Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den talare, som i denna fråga först hade ordet, har yttrat, att en af anledningarne, hvarföre jag yrkade qvarnräntans upphörande, vore de svårigheter, densamma medförde för vederb:de tjenstemän.
Derom förekommer dock icke ett ord i min motion.
Icke heller har jag, såsom han påstått, uppgifvit en annan summa än Hr von Koch.
Jag har ansett att vid beräkningen af statens ständiga inkomster uti ordinarie- eller grundränta, bör af Kronans behållna del afdragas 100,000 rdr, samt att, till ersättande af förluster för indelningshafvare, ett förslagsanslag af 30,000 rdr må anvisas, hvilka tvänne belopp lära utgöra 130,000 rdr, eller lika med hvad Hr v. Koch beräknat.
Bemälde talare har vidare förklarat den argumentation besynnerlig, som jag, för mitt påstående om qvarnräntans ständiga aftagande, hemtat af nuv:de förhållanden och synnerligen deraf, att qvarnar nedrifvas fritt och räntorna försvinna.
Mig synes klart, alt om nya verk, som anläggas, få endast Den 29 November f. m. 225 endast låga räntor, samt gamla verk med hög ränta, såsom författn:- ne nu tillåta, borttagas, qvarnräntans samfälta belopp måste småningom minskas, till dess det slutligen blifver en obetydlighet.
Detta tror jag kunna aritmetiskt bevisas.
Jemförelsen emellan det inflytande, nedrifningen af en qvarn på landet och ett hus i staden utöfvar på dessa särskilda egendomars beskattning, är haltande, enär hus i staden icke drager grundskatt, utan bevillning,som beror af husets storlek och värde.
— En annan talare har yttrat sig önska kapitalisering af qvarnräntan.
Vid förra riksdagen föreslogs kapitalisering af grundräntorna af jord, och när sedermera K.
M. häröfver infordrade underd. utlåt, från det Collegium, hvaraf jag är ledamot, sökte jag i min mån bidraga tili upplysning om det orättvisa, det omstörtande och det onyttiga af denna tanke.
Men detta förslag hade åtminstone den fördel, att det åt jordegaren erbjöd en säker valuta för det kapital, hvilket för räntans inlösande skulle utgifvas.
Men hvad erbjuder en qvarnränta deraf åt qvarnegaren?
Han har ju ingen trygghet, att icke ett nytt verk när som helst anlägges, hvilket borttager hela hans inkomst och dermed äfven den inlösta räntan.
Slutligen får jag betyga min tacksamhet mot Hr Fåhraeus för det understöd, han behagat egna min motion.
Om en person är skyldig att årligen betala 60 rdr, så motsvarar denna summa räntan efter 6 proc. å ett kapital af 1,000 rdr.
Om han nu befrias från skyldigheten att utgifva denna årsafgift, så är det ju detsamma, som om han erhölle 1000 rdr till skänks.
Jag kan sål. icke finna annat, än att aritmetiken här gifver oss ett tydligt svar, som icke kan bortresonneras, och att qvarnegarne skulle, om qvarnräntan helt enkelt borttoges, erhålla en gåfva af det kapitalbelopp, hvarå nämnda ränta utgör 6 proc.
Jag vill härmed icke hafva motsatt mig ett upphäfvande af denna slags beskattning, men jag vill blott, att qvarnegarne icke skola mera, än alla andra, få sina skyldigheter eftergifna för intet.
Den närmaste följden häraf blefve också utan tvifvel, att alla andra egare af fastighet, som med grundräntor är belastad, begärde att vinna en slik befrielse.
— Man har sagt, att qvarnegaren icke får någon valuta för sina penningar, om han inlöser räntan.
Men han både befrias från en utgift och får tillika tillfälle att, efter godtfinnande och utan att behöfva begära tillstånd, ändra eller förbättra sin qvarn, hvars förra värde naturl. olörminskadt qvarstår, om också denna ränta ej borttages.
