Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Låtorn oss först afgöra det någon förändring skall ske med indelningsverket, och skaffa oss sedan ett förslag huru med denna förändring skall tillgå och huru det skall i statsregleringen bestämmas.
Man skall icke på sidan om grundlagen tillskapa statsregleringsfrågor, der sådane icke finnas.
Jag bestrider allt afseende på den framställda begäran om återremiss, emedan den går ut på att få förändring uti det förslag, ■ sorn 2:ne Stånd redan antagit, men de båda öfrige förkastat.
1 anledn. af hvad Gr.
Lagerbjelke ytterligare anmärkt i fråga om 09 §:n, får jag äfven ytterligare fästa uppmärksamheten derpå, att berörde §:s stadgande om omröstning i förstärkt Utsk. öfver stalsregleringsfrägor, endast gäller de fall då RiksStm äro af olika tankar och således icke dem, deröfver icke alla fattat beslut.
Hr Sfuarts yttrande alt R.
St. efter år 1809 skola beviljat anslag till Ulriksdals invalid-hospital, vill jag icke bestrida; men jag tror att det skedde lill följd af samtlige RiksSt.-ns eller åtminstone 3:ne
Stånds beslut, och då har den frågan blifvit afgjord i civil lagstiftningsväg, ehuru den först varit handlagd af StatsUtsk.
Hr Stuart är således skyldig mig bevisningen alt dylika frågor varit af förstärkt StatsUtsk. behandlade.
Då 1111 öfverläggningen förklarades fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de vid denna punkt gjorde anmärkmr föranleda till återremiss, ropades starka nej, blandade med ja; hvarpå Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. ogillade den i fråga om 23 pnnkten föreslagna voter:s-propos.
N:o 12, samt då denna propos. besvarades med starka ja jemte åtskilliga nej, förklarade det han trott sig finna alt härvid ja varit öfvervägande.
Gr. Lagerbjelke, begärde votering.
Upplästes till justering samt godkändes följande förslag till votens- propos.
Den som ogillar den uti StatsUtsIcs mern.
N:o 319, i fråga om 23 punkten af samma Utsk-.s utlåt.
N:o 242 föreslagna voter:spropos. voterar ja; den det ej vill voterar nej; vinner nej, kommer Utsk:s i afseende på nämnde punkt frarnställdta förslag att på grund af deremot gjorde anmärkn:r återremitteras.
440 Den 25 Sept em ber.
Efter voteringens sJut, befunnos rösterne hafva utfallit sålunda:
Då nu Hr Gr. o. Landtm, såsom föremål för öfverläggningen framställde 24:de punkten, anmälde sig och yttrade:
Hr von Hartmansdorff: R. o. Ad. beslöt ju att efter den 23:dje punkten skulle den 26:te förekomma förr än den 22:dra punkten föredroges.
I anledn. häraf erinrade Hr Gr. o. Landtm, att beslut blifvit fattat endast derom, att med pröfningen af 22:dra punkten skulle uppskjutas tills R. o. Ad. afgjort 23 och 26 punkterne, samt att deraf icke ovilkorligen följde att 26 punkten borde förekomma näst efter den 23:dje.
Sedan härefter 24:de punkten blifvit uppläst, anförde Frih.
Utsk. har ansett, att hvad det i denna punkt under litt.
c Föreslagit med afseende på ersättning för jordförluster vid kanalanläggningar, skulle vara af beskaffenhet att inverka på statsregleringen och att deröfver således borde voteras i förstärkt StatsUtsk.
Utsk. har jemväl i den ena delen af voter:s-propos. uppgifvit huru med denna indragning skulle tillgå.
