Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Som den siste talaren redan noga utred t ämnet, kan jag inskränka mig tili att endast påpeka dep omständigheten, att då Danviks hospital med försäljningen af hemmanen till skatte blir bibehållet vid de rättigheter, det f. n. har, och endast afstår en äfventyrlig rätt med bibehållande af ganska betydliga kapitaler, och då öfver denna transaktion vederb:de auktoriteter och myndigheter blifvit hörde och dertill leranat sitt bifall, synes mig att man icke borde hysa någon betänklighet att dertill lemna sitt bifall.
Hr Printzensköld säger att Statens rätt äfven må dervid tillses; jag får fästa upmärksamheten på att genom en så beskaffad transaktion tillskyndas verkligen statsverket en fördel, som icke är så .ringa, nemi. att om Danviks hospitalsdjrektm får detta kapital, så blir direktm i tillfälle att bidraga med ett större och betydligare belopp till underhåll af det nya hospitalet vid Konradsberg.
Frågan om till hvad belopp det skall bidraga, är nu under utredning, och följden blir, att om detta kapital göres disponibelt, så kommer Danviks hospital i tillfälle att bidraga med högre belopp, än om denna kapitaltillgång skulle saknas, hvadan således äfven det allmänna skulle komma att njuta fördel af den ifrågasatte transaktionen.
Äfven jag har blifvit upkallad af Hr Printzensköids yttrande, ett yttrande, sorn för mig åtminstone ådagalade att den värde talaren icke har åt detta Betänk, egnat den grundliga pröfning, som han i allmänhet egnar de ärenden, som föredragas, emedan han här kunnat påstå att det var fråga om en försäljning af Statens egendom, om en förlust, sorn Staten skulle sig ådraga genom att bifalla K.
M;s förslag.
Det är ett fullkomligt misstag, .på sätt den siste talaren uplyst.
Danviks hospitalshemman sönderfalla i 3 olika kategorier, sådana hemman, sorn äro llfi De 11 <i J «ni (. lii. utarrenderade mot ständig; städja och mot för framtiden tryggad besittning för innehafvärne, och hvilka icke kunna på något vilkor till hospitalet återfalla, såvida icke kontraktet brvtes och då inträder konfiskation.
Dessutom finnas hemman, öfver hvilka hospitalet har full dispositionsrätt; om dessa ar nu icke fråga.
Afven finnes det hemman, der städjepenningen en gång för alla är satt och der icke besittningsrätten är tryggad; dessa hemman iifo icke eller ifråga, och är det något, som är underkastadt tvist i afside på städjepenningen, så skal! det särskildt pröfva».
Hr Printzell* sköld har yttrat., att det är besynnerligt att endast en och annat) söker skatteköp, och att, om det vore något verkligt behof, så skulle alla söka det.
Men det har just handt att den ene efter den andre sökt det, och det är till stor fördel för den enskilde, icke allenast emedan han får en friare disposition öfver skogen än förut, utan äfven får din fördelen att drifva sin jordegendom på fördelaktigaste sätt.
Dertill kommer att innehafvaren af ett sådant hemman kan få inteckna detsamma.
Det iir således lill fördel för innehafvaren och Danviks hospital får kanske 40 å 50 rdr, utan att Staten förlorar någonting, ty alla de fördelar, som nu finnas, de äro bibehållne, och då vet jag icke hvarföre Hr Printzensköld skall måla i så mörka färger, som lian gjort, de stora förluster, som skulle upkomma genom en dylik transaktion som denna, som icke är alls jemnförlig med den försäljning af Statens egendom, som var ifråga för 40, 50 år tillbaka.
Här är endast fråga om att rangera saken på det för båda kontrahenterna fördelaktigaste sätt, och således vågar jag bestrida de slutsatser, Hr Printzensköld gjort på den omotiverade motionen, och stödja mig på embetsvei kens mera motiverade upfattning.
