Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att vidtaga någon ändring i berörde stadgande, måtte väl icke kunna vara mycket nödigt, hälst hvarje stats-medlem, som ej råkar vara exkommunicerad, fortfarande har tillfälle att gå i de kyrkor som tillhöra vår församling.
Vill han underlåta denna skyldighet och i stället, vare sig det sker af nyfikenhet eller vetgirighet, eller måhända af religiös indifferentism, som nog ofta inträffar, när den upmuntras, sä må man åtminstone erkänna att härvid gå i främmande kyrka, synes verkligen en liten plikt att 10 D:r S.
M. icke vara någonting för mycket riskeradt.
Jag anhåller att denna min vördsamma anmärkning malte fä åtfölja motionen till vederbörligt Ulsk.
Remitterades till Allm. Best.- o. Ekon.-Utsk.
Hr Liljenstol pes, A!xel Fredr., d. 23 dennes pä bordet lagda motion om ulvidgade rättigheter för Svenske medborgare af Mosaiska trosbekännelsen.
Jemte det skriftliga anförande, som jag, dä motionen afgafs, hade äran alt upläsa, anhåller jag nu att muudtligen få ytterligare tillägga några ord rör:de samma motion.
Mig vill nemi. synas, alt ett och annat misstag influtit i motionärens framställning, såsom t. ex. derutinnan, alt, om jag icke irrar mig, samtliga auktoriteter, som varit i ämnet hörda, af motionären upgäfvos hafva förordat en dylik emancipation, som nu föresläs.
All åtminstone K.
Bef:h:de i Götheborgs och Bohus län icke förordat en sådan förändring, det bar jag mig bekant, äfvensom man finner, om man genomläser berörde auktoritets utlät., ganska starka skäl anförda emot enahanda förslag.
Afven har motionären icke fäslat upmärksamhet dervid, ali vid frågans behandling, vid sista riksdagen, K.
Bef:h;de i ett eller annat län, pä allt sätt sökt bekämpa dylika motioner.
Om möjligen, under någon Landslus frånvaro, eli Landsh.-Embete har kunnat låta frågan passera utan serdeles skärskådande, men Landsh. deremot offentligen gifvit motsatta och grundligare tankar tillkänna, så bör delta väl, till den kraft och verkan det. kan förtjena, uplysningsvis tagas ad notam.
Hr Liljenstolpe har vid motionens afgifvande förklarat, det han hyste det glada hopp, att denna motion skulle nu gå lättare än tillförene, emedan en och annan person, som förut lagt sig deremot, nu vore med döden afgången.
Ja, Mine Hrr, så är verkligen förhållandet.
Hr v. Hohenhausen, en af de mest aktade och nu efter sin bortgång djupt saknade ledamöter af detta hus, har vid föreg:de riksdag på de giltigaste grunder afrådt antagandet af berörde emancipation.
Jag behöfver blott åberopa bans yttrande, 232 Den 28 December f. nj. för att derigenom få ett tillräckligt stöd för det afstyrkande jas begär och tror att motionärens mål ingalunda befrämjes genom nyssbemälde sätt att insinuera sin sak; ja, för mig synes ej tvifvelaktigt, om icke motionären sig sjelf härigenom fastmera motarbetat.
Jag har för öfrigt, på sätt jag förut haft äran förklara, ingenting emot att motionen, straxt till skyndsam behandling remitteras.
Mitt hopp om dess förkastande står lika fast nu som förr, enär jag, med all aktning för Judarne såsom nation, dock omöjligen kan. länka mig den såsom idenlitierad med vår Svenska nationalitet.
Remitterades lill Allm. Besv.- o. Ekon.-Ulsk.
Hr Björnst jernäs, Oscar Magnus Fredr., d. 23 dennes på bordet lagda motion, ang:de ett tillägg i 145 § af nu gällande Bevilln.-förordn.
Då jag begärde denna motion på bordet, var det för att anhålla alt fä förena mig i den princip, rör:de beskattning af militärers löher och förmoner, hvilken äfven H. Ex. Hr Gr.
