Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Convoy-afgifterne böra vara tillräcklige till bestridande af Commissariatets utgifter, lemnades Creditivet i alla fall såsom en utväg att afhjelpa ett ögonblickligt behof, men ingalunda såsom en årlig tillgång för ConvoyCommissariatet.
Det låter knappast förklara sig, huru Rikets Ständers mening skulle kunna hafva varit någon annan.
Det är föga troligt, att Rikets Ständer med kännedom af det belopp, hvartill Convoy-afgifterne för åren 1821, 22 och 23 bestigit sig, skulle dessutom af Statsmedel beviljat ett årligt anslag af 66,666 R:dr 32 sk. till ett Verk, öfver hvars räkenskaper revision hitintills varit Rikets Ständer förment, och i anseende tili hvars verkningskrets så många anmärkningar torde vara att göra, om saken uppfattades ifrån alla sina högst märkeliga synpunkter.
Jag tror således för min del, att Herrar Fullmägtige i RiksgäldsContoret mycket
Den 4 Maji m. 69 felat, då de till ConvoyCommissariatet utleranat en enda skilling utöfver det af Rikets Ständer vid sista Riksdag fastställde Creditif-belopp, och jag kan ingalunda instämma uti det af StatsUtskottet i min tanka alltför knapphändigt afgifne förslag till afskrifning å hela den af ConvoyCommissariatet lyftade summan af 133,333 R:dr 16 sk., utan ringaste afseende å den skillnad, emellan hvad som varit lyftadt med stöd af den rätt Creditivet lemnat, och hvad som derutöfver till lika belopp blifvit utan någon grundad authorisation uttagit, hvadan jag bestrider afskrifningen i sin helhet, intilldess förhållandet blifvit bättre utredt.
Jag föreställer mig, att, i händelse af någon förmodad otydlighet uti sådane Rikets Ständers stadganden, förklaringarne alltid borde blifva till förmon för den inskränktare meningen, i stället för den mera utsträckta, emedan ansvaret alltid i förra fallet blifver mindre, än äfventyret i det sednare.
Jag önskar, att denna anmärkning måtte ådraga sig Utskottets uppmärksamhet.
Uti redogörelsen för skulderna pag. 16 stå fordringar hos Franska Regeringen, hvilket jag anser såsom ett i högsta måtto förvillande uttryck, då fordringar och skulder ännu af alltför få begripas såsom synonymer. 7o Den 4 Maji e. m.
Ifrån titeln fordringar hos Franska Regeringen måste nödvändigt uppkomma ett begrepp om reclamationer, och torde Utskottet inse nödvändigheten, alt upplysa, huruvida några sådana äro under handläggning, eller också förvandla titeln till ett uttryck, som mera sanningsfullt upplyser det varande förhållandet.—
Uti raden näst inunder är den lill Hans Kongl.
Maj:t och Dess efterkommande år i8i5 medgifna årliga utbetalning af 200,000 R:dr benämd såsom årliga räntor, hvaraf någon gång den falska slutsats möjligen skulle kunna dragas, att något capital ifrån en sådan ränta kunde affordras, hvilket likväl ingalunda är sammanhängande med Rikets Ständers beslut 1815, eller öfverensstämmande med ordalydelsen af deras Skrifvelse i ämnet utaf samma år.
— Jag tager mig i anledning häraf friheten begära Utskottets uppmärksamhet till vinnande af någon annan mera rigtig benämning å denna utgiftspost, än den som innefattas uti ordet årliga räntor, hvilket är en alldeles falsk benämning i och för denna utgiftspost.
Rörande de ännu utelöpande obligationerne för lånen i Antverpen, Amsterdam och Haag, nödgas jag ännu förnya den anmärkning, att Utskottet täckes föreslå Rikets Ständer en underdånig anmälan till Kongl. Maj:t, som kunde föranleda till åtgärders vidtagande, hvarigenom man en Den 4 Maji e. m. 71 gång lunde komma till ett önskadt slut med dessa affairer; och finner jag för min del föga tillfredsställande det svar, sorn Svenska Consulen i Amsterdam under den 7 sistlidne Februarii afgifvit, att nödige åtgärder, i förenämde afseende, blifvit vidtagne, då det alltid mäste väcka förundran, att sådana åtgärder icke så tidigt efter sista Riksdag blifvit tagne, att mera tillfredsställande resultater i detta hänseende kunnat Rikets Ständer föreläggas.
