Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Icke var denna persoidiga inställelse nödig för att meddela Sluss-Inspektoren beslutet om ett högre vite eller någon ann n påföljd för olydnad emot Konungens Befallningshafvandes bud, ty sådant hade kunnat ske, lika väl då som förut, genom Kronobetjeningen; icke heller var sagde åtgärd påkallad af verklig fara, att Sluss-lnspektoren skulle resa från orten, hvilken fara dessutom genom hämtningen endast för en kortare tid kunde förebyggas, enär afsigten ej var att den hämtade skulle i häkte qvarhåIlas; och icke heller kunde hämtningen hafva varit ämnad till påföljd för den emot Landshöfdinge-Ernbetets befallningar visade tredska, ty den skulle då hafva utgjort ett straff af sådan beskaffenhet, som lagen ingenstädes tillåter.
Häremot hafva Landskamreraren och t. f. Lands-Sekreteraren hufvudsakligen anfört: att Landshöfdinge-Ernbetets ifrågavarande åtgärd att förelägga hämtningsäfventyr, då flera förut stadgade vitén visat sig overksama, efter deras förmenande, stödde sig på lagens uttryckliga stadgande, och att Kaptenen Hellströms inställande bos Konungens Befallningshafvande, hvarmed afsigten varit bland annat, att genom lämpliga föreställningar förmå honom att ställa sig Landshöfdinge-Embetels föreskrift till efterrättelse, haft till följd att samma föreskrift omsider blifvit åtlydd, hvarföre och då meranämnda åtgärd ej varit så ändamålslös, som å andra sidan vore påslådt, Landskamreraren och t. f.
Landssekreteraren bestridt, att de genom det ifrågavarande beslutet gjort sig till något ansvar förfallne.
Hof-Rätten har i Utslag den 7 November 1860 förklarat sig hafva funnit, Landshöfdinge-Ernbetets ifrågavarande åtgärd att, i anledning af Kaptenen Hellströms visade tredska att åtlyda Landshöfdinge-Ernbetets föreskrifter, låta på sätt som skett inställa Kaptenen hos Konuagen Befallningshafvande, ehuru olämplig och ej oundgängligen af nöden, dock ej vara af beskaffenhet att lagligen böra till ansvar föranleda.
Enär sålunda äfven Kongl. Hof-Rätten antagit, att den ifrågavarande hämtningsåtgärden varit hvarken oundgängligen nödvändig eller ens lämplig; men Kaptenen Hellström derigenom obestridligen tillfogats en offentlig skymf, som enligt min åsigt varit så mycket mindre förtjent, sorn Kaptenen syntes hafva undandragit sig att lyda Konungens Befallningshafvandes bud, icke af vanvördnad elier tredska, utan af missförstådt nit för sina förmäns rätt, hvilken han ansett sig icke böra eftergifva, innan han inhämtat deras föreskrifter i ämnet, fann jag mig ej kunna låta bero vid Kongl. Hof-Rättens ofvananförda beslut, utan förordnade om talans underdåniga fullföljande hos Kongl. Maj:t, der målet ännu icke blifvit i nåder pröfvadt och afgjordt.
Slutligen bör jag ej lemna obemäldt ett förhållande, hvarpå min uppmärksamhet blifvit fästad, men som jag icke ansett utgöra föremål för åtal, utan fastmer påkalla lagtiftningens mellankomst.
Hetta förhållande har yppat sig i de olika beslut, domstolarne meddelat, rörande frågan, huruvida Sprit af större alkokolshalt än aderton grader må, utan vederbörligt tillstånd, kunna i minut försäljas, eller icke.
På sådana beslut må jag anföra några exempel, som kommit till min kunskap: l:o Handlanden I).
Ljunggren i Calmar tilltalades af Stadsfiskalen J. P. Kindbom i nämnda stad, för att hafva i sin handelsbod vid flera tillfällen under loppet af Januari månad år 1856 olofligen försålt och låtit försälja sprit i minut.
Ljunggren erkände sig hafva alltsedan år 1839 idkat dylik försäljning, i mindre partier än en half kanna, af tjugutvå-gradig sprit till techniska behof.