Voter:spropos. lyder nemi. så: ”Den, som vill, alt de tionde och hernmansräntor, hvilka i räkenskaperna afföras såsom ersättning för förluster genom kanalauläggningar, skola, då ersättningen utgår till boställen, och densamma, i mån af boställs-innehafvares afgång bör indragas, emedlertid å allmänna indragningsstaten öfverföras; att i de fall åter, dä eftergift lill större eller mindre del af något hemmans egen ränta är beviljad, beloppet må vid blifvande förvandling af dessa hemmansräntor afdragas och derefter endast återstoden af samma räntor för framtiden uppföras, samt att de hemman, som under äganderätt innehafvas och njuta ersättning medelst anvisning af tionde eller andra hemmans räntor, må derföre undfå viss kapital-ersättning enligt den öfverenskommelse, som med vederbör:de kan träffas, voterar ja etc.”.
Utsk. har härvid alldeles förbisett, att det finnes lagstiftning här i landet, som föreskrifver huru förfaras skall då jord varder bortmistad, vare sig af naturhändelser eller genom beslut i expropriationsväg.
Genom den af K. M. och R.
St. vid förra riksdagen gemensamt beslutade expropriationslagen är beslämdt huru stor ersättning skall gifvas, då jord förklaras böra af enskild afstås lill något allmänt, det enskilda intresset öfvervägande ändamål, äfvensom föreskrifter deruti äro lemnade om sättet för denna ersättnings utgående.
Således först sedan det genom ett ordentligt beslut blifvit bestämdt huru och i hvad mån ersättning i förevande fall skall utgå, kan frågan komma att angå statsregleringen, emedan dervid bör bestämmas huruvida afskrifning i räntan för den borlmistade jorden bör ega rum eller icke, äfvensom, der minskning i någon embetsmans lön ägt rum, ersättningssumman bör å statsverket anvisas.
Men, säger man, när tjenstemannen dör, så bör denna Den 25 September. 44* ersättning indragas.
Följden deraf skulle dock kunna blifva, att åtskilliga löner blefve så små, att det blefve svårt för kronan att skaffa någon, som ville emottaga en dylik lieställning, utan man undanbåde sig allmänt sädane indelningar.
Att så gå till väga vore att på ett förvändt sätt utöfva sitt lagstiftarekall, och det står ej tillsammans hvarken med kronans eller den enskildes bästa, att blott för att få en förenkling i räkenskaperne, göra en förändring uti nu i detta hänseende gällande författningar.
Då Utsk. ansett de öfriga punkterne vara förfallne, efter som två Stånd stannat emot två, är det med verklig förvåning jag funnit att icke litt. c) äfven förklarats hafva förfallit, hvilket dock är förhållandet eftersom det icke är fråga om alt någon inkomst skulle tillfalla Staten eller någon utgift drabba den, ifall detta mom. blifvit antaget.
Jag begär att hela punkten måtte ogillas, och att vi mätte få behålla hvad vi hafva.
Cederström den öfvertygelse att den föredragna volens-propos. är grundlagsvidrig och således bör afslås.
Jag vill tillika anmärka huru det står till med StatsUtsk:s konseqvens hvad ärendernas behandling beträffar.
Ty eftersom 2 Ständ slädnät emot 2 i frågan om ost-skatten i Jemtland, har StatsUtsk. tillstyrkt att denna fråga måtte förfalla ehuru den föreslagna förändringen endast åsyftade att mot en fix årlig ränta utbyta nämnde skatt, som nu beräknas efter en dags mjölkning för hvarje ko.
Här föreslås alt med vederbönde komma öfverens om en viss kapitalersättning på en gång i utbyte mot den årliga betalning, som under namn af ersättning för förlusten igenom kanalanläggningar nu utgår.
Dessa båda frågor äro således fullkomligen identiska och ändå har Utsk. kunnat i den sednare frågan tillstyrka votering i förstärkt StatsUtsk. men icke i den förra.
Ofverläggningen ansågs härmed vara fulländad, hvarefter R. o. Ad., uppå serskildt framställda propos:r ogillade den i fråga om mom. c af denna punkt föreslagna volens-propos.
N:o 13 samt godkände Ulsk:s yttranden i afseende på de öfriga momenterne af denna punkt. 25:te punkten.