Löwenhjelm i sin motion pä ett så grundligt sätt framställt.
Jag vill blott såsom tillägg till motionärens förslag hemställa, om icke all betalning af Inqvarterinsmedel, som t. ex. Lif-Gardet lill häst betalar till Stockholm, skulle kunna uphöra.
Jag anhåller att detta yttrande mätte få åtfölja motionen till vederbörligt Ulsk.
Remitterades till Bevilln.Utsk. Föredrogs och remitterades lill Allm. Besv.- o. Fikon.-Ulsk.
Hr Brå k e n hj el m s, Pehr Reinhold, d. 23 dennes på bordet lagda motion oro aflälande af en underd. skrifvelse till K.
M. om förändring i skolordningen i afseende på läsningen af de klassiska språken i Elementar-skolorne.
Sparres, Erik, d. 23 dennes på bordet lagda motion, ang:de en underd. framställning till K.
M. om behofvet af reglemente för arbetssättet inom Hofrälterne.
Föredrogs och bifölls StatsUlskrs d. 23 dennes på bordet lagda mern.
N:o 6, med förslag lill stadganden, ang:de Riksdags-Archivels vårdande och begagnande.
Föredrogs och bifölls Bevilln.Utsk:s d. 23 dennes på hordet lagda mera.
N:o 1, om antagande af en kanslist utöfver den i Riksd.-Ordn:s 24 § bestämda kanslipersonal.
Anmäldes och lades på bordet ett frän Exp.-Ulsk. inkommet mern.
N:o 5, i anledn. af erhållen anmodan om införande i Riksd.-beslutet af K.
M:s nåd. skrifvelse, ang:de åtskilliga föreslagna lagförändringar. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ 3 e. m. tn fidem ptolocolli, Albert Munck.
Den 28 December e m. 233 Lördagen den 28 December 1850.
Justerades 4 prot.-uldr. för denna dag f. m. 0|)lästes en af Gr. Sparre, Erik, inlemnad sålydande motion: [{edan vid flera riksdagar hafva hos K.
St. förslag blifvit väckte ang:de en nödig tillökning af tjenste-personalen vid K.
Såsom grund för en sådan föreslagen tillökning har nian anfört: alt nämnde inrättning, som intill år 1809 egde fyra tjenstemän på rikets Stat, efter denna tid fått tjenstepersonalen nedsatt till tre ordinarie tjenstemän, och detta änskönt verkets öfriga statsanslag under samma tid blifvit fo//-dubbladt och tjenslegöromålen måste anses näsian i samma mån mångfalldigt ökade.
I följd af detta missförhållande emellan K.
Bibliolhekets göromål och dess arbetsstyrka sägo R.
St. redan vid 1840 års riksdag sig föranledde att anslå en summa af 1000 r:dr b:co, att under 3:ne år användas till extra biträden vid verket.
Efter 1844 års riksdag, då K.
Bibliolhekets anslag för bok-inköp ytterligare ökades, anvisades af K.
M. för samma behof ett serskildt anslag.
Slutligen, och då en tillökning i verkets personal, såsom af K. M. i nåd. propos. till R.
St. föreslagen, ej kunde undgå att behjertas, vidtogs vid 1848 års riksdag den nog ovanliga åtgärden, att, med afslag lill det af K. 31. förordade återställandet af vice Bibliothekarie-sysslan, en motsvarande summa eller 1,200 r:dr anvisades af verkets på stat upförda anslag för böckers inköp, lill förstärkning af dess alltför fåtaliga tjensle-personal.
Ett sådant sätt att kringgå ett af K. M., genom dess nåd. propos. samt af R.
St. genom dess riksdagsbeslut lika insedt och erkändt stats-behof, kan naturligtvis icke vara förenligt med det allmännas fördel eller Statens värdighet.
Jag får derföre härmed vördsamt föreslå, att K.