Rådstufvu-Rätten i Calmar meddelade utslag i målet den 9 Februari 1856 och yttrade att, enär Kindbom icke styrkt, att Ljunggren i minut 63 afyttrat annan sprit, än den sorn tili det uppgifna behofvet blifvit begagnad, men denna varu-artikel i sådan egenskap ej vore att anse såsom vanlig spirituös dryck, ansvar, på grund af Kongl. Förondningen den 18 Januari 1855, icke kunde Ljunggren i åtalade hänseendet ådömas.
Götha Hof-Rätt, der Kindbom öfver nämnda utslag anfört besvär, förklarade, på grund af Ljunggrens erkännande, att han under den tid, åtalet afsåg, sålt sprit till mindre belopp än en half kanna, utan att till dylik försäljning hafva i stadgad ordning förvärfvat rättighet, med upphäfvande af Rådstufvu-Rättens Utslag och under åberopande af 35, 39 och 54 §§ i 1855 års Kongl. Förordning, Ljunggren skyldig att böta Tio Riksdaler samt erlägga utskänkningsafgift med Femtio Riksdaler Riksmynt.
Ljunggren fullföljde genom underdåniga besvär målet till Kongl. Majit.
Utlåtande infordrades från Technologiska Institutet och afgafs, under den 7 Januari 1858, af innehåll: »att utaf sprit af hvad gradtal som heldst kan genom densammas utspädning med vatten beredas bränvin af vanlig styrka, och att, ifall spriten är ren, äfven det bränvin, sorn deraf erhålles, är rent smakande; hvaremot, i den mån spriten är mer eller mindre finkelhaltig, bränvinet äfven bekommer mer eller mindre stark smak af finkel-olja.» Kongl.
Maj:ts Utslag den 22 Februari 1858 innefattade, att Kongl. Maj:t ej funnit skäl anförda, som verkade ändring i Hof-Rättens utslag. 2:o.
Handlanden M.
Mattsson i Göteborg hade genom Poliskammarens i nämnda stad och Kongl. Götha Hof-Rätts sammanstämmande
Utslag blifvit dömd att böta för försäljning af tjugutvå-gradig sprit, i mindre partier än en half kanna, utan dertill erhållet särskildt tillstånd.
Målet fullföljdes genom underdåniga besvär till Kongl. Maj:t och genom nådigt Utslag den 25 Juli 1860 befriades Mattsson från det honom ådömda ansvar, på grund af Technologiska Institutets i ett annat likartadt mål afgifna utlåtande, att sprit icke vid brännerierna i Riket omedelbarligen ur mäsk utdrages med större alkohol-halt än aderton grader, utan måste, för ernående af högre gradtal, undergå ytterligare beredning, hvarigenom sådan starkare sprit i den mån fördyras att, derest den sedermera utspädes till bränvin, priset å detta blifver vida högre än det gångbara, samt enär handeln med slik sprit, hvars tillgänglighet för techniska behof är af vigt, icke ansågs vara underkastad de inskränkningar och bestämmelser, som för försäljning af bränvin och andra spiritiösa drycker äro gällande. 3:o. Apothekaren C. A. Schmidt i Calmar, tilltalad af allmän åklagare, för det han i sitt Apothek vid särskilda tillfällen försålt tjugutvå-gradig sprit, frikändes af RådstufvuRätten i nämnde stad, men fäldes af Kongl. Götha Hof-Rätt till ansvar, enligt 1, 17, 18, 26, 40 och 55 §§ i Kongl. Förordningen den 27 November 1857.
Målet fullföljdes medelst underdåniga besvär och genom Kongl. Maj:ts nådiga Utslag den 27 November 1860 blef Schmidt, på de i nästföregående mål anförda grunder, från ansvar befriad.
Dessa exempel torde tillräckligt ådagalägga behofvet af närmare bestämningar i lagstiftningen rörande detta ämne.
RIKETS HÖGLOFLIGE STÄNDERS JDSTITIE-OMBUDSMANS EMBETSBERÄTTELSE till Riksdagen år 1862, åtföljd esf berättelse från TrycItfrifiets-JHomitén.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS E. WESTRELL, 1862. - INNEHÅLL.