Då Ståndet ogillat den i 24:de punkten föreslagna votens-propos., så lärer, i öfverensstämmelse med Utsk:s egen framställning af förhållandet, den nu förevande propos. komma alt förfalla. R. o.
Ad. ansåg att, till följd af dess i afseende på mom. c af 25 punkten fattade beslut, den uti nu förevar:de punkt förekommande fråga jemte den derom föreslagna volens-propos.
N:o 14 hade förfallit. 26:le punkten.
Det är samma förhållande med denna punkt, som med de öfrige af hufvudsakligt innehåll, eller att Utsk. i proposm sammanför både lagstiftnings- och verkställighelsåtgärden.
Lagstiftningsåtgärden består deruti, att augmentsräntor äf - 442 Den 25 September. vensom räntor, indelta till gästgifverier, färjor och färjkarlar, postbönder och brefbärare, samt de räntor och tionde, som städer åtnjuta, skulle till statsverket indragas.
Denna fråga är så mycket mera af lagsliftningsnatur, som den ingriper i äganderätten för alla dem, som köpt rusthåll med de augmentsräntor hvilka dertill äro anslagne, och som således skulle mista dem i utbyte mot kontanta anslag.
När nu två Stånd stannat emot (vå i denna fråga, kan, efter min tanke, någon omröstning i förstärkt Ulsk. icke ske.
Hvad verkställighetsåtgärden beträffar, så har frågan derom ansetts både af R. o. Ad. samt PresteSt. böra förfalla.
Således är hon icke i någotdera Ståndet pröfvad.
Omröstning i förstärkt Utsk. öfver en fråga, som förut i 2:ne Ständ är pröfvad, kan ännu mindre äga rum.
Verkställighetsåtgärden kan dessutom numera omöjligen tillämpas, sedan, på sätt jag nyss omförmält, R. o. Ad. förkastat den i 3:dje punkten föreslagna ränteförvandlingen.
Huru skulle väl alla dessa räntor kunna upptagas in natura af statsverkets uppbördsman?
Jag anhåller således om Hr Gr. o. Landtnäs propos. till ogillande af detta förslag.
Till hvad Hr von Hartmansdorff nu yttrat, anhåller jag att endast få lägga det faktum, all för alla de rusthåll, der sjelfva augmenlsräntan ligger i sjelfva rusthållshemmanet, skulle detta komilerades förständiga förslag leda dertill, att ruslhållsinnehafvarne finge till uppbördsmannen öfverlemna sin ränta, för att sedan af honom få den tillbaka, såvida denne sednare icke under liden medlen förskingrat.
Jag tror icke att vederbör:de, som det angår, skulle blifva rätt belåtne med en sådan lagstiftningsåtgärd.
Jag anhåller att först få till Frih.
Cederström framställa elen frågan, huruvida den nu pågående öfverläggningen rörer sjelfva saken eller blott formen.
Jag hade inbillat mig att vi nu ensamt hade alt pröfva formen för frågans slutliga afgörande.
Cederströms yttrande skulle man dock kunna förmoda att det vore fråga om sak, icke om form.
Jag anhåller derföre att få veta hvilkendera frågan nu är under öfverläggning.
Den förste värde talaren har, såsom det synes, under förmodan att frågan gällde formen, såsom skäl för afslag anfört R. o. Ad:s beslut vid den 23:dje punkten.
För min del tror jag att de skäl, hvarpå detta beslut sig grundar, redan såväl vid öfverläggningen af den 23:dje punkten, som vid den föreg:de öfverläggningen öfver den tredje, blifvit fullständigt vederlagde.
Jag vill icke nu trötta R. o. Ad. med ett återupprepande af hvad derom förut är sagdt, då denna punkt slår i ett nära sammanhang med den 23:dje.
Den skillnad är det likväl, att vid den nu förevar:de punkten presterskapets privilegier icke äro vidrörde.