Jag förbigår åtskilliga anmärkningar i anseende till siffer-uppställningen uti de serskildte tableauerne, emedan en annan värd.
Ledamot redan omständligt fästat sig dervid.
— Jag anhåller i sådant afseende endast, att vid Tablauen Litt.
B. få göra .en anmärkning vid titeln: Högstsalig Konung Carl den XIII:s Hcmgifts-capilal, till hvars fortfarande balancerande jag ännu aldrig funnit någon laglig, eller godkänd, anledning, hvadan jag begär att StatsUtskottet täcktes behörigen utreda detta ämne, så att öfvertygelse kunde inhämtas om rigtigheten af ett ännu fortfarande balancerande af en sådan utgiftstitel.
Hvad decharge-frågan vidkommer, anser jag mig, i sakernas närvarande skick, icke kunna yttra mig deröfver förr, än de af mig nu anmärkte förhållanden blifvit vederbörligen utredde. n Den 4 Maji e. m.
Jag anhåller om återremiss af Utskottets förevarande Berättelse, och att dervid få foga dessa anmärkningar, Herr Rosenblad, Bernhard:
Rörande de gjorde anmärkningarpe mot lyftningen af lilia Creditivet, har frågan redan blifvit så vidlyftigt discuterad, då StatsUlskottets Betänkande i afseende på Revisorernes åtgärder förra gången förevar, att det skulle vara öfverflödigt vidare derom någonting yttra, Hvad åter angår anmärkningarne mot de a:ne gångor i RiksgäldsContoret skedde lyftningar af det Creditiv Rikets Ständer år i8a3 på RiksgäldsContoret anviste åt ConVoyCopimissariatet, finnér jag att
Fullmägtige haft full ledning till sitt handlingssätt af den föreskrift 1823 års Statsutskott gifvit Fullmägtige.
Föreskriften finnes i StatsUtskottets Skrifvelse till Herrar Fullmägtige af den 16 December 1823, (se Rikets Högloft.
Ständers StatsUtskotts till Fulljnägtige i RiksgäldsContoret ajlåtne Skrifrpelserj sid. 11), och lyder som följer: ”1 sammanhang med regleringen af Riks-. ”Statens 3:dje HufvudTite}, hafva Rikets Hög”lod, Ständer godtfpnpit, att jemte det åt "Kongl. Maj:t blifvit öfverlemnadt, att an”väpcla de 66,666 R:dr 32 sk, B:co, som af "Sjötullslntraderne äro anslagne Kongl.
Con-, "voyCommissariatet, för dessa 66,666 R;dr Den 4 Maji e. ra. 73 ”3a sk., hvilka skalle serskildt å 3:dje Huf”vudTiteln uppföras, ett motsvarande Cre”ditiv å RiksgäldsContoret anvises” .
Före år i8a3 utgingo årligen 66,666
R;dr 3a sk. af Tullmedeln åt ConvoyCoramissariatet, hvilka, på sätt jag haft äran uppläsa, på 3:dje HufvudTiteln öfverflyttades, hvaremot ett motsvarande Creditiv i RiksgäldsContoret anvistes.
Då det förra anslaget utgick årligen, kunde ej något motsvarande anvisas, utan att årligen utgå, i händelse behofvet så skulle fordra.
Vidare fortfar skrifvelsen: ”att efter förutgången pröfning och Kongl. Maj:ts
Nådiga beslut ”begagnas i mån af behofvet, &c.” Huruvida nu behofvet, att lyfta detta Creditiv varit för handen i och för de med ConvoyComraissariatet åsyftade ändamål, utgör föremål för serskild granskning af ConslitutionsUtskottet.
