Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag påstår väl icke den slutsats vara riktig, att allt hvad som ej är förbjudet, är tillätet, men jag tror, alt 33 § Ridd.Ordn. gifver tydligen tillkänna, att suppleanter få väljas och sättet huru de skola väljas.
Der bestämmas icke några vissa Utsk. eller händelser, när suppleanter skola väljas — uttrycken äro i ganska generella termer.
Pä denna grund har också R. o. Ad. vid föreg-.de riksdagar, och jag kan bestämdt säga vid den sista, dä jag sjelf var suppleant till det förstärkta Const.Utsk., valt suppleanter, hvilka, då antalet af ordinarie ledamöter icke var fullt, genast inträdde, utan att de ordinarie ledamöterne uppgifvit några anledn:r, hvarföre de voro frånvarande.
Detta skedde icke blott för Adeln, utan äfven för de öfriga Stånden.
När man i en så vigtig fråga, som förslag till förändring af vår grundlag i sin helhet, kan tillåta suppleanter ögonblickligen inträda, för att rösta; sä ser jag icke något skäl, hvarföre R. o. Ad. nu skulle söka afböja mitt förslag, som icke sätter i fråga annat, än att suppleanten skulle inträda först då, när den ordinarie ledamoten hos ordf. anmält, att hinder för honom mött att infinna sig under en viss tid uti Utsk.
Sådant är milt förslag och detsamma har också af Hr von Hartmansdorff blifvit i det närmaste godkändt.
Ordf. lärer icke eller kunna vägra en suppleant inträde i Utsk., då han genom prot.utdr. från sitt Ständ visar, att han blifvit dertill vald, och då en ordinarie ledamot anmält förfall.
Alt välja suppleanten på förhand, är icke något nytt och kan icke förvägras. 100 Den 7 Augusti.
Jag tror, att förslaget är af vigt och visar en nödig uppmärksamhet mot de andra Stånden, hvarföre jag anhåller, att min motion måtte remitteras till Ridd.Ulsk., för att i sammanhang med hvad jag anfört komma under öfverläggning.
Lika med Hr Prytz och Frih.
Hamilton tror jag för min del, att delta förslag är så väl grundlagsvidrigt som skadligt.
Grundlagsvidrigt är det nemi. såvida som det är afsedt att genast träda i verkställighet, emedan den antagna Ridd.Ordn. icke kan ändras utan Konungens tillstånd.
Om denna motion skall blifva grundlagsenlig, måste den derföre sä ställas, att detta tillstånd icke behöfver tagas i beräkning.
Jag tror, att motionen är skadlig, derföre att derigenom kunde ledamöter inkomma i Ulsk:n, som icke ägde någon kännedom om de ärenden, som deruti behandlats.
Det är dessutom icke nog att inom Utsk:u göra en enskild förbättring, derigenom att hvilken ledamot som helst kunde få ledighet och blifva ersatt af en annan, så länge den bristen i vår grundlag finnes, att man icke i Ulsk:n får välja ordf., utan den främsta ledamoten på Riddarhuset är dertill sjelfskrifven.
Huru skulle då en suppleant, sålunda vald, kunna äga nog kännedom af ärendena, för att kunna på ett fördelaktigt sätt föredraga dem.
Hr von Hartmansdorff har föreslagit, till undvikande häraf, att Electorerna ovillkorligen skulle välja sådane, som icke kunde komma i fråga att blifva ordf.; men delta anser jag omöjligt, ty huru skulle Electorerna kunna veta, hvilken som vid hvarje tillfälle blir ordf.
Det skulle kunna hända, att det stundom blef en vald suppleant.
Till följd af allt detta yrkar jag afslag å motionen.
Åberopande hvad Frih.
Cederström sednast anfört ang:de de värda talares yttranden, som tillstyrkt motionen, får jag blott göra ett par tillägg.
Man har åberopat de öfriga Ståndens åtgärder att välja suppleanter och sagt, att det vore nödvändigt, att Adeln, för att motväga deras öfverlägsenhet, gjorde detsamma.