Bibliothekets å riksstaden upförda anslag för bokinköp, må oafkortad! utgå enl. sin rätta bestämmelse och att för möjligheten häraf den vid 1S09 års riksdag indragna vice Bibliothekarie-sysslan vid Ii.
Biblioteket, med grad och lön motsvarande Prot.-sekrct. vid Honungens Kansli ånyo varder upförd å rikets
Stat nied ett årligt anslag af 1,200 r:dr b:cu.
Anhålles om vederbörlig remiss till II.
Uplästes en af Gr.
Taube, Henning, Edvard, inlemnad motion af följande innehåll:
Jag får ödmjukast föreslå det R.
St. måtte besluta, att förre Lans-notarien i Upsala lån, Lands-sekret.
Olof Henric Förberg, Hvilken, genom iråkad obotlig sjukdom blifvit alldeles oförmögen att sin tjenst vidare bestrida och således nödsakad alt begära afsked .
Den 28 December e. m. från Läns-nolarie-beställningen, hvartill lön icke finnes å Riks-staleu npförd och som förthy icke medför någon pensionsrält, må ega att frun och med d.
I Juli -ISSI uplid ra en årlig pension af 200 r:dr b:co, med dervid fästadt vilkor, att denna pension, hvarken får för gäld med qvarstad beläggas, eller införsel deri meddelas, utan att pensionen skall oafkortad till pensionstagaren utbetalas.
Då Lands-sekret.
Förberg genom träget och ansträngande arbete i allmän tjenst blifvit uturståndsatt icke allenast alt sin innehafde tjenst bestrida, utan äfven att söka och erhålla annan, med pensionsrält försedd, tjenst, hvarigenom hans hustru, Fru Maria Förberg, född Nordencreutz, blifvit beröfvad all rätt till något underhåll efter mannens död, får jag hemställa, att Fru Maria Förberg, om hon mannen öfverlefver, må varda berättigad, att, med ofvan föreslagne vilkor, så länge hon är enka, upbära en årlig pension af 200 r:dr b:co.
Om remiss till StafsUlsk. anhålles ödmjukeligen.
Uplästes följande af Hr Sandels, Pehr Benjamin inlemnade motion:
Härigenom anhåller jag att åter få motionera en al mig redan vid sednaste riksmöte väckt samt då, ej mindre af Hrr Banko-fullmägtige än ock af Kansli-afd:n inom BankoUtsk. gillad, ehuru sedermera, genom tillfälliga omständigheter, af pluraliteten inom Ulsk:s plenum underkänd fråga, ang:de förändring uti den tid Bankoreglem:t nu bestämmer för rättigheten hos Bankens embets- och tjenstemän, att taga afsked med fulla lönen såsom pension.
Jag har härvid hufvudsakligen endast alt uprepa hvad jag förra gången anförde, nemi. att motionen är framkallad, lika mycket af nödig omtanka för Bankens egen säkerhet, som af skyldig rättvisa emot embets- och tjenslemännen derstädes; att för ett riktigt upfyllande af det ansvarsfulla kall, som tillhörer Bankens tjenstemän, serdeles i den högsta graden, hvilken man bör förutsätta en hvar hafva npnått, vid en framskriden ålder, erfordras oförminskade både kropps- och själsförmögenheter, helst det minsta misstag eller försummelse härutinnan kan blifva af oberäkneliga följder både för kamrater och verket, då det, såsom här är fallet, kommer i fråga att ständigt handtera millioner i kontanter och redbarheter; att en hvar som har eller behagar taga kännedom om beskaffenheten af dessa göromål, hvartill hörer bland annat, täta besök under alla årets tider och ofta flera timmar efter hvarandra uti Bankens hvalf, hvilkas instängda fuktiga och osunda luft, ovilkorligen i längden menligt inverkar på hälsan, måste finna, det Bankens embets- och tjenstemän, hvilka dessutom aldrig, i likhet med tjenslemännen i de fleste öfrige embetsverk, fä begagna några ferier, tidigare än andra få erfara årens inverkan på kropps- och själsförmögenheterne; att följaktligen ingen efter upnådda 65 lefnads-år och 45 tjensteår, vidare kan upfylla sina embetsåligganden, såsom han önskade och borde; men att de som uphinna denna ålder, hvilket icke inträffar med många, nu Den 28 December, f. ni.