Enligt Rikets Ständers beslut kunde Kongl. Maj:t besluta, att låta ConvoyCommissariatet, då behofvet funnits det påkalla, i RiksgäldsContoret lyfta ett Creditiv svarande mot de förut årligen anslagne 66,666 R:dr 32 sk.
Då Kongl. Majit verkligen uppfyllt vilkoret för lyftningen; och att detta beslut varit grundadt på ett verkligt behof, visar den till Svenska flaggans skydd utrustade expedition till Medelhafvet; så finner jag
Fullmägtige i RiksgäldsContoret hafva handlat fullkomligen i enlig - 74 Den 4 Maji e. m. liet med föreskrifter, som det ålåg dem att åtlyda.
Rörande uppställningen af de olika posterne, och de gjorde anmärkningarne deremot, förbigår jag dem så mycket helldre, som de närvarande Ledamöterne af StatsUtskottet icke lära undgå att dem upplysa.
Då Fullmagtiges förvaltning synes mig hafva varit i full öfverensstämmelse med; åliggande pligter, och StatsUtskottets förevarande Berättelse så fullständigt utreder alla förhållanden, får jag vördsammast tillstyrka decharge för Fullmägtige, hälst detta är den enda positiva åtgärd, hvartill Utskottets Berättelse kan föranleda, emedan afskrifnings-frågorne egentligen i nästa Betänkande förekomma.
Bland de anmärkningar, som Friherre Anckarswärd mot RiksgäldsContorets Fullmägtige framställt, finnas egentligen a:ne, hvilka äro hufvudsaklige, nemligen första utbetalningen af lilla Creditivet, och andra utbetalningen af ConvoyCommissariatets Creditiv.
Båda dessa utbetalningar skedde före den tid, då Friherre Anckarsvärd sjelf såsom Revisor granskade Fullmägtiges förhållande, och jag vill erinra mig, att Friherren väl gjorde ett slags reservation vid utbetalningen af mindre Creditivet, men denna reservation innehöll ingenting annat, än att Den 4 Maji e. m. 75 Friherren önskade, att föreskrifterne skulle blifva tydligare, och Friherren ansåg, just på grund af dessa föreskrifters, efter hans tanka, otydlighet, ingen anledning vara till anmärkning mot RiksgäldsContorets Fullmägtige i denna del.
Hvad angår anmärkningarne mot Creditivernes lyftande af ConvoyCommissariatet, har Friherren icke heller såsom Revisor deremot gjort någon anmärkning; men då Friherren med den rätt, han såsom Representant äger, nu framställt anmärkningar härvid, anser jag mig skyldig förklara förhållandet, I afseende på lilla Creditivets utbetalning, erhöllo Fullmägtige af i8a3 års
Ständer föreskrifter i enlighet med 63 §.
RegeringsFormen, att när någon reqvisition af mindre Creditivet hos Fullmägtige skedde, skulle före utbetalningen del af hela Statsrådets tanka Fullmägtige meddelas.
När nu reqvisitionen åtföljdes af ett ProtocollsTJtdrag, som visade, att hela StatsRådet varit närvarande vid frågans behandling, och att, sedan Kongl. Maj:t tillkännagifvit det föremål, hvartill Kongl. Maj:t äskade disposition å Creditivet, hela StatsRådet deruti enhälligt instämt, ansågo sig Fullmägtige ej kunna jäfva ett sådant ProtocollsUtdrag, som tydligen ådagalade den yttrade tankan, att StatsRådet tillstyrkt beslutet; och enär 76
Den 4 Maji e. m. reqvisition, enligt de föreskrifne formerne, således ordagrant upptog verba formalia, i RegeringsForm och AnsvarighetsLag, återstod för Fullmägtige väl intet annat, än att på StatsContorets reqvisition verkställa utbetalningen.
Beträffande åter de till ConvoyCommissariatet skedde båda utbetalningar, den ena år 1824 den andra år 1825, så deltog jag uti det första beslutet, men vid tillfälle af det andra var jag ej närvarande, emedan jag då hade begärt och erhållit tjenstledighet.
Jag är således opartisk, att yttra mig deröfver.