Emedlertid inser jag tydligen att då R. o. Ad. ogillat den vid 23:dje punkten föreslagna voter:spropos., konseqvensen äfven skall leda derhän, att Ståndet afslår denna punkt.
Men då jag ansåg det oriktigt att afslå förstberörde 23:dje punkt, så måste jag ock - Den 25 September.
443 så naturligtvis af mera skäl anse det orätt att afslå den förevar:de punkten.
Hr Stuart: Sedan R. o. Ad. afslagit den aog:de 23:dje punkten föreslagna voler:spropos., så anser jag att äfven frågan om den nu föredragna proposm bör förfalla.
Utsk. har nemi. endast under förutsättning, att R.
St. skulle antaga hvad i 23:dje punkten är vordet tillstyrkt, framställt denna vo!er:spropos.
Medan jag har ordet, torde det vara nödvändigt alt jag begagnar delta tillfälle att upplysa Frih.
Cederström derom, alt Utsk:s förslag icke afser eller angår de egentliga rustningsräntorna, utan blott augmentshemmanens räntor.
Hr Printzensköld: Gr. Lagerbjelke har ganska rätt deruti, att i denna punkt icke förekommer någonting som rörer presterskapets privilegier.
Men Hr Gr:n kan väl icke bestrida att deruti förekommer någonting annat, som är lika vigtigt, nemi. äganderätten.
För att taga ifrån den enskildte hvad han äger, erfordras en särskild expropriationslag, hvilken icke lärer kunna stillas i försärkt StalsUtsk.
Ofverläggningen ansågs härmed vara fulländad, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, då den i fråga om 26:te punkten föreslagna voler:spropos. blifvit af Utsk. framställd endast för det fall, alt 23:dje punkten medelst votering i förstärkt StatsUtsk. vunne bifall, och derjemte innehölle en hänvisning till samma punkt, finge hemställa om R. o. Ad. ansåge de i 26:te punkten förekommande frågor, hvaruti 2 Stånd stannat emot 2, jemte den derom föreslagna voter:spropos.
N:o 15 hafva förfallit, till följd af R. o. Ad:s i afseende på 23:dje punkten fattade beslut.
Det af Utsk. i öfrigt, beträffande 26:te punkten, afgifna yttrande, lades till handlingarne.
Ad:s förut fattade beslut, förekom härefter 22:dra ■punkten.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att, i öfverensstämmelse med Utsk:s framställning, att, i händelse de af Utsk. i 20, 23 och 26 punkterne föreslagna indragningar af indelta räntor och tionde skulle varda af R.
St. afslagna, deraf blefve en gifven följd alt tillstyrkandet i 22 punkten komme att förfalla, R. o. Ad. torde finna, att den i denna punkt förekommande fråga jemte den derom föreslagna volenspropos.
N:o 11 hade förfallit, till följd af R. o. Ad:s i afseende på 20, 23 och 26 punkterne fattade beslut, Ropades ja. 27:de punkten.
28:de punkten. 444 Den 25 September.
Uti denua punkt äro, liksom uti de öfriga, lagstiftnings- och verkställighelsålgärderne sammanblandade.
Ofver den första delen kan lika litet röstas i förstärkt StatsUtsk., som öfver den sednare, hvilken icke af två Ständ blifvit pröfvad.
Jag anhåller om propos. lill ogillande af detta förslag.
Då mina värde motståndare vid denna punkt åberopa samma skäl som förut äro anförde, nemi. att frågan skulle vara af lagstiftningsnatur, och att den vore delad i tvänue delar, af hvilka den ena är afslagen och den andra icke pröfvad, så anhåller äfven jag att få åberopa hvad här till vederläggning deraf under dessa dagars diskussion blifvit anfördt, utan att jag anser mig böra närmare ånyo upprepa detsamma.
Jag vill nu endast speciell, i afseende pä denna punkt, tillägga att tionden, i fall den icke blifvit uppsagd till leverering in natura, hittills lösts efter årlig markegång.