235 ändå nödgas qvarstå i verkets tjenst, emedan de för sitt och de sinas underhåll icke kunna undvara något af de förut ganska måttliga inkomsterna, samt alt det äfven vore ganska hardt om en tjensteman som, efter omkring 40 års tjenstgöring, hunnit lill en ålder af 60 år, men dä för sjuklighet eller försvagad hälsa, nödsakades taga afsked, skulle för sina återstående dagar se sig i mistning af den lön, han under sin, åt det allmännas tjenst, upoffrade kraftfulla ålder, åtnjutit, och hvarefter hans egne med de sinas lefnadsförhållanden, måhända sedan längre tid tillhaka, varit lämpade.
På dessa skäl hemställer jag således (ill Rikets nu församlade St:rs bepröfvande om icke pensionsrätten för Bankens embets- och tjenstemän hädanefter må tillgodonjntas vid upnådda 65 lefnadsår och efter 45 tjensteår, en hemställan som torde anses så mycket mer hillig, som tjenstemännen inom Tullverket, med hvilket embetsverk Banken i detta afseende kan närmast jemföras, redan efter 30 tjenste- och 60 lefnads-år fä åtnjuta hela lönen i pension; och föreslår jäg i följd häraf, att de §§ uti Banko-reglem:t, som handla derom, mätte erhålla denria förändrade lydelse: § Den tjensteman, konstidkare eller vaktbetjent, som upnåll 65 års ålder eller tjent 45 år, är berättigad att flyttas på pensionsstaten med åtnjutande, i sin öfriga lifstid, af hans hela lön. § Bankens embets- och tjenstemän ega att vid 60 års ålder och efter vid pass 40 års tjenstgöring, taga afsked med bibehållande af deras på Stat innehafvande löneförmåner oafkortade, då genom läkare-betyg, behörigen styrkes, att de befinnas i ett sjukligt och försvagadt hälsotillstånd.
Uplästes en af Ilr Selfverberg, Magnus
Didrik, inlemnad sålydande motion:
De betydliga förluster, hvilka den genom författningarne private personer medgifne assignations-rätt pä Banken i år genom inträffade konkurser ådragit allmänheten, serdeles allmogen uti från hufvudstaden aflägsne provinser, föranleda mig att härmed väcka motion om nämnde rättighets uphörande.
Det förtroende desse assignationer tillvunnit sig har till en stor del berott på den missledande förutsättningen att de äro dragne på en i R.
St:s Bank innestående fond, hvilket oftast dock icke är fallet, emedan denne mästendels efter behof snccessive insättes.
Då dessutom genom en hundra-årig för de fleste okänd författning af d. 12 Mars 1750 stadgas, att ofvannämnde assignationer, om de ej ofördröjligen i Banken inlemnas, icke i ulgifvarnes konkurser ega anspråk på någon utdelning förrän alla bevakade fordringar först blifvit till fullo liqviderade, synes det icke vara den lagstiftande makten värdigt alt med - 236
Den 28 December, e. m. gifva en rättighet, hvilken sålunda lätteligen blottställer assignat ionsinnehafvarne vid assignanternes obestånd för en total förlust af kapitalet, dä det i synnerhet för i landsorten boende personer är alldeles omöjligt att kunna omedelbart efter emottagandet besörja om insättande deraf i Banken.
Om remiss till vederbörligt Utsk. anhälles vördsammast.
Detlof, hade inlemnat 4 motioner af följande innehåll: 1:0 Motion om tillägg till 24 Kap. 5 § Rättegångs-Balken, sådant detta lagrum lyder i K.
Förordningen den 18 April 1849.