Inledning j.
Redovisning för åtal, anstälda emot 1) Rådstugurätten i Göteborg, för obehörigt dröjsmål med afgörande af anhängiga mål. 2. 2) Domhafvanden i Näs härad, för oriktig sammanläggning af straff, (forts, från 1859 års berättelse) 4. 3) Domhafvanden i Carlstad, Kihls och Grums härader, angående för högt beräknad lösen för gravationsbevis, (forts, från 1856 års berättelse) — 4) Rådstufvurätten i Jönköping, för dröjsmål i rättegångsärenders behandling, (forts. 1859 års berättelse) 5. 5) Rådstufvurättens i Calmar Andra Afdelning, för oriktig förvandling af böter . . — 6) En tillförordnad
Domhafvande i Kinnevalds härad, för häktad persons frigifvande, efter det han blifvit till urbota ansvar dömd 6. 7) Magistraten i Sala, för dröjsmål med förrättande af ett arfskifte 8. 8) Landshöfdinge-Embetet i Westmanlands län, för oriktig tillämpning af 1 Kap. 9 § U. B., i fråga om tredskande persons hämtning, (forts, från 1860 års berättelse) 11. 9) Rådstufvurätten i Norrtelje, för orätt dom och deraf föranledd olaga häktning . . — 10) Rådstufvurätten i Waxholm, för olaga uppskof med riksdagsmannaval .... 13. 11)
En tillförordnad Domhafvande i Wissnums härad, för olaglig behandling af ett kon kursmål t .... 16. 12) Rådstufvurätten i Wisby, för dröjsmål med konkurssakers behandling 18. 13) Domhafvanden i Snefringe härad, för oriktig bestämning af straffarbetstiden för andra resan stöld — 14) Rådstufvurätten i Upsala, för felaktig böles-förvandling 19. 15) En tillförordnad
Domhafvande i Gottlands södra härad, för nyssberörda förseelse — 16) En tillförordnad
Domhafvande i Bro härad, för enahanda förseelse — 17) Domhafvanden i Gottlands Norra härad, för oriktig förvandling af böter, ådömda qvinna, enligt 53 Kap. 1 § M. B. . . 20. 18) Rådstufvurätten i Luleå, för oriktigt bestämmande af straffarbetstiden för qualifi ceradt tjufnadsbrott 23. 19) Rådstufvurätten i Waxholm, för olagligt beslut om en tilltalad persons inmanande i häkte 24. 20) Landshöfdinge-Embetet i Malmöhus län, för en Svensk ransakningsfånges utlemnan de till utländsk polismyndighet 25. 21) Pastor och Kyrkoråd i en församling inom Ärkestiftet, för oriktigt förfarande i ett till Kyrkorådet hörande ärende så ock för oriktigt prestbetyg 29. 22) En tillförordnad
Domhafvanden i Färentuna härad, för det han afslutat lagtima ting och meddelat utslag, utan att dagen dertill varit inom häradet kungjord ... 36. 23) En tillförordnad Öfverjägmästare i Elfsborgs län, för olagligen meddelad tillåtelse till jagt å Kronopark 38. 24) Rådstufvurätten i Lund, för oriktig behandling af ett tryckfrihetsmål, (forts, från 1860 års berättelse) 40. 25) En Länsman i Södermanlands län, för häktad persons misshandlande — 26) Rådstufvurätten i Göteborg, för dröjsmål med ett tvistemåls afgörande, (forts, från 1859 års berättelse) 45.
Sid. 27) Nämnden i Bollebygds härad, för olaga beslut om en tilltalad persons frigifvande ur häkte 46. 28) En tillförordnad
Domhafvande i Kihls härad, för oriktig tillämpning af ett edgångs beslut och deri stadgadt vite 52. 29) En Notarie i Stockholms Rådstufvurätt, för vägran att utlemna protokoll ... 56. 30) Ordinarie Polismästaren i Stockholm, för olaga häktning . 57. 31) Magistratssekreteraren i Carlstad, lör påföring och uppbärande af lösen för utdrag af Magistratens protokoll, expedierade till nämnda Stads Drätselkammare . . 60.
Om sättet att expediera utslag i besvärsmål hos Kongl. Majit, i Dess Justitie-revision. 63.
» Rättegångsordningen för religionsmå! emot prestman, i anledning af Strengnäs
Domkapitels behandling af ett dylikt mål emot Kyrkoherden A. Hallin .... 66.
» Långsamheten i lagskipningen 107.
» Revisionssekreterarnes arbets-redogörelse för år 1861 . 116.
» Latitudsystemets tillämpning. 118.
» Ersättningsfrågors behandling 120.
» Verkan af stämning . 121. » Brott, begånget af lifstidsfånge 122. » Kongl. Förordningen den 24 September 1861, angående tillsyn å förmyndares förvaltning af omyndigs egendom 127.
» Lagstiftning för s. k.
Nykterhetsvärdshus . . . , 136.
De förordningar, som vid ting skola uppläsas 140.
En omständighet att iakttaga vid de nyare författningarnes tillämpning .... 141. » Archiven i landsorterne (forts, från 1851 års berättelse) . 142.
» Uppgifterna frfn Kongl. Stats-departementerna, som äro intagna bland Bilagorna . 144.
Anmälan, att sedan sistförflutna riksdags början någon lagförklaring ej är vorden meddelad • • • » BILAGOR:
Uppgifter från Kongl.
Stats-departementen på Rikets Ständers under Riksdagen 1859 och 1860 aflåtna underdåniga skrifvelser och de i anledning deraf hos Kongl. Majt vidtagna åtgärder 3.
De i föregående uppgifter förekommande, ännu oafgjorda ärender 42.
Förteckning å Rikets Ständers vid Iliksdagarne 1850 och 1851, 1853 och 1854 samt 1856 och 1858 till Kongl, Maj:t aflåtne underdåniga skrifvelser, hvilka i Just.- Ombudsmannens Embetsberättelser till de tre sistförflutna Riksdagarne finnas upptagna, såsom, i deras helhet eller till någon del, oafgjorda, äfvensom uppgift å de åtgärder, som vid dessa sedermera ägt rum 47.
Tabell öfver förstberörda uppgifter 68.
Berättelse af Kommitterade till Tryckfrihetens vård 69.
I3en embetsberättelse, jag nu går att afgifva, omfattar tiden från 1861 års början till denna dag.
Af nämnda tid har jag under endast fjorton månader förvaltat Justitie-Ombudsmans-embetet.
Vid tillträdandet deraf blef min första omsorg, att utgifva min företrädares berättelse för år 1860, ett arbete, som, ehuru underlättadt genom tillvaron af ett i det närmaste uppsatt koncept, likväl medförde icke ringa uppoffring af tid och möda, enär nämnda koncepts slutliga granskning, som af författaren kunnat med lätthet verkställas, nu skulle af en med de begagnade källorna och R.
St. Just-Ombudsmans Embets-Berättelse till 1862 års Riksdag.
1 2 materialierna mindre hemmastadd efterträdare utföras.
När derjemte de löpande göromålen af den öfriga tiden uttagit sin goda del, har deraf föga återstått att använda till de förarbeten, som skulle hafva varit af nöden för att kunna, enligt Instruktionens föreskrift, till Rikets Ständer aflemna en allmän redogörelse för embetets förvaltning, och deruti utreda lagskipningens tillstånd i Riket, anmärka bristerna i lagar, författningar och allmänna hushållningen, samt uppgifva förslag till deras förbättring.
Jag har sålunda, som jag hoppas, i tidens otillräcklighet en giltig undskyllan för det att jag i denna berättelse icke har att framlägga någon allmännare öfversigt öfver lagskipningen och ej heller några förslag till mera omfattande lagreformer; skulle ock den gällande Instruktionens nyss nämnda anspråk på Justitie-Ombudsmannens verksamhet i denna riktning, äfven efter den utveckling lagstiftningskonsten på senare tider upp nått, qvarstå oförminskadt, i trots af den dagligen vexande erfarenheten af lagstiftningskonstens jemväl vexande svårigheter, hvilka väl redan kunna anses hafva vida öfverstigit en mans höfva.
Under sådana förhållanden har jag, i en med tidens och krafternas mått mera öfverensstämmande ordning, sökt att arbeta i den antydda riktningen, på det sätt, att jag i denna berättelse antecknat några under de handlagda ärendenas behandling yppade ofullständigheter och otydligheter i lagstiftningen och några i lagtillämpningen förelupna oriktigheter, hvilkas vidrörande jag ansett böra gagna såväl lagstiftningen som lagskipningen.
Men, innan jag öfvergår till dessa ämnen, bör jag, efter vedertaget bruk, meddela redovisning för de åtal emot embets- och tjenstemän, som, till följd af uppdrag från Justitie-Ombudsmannen, varit behandlade vid domstolarne, och i hvilka åtminstone en domstols utslag redan fallit.
Jag har i denna redovisning tillåtit mig att dels sammanslå så beskaffade mål, som ej företett någon anmärkningsvärd skiljaktighet, dels ock afkorta framställningen af sådana, som i dessa berättelser för närmast föregående år haft motstycken, på det att icke genom onödig vidlyftighet läsarens tålamod må för mycket tagas i anspråk.
Efter uppdrag af Justitie-Ombudsmannen hade Advokat-fiskals-embetet i Kongl Gota Hofrätt utfört tre särskilda åtal emot Rådstufvurättens i Göteborg Ordförande och Ledamöter, å så väl Första som Andra afdelningen, för förment obehörigt dröjsmål med besluts meddelande i tretiofem konkursmål och mer än sjuttio andra mål; varande af Advokat-fiskals-embetet, såsom anledning till ifrågakomna dröjsmål, anmärkt, dels att med målens föredragning till afgörande, efter det desamma blifvit till pröfning öfverlemnade, alltför länge uppehållits, dels ock att vid flera måls behandling, ej mindre, då handlingarne utlemnades till närmare påseende af domstolens ledamöter, tiden för handlingarnes återställande blifvit sträckt vida utöfver de i lag derför bestämda 3 gränser, än ock alt, sedan samtlige domstolsledamöterna baft tillfälle att taga kännedom af handlingarne, öfverläggning eller omröstning till dom icke genast företagits, utan ytterligare uppskof dermed inträffat.
Hofrätten meddelade utslag den 30 September 1857 och utlät sig, att, om än förutsättas måtte, att, derest en hvar af Rådstufvurättens medlemmar behörigen fullgj rt sina tjensteåligganden, åtminstone större delen af de mål, i afseende på hvilka anmärkning för fördröjdt afgörande blifvit framstäld, kunnat tidigare, än som skett, med slut afhjelpas; likväl och som, i betraktande af hvad Rådstufvurättens Ordförande och Ledamöter, till bemötande af åtalet, obestriat af Advokat-Fiskals-embetet, andragit, bland annat, derom att, samtidigt med behandlingen af omförmälda mål, en mängd andra mångartade och lika vigtiga göromål tagit deras embelsverksamhet i anspråk, och att beslut i målen meddelats, i den mån sådant, i jemnbredd med öfriga förrättningar, medhunnits, det icke kunde för utredt anlagas, att anmärkta dröjsmålet vållats af någon Rådstufvurättens försummelse i embetsutöfning af sådan beskaffenhet att den till ansvar lagligen föranledde, förklarade Kongl. Hofrätten skäl saknas att, i anledning af åtalet, ådöma Rådstufvurättens Ordförande och Ledamöter någon påföljd.