Efter hvad mig är bekant, är det endast BondeSt. som gjort ett sådant suppleanlval, och hvad detta Stånd beträffar, är ett undantag gjordt i 2S § Riksd.- Ordn., der det står bestämdt huru de öfriga Stånden skola välja sina Utsk:s-ledamöter, men att BondeSt. väljer dem efter särskild öfverenskommelse.
I PresteSt. har vid denna riksdag ett dylikt beslut blifvit faltadt; men till styrka för mitt påstående, om det mindre grundlagsenliga i ett sådant beslut, får jag åberopa, att 2:ne inom PresteSt. högt aktade ledamöter, nemi.
Biskop Agardh och Prosten Sandberg, reserverat sig emot detta beslut, såsom varande grundlagsvidrigt.
Hamilton redan anfört, tror jag det beror på Utsk:s ordf. att förekomma det missbruk, alt suppleanter skulle göra de andra Stånden mera fulltaliga än R. o. Ad.
Men jag tror, att hvad som mest skulle bidraga att icke R. o. Ad:s ledamöter blefve undertalige, vore, hvad som visserligen icke ge - Den 7 Augusti. 101 noin något beslut kan föreskrifvas, men som hvar och en ledamot borde anse för sin moraliska pligt, efter att hafva cmottagit förtroendet af ledamotskap i Utsk., nemi. att icke absentera sig från Utsk:ns sammanträden, hvilket man tyvärr måste erkänna sker oftare med Adelns ledamöter, än med de andra Ståndens.
Jag tillåter mig framställa den önskan till II. o. Ad:s Utsk:sledamöter, alt de genom ett ständigt bevistande af sammanträdena malte förebygga den klagan, att Adelns ledamöter gemenligen icke äro fulltalige.
Hafva de andra Stånden gjort någonting, som är grundlagsvidrigt, så kan detta aldrig blifva något gilltigt skäl för II. o. Ad. att göra detsamma, utan tvertom alt söka motverka det, sä vidt det kan ske.
Om icke Ordf:nes i Utsk:n åtgärder vore tillräckiigc, så bar man ju den utvägen öfrig, att, om man ser ett af de andra Stånden faltadt beslut leda till oordning eller oskick, anmäla saken i Const.Utsk., och derigenom få bestämdt, om det är grundlagsvidrigt eller icke.
Om man antager allt vara enligt med grundlag, som icke der är förbjudet, så får jag, utan att likväl erkänna riktigheten af denna sats, föreslå en ganska enkel tolkning af 19 § Ridd.Ordn., till förekommande af att ledigheter bland R. o. Ad:s ledamöter i Utsk. längre lid blifva obesatta.
Nämnde § föreskrifver:
Electorerne må ej sammanträda till val, ulan föregången anmodan derom af Landtm, in plcno.
Om nu Hr Landtm, vill tolka detta stadgande så, att Hr Landtm, kunde in plcno, en gång för alla, anmoda Electorerne alt, uppå anmälan frän en Utsk:s-ordf. till Elcctorcrnes ordf. om en inträ liad ledighet, och uppå denne sednares kallelse, genast sammanträda lill förrättande af val; och om dä det gjorda valet genast till Ridd.Secret. förscgladt inleinnades oell i nästa plenum öppnades, så skulle aldrig någon vacancc kunna räcka längre än högst en dag; ty då ledigheten inträffat en Måndag elier Tisdag, sä skulle valet kunna vara undangjordt före Onsdagens plenum, att der kungöras, och likaså de om Thorsdagar eller Fredagar inträffande ledigheter kunna till Lördagens plenum vara ersatte.
Jag framkastar delta förslag endast såsom en invändning deremot, att man kan anse tillåtet, hvad som icke är förbjudet; dock utan att derå begära propos.
Den 33 § Ridd.Ordn., hvilken Hr Aminoff åberopat, ger verkligen någon styrka åt hans motion; ty der står : vid de tillfallen dä ett visst antal suppleanter skola väljas.
Men dessa tillfällen borde vara pä något ställe i grundlagen bestämda, och, dä jag i hast icke kunnat fä reda derpå; får jag bedja Hr Aminolf derom upplysa mig, för att derigenom gifva ytterligare kraft ät sin motion.