Här är deremot föreslagit all sådan lösning skulle ske efter en medelmarkegång, uppgjord efter 10 års markegångar.
Det är gifvet, att den föreslagna förändringen, i fall den antages och tillämpas, skulle hafva ett betydligt inflytande pä statsverkets inkomster.
Att frågan således rörer statsregleringen, vägar jag intet betvifla.
Jag vågar dock, i motsats mot Gr.
Lagerbjelke, icke allenast betvifla alt detta ärende rörer statsregleringen, utan bestämdt bestrida ett sådant förhållande, såsom uppenbart afvikande frän gällande lag.
Här omhandlas visserligen icke äganderätten, men en lika vigtig sak, nemi. enskild mans rätt alt endast behöfva lyda lagar, tillkomne i civil lagstiftningsväg.
Del är nu fråga om den räntegifvare!) tillerkända rättigheten, att efter uppsägning kunna leverera sin spanmäl in natura.
R. St., såsom den ena kontrahenten, ägde magt att vid en riksdag eftergifva denna uppsägningsråll å Statens sida, till fördel för den andra kontrahenten, men alt afhända denne sistnämnde sin i beslående lagar förvarade rättighet, och det till genom votering i förstärkt StatsUtsk., sä långt sträcker sig ej R.
S(:s magtfullkomlighet.
Afven här torde det således erfordras en expropriationslag och kanske ändå något mera för att åt saken bereda framgång, nemi. vederbör'ändes bifall till densamma.
Huru kan man dä vilja öfverlemna den till votering i ett Ulsk., som endast hatmed statsregleringen och huru för handen varande iukomster dervid skola beräknas, att skaffa?
Dä nu förevande punkt, på sätt Gr.
Lagerbjelke anmärkt, icke har sammanhang hvarken med 3:dje, 20:de eller 23:dje punkterna, så torde hvarken presterskapets privilegier eller några andra dylika författningar och konsiderationer kunna anföras såsom hinder för R. o. Ad. att serskildt behandla och pröfva denna punkt.
Jag anhåller således, för min del, om propos. å bifall till densamma, under förklarande, att jag icke kan föreställa mig huruledes genom den föreslagna förändringens antagande enskild rätt skulle i något enda hänseende komma att förnär - Den 25 September. 445 Kias.
Det är nemligen nu icke fråga om den indelta tionden, utan blott om den Kronan behållna eller till statsverket ingående tionden samt dess lösande efter en viss beräkningsgrund, hvilket lösningssätt ofelbart skulle komma alt medföra stora fördelar för både det allmänna och de skatlskyldige.
Dock som Statens inkomst af tionden skulle efter det nu föreslagna förändrade beräkningssättet under ett eller annat år kunna blifva antingen mycket högre eller mycket lägre, än hvad denna slatsintrad, enligt hittills gällande bestämmelser, under samma år skulle utgöra, så måste äfven frågan om denna förändrings beslutande tillböra de ärenden, hvarom 69 § Reg.F. handlar.
Jag tillstyrker derföre, att den föreslagna voler:s-propos. måtte af R. o. Ad. bifallas.
Då den siste värde talaren, Hr Printzensköld, nu ånyo upprepat sin gamla thes alt dessa frågor skulle vara af lagstiftningsnatur, sä vore det verkligen intressant om någon af de värde talare, som stödja sig på denna sats, ville uppgifva enligt hvilken § i grundlagen dessa s. k. lagstiftningsfrågor skola afgöras.
För mig är del åtminstone klart alt de icke höra till civil- eller kriminallagen och ännu mindre till kyrkolag, i hvilka fall de skulle komma under den 87 § Reg.F.
Man säger nu att den är af ekonomisk beskaffenhet, och under den egenskapen hörer under den 89 §.
Men denna § stadgar blott om sättet för behandlingen af de ämnen, derutinnan R.
St. kunna uttala sin tanka, men icke besluta.