Uti 24 Kap. 5 § R. B., sådant detta lagrum f. n. lyder, är vordet stadgadt:
Alt i Rådstufvu-rätt och Hof-rält parterne böra genom anslag vid middagstimma dagen förut stämmas att dom å tid föresattan emottaga.
Detta stadgande är för parterne både besvärligt och äfventyrligt, sä till vida, att det gör ett nästan dagligt efterseende å anslagstaflorne nödvändigt och alt parten, vid åsidosättandandet häraf, lätteligen kan komma att förlora sina fatalier.
För alt i någon män minska denna olägenhet och detta äfventyr samt tillika bereda en lättare kontroll att vederb. expeditionshafvande ej oskäligt dröja med färdiga utslags och domars utgifvande, får jag föreslå:
Att vissa dagar i hvarje vecka eller månad bestämmas, på hvilka sådane domar och utslag, som efter anslag utgifvas, skola utlemnas.
Om remiss härå till LagUtsk. anhålles vördsamt. 2:0
I anseende till det hinder i kommunikationen emellan Gottland och fasta landet, som ofta förorsakas dels af inträffande vinter och dels af upkommande motvind, storm och oväder, hafva klagande parter frän nämnde provins, genom K. Brefvet d. 8 Dec. 1748, fått sig den förmån beviljad att i lagvadda mål och besvärsmål, der Under-rätt pä Gottland dömt, fä, emot bevis, på Wisby Lans-kansli inlemna inlagor, acter och dokumenter inom hälften af den tid, samma handlingar böra vara i Hof-rätten ingifne; hvarefter dessa handlingar, nästa post derefter, från Lands-kansliet till Hof-rätten insändas.
Men denna förmån blir sedermera ofta för parterne af intet värde, enär de, i saknad af ombud, som i Hofrätten bevakar deras talan och fullgör föreskrift erne i Hof-rättens kommunikations-resolutioner, m. m., ej sällan förlora fatalierne.
Det är af denna anledn. och då samma hinder, som understundom möta för haudlingarnes insändande inom behörig lid ifrån Gottland till Hof-rätten, äfven kunna göra det för part omöjligt, att i rätter tid för sig derstädes ställa ombud, som jag tager mig friheten föreslå:
Den 28 December, e. m.
237 Att dä i besvärsmål, som ifrån Gottland till Hof-rätten inkomma, det anses nödigt att vederparten varder hörd eller att domares eller annan embets-myndighets utlåt, infordras, kommunikations-åtgärden må genom K.
Bef:h:des försorg få verkställas, men på klagandens bekostnad; samt att i dylika mål. som äro af brottsmåls egenskap, Hofrättens utslag ej må efter anslag utgifvas, utan, på sätt f. 11. tillgår i mål, som röra häktade personer, öfversändas till K.
Bef:h:de att vederb. kungöras.
Om remiss härå till LagUtsk. anhålles Vördsamt. 3:o
Nya författningar framkalla ej sällan nya förhållanden, hvilka åter göra förändrade föreskrifter i förut till äfventyrs ej afsedde hänseenden af behofvet påkallade.
Sådan har, efter mill förmenande, följden redan visat sig af de på sednare tider utkomne förändrade stadgar ang:de Fattigvården oell Näringsfriheten, och det är på ett deraf upkommet förhållande, som jag skulle önska att nu fä fästa det H.
Genom de nyss åberopade stadgarne hafva å ena sidan personer vunnit en utvidgad frihet att välja vistelseort och försörjningssätt, under det ä den andra kommunerne fått ett skärpt åliggande att med oundgängliga erforderligheter förse kommunens i behof stadde medlemmar.
Ett af de anspråk, som till följd häraf redan ej sällan framställes och sannolikt kommer att i en framtid ändå oftare väckas, derest ej de hjelpbehöfvande sättas i tillfälle att sjelfve lättare och med mindre kostnad förse sig dermed, är anspråket på bostad.