Hr Aminoff: Jag kan icke medgifva, att den motion jag väckt, är grundlagsvidrig, och får till svar åt Hr Prytz meddela, att jag icke funnit grundlagen på något ställe omtala, för hvilka bestämda tillfällen suppleanter böra väljas; orden i 33 § 102 Den 7 Augusti. äro således af en vidsträckt betydelse och hafva afseende på alla de tillfällen, der suppleanter kunna komma i fråga.
Jag har förut haft äran nämna ett tillfälle, då jag som suppleant i en ganska vigtig fråga inträdde omedelbart i tjenstgöring.
Då Utsk:n först organiserades, så röstades inom dem Ståndsvis, och då var det likgiltigt om flera eller färre af Ad:s ledamöter voro närvarande.
Detta har i sednare tider blifvit ändradt och det med rätta.
Nu äger hvarje
Stånd siri ^ i röster, om alla dess ledamöter äro närvar.; men om en enda felas, så är jemviglcn rubbad.
Jag har likväl härpå fästat mindre afseende, utan utgått från dea synpunkt, alt icke så mycket för de tillfälliga voteringarne, utan för sjelfva arbetet måste Ulskin alltid vara complctta.
Här har blifvit yltradt, alt supplcanterne skulle ingå i afgångne ordinarie ledamöters ställe.
Det har jag aldrig yrkat, ty i sådan händelse bör nytt val anställas; jag har blott föreslagit, att de skulle inträda i tjenstgöring då ordinarie ledamöter äro för någon tid frånvarande.
Man bar fruktat, alt en inträdande suppleant skulle blifva ordf. och dä icke känna marschen af ärendena ; men jag hemställer till Hrr, om icke detta handt förr och äfven helt nyligen, att personer inträdt, som blifvit ordf. i Utsk:n?
Detta är ett arrangement, som tillhör Electorerne ; de lära säkerligen göra sig underrättade om hvilka personer äro mest passande till ordförande-platsen, ulan att vi behöfva derom göra någon föreskrift.
Jag fortfar med min anhållan om remiss.
Hr Tham, Carl Willi. Au g.:
Jag har begärt ordet, för alt fästa Ståndets uppmärksamhet på en sak.
Man måste skilja emellan grundlagsenligheten af den väckta motionen och densammas ändamålsenlighet.
Jag förenar mig med de Hrr, som anse den stridande mot grundlagen, nemi. mot alla de särskilda grundlagarne och Ridd.Ordn.
Jag har ännu icke hört, hvarken af Hr Aminoff sjelf eller af den ledamot af R. o. Ad., som försvarat hans motion, några skäl, som kullkastat hvad de Hrr, som yttrat sig från motsatta sidan, anfört.
Jag vill äfven fästa uppmärksamheten pä en jemförelse mellan Riksd.
Ordn. och Ridd.Ordn., som kanske tydligare visar motionens grundlagsvidrighet.
Uti 79 § Riksd.Ordn. står, att om en riksdagsman är ledamot i ett eller flere Utsk., anmäle han sig derstädes till ledighets erhållande, och gifve sådant derefter i sitt Stånds plenum tillkänna, hvarest, om ledigheten beviljas, nytt val till Utsk:sledamot genast förrättas.
Redan denna bestämmelse uti Riksd.Ordn. tyckes innehålla en temligen bestämd föreskrift, att icke suppleanter kunna väljas på förhand.
Att den bar blifvit annorlunda förstådd af de andra Stånden, kan så mycket mindre binda R. o. Ad., som vi hafva en särskild Ridd.- Ordn.
Dess 23 § 3 mom. säger: ”Då ledighet beviljats, sker val till ny Utsk:sledamot under ledighetstiden.”
Således är uttryckligen föreskrifvet, att suppleant väljes, då ledighet är be - Den 7 Augusti. 103 viljad, och redacteuren af Ridd.Ordn. har deruti fullt insett Riksd.- Ordn:s mening.
De Hrr, som bestrida att den väckta motionen är grundlagsvidrig, som påslå att i Ridd.Ordn. intet finnes, som bestämdt förbjuder dess antagande, måste dock väl medgifva, att detta moment mäste undergå någon förändring, innan motionen kan bifallas.
