsättas.
Friherre Lagerbjelke t Johan, anförde skrifteligen:
Herr Ivon Hartmansdorff, August:
Jag har ej varit nog lycklig att få läsa den berättelse om Dykeriet, hvilken skall vara införd i Börs-Tidningen, och om hvilken en Ledamot yttrat, att den vore så tillfredsställande, att den vederlägger alla de inkast, som emot Dykeri-Inrättningen skulle knnna anföras.
Lik - Den 17 Fe hr tiar ii.
Val vill jag våga försöket, att gora några anmärkningar vid döss närvarande beskaffenhet.
I det ena af Herr Montgommeries alternativer, att
Dykeri-inrättningen skulle alldeles upplösas , instämmer jag val ej; men deremot uti det andra, att den till lagar och reglemente måtte ändras.
Det är visserligen en vis och Välgörande anstalt af Styrelsen, att förekomma, att den skeppsbrutne ej må sakna medel till bärgning, eller ej af en rofgirig strandägare preijas eller plundras; men, å andra sidan, bora äfven regering och folkets representanter gemensamt tillse, att en inrättning, stiftad för detta ändamål, ej må urarta till att sjelf göra det, hvarifrån hon skulle hindra andra.
Uti 1802 års reglemente för Dykeri et äro afgifter bestämda, till 6 procent af skeppets och laddningens värde, då ingen lossning sker; 8 procent dito, om någon lossning äger rum; 10 procent, i båda händelser, för utländska fartyg; i5 procent för varor af ringa värde, såsom träd, master med flere och lika mycket för salt, spannemål, och andra Varor som taga skada af vatten, sedan nemligen alla på bergängen använda kostnader serskildt blifvit betalta; 20 procent för hvad som bärgas utur vatten af stötta Svenska Fartyg och 2 5 procent för utländska i samma belägenhet.
Utan att äga erforderlig sakkunskap, för att bedomina huru vida dessa afgifter äro rätt lämpelige eller ej, synes man i allmänhet kunna antaga, att da äro för öfverdrift!*.
Det är 54» Den 17 Februarii. en allmänt känd , om icke offenteligen bevisad sak, att de som äro delägare i Dykeriet, deraf draga ganska betydliga inkomster.
Dessa äro, enligt octroijen, delade emellan 9 lottägare.
Så lange den fortfar, eller till slutet af 1827, kaa i anseende till belgden af regeringens fordna beslut, ingen ändring äga rum : men då octroijen utlöper, är tidpunkten dertill.
Som den inträffar, innan nästa lagtima Riksmöte, så är det nödigt att Riksens Ständer nu för Kongl.
Maj:t yttra sin mening huru dermed framdeles bör förhållas; och det synes tillhöra dem att göra det, ehuru man än betragtar saken.
Har Kongl Majt lein nät Dykeriet • allmän rättighet, att berga strandadt gods , så utöfvar Kronan , genom denna inrättning , hvarje enskildt strandägares och hvarje förolyckad menniskas rätt, det är alla vederbörande medborgares, eller det allmännas rätt.
Kan någon inkomst deraf dragas , så bör den ostridigt tillhöra det allmänna, eller Staten, och ämnet vara föremål för Riksens Ständers behandling genom Stats-Utskottet, samt för deras sluteliga afgörande i likhet med andra intägts-frågor
I annat fall och om man betragtar
Dykeri-afgiften, såsom en alla Svenska undersåtare, hvilka möjeligen kunna komma i fråga, ålagd afgift, så är det en beskattning hvaröfver Riksens Ständer, som allena äga att sig beskatta, hafva rätt att yttra sig.
I 60 § RegeringsFormen står tydeligen att läsa:. ”det Konungen ej må Statens inkomster förpakta, eller till vinning för sig och Kronan, eller enskilta personer och eorporationer, några monopolier fastställa.*” Kan Kongl. Maj:t l)eii i?
Februarii. ej bortförpackta Statens inkomster, så kan han ännu mindre bortskänka dem åt enskildta.
Det är beklagligt och för menskligheten nesligt, att en inrättning , stiftad för den förolyckades bästa, snarare torde vara en källa till inkomst för andra.
Afgifterne borde derföre nedsättas till den grad, att intägten icke blef större än erfarenheten intygade vara för ändamålet på sin höjd behöfligt.
Men om afgifterna, för säkerheten i omkostnads-beräkningen, måste ställas så, att någon vinst erhölles, borde den åtminstone tillfalla Staten , och anslås till understöd för skeppsbrutna och andra förolyckade landsmän , som utrikes sucka efter återkomsten hem.
Man skulle möjligen kunna af 89 §.
RegeringsFormen hämta anledning att påstå det frågan om
Dykeriets bestånd skulle höra till ämnen, rörande allmänna Inrättningar, hvarom stadgas att de i Besvärs- och Oeconomie.
Utskottet skola utredas, och, såsom önskningar , till Kongl. Maj:t ingifvas.
Men detta kan endast gälla örn Dykeriets Organisation.
PostVerket och TnllVerket äro också allmänna Inrättningar , hvilkas organisation af Kongl. Maj:t bestämmes, ehuru afgfiterna som genom dem uppbäras, höra till Riksens Ständers afgörande.
Sådant synes äfven förhållandet böra vara med Dykeri-Inrättningen, En värd Ledamot har anfört, att det 1741 vid vite förböds, att yttra något emot Dykeriet.
Det är väl bekant, att, under tvedräktstiderna, det rådande partiet rättade besluten efter sina hufyudmäns och deras anhängares Den 17 Feiruarii.
Önskan eller fördel; och det är således icke underligt, om ett stort vite utsattes för deni, som ville bestrida endera, looo daler Silfvermynt var den vitessumma, som ofta stadgades äfven i mindre vigtiga fall.
Således förbjöds, vid bot af denna summa , att föreslå någon till högre caractere än han tjenade för; och jag tror ej att denna Författning ännu är upphäfven, ehuru mångå undantag, sorn derifrån blifvit gjorda.