Således kan den § icke tillämpas på förevarnie fall.
Icke kan man väl mena de §§, som afhandla grundlagsfrågors behandling, icke heller dem, som röra bevillmseller privilegiefrågor.
Det måste då väl vara den 69 § RegF., efter hvilken den ifrågavartde lagen skall stiftas.
Denna § handlar nemi. om sältet för behandlingen å sådane frågor, som röra slatsregleringen, och af dylik beskaffenhet måste väl den förevar:de frågan vara.
69 § säger nu att dylika frågor icke få förfalla, äfven om två Stånd stannat emot två, och som grundlagen icke tillåter det, så måste vi väl dervid låta bero och godkänna voler:s-propos:n. Hr Printzensköld:
Lagerbjelke icke kan erinra sig innehållet af grundlagens §§, då lian icke vet under hvilken § denna fråga lyder.
Jag får dä upplysa att den icke lyder under någon annan § än den 16 i Reg.F., som säger: ”alt Konungen icke skall någon afhända, eller afhända låta gods, löst eller fast”.
Det är deraf klart, att om en jordägare har en i civil lagstiftningsväg honom tillagd rättighet, så kan den honom icke fråntagas med mindre än att han sjelf deröfver varit hörd och gifvil sitt samtycke dertill.
Så har alltid förut skett, pä sätt, som under en föreg:de diskussion blifvit upplyst.
Nu vill man drifva saken till votering i förstärkt SlalsUlsk., för att derigenom göra den lill en statsregleringsfråga, innan man ännu vet huruvida den lag, på hvilken den enskildtes rätt hvilar, kommer alt äga bestånd eller icke.
Det är besynnerligt att man icke, på sätt ofta påmint är, vill skilja lagstiftningsfrågan från verk - 446 Den 25 September. ställighelsåtgärden.
Det finnes lagar i vårt samhälle, som icke kunna upphäfvas med mindre än att den, hvars rätt derunder är beroende, i saken varder hörd.
En sådan form måste äfven iakttagas här, då frågan i sjelfva verket icke rörer någonting annat, än ett genom kontrakt uppkommit förhållande, hvilket den ena parten icke är berättigad att upphäfva utan den andras samtycke.
Då nu Kronan såsom jordägare kontraherat med den enskildte, så kan hon väl icke ensidigt upphäfva detta kontrakt, aldraminst kan raan till följd af ett beslut, tillkommet genom en votering i förstärkt SlatsUtsk., på sätt här är föreslagit, afhända den enskildte kontrahenten en rättighet, som är honom både i grundlag och civillag uttryckligen förvarad.
Hr von Hartmansdorff: Hr Stuart säger, att örn den tionde, som är Kronan behållen, och således ingår lill statsverket, blefve förvandlad lill ständig penningeränla, så skulle den enskildtes rätt icke derigenom förnärmas.
Jag tror tvärtom, emedan han skulle förlora sin nu innehafvande rätt att säga: som jag saknar penningar, så vill jag lemna tionden in natura.
Delta är denna rättighet, som icke kan honom afhändas utan genom en lagstiftningsåtgärd.
Månne den beror på Konungen allena, såsom tillhörande den i 89 § omnämnda ekonomiska lagstiftning?
Beror den på R.
St. allena?
Icke eller.
Ty hvad Gr.
Lagerbjelke än må anföra om den 69 §, så hafva dock Borgareoch BondeSt:n sjelfva vid 1840 års riksdag erkänt att denna fråga vore af beskaffenhet, att till ändring erfordras Konungs och Ständers sammanstämmande beslut.
Der Konung och Ständer gemensamt stifta lag, är det således icke fråga blott om allmän civil-, kriminell- eller kyrkolag, utan det finnes äfven andra lagar i Sverige, som i delta afseende äro af enahanda beskaffenhet, nemi. de financiella.
Då dessa bero på Konungs och Ständers gemensamma pröfning, så bör för deras behandling, när undantag icke är gjordt, gälla samma regel, som för allmän lags stiftande.