Att denna ändring icke genom denna motion kan åsladkommas, är väl också tydligt, emedan motionen icke innehåller förslag till någon ändring eller tillägg.
En sådan ändring kan icke ske på annan väg än Ridd.Ordn. innehåller, och jaganser således, alt detta måste ske innan den nu föreslagna saken kan genomdrifvas.
Motionen är grundlagsstridig och såsom sådan kan den icke upptagas, utan måste alldeles förfalla.
Om den åsyftade förändringens ändamålsenlighet vill jag icke tala; derom kunna vara mänga olika meningar, men jag anser, att den frågan icke nu kan upplagas.
Lika med den sista värde talaren, anser jag, att den ifrågavar. motionen icke ens bör förekomma till afgörande och än mindre remitteras till Utsk.
I enlighet med hvad åtskilliga andra talare yttrat, tror jag nemi., att den är alldeles stridande mot Riksd.Ordn. och Ridd.Ordn., hvilka ingalunda omtala dylika suppleanter.
Om jag fatlat motionärens mening rätt, skulle han vilja tillämpa den redan vid denna riksdag; i sådant fall skulle väl egentligen ett beslut derom af R. o. Ad. fattas, och det mäste han väl medgifva, alt, för alt ett sådant beslut skulle kunna träda i verksamhet, måste en ändring göras i Ridd.Ordn.
En sådan kan icke ske utan Konungens samtycke och får icke ens med delta samtycke tillämpas förrän efter slutad riksdag, sä att om densamma också nu kunde tillvagabringas, den likväl i ingen händelse kunde tillämpas förr än vid nästa riksdag.
Jag för mili del tror, att Ridd.Etsk., örn R. o. Ad. skulle besluta ali dit remittera motionen, icke kan förbise ordalydelsen af 79 § Riksd.Ordn.
Der står bestämdt utsatt, huru tillgå skall när en ledamot erhåller ledighet, det må vara för längre eller kortare tid, och då, enligt 12 § Riksd.Ordn., Ridd.Ordn. skall vara uppgjord i öfverensstämmelse med grundlagen; sä skulle jag underkänna de personers omdöme, som sitta i Ridd.Utsk., om de skulle kunna föreslå någon förändring i Ridd.Ordn., sorn 79 § Riksd.Ordn. icke medgifver.
Hvad sjelfva ändamålsenligheten af saken beträffar, så bestrider jag den ingalunda.
Sä länge, på sätt Hr Aminoff omnämnt, rösterna afgåfvos inom Utsk:n efter Stånd, kunde det vara iikgilltigt huru många eller huru få ledamöter der funnos af hvarje Ständ, emedan hvarje
Stånds ledamöter ändå röstade samfäldt; men sedan det nu är stadgadt, att Stånden icke rösta sä, utan hvar och en ledamot afgifver sin röst utan afseende på det Stånd han tillhör, så är det, för den conllict som numera äger rum inom Ulsk-.n, angeläget, alt lika mångå ledamö - 104 Den 7 Augusti. ter af hvarje Stand äro närvar, och således äfven alt tillfälliga ledigheter så fort som möjligt kunna fyllas, så alt Utsk. alltid klefve complelt vid sammanträdena.
Om, på sätt grundlagen förmodligen afsett med Utsk:n, en sådan conllict, som nu oftast uppstår, icke der ägde rum, utan Utsk:n voro, hvad de äro ämnade att vara, beredande församlingar, hvilka endast kunde afgifva upplysningar i de ämnen, som der förekomma; så kunde äfven ett parlielt uteblifvande af en eller annan ledamot vara mindre skadligt.
Men sedan nu Utsk:n, under de sednare riksdagarue, blifvit beslutande afdelningar inom representationen, eller, att jag så må säga, riksdags-ungar, der det ena Ståndet pröfvar sina krafter mot det andra, utan afseende derpå, om ärendenas beredning vinnes eller icke, är det visserligen angeläget, att hvarje Ständ har sitt fulla antal representanter.
Oaktadt denna olägenhet, som jag medgifver och hvars afhjelpande jag erkänner vara åsyftadt i Hr Aininoffs motion, mäste jag likväl bestrida densamma, såsom i min tanke alldeles stridande emot gällande grundlag.
Hr Aminoff har såsom stöd för sin tanke om suppleanter anfört 33 § Ridd.Ordn., der detta ord förekommer; men om Hr Aminoff täcktes läsa §:n till slut, torde finnas, att denna § icke kan tillämpas på val af suppleanter och ledamöter i Utsk., ty der står: ”Vid de tillfällen, då ett visst antal suppleanter tillika skola väljas, för att inträda i mån af inträffad ledighet, skall valet, med undantag af de fall, hvarom 35 § stadgar, ske på det sammanlagda antalet af ordinarie och suppleanter, hvarvid de flesta rösterna bestämma, hvilka personer blifva ordinarier, äfvensom den ordning, hvarefter suppleanterne böra tillkallas.”
Om nu delta skulle kunna tillämpas på suppleanter i Utsk:n, hvilket ingalunda är händelsen, ty här är tydligen fråga om de förstärkta Utsk:n; så skulle ju deraf följa, alt man skulle på en gång välja ordinarie ledamöter och suppleanter i Utskai.
Man skulle välja på ett visst antal, och Gud vet hvem som då kunde blifva ordinarie ledamot eller suppleant; det kunde hända, dä fråga blott vore om att tillsätta en suppleant, att han utträngde en ordinarie ledamot.
Denna § kan således icke tillämpas på förevarande fall; den afser icke något annat, än dä fråga är om att välja nämnder.
Jag får således helt och hållet afstyrka motionen och afstyrkcr till och med dess upptagande — en sak som jag likväl helt och hållet öfverlemnar till Hr Gr. och Landtm.
Ang:de nyttan af Hr Ami nofTs motion synas meningarne vara mindre delade; de äro det deremot så mycket mera ang:de motionens laglighet.
Jag anhåller att få ytterligare söka försvara den sednare, och att till sådant ändamål få uppläsa Riksd.Ordms och Iiidd.Ordn:s stadganden i detta afseende.
Den åberopade §:n i Riksd.Ordn. är den 79:de och lyder sålunda: ”Ingen af R. o. Ad., som, ”enligt Ridd.Ordn., till säte och stämma berättigad är, icke ”eller Den 7 Augusti. 105 ”eller någon lagligen kallad eller vald riksdagsman för annat ”Stånd, må kunna, af hvad anledn. som helst, förmenas alt ”riksdagen bevista ; dock galle under krigstider undantag härutinnan för militärpersoner, då de i rikets tjenst af Konungen ”beordras.
Riksdagsman af Preste-, Borgare- och Bonde-St:n ”må ej frän riksdagsorten afresa, eller frän riksdagsöfverlägg”uiugarne sig afhålla, med mindre han dertill undfått, genom ”prot.utdr., tillåtelse af det Stånd, hvartill han hörer.
Är han ”ledamot i ett eller flere Utsk., anmäle sig först derstädes till ”ledighets erhållande, och gifve sådant derefter i sitt Stånds ple”num tillkänna, hvarest, om ledigheten beviljas, nytt val till ”Utsk:sledamot genast förrättas.
Sådant må äfven för sig gå, då ”ledamot, flera än tre gånger å rad, från Utsk:s sammanträden, ”utan laga förfall, sig afhållit, hvilket den främste derstädes ”varande ledamoten af hvarje Stånd äge att i vederb.
Stånds ”plenum gifva tillkänna.
Utan gällande skäl må ej längre ledighet, än af två, högst tre veckors tid heviljas. R. o. Ad. ”ställe sig, i dessa sednare fall, Ridd.Ordn. till efterrättelse.”
Jag har uppläst hela denna § af Riksd.Ordn., derföre att den förut är åberopad, och emedan Ridd.Ordn. naturligtvis bör vara öfverensstämmande med Riksd.Ordn.
Ridd.Ordms 23 § säger: ”Den, som blifvit vald till ledamot af Utsk., äge rätt ”ali i samma plenum val-listan blifvit öppnad, eller i det näst ”följande, denna befattning sig afsäga.
Sedermera må afsägelse ”icke äga rum, ulan med Ståndets samtycke, eller efter an”mälan hos Landtm, och pollettens åtcrlemuande, hvarmed en ”på sednare sältet afgången ledamots utöfning af riksdagsmannarätt för den riksdagen upphör.”
Nu kommer det egentliga stadgandet: ”Ledighet ända till tre veckor må Landtm, kunna ”bevilja högst en tredjedel i sänder af R. o. Ad:s ledamöter i ”samma Utsk., i den ordning de sig derom anmäla.
— Då ledighet beviljats, sker val till ny Utsk:s-ledamot under ledig”hetstiden. ” R. o. Ad. finner, att i båda dessa fall är fråga om någon ledamot, som vill från riksdagsorten afresa och begär ledighet dertill.
För desse fall har jag icke yrkat någon förändring.
Jag har tvertom uttryckligen sagt, hvad som utan tvifvel äfven är Hr Aminoffs mening, att i de fall, hvarom Riksd.Ordn. och Ridd.Ordn. stadga, ingen förändring begäres eller bör göras; men der finnas åtskilliga andra händelser, än de der uppgifna.
Man vill t. ex. icke resa längre än från Utsk:s dörr och till sin egen port i staden; man kör omkull, bryter sin arm, eller sitt ben, eller skadar sig pä annat sätt.
Genom en sådan olycka beröfvas emedlertid Utsk. en ledamot, och om nu hans sjukdom räcker något längre, så är det klart, att hans rum i Utsk. under tiden bör fyllas af någon annan.
Huru länge sjukdomen varar kan ledamoten icke på förhand veta; han kan icke hos Landtm, begära ledighet att få vara sjuk vissa dagar eller veckor, emedan sjukdomens långvarighet beror på Gud och lä1 H. 14 iU6
Den 7 Augusti. karen.
Det finnes således åtskilliga händelser, för hvilka ledighet kan behöfvas, utan att man sjelf kan begära eller ens bestämma tiden derför, och för dessa fall är det som jag har ansett nödigt att få suppleanter.
Man säger, att motionen är grundlagsvidrig.
Vill man fullfölja detta påstående, så lärer det väl icke vara nog, att man säger så på detta rum, och att R. o. Ad. derom möjligen fattar ett beslut, som skulle innebära en tolkning af grundlagen.
Man borde då äfven kunna yrka en sådan mening med det eftertryck, att de öfriga Stånden äfven rättade sig derefter.
Huru skulle R. o. Ad. kunna sådant åstadkomma, när i våra författningar icke finnes, mig veterligen, och icke eller af någon ledamot har blifvit åberopadt något ord, som ådagalägger grundlagsvidrigheten af det med motionen afsedda förhållande.
BondeSt. har vid flere riksdagar ansett det icke vara grundlagsvidrigt; PresteSt. har vid denna riksdag gjort sammalunda.
Genom hvilka öfvertygande skäl skulle vi kunna förmå dessa
Stånd alt återkalla hvad de hittills gjort?
Man har talat om att vända sig till Const.Ulsk.
Huru meningarne der skulle utfalla, kan R. o. Ad. på förhand bedömma, när Bonde- och PresteSt:n redan hafva beslutit sig för suppleanter, då BondeSt. redan genom prot.utdr. hos Const.Utsk. uppgifvit 3:ne Ståndets ledamöter såsom suppleanter inom samma Utsk.
Man säger, att om sjelfva saken också vore laglig, så är den likväl ogörlig.
BondeSt:s exempel har redan under två riksdagar bevisat görligheten, och jag tror således, att de ledamöter, som påstått omöjligheten, icke kunna bevisa den.
Hvad som kunnat ske i ett annat
Stånd, är väl äfven hos oss desto mera möjligt, som vi hafva flera ledamöter än något af de öfriga Stånden.
Jag får dessutom nämna, att i Bevilln.Utsk. lärer fråga redan förekommit, huruvida suppleanter der skulle få inträde eller icke, och att inträde redan blifvit dem beviljadt.