Om qvarnen vore belastad med en inteckning, och denna helt enkelt inlöstes, då skulle man i sanning nog finna, att deruti läge en lättnad, som hvar och en måste medgifva det vara obilligt att gifva för intet.
Qvarnräntans borttagande medför enahanda lättnad, och dess eftergift synes mig ej med större skäl kunna fordras, isynnerhet då den för staten derigenom uppkommande brist måste från annat håll ersättas. H. I. 15 226 Dea 29 November f. m. Gr. af Ugglas, Ludvig:
Den siste värde talaren synes mig hafva betraktat frågan något ensidigt, då han talat endast om qvarnegarnes skyldighet att betala räntan och om den vinst, som denna skyldighets upphörande skulle tillskynda dem, men icke nämnt, att på samma gång de rättigheter skulle bortfalla, hvilka qvarnegarne ännu innehafva.
Denna ränta är en af de få, som stå qvar sedan gamla tider och innebära ett slags privilegium.
Man fick nemi. rätt att mala för en viss trakt, och man hade rättighet att motsätta sig intrång af andra i besittningen deraf.
Nu är deremot meningen, att staten genom afskaffande af qvarnräntan löser från qvarnegarne det privilegium, som desse nu med sin skatt betala; och häri kan enligt min tanke icke ligga annat än en vinst för det allmänna.
Sedan jag anmälde mig, har Gr. af Ugglas så val uttalat de åsigter, jag i ämnet hyser, att föga återstår att tillägga.
Det torde väl vara en folkets ovilkorliga rättighet att för billigaste pris få sin säd förvandlad till mjöl, och derföre bör drifvandet af qvarnar blifva fritt, likasom hvarje annan handtering.
Det är då också naturligt, att egarne af nuvande qvarnar böra ställas i samma förhållande som de, hvilka anlägga nya sådana, och att således denna särskilda grundränta bör alldeles borttagas.
Derigenom torde också det ändamål vinnas, som jag i början antydde, eller att qvarntulien komme att blifva lägre.
Den siste värde talaren har sagt sig för moda, att borttagandet af qvarnräntan skulle för de mäldsökande medföra en nedsättning i qvarntullen.
Detta torde dock vara ganska mycket tvifvel underkastadt.
För närvar:de måste qvarnegaren åtnöja sig med den afgift, som af K. M:s Befh:de i länet åsättes; men då denna handtering blir frigifven, skulle det kunna inträffa, att qvarnegarne inom en viss trakt kornme öfverens om att höja afgiften, hvaremot icke genast funnes något korrektiv, då ortens innevånare i alla fall vore tvungna att mala hos någon af dem, äfvensom det är tänkbart att, om vattenbrist uppstode vid de flesta qvarnarne i en ort, och de qvarnegare, som kunde emottaga mäld, begagnade konjunkturen och höjde tullafgiften, konkurrensen blefve den mätare, som reglerade tullafgiftens belopp.
Då R. o. Ad. nu torde vara trött på ett långvarigare malande i denna qvarnräntelråga, vill jag blott, med instämmande i hvad Gr.
Mörner yttrat, erinra Frih. Stjernstedt, alt motionen icke innehåller ett ord till antydan derom, att qvarntullen skulle komma att nedsättas derföre att qvarnräntan blefve upphäfd.
Den lag, som gäller i alla andra fall, lärer väl också komma att göra sig gällande i detta, —■ eller Den 29 November f. m. 227 att det är den fria konkurrensen, som gör det möjligt att få en vara för billigaste pris.
Föredrogs ånyo och remitterades till Lag-Utsk:t
Hr Charpentiers d. 28 d;s bordlagda motion, N:o 115, om sättet och vilkoren för anläggning och begagnande af mjöl- och sågqvarnar.
Föredrogs ånyo Hr Lagerhjelms, Gustaf, d. 28 dennes bordlagda motion, N:o 121, ang:de anslag till hästafvelns förbättrande.