Jag tackar Hr Bildt för de uplysningar, bau lemnat mig om de skiljaktiga kategorierna hos
Danvikshemmanen; skada blott att jag, långt förrän jag hade den äran att göra Hr Bildts bekantskap, var ganska nära bekant med beskaffenheten af dessa hemman, så att jag i det hänseendet icke hade behof af någon uplysning.
Jag vet således, lika väl som Hr Bildt, att till Danviks hospital lyda hemman, som innehafvas under så kallad ständig besittningsrätt, enligt om dem afslutade kontrakter; men det är just till dessa slags hemman, som jag anser skadligt för Danviks hospital att afhända sig jordeganderätten, om jag också aldrig så mycket medgifver, att den besittningsrätt, som för närv:de eges å dem, icke kan afhäridas någon, annorlunda än på grund af brott mot det arrendekontrakt, som för honom är gällande.
Man säger, att tillämpningen af ett dylikt vilkor skulle vara motbjudande för eti barmhertighets-inrättning och att ett sådant vilkor derföre bör försvinna; men när hospitalet har skyldigheter att upfytla, hvarföre bör det då icke få behålla en rättighet, som sätter det i tillfälle att kunna med kraft tillse att de hemman, som det har, icke vanvårdas.
Det är besynnerligt, att man vill förespegla huruledes fördelar för ögonblicket kunna vinnas, utan att det ringaste taga i betraktande de menliga verkningar-, som deraf i längden skola upstå.
Hvad har kronan De ii 6 J u n i f. na. 117 Vunnit på försäljningen af sina kronohemman?
Hade denna försäljning icke skett, så hade kronan vid många tillfällen, då behof varit lör handen, kunnat öfver dessa hemman för egen räkning disponera, i stället för att de nu icke äro för kronan åtkomliga annorlunda än genom att återköpa dem tiil det pris, som högst gäller.
Hvarföre går man icke åtminstone hiir tillväga på samma sätt som med kronobemmanen, efter man nödvändigt vill att skatteförsäljning skall ske?
Kronan förbehöll sig nemi. att värdera sinn hemman.
Här åter föreslås att 10 års ränta skall blifva köpe skilling för hemmanen, utan föregående skattevärdering.
Man behöfde blott försöka en sådan värdering, och man skulle få se ett helt annat resultat i afseende på hemmansvärdet än allenast 10 Srs räntor!
Att dessa antagas såsom köpeskilling för vanliga kronohemman, är mig nogsamt bekant; och detfa åren praxis, som blifvit införd af ren eftergifvenhet för hemmansåboer.
Nu vill man, då fråga är om Danvikshemmanen, göra denna praxis till lag, äfven naturligtvis af artighet emot hemmanens innehafvare.
Jag hör ej till antalet af dem, som kunna vara med om ett sådant handlingssätt ; och den tid varder nog kommande, då man skall inse det misstag, man nu begår, och då man skall, genom uphäfvande af den föreskrift, man nu går att meddela, alldeles såsom det skett tillförene, åt Danviks hospital rädda eganderätten till de få hemman, som då ännu finnas qvar af dem, som man nu är så ange lägen om att försälja.
Vi hafva här hört ganska uplysande skildringar dels öfver ekskogar, dels öfver KammarCollegii ledamöter m. m., utan tvifvel särdeles uplysande för Ståndet, men svårt att veta i hvad sammanhang det står med ämnet.
Jag skall derföre söka att förbigå dessa utflykter, men vill dock bemöta en, nemi. skogsförödelsen.
Förhållandet är nemi. att dessa skogar såldes på auktion, och dessa auktioner skedde icke på köpeskillingen utan på högre ränta.
Man har vidare sagt, att. kronan är åtminstone sä förståndig, att hon vid föregående tillfallen, då skatteköp varit i fråga på kronohemman, förbehållit sig att skattevärdera hemmanen, och man har anfört såsom ett fel, att StatsUtslet icke föreslagit något sådant hiir.