Detta förhållande innebär således äfven ett svar för dem, som påstått förslaget vara olagligt.
Om suppleanter väljas på samma sätt som det tillgått i BondeSt., eller så att 3:ne utses för Const.Utsk., och om äfven de öfriga Utsk:n dermed förses; så är det klart, att suppleanterna böra vara berättigade att inträda i Utsk. efter derom skeende kallelse af Utsk:s ordf., som dertill icke behöfver något annat skäl än den anmälda ledigheten.
I sådant fall möter ingen svårighet, och inga ytterligare omständigheter med anmälan hos Ståndet och prot.utdr. derifrån behöfvas.
Dessa detaljer tror jag böra af Utsk. tagas i betraktande, då målet derstädes förekommer.
En värd talare har yttrat, att motionen är grundlagsvidrig och att den till följd af sin beskaffenhet hade bort gå en annan väg, eller inlemnas till Const.Utsk.
Della yttrande har likväl icke kunnat rubba min åsigt, nemi. att motionen ej är grundlagsvidrig.
Motionen åsyftar, enligt hvad jag och Hr v. Hartmansdorff redan ådagalagt, alldeles icke någon Den 7 Augusti. 107 Förändring tili Riksd.Ordn. eller Riddarh.Ordn., utan afser blott ett ordningsmål, som kan af R. o. Ad. enskildt afgöras.
Gyldenstolpe, har ansett, alt 33 § Ridd.Ordn. icke här vore tillämplig, ehuru ordet ”suppleanter” der finnas utan något tillägg, hvarigenom ordet kunde hänföras på det ena eller andra Ulsk. eller till något visst tillfälle.
Suppleanter för bestämda Utsk., t. ex. i förstärkta, omtalas blott uti vissa §§ af Riksd.Ordn., hvilka i detta afseende äro att anse såsom undantag, men icke innebära förbud för ett Stånd att äfven för andra Disk. välja suppleanter.
På grund häraf tror jag, alt motionen kan af Ståndet både afgöras och remitteras, och förnyar derföre min anhållan om remiss.
Sedan en värd talare åberopat det förhållande, sorn uti denna fråga skall hafva ägt rum inom Bevilln.Utsk., så får jag kortligen upplysa huru dermed sig förhållit.
Då RondeSt:s prot.utdr. ang:de val af suppleanter lill detta Utsk. ankom, förklarade ordf., alt lill följd af 79 § Riksd.Ordn. ingen suppleant kunde tillåtas inträde förr än den ledamot, uti hvars ställe han borde inträda, bade anmält sin önskan alt från Utsk. aflägsna sig, och styrkt sig hafva erhållit Ståndets tillåtelse dertill, men att icke något särskildt prot.utdr. frän Ståndet för suppleanters inträde ansågs behöfligt.
Jag begärde ordet i anledn. af Hr von Hartmansdorffs åberopande af hvad som i Bevilln.Utsk. redan förefallit; men då Gr.
Cronhjelm nu gifvit upplysning om alt Bevilln.
Utsk. vidtagit nödiga försigtighetsmått emot missbruk med suppleanters insättande i Utsk., sä har jag intet att tillägga.
Gyldenstolpe har på ett ganska tydligt sätt för R. o. Ad. ådagalagt grundlagsvidrigheten af den ilragavar. motionen.
Hr von Hartmansdorff har likväl uppläst 79 § Riksd.Ordn. och ifrån denna § velat draga en annan slutsats; men jag tror, för min del, att han förfelat ändamålet; ty om man noga betraktar sjelfva §, sä inser man lätt, ali Hr von Hartmansdorffs tolkning deraf är oriktig.
Uti 79 § står del: ”riksdagsman af Preste- Borgare- och BondeSt:n må ej från riksdagsorlen afresa eller från riksdagsöfverläggningarne sig afhälla.
Här är således icke allenast fråga om att afresa, utan om allt slags afhållande ifrån Ståndens och Utskottens öfverläggningar.
Uti den 23 § Ridd.Ordn. finnes ingen afresa omnämnd.
Jag kan således icke inse, att nian med dessa §§ kan försvara lagligheten af att välja några slags suppleanter i Ulsk.