Braunerhjelm, Ferd.:
Ehuru jag redan för flera år sedan lemnat min befattning som Chef för Stuteri-öfverstyrelsen, finner jag mig likväl föranlåten yttra några ord i afseende på Hr Lagerhjelms motion, emedan jag i öfver 10 år innehade den nämnde Chefsbeställningen och den nuvarande Chefen ej finnes här närvarande.
Det fördelaktiga inflytande, en god hästafvel utöfvar på ett lands åkerbruk, handel och försvar, är en allmänt känd och erkänd sak, det är en afdömd fråga, hvarom ej mera behofver tvistas.
Om sättet för tillvägabringandet deraf hafva meningarne varit och äro kanske ännu delade.
Måhända hafva icke i någon industrigren theorierne varit så divergerande, som i denna.
Tvisten har bufvudsakligast bestått deruti, huruvida staten borde direkt ombesörja racernes förädling och förbättring, eller lemna det åt den enskildta omtankan.
De som vilja försvara den sednare åsigten, stödja sig på Englands exempel, men äfven i sjelfva England har i aflägsna tider Styrelsen vidtagit kraftiga åtgärder derför, såsom då under Henrik VIII påbjöds att alla till afvel otjenliga hingstar skulle göras till fortplantning oduglige, och då under Carl
II på statens bekostnad införskrefs Orientaliska ston, hvilka påstås uti några af de nu befintlige utmärktaste hästars pedigrée igenfinnas som stammödrar.
I Frankrike var en tid hästafveln helt och hållet öfverlemnad åt den enskildta omtankan, men snart fann man den ej svara emot förväntan, utan frångick systemet samt upprättade stuterier och vidtog, med dryga kostnader förenade, anstalter för att vinna målet.
Uti Österrike, Preussen, Hannover, Wurtemberg, flera Tyska stater, Ryssland och Dannmark utgör hästafvelns förbättrande ett statens åtagande, hvaråt man öfverallt egnar synnerlig omvårdnad och hvarför man ej skyr uppoffringar.
I Sverige har alltsedan Carl XI:s tid stuterier underhållits på allmän bekostnad och jag anhåller att nu få redogöra för de åtgärder, 228 Den 29 November f. m. sorn, under den tid jag varit Chef för Öfverstyrelsen, blifvit vidtagne.
Flyinge stuteri var redan nedlagdt före mitt tillträde af befattningen och förändradt till en hingst-depot.
Öfverallt i provinsen hörde man klagomål öfver att den goda hästrace, som der var bildad, och genom de af Hofstallmästar Ehrengranat på statens bekostnad ifrån Ryssland införde utmärkte hingstar ytterligare blifvit förbättrad, för landet gick förlorad.
Min första omsorg blef ock att söka återupprätta stuteriet på ett fordringarne motsvarande sätt, men då jag, på underdånig anhållan om medel dertill, fick ett, i följd af bristande tillgångar, nekande svar, fanns ingen annan utväg än att med de medel, som i följd af Ottenbys förbättrade åkerbruk och lyckliga försäljningar af hästar, stod till min disposition, upprätta stuteriet, så godt ske kunde, och söka erhålla så väl dugliga moderston ibland de, som möjligtvis ännu i orten funnos qvar af den s. k.
Flyinge-racen, som ock ifrån rikets stuterier, samt att använda de bästa hingstar å depoten till stambeskällare.
Att stuteriet sedermera lemnat flere goda hästar synes bäst af de priser, med hvilka de å auktionerne på stället blifvit betalade.
Vid Ottenby stuteri var redan hingsten Roderik, som i motionen omnämnes, död och vid stuteriet, hvars stogång var tillkommen till en stor del genom urval ur kavalleri-regementena, begagnades Romulus, en ifrån Flyinge stuteri härstammande hingst, till hufvudbeskällare, ej Harold, hvilken först sedan dit ankom.
Att, så vidt egna tillgångar medgifvit, allt hvad som kunnat göras till racens förbättrande blifvit gjordt, är obestridligt, men att söka erhålla nya anslag till detta ändamål, var då ej att tänka på, sedan såväl jag, som min företrädare, fått afslag på dylik begäran, den ena gången för det den begärda summan var för hög, den andra derföre att den var för liten.