Då ConvoyCommissariatet förut årligen ägde, att uppbära i mohn af behofvet 66,666
R:dr 32 sk. och nu skulle erhålla ett motsvarande Creditiv på RiksgäldsContoret, så synes äfven mig detta ordet: motsvarande så tydligen visa, att detta sednare Creditiv var af enahanda vilkor och belopp, som det upphörde, för hvilket det utgjorde ett motsvarande surrogat, att icke någon tvekan lemnades öfrig för Fullmägtige, äfven vid andra utbetalandet af Creditivet, att den reqvirerade summan utgifva.
Angående Partial-obligationerna, som ännu äro utelöpande för Brabantska och Saxiska lånen, så enär Fullmägtige vändt sig dels till Kongl. Majrt, dels till Kongl. Maj:ts Consuler, i afsigt att återfå de genom inlösning annullerade obligationer el - Den 4 Maji e. rn.
77 ler bevis derå, så äro inga åtgärder i den vägen försummade.
Om emellertid Riket9 Ständer skulle vilja härom i underdånighet till Kongl. Maj:t ingå, för att genom diplomatiskt biträde söka slutlig reda i detta förhållande, i fall tullens åtgärder ej blifva tillfyllestgörande, så skulle denna utväg visserligen synas lämplig, enär liqvidationen af utländska skulden icke kan anses fullständig, så länge någon inlöst hufvudobligation ännu saknas i RiksgäldsContoret.
För öfrigt har jag i afseende på uppställningen af sjelfva Berättelsen ej något att anmärka; och öfverlemnar naturligtvis helt och hållit till Ridderskapets och Adelns egen upplysta pröfning att bedömma, huruvida Fullmägtige för sin befattning gjort sig förtjente, eller icke, af den tillstyrkte dechargen.
Friherre Palmstjerna_, Carl Otto: Friherre
Åkerhjelm har så klart ådagalagt förhållandet med Fullmägtiges åtgärder, att det för mig är öfverflödigt någon ting tillägga.
Jag vill endast i förbigående nämna, att Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. Maj:t af den 17 November 1823 ganska uttryckligt innehåller, att Kongl. Majit begärt detta Creditiv årligen j och sedan närmare slutet, att denna Kongl. Majits begäran blifvit beviljad med sådana ord: ”äf”vensom att använda de 66,666 R:dr 32 sk. ”sorn af Sjötullslntraderne äro ConvoyCom”missariatet anslagne, och för hvilken sist - 78
I Den 4 Maji e. m. ”nämde summa, som nu kommer alt serskildt å 3:dje HufvudTiteln uppföras, ett *Jmotsvarande Creditiv skall ställas å Riks”gäldsContoret, att efter föregången pröfning och Eders Kongl. Maj:ts Nådiga beslut &c.”
Då det således på 3:dje HufvudTiteln uppförde anslag var bestämdt, att årligen utgå , och det sedermera anslagne Creditivet skulle vara deremot svarande, är det ConvoyCommissariatet visserligen medgifvit, att årligen lyfta delta Creditiv, så vidt jag är mästare af språket.
Hvad för öfrigt beträffar Herr Hjertås anmärkning om serskild redovisning för 3-procents-lånet, så kan jag ej finna annat, än att en sådan är afgifven på Tabellen Litt.
F, der det helt och hållit är upptagit, och visar RiksgäldsContorets behållning eller insättning i lånet af en million 646,000
R:dr; och jag kan ej tro, hvarken att detta eller andra öfverskott smält bort i räkningen, enär det å pag. 22 i Utskottets Utlåtande står om denna summa: ”huruvida och till hvad belopp sist”berörde summa må kunna påräknas, be”ror af de regleringar, sorn, vid innevarande Riksdag, i afseende på Rikets pen”ningeväsende, komma att vidtagas.”
Summan är således ej afförd eller fördold.
Beträffande Friherre Anckarswärds anmärkning om otydligheten af en viss rubrik, så står det pag. 17: ”Obligationer, Den 4 Maji e. m. 79 "utfärdade till ersättning af Svenske medborgares hos Franska Regeringen ägande "godkände fordringar, capital och till för"fallodagen upplupen ränta 55q: 20. 4-” Jag tycker, att detta är nog tydligt för att visa, det denna post är en återstående skuld enligt Rikets Ständers beslut år 1812, för att ersätta de fordringar Svenska fordringsägare hade hos Franska Regeringen och hvilka då till betalning af Svenska Kronan erkändes.
Hvad angår riktigheten deraf, att Carl Xlllrs Hemgifts-capital blifvit bland skulderne upptagit, så ser jag ej något skäl, hvarföre uppkomsten af denna skuld skulle vidlyftigare omröras, än alla andra skulder; af samma skäl skulle
Utskottet ingått i historiken af alla skulder och fordringar; och jag hemställer, om detta uppfyllt något ändamål.
För några Riksdagar sedan uppgjordes om detta capital en sådan historik, som ej undergått förändring, och hvilken således vore öfverflödig att upprepa.
Skyldigheten att derå betala ränta står i alla fall fast.
Friherre Anckarswärd har anmärkt mot 1825 års Revisorer, att de ej fästat behörig uppmärksamhet vid den arne gångor skedda utbetalning af ConvoyCommissariatets Creditiv.
Delta undgick ej Revisorernes uppmärksamhet, men då Revisorerne af Protocollet hos Fullmägtige äfvensom af Rikets Ständers beslut 8o Den 4 Maji e. m. år 1823 funno, att detta Creditiv stort 66,666
R:dr 32 sk. skulle vara en motsvarande ersättning mot det anslag lill lika belopp, som Convoy-Commissariatet förut årligen uppburit, kunde Revisorerne ej annat än , godkänna Fullmägtiges åtgärd.
Herr Hjerta liar såsom fel bos Fullmägtige flere gångor anmärkt, att de alfort 3-procents-lånet; han tyckes vilja yrka, att denna summa skulle stå såsom skuld, och 3-procents-lånet sålunda vara för Rikets Ständer att tillgå, men jag frågar, om saken ej är densamma, när Fullmägtige betalt en utelöpande räntebärande skuld; och skulle Rikets Ständer finna behof utaf att gora skuld, måtte det vara lättare, när den gamla skulden är betald.
Jag hemställer för öfrigt, om de vid StatsUtskottets Berättelse gjorde anmärkningar kunna föranleda till något ytterligare Utlåtande af Utskottet, och om således någon återremiss deraf är nödvändig; kan dermed efter min tanka intet annat vinnas, än Riksdagens förlängande, så anser jag vida bättre, att nu bifalla hvad Utskottet tillstyrkt.
Friherre Anckarswärd: Friherre Åkerhjelm har yttrat, att jag år 1827 såsom Revisor ej yrkat någon ansvars-påföljd för Fullmägtige i RiksgäldsContoret, i anseende till deras sätt att tolka stadgandet om Creditivets lyftande.
D en 4 Maji e. m. St
Jag har ej eller nu yrkat något sådant, men jag har nu likasom, ela frågan förra gången förevar, fordrat, att StatsUtskottet skulle fästa mera afseende vid den tydning, som ägt rum, och som varit en följd ej.af Riksdagsbeslutets otydlighet, men af de tillägg, sorn blifvit gjorde till Riksdagsbeslutet.
Hvad åter beträffar ConvoyCommissariatets Creditiv-lyftning, finner jag väl det vara omöjligt, att med så stridiga åsigter tillvägabringa något resultat annorlunda, än alt Utskottet ännu en gång deröfver yttrar sig; men för mig är det obegripligt, att då Rikets Ständer från ConvoyCommissariatet borttogo den summa af 66,666
R:dr 3a sk, som före i8a3 varit ett årligt anslag, samt öfverflyttade den till 3:dje IIufvudTiteln, Rikets Ständers mening skulle varit, att anordna dubbla summor, och upplåta rättigheten att årligen begagna en summa, sorn Rikets Ständer ansett öfverflödig.
Jag medger visserligen, att jag ej deltagit i beslutet, och således tilläfventyrs kan sakna kännedom om meningen dermed, men för mig framställer sig, att ordalydelsen af motsvarande Creditiv ej kan hänföras till annat än de 66,666 R:dr 3a sk., och ej till ordet årligen, hvilket då bort stå i Riksdagsbeslutet, om en sådan mening deraf skulle kuniA dragas.
Att detta a3 H. 6 3i Den 4 Maji e. m. ej varit meningen med Creditivet, dertill tror jag mig finna anledningen deruti, att ConvoyCommissariatet ej årligen begagnat summan; och jag har ännu aldrig sett något årligt anslag, som ej blifvit uttagit, eller som på minsta vis blifvit efterskänkt; jag yrkar derföre, att, till undanrödjande afall tvekan häruti, Utskottet mera bestämt måtte yttra sig.
Hvad för öfrigt angår vilkoret för lyftandet af Lilla Creditivet, anser jag det nu vara olämpligt att ingå i besvarande af hvad Friherre Åkerhjelm yttrat, emedan jag tror oss åter komma till detta ämne, när frågan uppstår om anslående af ett nytt Creditiv.
Jag vill således blott i korthet nämna, att jag ännu icke kommit till den erfarenhet, att en anmälan om StatsRådets blotta närvaro innefattade deras yttrade mening öfver ett ämne, eller ännu mindre att den innefattade en sådan åtgärd, som Grundlagen föreskrifver; ty troligen hafva Rikets Ständer aldrig satt i fråga beslutet om lyftningen utan sjelfva StatsRådets tankar i ämnet, med annan afsigt än att Fullmägtige skulle deraf få del, på det Folket i sin tour äfven skulle komma i erfarenhet af föremålet för begagnande,t.
I anledning af hvad Friherre Palmstjerna anmärkt om Ilemgifts-capitalet, får jag förklara att jag visserligen sökt, men ej Den 4 Ma j j e. tu. 83 funnit, elen historik lian omnämner, Det är visserligen möjligt, att jag misstager mig, och det är då lätt rättadt af Utskottet, som säkerligen upplyser, på hvilka grunder utgifts-posten kunnat allt sedan Carl XIII:s död qvarstå; i min öfvertygelse finnes icke något lagligt arf till en lifränta, och jag har ej kunnat erfara annat, än att en lifränta är af den egenskap, att den måste upphöra med den persons död för hvilken hon varit anslagen; och det är blott för att mottaga upplysning i denna del, som jag framställt min anmärkning.
På denna grund anhåller jag om åter» remiss af Utskottets förevarande Berättelse, helst jag tror, att, med den riktning Riksdagen redan från sin början tagit, återremissen af detta mål ej särdeles lärer förlänga densamma.
Hans Excellence Herr Grefve af TPet* terstedtj Gustaf:
Jag skall ej ingå i vederläggning hvarken ora formen eller sättet för Creditivets lyftande.
Friherre Anckarswärd och jag skulle lätteligen då kunna utbyta mellan oss de benämningar af grundlagsenlig, som han fäster vid den mening han yttrar, och af egenmäktiga inkräktningar, som han tillägger den motsatta.
Vi skulle lätteligen, säger jag, kunna utbyta dessa benämningar efter våra serskildta sätt att se 6* 84 Ben 4 Maji e. m. saken, utan att derföre kunna öfvertyga hvarken oss eller andra.
Jag är här förekommen af flere andre Talare i afseende på ConvoyCommissariatets Creditiv; jag vill endast tillägga, att
Credilivet ej är påräknadt såsom en årlig tillgång, men såsom en eventuel tillgång, att möta eventuela fordringar.
Det är derföre arne gångor begagnadt.
Hvad åter angår förändringen i titulaturen i afseende på räntan till Kongl. Maj:t så kan jag ej finna skäl, att deruti instämma.
Jag tror att då den bibehållits sedan år 1815, är intet skäl, hvarföre man nu skulle förändra densamma, i synnerhet som det capital, hvilket då begagnades till betalande af Rikets utländska gäld, ej kan nekas hafva varit ganska verksamt.
Åkerhjelm har redan upplyst förhållandet med de ännu icke aflcmnade partial-obligationer, hörande till den upphörda Riksskulden.
Anckarsvärd anmärker, med anledning af det svar, som ingått från Consulen i Amsterdam, att åtgärder, i detta afseende, långt för detta bordt vidtagas.
Så har äfven förhållandet varit.
Genast efter liqvidationernes uppgörande blefvo åtgärder vidtagne, för att återfå hufvudobligationerne, som äfven till RiksgäldsContoret blifvit aflemnade.
Som dessa documenter utgjorde hufvudsäkerheten
Den 4 Maji e. m. 85 för det Bankierhus, som hade utgifvit partial-obligationerne och derå, genom uppburne medel härifrån, utbetalte räntan och den fastställda afbetalningen å capitalet; så äro de ännu utelöpande partial-obligationerne af ingen verkelig gällande kraft, sedan hufvudobligationen blifvit återställd, och hela lånet derigenom dödadt.
De enda ännu icke inkomne hufvudobligationer höra till det Leipzigska lånet, emedan det Handelshus, som innehafver dem, ej vill dem återställa, förrän alla partial-obligationer äro inlöste och å hufvuddocumentet afskrifne.
Af dessa äro 24 ännu utelöpande, af hvilka vi genom en afhandling med Preussiska Regeringen med säkerhet veta, att 11 äro förkomne, och således endast t3 ännu utelöpande, hvaraf möjligen äfven flere kanna vara förstörde.
I afsigt att, under ett sådant förhållande, kunna återfå hufvudobligationerne, har en framställning till Saxiska Regeringen blifvit gjord för att till ett år och.en tlag nedsätta den prescriptionstid af 20 år, som, enligt Saxiska lagarne, erfordras, för tillintetgörande af obevakade fordringar; och jag vädjar till de närvarande Fullmägtige i RiksgäldsContoret, om icke alla hufvudobligationerne för de andra lånen redan äro infriade.
Regeringen har sålunda gjort allt hvad på den ankommit.
I stöd af hvad jag nu haft äran anföra, får jag vördsammast föreslå bifall å Utskottets Berättelse. 8G Den 4 Maji e. m, Herr von HartmansdorffAugust:
Jag anhåller om Ridderskapets oqh Adelns benägna uppmärksamhet, för att söka utreda, hvad RiksgäldsContorets
Fullmägtige vidgjort i de väsendtligaste frågor, i afseende hvarå anmärkningar emot dem blifvit framställde.
Först torde jag böra fästa mig vid den erinran, att Fullmägtige, andra gången.
Lilla Creditivet begagnades, bordt, såsom vilkor derföre, äska underrättelse, hvartill medlen skulle användas.
Jag har en gång tillförene yttrat min enskilda mening, att cn sådan utredning väl bordt finnas i det Protocollsutdrag från StatsRådet, hvilket skulle tillställas Fullmägtige i och för Greditivets lyftning.
Men det var ej någons enskilda öfvertygelse, utan Grundlagens ordalydelse, enligt 83 §.
RegeringsFormen, som måste lända Fullmägtige till rättesnöre, —■63 §.
RegeringsFormen innehåller; •”Dessutom böra för oförutsedda händelser tvenne ”serskilda till räck 1 i ge Summor afsättas och ”anslås; den ena, alt vara tillgänglig, då Konungen, till Rikets försvar, eller andra högst ”vigtiga och angelägna ändamål, sedan hela ”StatsRådets tankar deröfver blifvit inhem”tade, finnér den vara oundvikligen nödig.” Uti Protocollsutdraget, som åtföljde den Nådiga Skrifvelsen, funnos följande ord: ”Kgl. ”Maj:t behagade, enligt StatsRådets närvarande
Ledamöters enhälliga underdåniga ”tillstyrkande, i Nåder förklara
Sig finna Den 4 Maji e. m. 87 ''oundgängligen nödigt, att till andra höget ”vigtiga och awgelägna ändamål, än utomordentliga anstalter för Rikets försvar, nu ”disponera” &c. Af StatsRådets 9 Ledamöter, voro 8 närvarande och 1 sjuk.