Det är från denna grundsats R. o. Ad. utgått vid behandlingen af detta ärende och hvilken måste gälla såväl vid denna punkt, som vid hvarje annan.
Jag anhåller att Ståndet behagade ogilla förevar:de propos.
I afseende på utgången är det visserligen ändamålslöst att yttra någonting vidare och jag hade icke heller tänkt göra det, men jag anmälde mig då Hr Printzensköld framkom med den orimligheten att här åberopa 16 § Reg.F., hvilken han tillgrep när han icke kunde få fatt i någon annan.
I an ledn. deraf tillåter jag mig yttra, att om någon anser den rätt vara förnärmad, som är genom berörde 16 § tillerkänd hvarje Svensk man, så har han i det fallet landets domstolar att tillita.
Men detta hindrar likväl icke statsmaklerne att fatta de allmänna beslut, som de i laglig ordning kunna och böra fatta.
Jag vill i det afseende anföra en kasus.
Når K.
M. begagnade
Sin grundlagsenliga rätt, att genom en traktat med England tillförsäkra dem af detta lands innevånare, hvars fartyg kunde stranda vid Sveri - Den 25 September. 447 ges kuster, om lika fördel vid bergning, sorn Svenska fartyg, så ansåg det s. k. dykerikompagniet sig derigenom förnärmadt i sina privilegier och stämde Kronan, med anspråk på ersättning, och högsta domaremakten i Sverige godkände detta anspråk.
Men ingalunda var Konungen derigenom bunden i
Sin rätt att med främmande makter sluta de traktater, som han för riket kunde finna nyttiga, utan om någon ansåg sig deraf förnärmad i sina lagliga rättigheter, så hade han att vid domstolen göra sin rätt gällande til) ersättning.
Samma förhållande är med alla andra frågor, som kunna lämpas under 16 § Reg.F. Hvad Hr von Hartmansdorffs sednaste anförande beträffar, så vill jag blott tillägga, att han mätte äga samma förmåga som de, hvilka skola läsa depecher, skrifna uti eli, efter vissa förändringar bestämdt chifferspråk, nemi. att kunna läsa mellan raderna något, som vi andra oinvigde icke känna.
Sålunda har han uti 69 § mellan raderna läst ett stadgande, som icke står der, nemi. att då der talas om statsregleringsfrågor, så rörer det endast de frågor af denna beskaffenhet, hvaröfver R.
St. ensamme besluta, men icke sädaue, dervid Konungens bifall äfven erfordras.
Vidare har den värde talaren uti den 87 §, der andra oinvigde icke kunna finna någonting annat än orden civil-, kriminal- och kyrkolag, han äfvenledes, mellan raderna, läst ett nytt adjektiv till ordet lag, nemi. ordet financiell lag, och således under denna § äfven inbegripit de af honom oftanämnda financiella lagarne.
Jag anhåller att få fästa Hr von Hartmansdorffs uppmärksamhet derpå, att jag icke nekat att Konungen ägde sanktionsrätt i denna fråga.
Jag har icke beslridt att frågan är af den beskaffenhet att den bör af Konung och Ständer gemensamt afgöras.
Hr von Hartmansdorff har deremot medgifvit, att frågan icke är af civillagsliftningsnatur, han synes äfven hafva tyst, ehuru icke offentligen och bestämdt, medgifvil att deri icke hörer till kriminal- eller kyrkolagarne.
Då så är förhållandet, så höra de icke under 87 § Reg.F., hvilken handlar om så beskaffade frågor.
Det återstår sålunda att finna under hvilken § den lyder.
Hr von Hartmansdorff har sagt, att det är en financiell lagstiftningsfråga.
Hvilken lag föreskrifver nu ordningen för R.
St. att fatta sina beslut ang:de financiella lagstiftni ngsärender ?
Hvilken annan § i grundlagen kati det väl vara, som handlar derom, om icke den 69 §?