Vid Strömsholm har den gamla Godsvensracen dels blifvit ren oblandad behållen, dels genom croisering försök blifvit gjorde till dess förbättring.
Man klandrade ej utan skäl hos denne race ett stupadt kors och mindre vägvinnande rörelser; för att förbättra dessa fel, fanns ej annan utväg, då tillgångarne ej tillät att söka ifrån England eller Ryssland erhålla passande hingstar, än att anskaffa ifrån Tyskland.
Det lyckades ock få tillstånd från Trakehnen utvälja ibland dem, som ifrån stuteriet skulle afyttras, en hingst och 2:ne ston.
Hingsten är den ännu befintlige och vid stuteriet tjenstgörande vid namn Cardinal; det är kanske ännu för tidigt att lemna något bestämdt yttrande om huru han gagnat, men dock synes han i flera afseenden hafva inverkat fördelaktigt.
Att hästafveln i vårt land gått betydligt framåt, synes bäst af kavalleriernas remontering, då den, som opartiskt bedömmer, ej kan neka att truppen med hvarje år blifver allt bättre beriden ; och denna remontering sker nästan uteslutande af den i provinsen fallne afvel.
Om någon gång klagas öfver att offi - Dea 29 November f, m. 229 ceraren ej nu med lika lätthet sorn förr har tillgång på utmärkta ridhästar, torde dervid böra tagas i befraktande att i samina mohn truppen blir bättre beriden, stegras ock preten tionerna på ollicerarnes hästar, och det blir då allt svårare och svårare att tillfredsställa dem.
Att emellertid stuterierna, bestående af omkring 100 moderston (samt 60 hingstar, som till landsorterna utsändas under betäckningstiden) ej kunna ensamt uträtta hvad man åsyftar eller önskar, är temligen klart.
På sednare tider har ock i flera provinser lyckats etablera hingstföreningar, hvilka på allt möjligt sätt af Stuteri-öfverstyrelsen blifvit och böra blifva understödde.
Innan jag lemnade Chefskapet för Stuteri-öfverstyrelsen, vågade jag ännu en gång hos K. M. i underddiet föreslå att hos R.
St:r äska ett anslag af 50.000 rdr rmt för en gång till uppköp af ädla hingstar, samt 15.000 rdrs årligt anslag till stohåliningen.
J)et första afslogs af R.
St:r, emedan medlen behöfdes för angelägnare ändamål; rörande det andra svarades, att om stohåliningen verkligen kunde vara af nytta, Stuteri-öfverstyrelsen torde kunna taga af de medel, som vore till dess disposition.
Derefter lemnade jag min befattning.
Hvad beträffar den nu föreslagna komitén, skulle det vara för den nuvarande Stuteri-öfverstyrelsen särdeles lyckligt, om den kunde besättas med personer af öfvervägande sakkännedom.
Det begärda anslaget fruktar jag blifver för litet, om det är meningen dermed vidtaga några genomgripande åtgärder.
IJr Tornerhjelm, Rudolf:
Jag är motionären på det högsta tacksam för den framställning, som nu utgör föremål för R. o. Ad:s diskussion.
Hästafvelns förbättrande måste naturl. erkännas vara af största vigt för landtbrukaren, och derföre förtjent af uppmärksamhet och intresse från detta Stånd.
Jag finnér också ej i motionen något egentligt klander af hvad som under sednare tider bfifvit i detta afs. åtgjordt, och som icke kunnat vara mera, med afs. å de små tillgångar, som stått vederbörande till buds.
Stuterierna hafva säkerl. gjort allt hvad på dem ankommit, och särskildt har vid Ottenby bildats en ganska utmärkt race.
Men ett stuteris ändamål måste vara att åstadkomma en god afvel i sådan utsträckning, att den kan sträcka sin inflytelse vida omkring och förbättra racen i sin helhet, och detta är under nuv:de förh. en omöjlighet.