Hvar och en, som något vistats på landet, känner nogsamt huru ofta det utgör föremål för Sockenstämmornas understundom rätt brydsamma öfverläggningar, att söka bereda utväg lill bostad åt de husvilla familjer, som af en eller annan anledn. blifvit i saknad deraf och antingen icke kunna eller icke vilja sjelfva om anskaffande deraf gå i författning, äfvensom huruledes fruktan, alt för lifstiden erhålla en besvärlig inqvartering, f. n. oftast afskräcker den, som kunde erbjuda en obegagnad lokal, att upläta densamma.
Då nu dessa förvecklingar icke sällan ledt derhän, att K.
Bef:h:de nödgats träda emellan och ålägga församlingen, att ät den hilsville upbygga bostad, men ett sådant åliggande både medför icke obetydliga kostnader för den kommun, som detta onus drabbar, och verkar så lill vida menligt, att det kan upmuntra andra att söka på samma beqväma sätt å kommunen vältra besväret för deras herbergerande, har jag trott det vara skäl alt söka i tid genom förändrade föreskrifter, såvidt ske kan, undanrödja anledmne till det upkomna missförhållandet.
Härvid har jag tyckt mig finna, att i Städerne just lill följd af den derstädes införda friare flyttningen i och ur hus, ulan att husvärden stätt i något ansvar för hyresgästens hvarken allmänna utskylder eller personliga underhåll, mindre svårighet mött för de mindre bemedlade att sjelfve bereda sig bostad, utan att någon olägenhet för andra deraf upstätt, och är det med afseende häruppå och då numera frihet att 238 Den 28 December, e. m. nedsätta sig på landel är medgifven handtverkare, näringsidkare och andra, hvilka för deras rörelsers bedrifvande icke äro i behof af jord, utan snarare besväras genom nödvändigheten att för åtkommande af tryggad bostad å landet (illika skaffa sig nyttjande-rätten lill en viss jord-areal, som jag tager mig friheten framställa förslag om utfärdande af en lag ang:de uthyrning af hus å landet då jord ej medföljer, och ang:de husvärds och hyresgästs ömsesidiga rättigheter och skyldigheter i sådant fall, samt huru vid sådant aftal bör förhållas med upsägning, legostämma och flyttning, äfvensom huruvida ett dylikt aftal bör brytas af sedermera skedd försäljning eller icke.
Denna min motion får jag anhålla måtte remitteras till LagUtsk.
, som i händelse för frågans fullständiga behandling, sammanträde med Ekon.-Utsk. skulle anses erforderligt, är i tillfälle att sjelf sådant begära. 4:o
Olägenheterne derutaf att hafva olika flyttningstider för Stad och för land hafva redan icke sällan visat sig, ock komma säkerligen att för hvarje år blifva mera märkbara i samma mån, som gränsskillnaderne emellan Stad och land och emellan de yrken och näringsgrenar, som på ena eller anda stället bedrifvas, mera bortfalla.
Det är af sådan anledn. och då våra klimatiska förhållanden icke äro sådane, att, åtminstone efter mitt förmenande, det kan för landtmannen ligga någon serdeles vigt uppå antingen fly
Itp ningen för honom inträffar d. 14 Mars eller d. sista i samma må nåd, men det deremot måste vara ganska obehagligt för den, som vill flytta från landet intill Staden, att nödgas utrymma sin förra bostad d. 14 Mars, men icke få tillträda den nya förr, än den sista i samma månad, som jag vågar föreslå : att dagen för afflyttning från jord och hemman å landet bestämmes lill den sisla dagen i Mars månad, eller och till någon annan lämplig dag om våren samt att i sistnämnde händelse flyttnings da g arn e i Stad förändras till samma dag om våren, som för flyttningarne pä landet varder bestämd, samt till den dag om hösten, som 6 månader derefter infaller.
Denna min motion torde jag få anhålla måtte lill II.
LagUtsk. remitteras.