Det är emellertid just hvad StatsUtsk:t har gjort; de 10:års-räntorna sammanräknade äro blott ett minimum, men det står i ötskits förslag, att det beror på olverstyrelsen att, i händelse förefallande omständigheter ge anledning, begära mera.
Saken torde väl slutligen få bero på om vederläde hospitalskassa af försäljningen har nytta eller skada.
Att den enskilde innehafvaren deraf har nytta, är redan visadt; den skada, hospitalet skulle hafva af försäljningen, är ingen annan än den, att hospitalet fått afstå att åtkomma hemmanet lör intet, ifall innehafvaren icke upfylier sina skyldigheter.
Denna rättighet förlorar hospitalet, men hvad vinner det?
Jo minst 05,000 rdrs kapital, möjligtvis mer, derigenom att man kan skattevärdera hemmanet.
Nåväl, Mine Hrr!
65,000 rdr, det minsta som kan erhållas.
Ar det icke sannolikt, att den årliga räntan af detta kapital vida öf - lis Del] G Jani t. tn verstiger den fördel att kanske hvart 100:de
Sr åtkomma ett hemmäfi för intet.
Det faller uppenbarligen af sig sjelft, att med det minsta förstånd i skötsel af detta kapital, vinner man på saken ojemförligt mera, än man kan preja sig till på andra sätt.
Vinsten för hospitalen faller klart i ögoneit; tycker man att den är för liten, kan ju lösningssumman sättas högre; emellertid hafva alla auktoriteter godkännt förslaget, således torde det icke vara taget alldeles ur luften hvad som här nr anfördt.
Hr M on tgom mer ie:
Den enda synpunkt, hvarut* man skulle ogilla förslaget, vore om icke hospitalet finge ersättning fullt motsvarande värdet af dess rätt till hemmanen.
Det är likväl redan af Gr.
Lagerbjelke anmärkt, att mati sökt så mycket sorn möjligt iakttaga hospitalens rätt och bästa, dels derföre att skätteköpeskillingen skulle motsvara räntan för 10 ér til! det minsta, och dels emedan det skulle bero på öfverstyrelse!! att bestämma den högre lösningssumma, som kati ifrågakomma.
Enligt 6:t,e punkten har man tagit i betraktande, att såvida hemmanén hade skog, som var betydligare än för deras framtida bestånd fordrades, skulle ytterligare bero på hospitalsstyrelsen att med innehafvarne öfverenskomma, om högre lösningssumma eller årlig afgäld borde för sådant läll hospitalet tillkomma.
Man har således på alla möjliga sätt sökt förskaffa hospitalet så stor inkomst sorn möjligt, och då detta är det enda skäl, hvarföre Hr Printzensköld ogillat denna sak, kan jag icke finna annat än att man bör bifalla förslaget.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till och dels afslag å StatsUtsk:ts förevgle Utlåtrde, framstälde H, Exc. propos. å bifall till detsamma och, då dervid svarades många ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Jag reserverar mig root nu fattade beslut.
Föredrogs ånyo LagUtskds den 12 och 23 sistl.
Maj bordlagda Utlåt, N:o 26; i anledning af återremiss utaf LagUtskds -Betänk.
N:o 15, i fråga om giftomannarättens upphörande.
Sedan undertecknad, uppå förfrågan af Hr Cederschiöld, Gustaf, meddelat nplysning derom, att PresteStd afslagit, men Borgareoch BondeStm bifallit förev:de Utlåt., yttrade Hr Ced ersch i öl d: Efter erhållen uplystiing att tvenne Stånd antagit Utsk.-ts förslag, får jag på de skäl, som af mig anfördes förra gången frågan här förevar, yrka bifall till LagUtskds förevarande framställning.
Då detta ärende förra gången förevar hos R. o. Ad., uttalade jag den åsigt, att giftoman - Den 6 Juni f. m. 119 nariitten borde uphöra; men ansåg likväl, att denna rätt borde bibehållas för föräidrarne.