St:r hafva nemi. vid flera tillfällen afslagit de framställningar om anslag, som tid efter annan blifvit gjorda, och de 50,000 rdr, som man lyckades vid sisth riksd. för ändamålet erhålla, kunna naturl. icke långt förslå, ehuru man vet, att de blifvit på ett särdeles lämpligt sätt använda, nemi. till uppköp af hästar i främmande länder.
Motionären har nu här föreslagit en komité, och jag tror, att en sådan, sammansatt af sakkunniga personer, kunde blifva af stor nytta.
Den borde nemi. få till sin uppgift att uppgöra en systematisk plan för hela vårt stu - 230 Den 29 November f. m. teriväsende, så att detta icke blefve vacklande och beroende på de ombytliga åsigterna hos en eller annan chef, utan komme att hvila på vissa fastställda och konstanta principer, ty det är enda sättet att vinna hvad man åsyftar, eller en konstant race.
Jag får sål. till särdeles uppmärksamhet rekommendera denna motion, som berörer ett ganska vigtigt ämne, och för hvilket R.
St:r allt hittills synas mig bafva gjort för litet.
Den talare, som i denna fråga först hade ordet, sökte redogöra för de åtgärder, som blifvit vidtagna under den förflutna tiden.
Att dessa, och den förra Styrelsens bemödanden icke varit utan sina goda frukter, kan icke bestridas, ty det är nu lättare tillgång än förr på goda hästar; och just det reg:te, motionären tillhör, har härpå lemnat ett lysande bevis.
Förra sommaren utförde nemligen detsamma, i närvaro af H. M. Konungen och åtskilliga utländska officerare, på Sanna hed kamerer på slipprig, af regn upplöst mark, under hällande regn och de i öfrigt mest ogynnsamma omständigheter, utan att, efter hvad för mig blifvit uppgifvet, någon enda af reg:tets hästar stupade.
Såsom rusthållare under samma korps är jag i min ringa mån häröfver så mycket mera stolt, som, utaf mina nummerhästar, en, som två dagar förut, blifvit vid hållen generalmönstring kasserad för stupighet, deltog i denna manöver och bestod profvet.
Då man ej befarar svårighet att kunna med bättre hästar ersätta sådana, som den nyss omnämnda, torde detta utvisa att förhållandet med hästafveln ej torde vara fullt så betänkligt, som motionärens framställning kunde gifva anledning att förmoda.
Innan jag ingår på sjelfva frågan, ber jag att få betyga min tacksamhet mot Hr Gr.
Mörner för hans artiga utlåtande om det regemente, jag har äran tillhöra.
Den manöver vid Sanna hed, som han omtalat, var emedlertid icke så särdeles svår, och regn inverkar icke just så menligt pä bästarne.
Om för öfrigt ett regemente är väl beridet, så bevisar detta ingalunda, att icke hästafveln i allmänhet behöfver, med afs. å hela jandet, ytterligare förbättras.
Jag är fullt öfvertygad, att Styrelsen öfver stuterierna gjort sin skyldighet, och jag vet detta så mycket säkrare, som de hästar, hvilka blifvit från utlandet införskrifna, samtliga varit af utmärkt god race; men felet ligger i sjelfva organisationen, tt en Chef kan göra om hvad en föregångare redan gjort, och att derigenom uppstår här i landet en blandning af olika racer, som icke kan hafva någon god inverkan.
Jag vill i afs. härpå åberopa ett exempel.
Då jag inträdde vid det regemente, der jag ännu har äran tjena, var detta reg:te särdeles väl beridet, och dess hästar väckte vid ett läger å Ladugårdsgärdet 1843 stor uppmärksamhet för sina ädla former och sina lätta rörelser; äfven de många utländningar, som der voro närvarande/lyckönskade
Sverige att hafva en så konstant race af fullblod.
Nu finnes emedler - Den 29 November f. m. 231 tid icke ett enda exemplar af denna race qvar.