Hr Printzensköld, Axel, hade inlemnat följande motion:
Enär erfarenheten mer än tillräckligt visat de skadeliga verkningar, som uphäfvandet af 50 § konkurslagen d. 12 Mars 1830 för allmänna krediten medför, får jag vördsamt föreslå, det nämnde lagrum måste återställas till gällande kraft och ang:de cessionant, sorn vid början af konkursen finnes bysatt, samma förhållande hädanefter inträda, sorn ägde rum innan K. M:ä nåd. förordn. d. 10 Juni 1841 utkom.
Remitterades till LagTJtsk.
Den 28 December, e. m. 239 Upläsles en af Hr Ekenstam, Israel, inlemnad sålydande motion:
Denna motion torde vara vigtigare än första påseendet gifver vid handen, och jag vägar derföre härvid påräkna II.
Förtroendet till vaccinationen är inom landet till större delen förloradt.
I allmänhet tillhör det den forskande vetenskapsmannen, att framkalla och meddela naturens dolda sanningar:
Folkombudet oell mennisko-vännen tillhör att lyssna till framträdande allmänna föreställningar och alt ur dem utleda åtgäider i menigheternes sanna intressen.
Hvar och en, som velat höra den gängse meningen i det angifna ämnet, har säkerligen mött hopade röster af följande innehåll : l:o ”Vaccinationen duger, minst sagt, till intet.
De naturliga koppornes vidsträckta och ständiga härjningar bevisa detta, ”äfven på många stallen der vaccinationen blifvit, efter sednare ”åsigler, repeterad.
— Sjelfva vaccinens beskaffenhet har, möjti”gen i en forntid, varit gagnelig för det afsedda ändamålet; men ”ingen tänkande lärer numera kunna tro, att vaccinen skall ega ”sin första genuina beskaffenhet af /ib-koppor, efter att hafva genomgått de individuela vättskorne hos de många millioner menniskor, ”hvilka, utan matiereus förnyelse, lillegnat sig densamma under de ”förflutne 54 åren.” 2:o ”Vaccinens helsosamma beskaffenhet undgår ej en serskild misstanka, hos alla dem som känna, att vaccinen hemtas, ”till större delen, från aflastnings-orten eller debouchéen, för all ”skör-lefnad, (stora barnhuset i hufvudstaden) der en oförminskad ”betydlig stamm af veneriskt smittade barn ständigt finnes.
Det ”är väl sannt, att ingen betviflar den anställde läkarens noggranna ”omsorg, att endast från de synbart friska barnen hemta den vac”cin, som derifrån sprides öfver hela landet; men man föreställer ”sig, att läkarens bästa upmärksamhet är dervid otillräcklig, då det ”är en erkänd mening, alt veneriska giftet kan i åratal ligga omärkligen fördold), i menniskokroppen.” 3:o ”Under sådane förhållanden är det ett förhatligt och up”rörande våld, att, vid förlust af medborgerliga rättigheter (t. ex. ”af allmän undervisning, med mycket annat mera) anbefalla föraldrar, att på sina barn, och i fortsättning på hela nationen, fortplanta de vaccinationen stundom åtföljande, och länge derefter ”fortfarande krämpor och Chroniska åkommor, af ofta oförklarlig ”beskaffenhet, åtminstone af oförklarligt ursprung.”
Utan afseende på vetenskapsmännens, sins emellan, mycket skiljaktiga upskattning af Ko-koppornas värde och nytta såsom skyddsmedel, har jag nu endast framställt de gängse meningarne om användandet.
Det är ej mitt ändamål att undersöka huru mycket af dem eger sanningen till grund; sådant ligger utom mitt fack.
Men i opinionernes tidehvarf, har jag trott mig, på en gång, göra styrelsen och de styrda, en verklig tjenst derigenom, alt nu framföra desse gängse meningar, och alt föreslå medel till misstroendets un - 240
Den 28 December e. m. danrödjande.
Inom min familj har jag för många år tillbaka begagnat vaccin från det i London för sådant ändamål befintliga kostall.
Den kom mig tillhanda genom en numera afl. läkare, som för anskaffningen använde en häfvande diplomats benägna åtgärd.