Emot detta utslag fullföljde Justitie-Ombudsmannen underdåniga besvär och anförde att, så vidt af utslaget kunnat inhämtas, annan egentlig ursäkt för det anmärkta dröjsmålet icke blifvit åberopad, än den, att, samtidigt med behandlingen af omförmälda mål, en myckenhet andra mångartade och lika vigtiga göromål äfven tagit Rådstufvurättens Ordförandes och Ledamöters embetsverksamhet i anspråk; men att, då det icke under den tidrymd, som nu vore i fråga, veterligen varit anmäldt, att Rådstufvurätten i Göteborg, för att kunna medhinna de göromål, som ålegat denna Rätts medlemmar att behandla, skulle erfordra utvidgning eller förstärkning i Ledamöternas antal, deraf väl finge slutas, att Rättens medlemmar sjelfve, om än endast tacite, medgifvit, att göromålen bordt af Rådstufvurätten med dess nuvarande arbetsstyrka kunna medhinnas; att åter, i slikt fall, arbetet jemväl bordt utan dröjsmål kunna bringas till slut, ty göromålens mängd minskades icke genom fördröjande af deras handläggning och den tid, som försloge till behandling af en viss mängd gamla mål, måste ock hafva varit tillräcklig för samma måls behandling, medan de voro nya; att således icke någon giltig ursäkt syntes Justitie-Ombudsmannen vara åstadkommen för det yppade dröjsmålet; och att, om det nu aflupe utan ansvar, oskälig långsamhet vid ärenders behandling äfven framgent skulle kunna onäpst fortsättas och, snart sagdt, utan begränsning, tillvexa, samt att kontroll för utrönande, om anmärkt dröjsmål vore att anse såsom oförsvarligt eller ursäktligt, så väl från det enskildas som det allmännas sida, förfalla.
I de förklaringar, Rådstufvurättens särskilda afdelningar häröfver i underdånighet afgåfvo, åberopades hufvudsakligen hvad förut hos Kongl. Hofrätten varit invändt och andraget, men yttrades tillika, att det låge i sakens natur, att de domaregöromål, som intill år 1850 fullt upptogo samtlige Ledamöternes tid i två Domstolar, nemligen 4 Rådstugurätten och f. d. Kämnersrätten, derefter icke kunnat lika skyndsamt bestridas af den enda qvarstående domstolen, hvars Ledamöter måste fördelas i tvänne afdelningar, utan förstärkning af mer än en Ledamot; samt att fråga då också varit vackt, om tvänne Rådmäns inväljande, i stället för den indragne Kämmersrältens tre Ledamöter; men att detta förslag förfallit, enär de Stadens Myndigheter, som äga vilkorlig beslutande-rätt i fråga om Stadens medel, icke velat medgifva aflöning åt mer än en ny Rådman.
Maj:t meddelade nådigt utslag den 21 Mars 1861 och förklarade att, med afseende å hvad Kongl. Hofrätten yttrat, och enär antagas mäste, att till anmärkta tidsutdrägten med de i fråga varande målens behandling och afgörande jemväl medverkat den väsentliga, ehuru tillfälliga, tillökning i göromälen, som för Rådstufvurättens Ledamöter uppkommit genom Kämnersrättens indragning och den deraf föranledda, medelst Kongl.
Majits Bref den 4 December 1849 stadgade, förändring i Rådstufvurättens organisation, Kongl.
Majit icke funne skäl att i öfverklagade beslutet göra ändring.
I anledning af det åtal emot Domhafvanden i Näs härad, för oriktig sammanläggning af straff, hvarom Justitie-Ombudsmannens år 1859 afgifna Embetsberättelse, sid. 165, närmare förmäler, har Kongl. Majit under den 9 Oktober 1861 meddelat nådigt utslag af innehåll, att Kongl. Majit funne i fråga varande utaf Näs Häradsrätt meddelade utslag, hvarigenom Nils Svensson från Getabohl blifvit dömd att, för andra resan stöld till värde af Sexton Riksdaler 42 skillingar 8 rundstycken Banko, vid bristande bötes-tillgäng, undergå Tjugu dagars fängelse vid vatten och bröd, ehuru, om förvandlingen skett i spöstraff, detta skulle blifvit Tjugutvå par spö, motsvarande Sjutton dagars fängelse vid vatten och bröd, hafva varit uppenbart felaktigt; hvadan Kongl. Majit, jemlikt 1 kap. 12 § Rättegångs-Balken, med ändring af Hofrättens, utaf Rikets Ständers Justitie-Ombudsman öfverklagade utslag, fälde Domhafvanden i Näs härad alt för denna oriktiga dom böta Tjugufem Riksdaler
Riksmynt / Uti åtalet emot Domhafvanden i Carlstad, Kihls och Grums härader, angående för högt beräknad lösen för ett gravationsbevis, örn hvilket mål närmare förmäles uti 1856 års Berättelse, sid. 191, har Kongl. Majit under den 4 Maj 1859 meddelat nådigt utslag och deruti förklarat skäl icke vara anlördt, som kunde verka ändring i Kongl. Hofrättens utslag.