Jag har icke anfallit någon, och vill icke heller göra det; men jag tror det vara nödigt, att några vissa principer fastställas, som komma att gälla till efterrättelse.
Föredrogs ånyo och remitterades till Stats-Utslct Hr Stjernsvärds, Gustaf Mauritz, den 28 dennes bordlagde motion N:o 126, om förhöjning af de före år 1858 afskedade militäre embets- och tjenstemäns pensioner.
Föredrogs ånyo Hr Stjernsvärds den 28 dennes bordlagde motion N:o 129, ang. målskjutningars införande inom alla rikets socknar, samt beväringsmanskapets förpligtande att deri deltaga emot befrielse från vapenöfningar m. m.
Sedan Hr Gr. o. Landtm, framställt propos. å motionens remitterande till Lag-Utsk:t och dertill svarats ja, tillkännagaf Hr Gr. o.
Landtm , att Hr Stjernsvärd hade begärt, att motionen skulle med de öfriga Riks-Stånden kommuniceras; och hemställde Hr Gr. o. Landtm., huruvida R. o. Ad. behagade bifalla denna begäran.
Med anledning häraf framställde Hr Gr. o.
Landtm, propos. på alslag å Hr Stjernsvärds ifrågav:de anhållan, och blef denna propos. besvarad med många ja, jemte ett eller annat nej; hvarefter anmälte sig och yttrade Hr Stjernsvärd:
Jag lår till Hr Gr. o. Landtm, hemställa, huruvida det af R. o.
Ad. nu lättade beslut kan vara med grundlagen öfverensstämmande; jag för min del anser min rättighet vara att få min motion med de öfriga Riks-St:n kommunicerad.
Hr Gr. o. Landtm, förrnälte, att hvad först beträffade Hr Stjernsvärds antagande, att ett beslut i förevar:de fråga redan vore fattadt, hvilade detsamma på ett misstag, enär R. o. Åd. väl med blandade ja och nej besvarat Hr Gr:s o. Landtnäs propos. om alslag å Hr Stjernsvärds ifrågav:de begäran, men Hr Gr. o. Landtm, ännu icke tillkännagifvit, huruledes han uppfattat Ståndets svar å samma propos.
Vidkommande derefter
Hr Stjernsvärds förmenande, att propos. på afslag å en ledamots begäran om en af honom väckt motions kommunicerande med de öfriga Riks-St:n icke skulle kunna grundlagsenlig! framställas, finge Hr Gr. o. Landtm, förklara, att, enligt hans åsigt, 232 Don 29 November f. m. en sådan propos. både kunde och borde göras.
I afseende å motioners kommunicerande förefunnes nemi. i grundlagen icke något annat stadgande, än sista meningen i 52:dra §:n R. O., hvilken lydde sålunda: »Begäres kommunikation med de öfriga Stånden, aflemnas dessutom tre exemplar, för att dem tillställas.
» Enligt detta stadgande skulle således en motions kommunicerande begäras, och då, i fråga om en begäran, man måste förutsätta möjligheten af så väl dess bifallande som afslående, kunde samma stadgande rimligtvis icke tolkas sålunda, som skulle det derigenom vara förbjudet att vägra bifall till något, som enligt detsamma måste begäras.
Uti 57:de §:n R.
O. förmäl tes visserligen jemväl om kommunikation med öfriga Riksstånd, men dermed afsåges endast reservationer, eller ledamöters särskilda tankar, hvilka vid ett besluts fattande icke förmått göra sig gällande, och rättigheten att få sådana särskilda meningar med de öfriga Stånden kommunicerade funnes i sistnämnda § Riks-Ståndens ledamöter tillförsäkrad.
På grund af det nu anförda och då, enligt 55:te §:n R. O., Landtmarskalk eller Talman ej (inge vägra propos., utom i det fall, då han funne en väckt fråga bokstafligen strida mot grundlagarnes lydelse, ansåge Hr Gr. o. Landtm, sig pligtig att framställa propos. å så väl bifall till som afslag å Hr Stjernsvärds ifrågavide begäran.