Denna åsigt har jag sedermera icke funnit skäl att frångå.
Förhållandet emellan föräldrar och barn är nemligen till silt väsende så fullkomligt olika alla andra förhållanden, att jag icke kan finna någon inkonseqvens deruti, att man vill bibehålla den rätt för föräidrarne, som obestridligen grundar sig på ett verkligt pietets-lörhållande.
Det gifves nemligen nedlagd i barnens hjerta en vördnad för föräidrarne, hvilken icke blir i samma grad gällande för de fall, då man vill påtvinga qvinnan en rådgifvare, eller andra slägtingars samtycke.
Jag skulle således gerna understöd!, ett förslag, som åsyftat giftommmarättens afskaffaride, så vida man allenast bibehållit denna rätt för föräidrarne; men då detta Betänk, icke kan återremitteras och för öfrigt ett skiljaktigt beslut i frågan endast skulle föranleda dertill, att densamma kom till Förstärkt Utsk., så måste jag anhålla om propos. å afslag.
I likhet med Hr von Ehrenheim får äfven jag anhålla om afslag å LagUtsk:ts nu föredragna Betänk.
Denna anhållan föranledes af 2:ne skäl.
Förse och främst yrkar jag detta på den grund, att Utsk:ts majoritet, enligt min tanke, icke byggt sitt förslag på någon bestämd princip.
Ut.sk:ts majoritet anser nemi., att qvinna, sorn fyllt 25 år, skall vara sin egen giftoman, allenast hon anmält att hon vill sjelf utöfva myndigheten.
Detta tillägg om en dylik anmälan synes mig vara något helt och hållet oväsendtligt, som alldeles icke har något att skaffa med giftomannarätten; ty det erfordras naturligtvis andra egenskaper för att kunna sjelf sköta sin förmögenhet, än som lagstiftaren förutsatt för möjligheten att vara sin egen giftoman.
Anmälan från en till myndig ålder kommen qvinna, att hon sjelf vill utöfva förvaltningen af sin egendom, sker ofta al en ren tillfällighet.
Följden kan derföre blifva, att en qvinna, som fyllt 25 år och möjligtvis förmodar, att hennes giftoman har något att invända emot ett tilläm nadt äktenskap, gör en dylik anmälan till domstolen, att hon vill sjelf utöfva myndigheten, allenast för att sedermera kunna, oberoende af giftomannen, ingå äktenskap.
Om deremot Utsk:t hade bestämt en viss ålder, vid hvilken man kunde antaga att qvinnan egde den tillräckliga mognad i omdömet, att man kunde åt henne öfverlemna rättigheten att, utan inhemtande af andras råd, afsluta äktenskapsaftal, så hade också Utsk:t utgått från en giltig och fast princip.
I sådant fall skulle äfven jag i berörda hänseende icke funnit hinder att i Utsk:ts förslag instämma.
Det andra hufvudskälet, med anledn. hvaraf jag icke kan godkänna Utsk:ts förslag, är detsamma, som Hr von Ehrenheim nyss autydt, eller att Utsk-.t icke fästat något afseende deruppå, huruvida qvitinans föräldrar finnas i lifvet och om de lemnat sitt bifall till det af henne åstundade äktenskapet elier icke.
Jag anser denna omständighet i hög grad vigtig.
Och enligt mitt förmenande vore det ganska stötande och skulle verkligen innebära ett lossande af det vördnadslörhållande, som bör existera mellan en dotter och hennes föräldrar, om 120 Den 6 Joni f. m. det skulle vara i lag tillåtet, att dottern kunde låta lysa för sig till äktenskap, utan att fader eller moder derom hade någon aning.
Det kunde, i så fall. lätt inträffa, att föräldrarna först genom lysningen i kyrkan lingö underrättelse om den tillernade förbindelsen.
För öfrigt tillåter jag mig lästa upmärksarnheten derpå, att i de flesta Europeiska lagar linnas bestämda föreskrifter i detta hänseende, i temlig likhet med hvad vår lag i ämnet innehåller.
För att förvissa sig derom, behöfver man icke gå längre än till Norige eller Danmark.
Qvinnan är der myndig vid 25 års ålder, men vill hon ingå äktenskap mäste hon dock anhålla om föräldrarnes eller »rsette Vaerges» tillstånd dertill.
Ett likartadt förhållande eger också rum i Tyskland och Frankrike, i sistnämnde land verkligen strängare än hos oss.
I England eger visserligen den vid 21 ars ålder myndiga q vin nan frihet att gifta sig oberoende af föräldrars samtycke.
Men sedens makt är der så stark, att ytterst sällan en qvinna vågar förbigå sina föräldrars bifall, då hon skall afsluta äktenskap, emedan föräldrarne genom testamente kunna utestänga henne ifrån allt arf.
Då förhållandet är sådant i utlandet, kan jag icke finna hvarföre vi i vår lagstiftning skulle gå längre.
Då ärendet förevar i Utskit, framstälde jag ett förslag i den riktning, att när qvinna kommit till viss ålder, skulle hon kunna vara sin egen giftoman.
Men jag fogade likväl dervid det uttryckliga förbehåll, att då fader eller moder lefva, skulle qvinnan alltid först inhemta deras råd i afseende på äktenskaps-förbindelsen.
Utskits majoritet ville dock icke lyssna till ett sådant förslag; hvadan jag äfven nu vid detta förhållande finner mig föranlåten att yrka afslag å Utskits il'rågav:de Betänk.
Afven jag tillhör deras antal, som vilja medgifva qvinna rättighet att vid 25 års ålder vara sin egen giftoman.
Härvid har jag likväl ansett lämpligt foga det vilkor, att hon, för sådant fall, icke längre eger några föräldrar i lifvet.
Jag finner härå likväl intet afseende fästadt, lika litet som vid den af mig till Utsk:ts benägne åtgärd hänskjutna omsorgen att noggrannt upgifva de samtlige lagparagrafer, hvilkas ändring blefve nödig i sammanhang med den ifrågasatta, vigtiga modifikationen af vår hittills gällande lagstiftning.
Denna omsorg hade dock varit, särdeles angelägen, för beredande af ärendets framgång å högre ort, enligt hvad jag föreställer mig.
Då nu emellertid saken kommit i det skick, att härutinnan ingenting för det närvide synes kunna tillgöras, enär Betänk:t redan blifvit af 2:ne MedStånd bifallet, får jag, ehuru uprigtigt. beklagande denna utgång på en i sig sjelf så god och önskvärd lagförändring, för min del, instämma med dem, som yrkat afslag å besagde Betänk., Hr Cederschiöld, Robert Teofron: LagUtsk:t har sannerligen icke haft någon lätt upgift, att, vid besvarandet af det. från alla fyra RiksStånden återremitterade Betänk:t, utleta, hvad som månde varu majoritetens verkliga afsigt cch mening; ty många och stridiga åsigter hafva i ämnet uttalats, och dessa har det ålegat t>en 6 Juni !. m. 121 Utsk:t att förmedla.
Man bör, i min tanke, verkligen bålla Utsk:t räkning derför, att det försökt afgifva ett Betänk., något så när i enlighet med den åsigt, sorn det förmodat utgöra ett uttryck af majoritetens tanke, För egen del måste jag, nu som förr, uttala den åsigt, ntt sedan qvinnan hunnit 25 års ålder oell anmält sin önskan vara, att myndighetsriitt utöfva, man verkligen bör vidtaga mått och steg i syftning, att bereda henne giftomannarätt; men det gifves dock tvenne omständigheter, hvilka jag redan förra gången, dä frågan här förevar, omnämnde, men på hvilka likväl Utsk-.t icke funnit skäl fästa något afseende.
Hvad jag först och främst, i likhet med Professor Olivecrona, andragit, är, att så länge qvinnan möjligtvis har föräldrar i lifvet, så bör hon äfven inhemta deras råd i afseende på giftermålsförbindelser.
Ett sådant föreläggande för qvinnan har Ut sk: t likväl icke funnit skäligt vidfoga förslaget.
Vidare har jag yrkat, att de lagrum borde upräknas. som genom ifrågav:de förslag skulle förändras.
Jag har nemi- ansett, att det icke är rigtigt till R.
Stins pröfning och antagande framlägga ett förslag till författning, uti hvilket det heter: »Med ändring af »hvad i lag och särskildta författningar finnes stadgadt ang:de gif»fovnans inseende öfver mö, förordnas som följer.» Utsk:t åter har funnit skäligt, adoptera ifrågavide af Frih Armfelt föreslagna klausul.
Min öfvertygelse är, att man endast genom upräknande af ifrågav:de lagrum kan betrygga frågans framgång, ty R.
St:r kunna icke billigt,vis lägga på K. M:ts Regering detta framletande af lagparagrafer.
Det tillhör ovilkorligen R.
St:r, att uttryckligen upgifva, hvilka lagrum och författningar, i följd af ifrågav:de stadgande, böra ändras och uphäfvas.
Utsk:t åter har, liksom på en slump, förklarat, , att hvad som kan strida mot detta förslag skall ändras.
Jag, för min del, kan icke anse detta sätt riktigt; oell får, till stöd för denna min åsgt, anföra, att detta icke är det sätt, på hvilket R.
St:r i slika fall pläga tillvägagå.
Det är på dessa skäl och med särskildt fästadt afseende å den första af mig framstälda anmärkningen, som jag, ehuru okärt det än mig är, måste instämma i Hr von Ehrenheims yrkande på afslag, under förväntan att, vid en kommande riksdag, denna fråga måtte bana sig väg till ett i alla afseenden tillfredsställande resultat.
Man borde nästan kunna sluta sig till, att förevjde Betänk, icke har ringa utsigt till framgång, enär diskussionen gifver vid handen, att åsigter, hvilka stå i en bestämd opposition emot hvarandra, upträdt emot förslaget.
Den ena sidan af förslagets motståndare påstår nemi. att Utslct gått för långt, den andra sidan åter, att.
Utsk:t. icke gått långt nog.
Vid sådant, förhållande brukar vanligen medelvägen vara den rätta och den, som har mesta utsigten för sig att vinna framgång.
För att först besvara åsigten att Utsk:t. ej gått långt nog, då det satt utöfuingen af giftomannarätten i sammanhang med myndigheten, så har det. synts mig, att då en qvinna vill hafva rättighet ntt, bestämma öfver sin hand samt att, utan andras tillstånd, ingå äktenskap, så bör hon också gerna underkasta sig att, ulan 123 flen fi Jani f, m. annan hjelp än den, sora godvilligt gifves henne, få sköta sin förmögenhet.
Jag anser, att om en qvinna icke vill höra sina bröders råd i afseende å trädandet i äktenskap, så må hon ock kunna undvara den fördelen att bröderna skola med förmyndare ansvar vårda hennes egendom.
Och har detta förhållande synts mig vara af den vigt, att jag, till följd deraf, funnit myndigheten och rättigheten att vara sin egen giftoman icke böra skiljas från hvarandra.
A andra sidan åter, så är det icke, på sätt Hrr von Ehrenheim, Olivecrona och Cederschiöld anfört, med verkliga förhållandet öfverensstämmande, att Utsk:t icke fäst något afseende vid den, hufvudsakligen inom detta Stånd, förfäktade åsigt att giftomannarätten för föräldrar borde qvarstå.
Utsk:t har nemi. vid denna invändning fäst så mycken upmärksamhet, att Utsk:t till och med bibehållit detta förhållande såsom allmän regel.
Att undantag derifrån ansetts böra göras för myndig dotter, har varit en följd af Utskrts upfattning af hvad som bör vara förhållandet emellan föräldrar och barn.
Utsk:t säger nemi.: »Der förhållandena inom familjen äro »hvad de böra vara, der kan ock en fader eller moder vara viss »att, öfver sin dotters beslut i förev:de hänseende utöfva ett infly »tande, vida större än lagen någonsin kan medgifva, och hvarifrån »någon appel till domstol icke ifrngakommer.
Det är derföre icke »för att uprätthålia vördnadsbandet inom familjen, utan för att söka »förhindra en ung oerfaren qvinna från att ingå ett olyckligt äk»tenskap, som lagen bör bibehålla giftomannarätten såsom regel.»
Om ett annat förhållande uti ifråga vide fall, än jag tror, skulle existera, så bör åtminstone icke lagstiftaren direkte förklara, att han velat stifta en lag endast för sådane föräldrar, som icke förtjena att en sådan lag för dem stiftas.
Om nemi. föriildrarne, så som de bort, upfylit sin skyldighet, så kan man vara säker derom, att föräldrarne icke behöfva frukta, att, först i kyrkan efter lysningen och ännu mindre efter äktenskapet, (A höra talas om detsammas afslutande.
Den siste talaren yttrade att man väl inom detta Stånd hade föga anledning att befara slika giftermålsförbindelser, men att, hvad allmogen beträffar, så mycket mer anledning dertill vore för handen.
I afseende härpå tillåter jag mig erinra, dels att BondeSt:t. som teinligen noga bör känna till den saken, funnit skäl bifalla Betänk:t, dels ock, att deri lipfostran, hvarom här är fråga, icke egentligen så mycket är den s. k. in tel lekt uela, utan företrädesvis hjertats och rättskänslans bildande; och jag kan icke, för min del, finna något skäl, att antaga att vårt
Bondestånd uti sistberörde hänseenden skulle ligga under något annat Stånd.
Vidkommande slutligen Hr Cederschiölds anmärkning, att Utsk:t icke fäst någon upmärksamhet vid den önskan, att Utsk:t måtte förklara, hvilka stadganden i lag och författningar, i följd af förslaget, böra uphäfvas, så har anledningen härtill varit att Utsk:t, på sätt Betänktt utvisar, bibehållit giftomannarätten som regel för alla qvinnor, hvilka icke äro öfver 25 ar, och förklarat sig ämna myndigheten sjelf utöfva.
Med hänsigt härtill har lagens stadgande uti förevide fall måst qvststå.
Med stöd af hvad nu aufördt blif - Den 6 Juni l. m. 123 vit oell ehuru icke bifall till Betiinkit af någon föreg:de talare blifvit påyrkadt, tillåter jag mig dock hos H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, anhålla offi propos. derå; och hoppas, på satt jag förut nämnt. med hänsigt till de mot förslaget framlagde, hvarandra bekämpande, skid, mig kunna motse framgång åt frågan.
Då jag valt lagskip ningen till mitt vitas genus, torde det icke förtyckas att jag här vågat upträda för att yttra några ord i en fråga rörande lagstiftningen.
Jag skulle likväl icke hafva begärt ordet, om den åsigt, jag i förevtde ämne hyser, icke i allo öfverensstämde med en vid Betänk:t fogad reservation, som jag för min del ämnar förorda.
Jag anhåller emellertid om B. o.
Ad:s benägna öfverseende för den stora bristfällighet, som utan tvifvel kommer att vidlåda mitt forsta anförande på detta rum.
Frågan huruvida giftomannarätten bör oförändrad bibehållas i vår lag eller icke, har utfallit så, att de fleste ansett den böra qvarstå, men att likväl någon förändring i densamma vore nödig.