5 Uti det, å sidan 120 i 1859 års Berättelse, omförmälda åtal emot Rådstugurätten i Jönköping, för dröjsmål i rättegångsärendens behandling, har Kongl.
Maj:t under den 7 Februari 1861 meddelat nådigt utslag och, i fråga om anmärkta förhållandet, i afseende å domböckerna, ansett, i betraktande af hvad Rådstufvurättens Ordförande och Ledamöter uti deras deröfver afgifna förklaring anfört, detsamma ej böra till ansvarspåföljd föranleda, hvadan Kongl.
Majit ej funnit skäl att i Hofrättens utslag i denna del göra ändring; men enär handlingarne utmärkte, att med slutliga afgörandet af åtskilliga hos Rådstugurätten handlagda tvistemål blifvit fördröjdt ända till tre år och derutöfver, efter det målen blifvit till Rättens pröfning öfverlemnade, utan att, hvad till ursäkt derför blifvit andraget, vore af beskaffenhet att kunna vinna godkännande, har Kongl. Majit pröfvat rättvist, med ändring af Hofrättens utslag härutinnan, jemlikt 1 kap. 12 § Rättegångs-balken, fälla Borgmästaren och tre Rådmän att för den försumlighet i Embetets utöfning dem sålunda till last kommit, hvar för sig, böta Femtio Daler Silfvermynt, med Tjugufem Riksdaler Riksmynt, till treskiftes emellan Kronan, Jönköpings stad och Advokat-fiskalen i Hofrätten.
Rådstufvurättens i Calmar Andra Afdelning förordnade genom särskilda beslut den 10 Februari 1857 och den 27 Juli 1858, att två personer, som gjort sig skyldiga till förbrytelsen att hafva såsom skuldenärer nekat sin hand och förskrifning och blifvit funne med osanning samt saknade tillgång att gälda de dem för samma förbrytelse ådömda böter, skulle straffas med deremot svarande fängese.
Justitieombudsmannen, som ansåg nämnda böter hafva bordt förvandlas, enligt 5 kap. 4 § Straff-balken och Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841, till fängelse vid vatten och bröd, uppdrog åt Advokat-fiskals-embetet i Kongl. Göta Hofrätt att för berörda oriktiga hötesförvandling emot ofvanbemälda Rådstufvurätts-Afdelnings Ordförande och Ledamöter anställa åtal.
Sedan skrifvexlingen i detta mål försiggått, under hvilken tid en af Rådstufvurättens bemälde Ledamöter aflidit och all talan emot honom förthy förfallit, meddelade Kongl. Hofrätten utslag den 17 Juni 1861 och pröfvade, på anförda skäl, rättvist att för sagda felaktiga förfarande vid domare-embetets utöfning, likmätigt 1 Kap. 12 § Rättegångs-balken, fälla Ordföranden och den andra Rättsledamoten att hvardera böta Tjugu Riksdaler Riksmynt till treskiftes emellan Kronan, staden Calmar och Advokat-fiskals-embetet; dock med iakttagande, att, om de sålunda sakfälde sjelfva hade del i stadens lott af sakören, deras andelar i böterna, enligt Kongl.
Brefvet den 26 Oktober 1790, skulle tillfalla Calmar läns Lazarett; Kongl.
Majlis och Kronans kostnad för fångarnes underhåll i häktet, längre tid än vederbordt, hade af de sakfällde blifvit på förhand godtgjord, hvarföre yttrande derom icke erfordrades.