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, ånyo propos. på bifall till Hr Stjernsvärds merberörde begäran, då svaren utföllo med många nej jemte några ja; hvarefter förnyad propos. om afslag å samma begäran gjordes och besvarades med ganska många ja tillika med några nej; och förklarade Hr Gr. o.
Landtm, sig hafva funnit den sista proposm med öfvervägande ja besvarad.
Då jag anser att här icke iakttagits ett med grundlagen öfverensstämmande förfarande, anhåller jag att det måtte öfverlemnas till Konst.-Utsk:t att afgöra, huruvida icke jag har ovillkorlig rätt att få min motion kommunicerad.
Med anledning häraf yttrade Hr Gr. o. Landtm., att han finge fästa Hr Stjernsvärds uppmärksamhet derå, att endast i det fall att Talmannen vägrade framställa en begärd propos., men Ståndet icke gillade
Talmannens skäl för sin vägran, utan yrkade propos:ns framställande, komme frågan, jemlikt 55:te §:n Riksd.-Ordn., att underställas Konst.-Utsk:ts afgörande.
Ett sådant fall hade icke nu inträffat, men väl ett alldeles motsatt, ty Hr Gr. o. Landtm, hade ju icke vägrat framställandet af någon utaf de propos:r, som med anledning af Hr Stjernsvärds begäran kunde ifrågakomma, utan tvertom uttryckligen tillkännagifva, att han ansåge sig pligtig att dessa propos:r framställa.
Jag tror icke att kommunikation kan vägras, och får anhålla, att Hr Gr, o. Landtm, behagade fram - Den 29 November f. m. 233 ställa propos. derå, att denna fråga måtte till Konst.-Utsk:ts afgörande hänskjutas.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade nu, att ett hänskjutande till Konst.-Utsk:t af frågan, huruvida ett Riks-Stånd egde rätt att vägra en motions kommunicerande, icke grundlagsenligt kunde ega rum, samt att Hr Gr. o. Landtm, derföre ansåge sig förhindrad att framställa propos. på Hr Stjernsvärds derom gjorda yrkande.
Jag anhåller att få i prot:t nedlägga min reservation emot R. o. Ad:s beslut att vägra kommunikation med de öfriga Riks-St:n af min ifrågav:de motion.
Föredrogs och remitterades till Revilln.-Utsk:t Hr af Klerekers d. 28 dennes bordlagde motion N:o 137, ang:de beskattning å exportörer och importörer af handelsvaror, m. m.
Besv.-o. Ekon.-Utsk:t Hr Nordenfelts d. 28 dennes bordlagde motion, N:o I41,ang:de en und. anhållan hos K.
Hr von Axelson, Johan Fredrik, afgaf två motioner, nemi.:
N:o 148, angule förhöjning af det utaf K.
M. äskade anslag till understöd åt officerare, anställde i utländsk krigstjenst; och N:o 149, ang:de pension åt framlidne Majoren Pontus Lagerbergs enka, Charlotte Lagerberg, född Lilliehöök.
Dessa motioner blefvo till Stats-Utsk:t remitterade.
Hr von Hedenberg, Ludvig August, väckte två motioner, nemi : N:o 150, ang:de anvisande af medel till Vesterbottens läns pröfnings-komité, såsom tillskott för bestridande af de i 7(5:te §:n bevillnings-stadgan omförmälde utgifter; och N:o 151, ang:de anslag för vidtagande af åtgärder til! förekommande af Umeå elfs utskärningar vid Ytterhiske by inom Umeå socken.
Hr Cederschjöld, Fredrik August, uppläste en motion, N:o 152, ang:de afskrifning af ett
Apothekare-societeten bevil - 234 Den 29 November f. m, jadt amorterings-lån, emot öfverlåtelse till staten af den för Farmaceutiska institutet afsedda byggnad, och samma instituts upptagande bland statens läroverk m. m.
Frih. von Duben, Gustaf: