Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 54 Januari!, föreskriften angick, förringades hennes verkan derigenom, att det af gammal häfd bibehöll» utom Riksdagsordningen en särskild Ståndseller Riddarhusordning, hvaruti Eiectorer, som af Grundlagen äro okända, eller de så kallade Bänkmännen, och deras val, stadgades, utan att de i 4» §•
Riksdagsordningen omtalade personer uteslötos frän deltagande deruti.
Bruket har stadfästat denna stridighet mot Grundlagens mening, Och detta hinder för ett sannt uttryck af Ridderskapets och Adelns Verkliga önskan i afseende på EleCiorerneS bestämmande, emedan Bänkmansvalet nästan af en slump beror.
Ofullständigheten i 4i § Riksdagsordningen består, efter min mening, först deri, att hon ibland dem, som böra uteslutas från Utskotten och val till Utskotts Ledamöter, icke upptager andra föredragande än StatsSecreterare, och således förgäter föredragande af JustitiseÄrender, och Commandomål, eller Revisionssekreterare och Tjenstgörande General.
Adjutanterne för Armén och Flottorne.
Origtigheten af att de sednare skulle kunna sitta i Utskott, ellur deltaga i bestämmandet af Le* damöterne, t. ex. i Constitutions- och Stats» Utskotten, torde händelserna vid sistlidne Riksdag hafva tillräckligen ådtgalagdt.
Hvad Re. vRionsSecreteraren beträffar, så bafv3 de etl dubbel föredragning, dels i JustitiaeRådet, der de ej ansvara för beslutet, emedan Högste Domstolens Ledamöter ejelfve göra det inför Riksr Deri 2/j. Januarii. 17 RiksRätten eller Opinions-Nåmnden ; dels i StatsRåd' t, der RevisionsSecreterare måste ansvara för beslutet, emedan deras contrasignation är tillräcklig, att göra en gifven befallning i JustitiasÄtender gällande till verkställighet, oaktadt de föredragningen öfvervarande Ministrafnes, Stats- och JustitiacRådens afstyrkanden.
Vore icke RevisionsSecreterare, såsom andra Föredragande ansvarige inför RiksRätt, så funnes ingen borgen mot magtens missbruk i justitiacväg, och då vöre ConsntutionsUtskottets läsning af SiatsRådets JustititcProtocoller föga vigtig.
Äro RevisionsSecreterarne ansvarige inför RiksRätt, och är d t de, sorn contrasig, nera ej mindre vissa författningar, som Kongl, Majit utan Riksens Ständers deltagande utfärdar, än de till dem afgående Lagförslagen: så böra de hvarken få sitta i Constitutioriseller LagUtskotten, elier deltaga i valen till dessmma o, s- v., af skäl, som redan äro anförda.
RiksdagsOrdningens 4' § är äfven ofullständig deruti, att de Lån deltagande 1 Utskotten och val till Utskotts Ledamöter ute. slutna Embetsman, enligt bokstaf'en, endast är det så länge de äro tjenstgörande..
Meningen måtte och borde naturligtvis vara.
a;t de män, som «/’ sedan sista Riksdags granfnnwg uiöfvat något af ifrågavarande Embeten, och så < d s icke voro någon ansvarighet iniör kims Ständer underkastade, skulle kunna i Utskotten och i Bil. till Ridd. 0. Ad, Pr.
J Afd. 2. i8 Den 24 Januarii. valen dertill begagnas.
Eljest inträffar, i anseende till den tid, magtens utöfning varit deni anförtrodd, det tillintetgörande af ansvarigheten, och af den oväldighet i åtgärdernas pröfning, hvilket förut är anmärkt.
Man beböfde då blott vid Riksdagens början gifva tjenstledighet åt de Embetsman, man ville hafva in i Utskotten, eller sorn skulle bestämma deras Ledamöter, och efter fulländningen af deras Riksdagsgöromål, insätta dem i deras förra Embetsförrättningar.
Andra händelser hafva sedermera inträffat, dem Grundlagens Stiftare är I809 icke kunde förutse; såsom möjligheten att en Embetsman, hvilken Grundlagen icke förbjuder att sitta i Constitutions- eljer StatsUtskottet och granska Ministrarnes åtgärder, och som uttryckligen är en af deras Domare i RiksRätten, sjelf skulle utom Riket innehafva det högsta förtroende-embete, Konungen kan gifva, eller det yppersta i hela Ministéren.
Grudlagens stiftare kunde ej heller förutse, att för hvarje Styrelsegren skulle tillförordnas 3, 4 särskildta och samtidiga föredragande, Således finnas nu icke blott, såsom Herr Grefve Schwerin förmodat 26, utan 33 eller 34 personer, hvilka såsom högsta magtens organer sedan sista Riksdag kunna vara utsatta för åtal å Riksens Ständers vägnar, och följaktligen på anförda grunder böra från Utskotten och val till Utskotten uteslutas.
Om de alla blefve Bänkman, så vore de långt flera än som hehöfdes för att bestämma Electors-listan, och följaktig
Dea 2 4 Juliu ciri i. *9 gen äfven i högsta måtto verka på Utskotts^ valen.
Bilagor lill PleniPrötocollet för cl. 2 J Januarii.
N:0 I, H err von Franchen, August:
Vid det på bordet hvilande anförande af Friherre Åkerhjelm, anhåller äjag att få göra några erinringar.
Utan att vilja bedomina den ifrågavarande publicitetens verkliga nytta, som ej torde betviflas efter redan flere röstat för densamma, sä kan jag ändock af Friherre Åkerhjelms anförde skäl ej inse någon blifvande förmån; ty att följande dagen efter deten mening blifvit anförd, få se den tryckt i allmänna Blad, innan Frotocollet ännu blifvit justeradt, då rättelser ännu äro tiliåtne, anser jag mera skadligt, emedan vederläggande genom Utdrag af Protocollet alltid kommer att föranleda till ett pennkrig, hvarvid den oskyldigt försvarande ofta kati komma att förlora genom underlägsenhet i skrifsätt.
Ej heller anser jag ifrågavarande publicitet kunna jemföras med den allmänt erkändt nyttiga tryckfriheten, då tryckfriheten tillåter hvar och en, att fritt yttra sina tankar i skrift, 30 Den 27 Januarii. skulle deremot åhörare af RiksStåndens öfverläggningar kanske hindra många att fritt yttra sina tankar endast stödda på öfvertygelse, men medvetande af mindre lycklig talaregåfva, och således ej vilja blottställa sig för kanske ofta partiska åhörares oblida omdömen.
Efter min tanka sa, om publicitetsfrågan vinner bifall, bör den till en början ske så inskränkt som möjligt, emedan det alltid framdeles blir lättare, att utsträcka en gifven rättighet, än att indraga den, och då bör först och främst de få tillträde till öfverläggningarnes afhörande, hvilka tillhöra samma Stånd men ej äro Riksdagsmän, emedan de tyckas hafva rätt, att framför andra afhöra huru dess egna Representanter utföra sitt kall, samt dernäst de, hvilka för betydligare fastighet skatta till Staten, utan att någonsin kunna komma i fråga, att som Riksdagsmän deltaga i dess förvaltning.
Min anhållan är således om Högvälborne Herr Grefvens och LandtMarsknlkens proposition ait på Riddarhuset endast tillträde md lemnäs afhörande personer af vårt eget Stånd, samt sådane ofrälse Possessionater, sorn med sin Debetsedel kunna styrka, det de i för_ mågenhetsafgift årligen erlägga minst bo R.dr Banco.
Skulle Proposition, i anledning af 52 §. i Riddarhusordningen ej kunna göras; så an - Den 27 Januarii. 21 håller jag att detta Memorial måtte till RiddarhusUtskotiet blifva remitteradt.
Grefve Härd, Carl Gustaf:
Att publicitet är ett af hufvudvilkorenför en Constitutionel Statsförfattnings bestånd
Och fullkomnande, bestrides nu mera icke.
Hvarje förslag till dess beiotdrande mäste alltså anses som bevis på nit och kärlek för Constitutionen, att med uppmärksamhet omfattas men hvarje steg till detta mål måste också sorgfälligt öfvervägas, så att man icke, för de lofvande utsigterne till fördel, öfverser de möjliga olägenbeterne
Om en sådan betänklighet ocb varsamhet i allmänhet är nödig, är den det i synnerhet i en Stat, der, såsom hos oss, Con-, stitutionen är ny; der hvarken den närvarande generationen blifvit bildad efter Constitutionens anda, eller Constitutionen varit en följd af Nationens allmänna bildning utan man först af ett uppväxande slägte kan vänta sann medborgerlighet, en på öfvertygelse om
Constitutionens värde grundad kärlek för densamma, och bestämda begrepp om de rättigheter och skyldigheter, som densamma medförer.
Med tillämpning häraf, går jag att yttra mig öfver den af Herr Friherre Åkerhjelm väckta motion, otn tillåtelse för främmande personer, att öfvervara Ridderskapets och A* 22 Den uy Januari?. delns öfverlåggningar.
Den fördel, Herr Friller?! tror deraf böra väntas, är hufvudsakligen den, att ett betydligt antal medborgare, utmärkte både för moraliskt värde och förmögenhet, sorn icke höra till något visst Stånd, genom en sådan tillåtelse, skulle komma i tilllalle att gagna och upplysa vid granskningen och afgörande! af ämnen, om hvilka de kunna äga mycken kännedom, och på hvilkas rätta behandling deras rätt möjligen kan bero, Denna fördel vore visserligen stor, men yid förslagets utförande möta åtskilliga hinder och betänkligheter, Ridderskapets och Adelns samlingsrum är icke stort nog, för att rymma alla dess representationsrätt ägande Ledamöter, om de på en gång skulle infinna sig och knappt tillräckligt för 3- delar deraf.
Den plats, som kunde åt främ-i mande åhörare inrymmas, med förutsättande, att ej mera, än hälften af Ridderskapets och Adelns medlemmar på en gång samlas, vore endast läktaren, som jag ej tror kan intaga aoo personer, hvaraf föijer, att blott ett bestämdt iinga antal åhörare hvarje gång kunde admit teras och dessa skulle då förses med inträ des-polletter, sorn af en eller flera utdelades.
Harvid kunde icke något legitimerande, eller styrkande af en persons rätt till inträde framför en annan, komma i fråga, utan godtycke skulle bestämma tillträdet, ock således kunde hända, att deli, sorn, till gagn för det allmänna, borde vinna tillträde, saknade plats, emedan den blifvit intagen af den blott nyfik.
Den 2~J Januarii. *3 ne.
Denna arbitraira inskränkning står i strid med begrepp-t om publicitet, som efter min tanka, vill säga offentlighet för aila, ej blott för vissa.
Riksdagsordningens 58 §■ innehåller, att ”utur ett Protocollma, vid justeringen, med Ståndets bifall, och på den talandes eget begifvande, uteslutas dess egna uttryck, och äfven deliberationer, som deraf följt.”
Det synes icke olämpligt, att ett förhastat yttrande får återtagas eller rättas, och kanske skulle, utan denna rättighet, mången mindre öfvad talare afhållas ifrån, att framställa sina möjligen goda åsigter; men å andra sidan kunde hända, att talaren, beröfvad denna rättighet, nogare betänkte hvad han borde säga- Jag lemnar således derhän, huruvida en sådan rättighet medför verklig nytta eller ej allt nog, den existerar och vill någon gång begagnas; men om nu en Ledamots yttranden, af någon an^ nan, än Protocollsföranden, antecknas och göras genom tryck allmänt bekanta, innan Pro-' tocollet är justeradt, så är denna rättighet af ingen fördel
Ett yttrande kan af en åhörare origtigt uppfattas och utspridas sådant kan visserligen rättas genom ett utdrag af det ju| sterade protocollet; menora en talare fäller ett förhastadt, ett obetänksamt yttrande 3 tjenar 24 Den 27 Januarii. honom uteslutandet ur Protocollet till intet, när Allmänheten redan, liksom i officiel väg gr underrättad, hvad han yttrat
Och han inför den ej kan neka dertill.
Man torde här invända att den, som inför sitt Stånds talrika medlemmar, kan erkänna ett förhastande, ett misstag, och rätta det infördem. också må kunna göra det inför hela Allmänheten, men nrin egen känsla säger mig, och tankan på vår från forntiden bibehållna
Stånds representation bör öfvertyga hvar och en, att förhållandet är ganska olika, att erkänna och rätta ett misstag inför sitt eget Stånd, eller inför andra —. eller inför en Allmänhet, Dessa svårigheter synas mig, vid de förhanden varande omständigheter, betydliga nog* men en annan olägenhet framställer sig, vigtigare, ehuru troligen mindre att befara- Jag bar förut sagt. att något egenteligt legitimerande till tillträde vid Sessionerne, icke kan äga rum; det får icke bestämmas efter klädseln, förmögenheten eller en upphöjdare rang i Samhället o. s v utan skulle billigast lemnäs den förstkommande.
Samlingen af åhörare kunde således möjligen komma att bestå endast af ohyfsade, tygellösa menniskor, som kke kände något band af ordning eller anständighet., utan endast af s'yrkan.
Om nu denna samling, nog talrik, lör att derige. norn blifva djerf, och möjligen förlitande på förstärkning, antingen af egen böjelse, eller i följd af någon främmande ingifvelse, inblandade sig i discussioneme och sökte verka på Den 27 Januarii. 25 b<?slut?n, hvad medel ägde Ridderskspet och Adeln, att återfalla ordning. att be vara sin frihet ?
Intet annat, än att söka hjelp af militairisk styrka, som möjligen kunde komma för sent, möjligen uteblifva.
Jag har redan medgifvh, att sådane uppträ !en i vårt land synas vara mindre att befara, men de äro äfven här icke otänkbara.
Och den, som skulle vilja tro att den af mig yttrade farhåga vöre alldeles öfverflödig, honom hänvisar jig till historien om Franska Revolutionen, der man ser hvad bruk partiandan vetat göra af en sådan inrättning, sorn den nu löreslagne.
—. der också ansedd, såsom ett vilkor för consritntionel frihet, men missbrukad till medel att störta den.
Af de skäl, jag nu anfört krn jag icke tillstyrka bifall till den af Herr Friherre Åkerhjelm väckte motion, så mycket mindre, som den deraf beräknade fördel lika lätt och utan någon olägenhet kan vinnas, både genom Protocollernas skyndsammare tryckning, dertill utväg torde finnas, och äfven genom
Ståndets medlemmars relationer bland alla upplysta Cuasser af medborgare, som göra, att kännedom om dess öfverläggningsämnen och dessas behandling nog tidigt spridas, för att hvar och en som nitälskar för den goda saken, kan hinna att derom meddela sina tankar.
Om denna någon gång skulle för en korrt tid, vara okunnig om, hvem som talat lör eller e* mot ett förslag, hindras han icke derigenom, alt yttra sig lika grundligt och opartiskt. 26 Den 27 Januarii, Att den nytta, som Herr Friherre Åkerhjelm med sin motion åsyftat, på sistnämnde väg lärer kunna vinnas, bevisas derigenom, att samma motion redan är, genom ett af Stadens
Jag anhåller, att detta anförande må få åtfölja Herr Friherre Åkerhjelms Memorial till det Utskott, dit detsamma lärer komina att remitteras.
Herr Montgomerij, Gustaf', Att publiciteten är frihetens säkraste grund och fastaste stöd torde af ingen uppljst numera kunna betviflas.
Således ville jag icke uti något afseende motsäga den värda Ledamotenstanka, som äfven till detta rum sökt skaffa andras inträde än medlemmarne af Ridderskapet och Adeln, om icke våra handlingar förut ägde all den publicitet, som för närvarande med billighet kan begäras och med rättvisa öfverensstämmer med det allmännas fordringar, isynnerhet om våra Protocoller, enligt eh annan värd Ledamots gjorda framställning, komma att tryckas dagen efter sedan de blifvit justerade.
För publiciteten kan man väl icke fordra stort mera?
Och hvartill skulle det då tjena, att här lemna inträde åt andra än dem, som i våra öfverläggningar kunna deltaga, ef - Den 27 Januari!, 27 ter som intet, af hvad här discuteras och bs« slutas, hålles hemligt, utan tvärtom, så fort möjligt är, genom tryck, allmän göres P Men det oaktadt, hvilken kan bestämma hvem, och hvem icke, här för hvarje gång bör få inträdep jilia kunna åberopa lika rätt men alla skulle icke här få utrymme.
Godtycket skulle således nödvändigt afgöra valet , utan att af någon reglementarisk föreskrift till allas nöje kunna verkställas.
Och huru lätt skulle ej detta kunna gifva auledningar till tvister, gräl, oordningar, kanske till mycket obehagliga följder, hvilka både kunde komma att störa och må hända, någon gång att tillintetgöra Ridderskapets och Adelns ölverläggningar, och allt detta utan motsvarande fördelar.
Ty icke kan publiken hämta någon uppbyggelse af, och än mindre bör den gifva någon impuls åt våra discussioner, och aldra» minst kunna vi draga någon nytta af det, att omkring 50 å 60 personer öfver det vanliga antalet äro stumma åhörare.
Det är således på en gång vlgtigt och nödvändigt att med den väckta frågan visligen förfares:
Vlgtigt är det att icke taga ett steg, corn man svårligen kan återtaga; nödvändigt är det att med varsamhet och småningom icke brådstörtande gå den stigande frihets andan till möte, och med det samma lyder man naturens lärorika elterdöme, oeh då skall skenet af frihetens fackla icke förblända, utan tvärtom, genom dess efterhand verkande ljus blifva förädlande, välgörande. 11 a 1 n 28 Den 27 Januarii.
Dessutom huru ofta talas icke här hvad som straxt derefter antingen återtagcs, eller uti Ridderskapets och Adelns Frotocoller icke kan införas eller till och med derifrån afföres, Om under discusionerne i dem influtit någonting icke behörigt, eller med constitutionen icke öfverenstämmande?
Skulle då äfven sådana discusioner, genom snabbskrifvare böta allmängöras, och äfven den renaste afsigt, ehuru för ögonblicket illa filer icke nog klart framställd, blifva efter godtycket förklarad, genom
Dagblad utspridd, välmeningen häcklad, kanske smädadP Nej, Sverige är icke ännu
England och vårt representationssätt icke jemförligt med Englands, och så länge Rikets Ständer, mot naturen af saken, äro fördeldta på 4 kamrar, är den allmänna föreningen sä mycket mera förhastad, som
Ståndens egne och enskildta förening borde föregå, för att sedan efterföljas, om möjligt, af den mäst obegränsade offentlighet" och så enligt min tanka Frihetens och Cmflitntionens rätta krona.
Men innan detta kan ske, låtom oss inskränka vår offentlighet till hvad den med nytta och ändamålsenlig åsyftnjng äfven för närvarande kan och bör vara, nemligen, att medgifva inträde här åt dem, som en dag skola beträda samma bana, men hvilka dittills sakna allt tillfälle till öfning, till deltagande i offentliga öfverläggningar.
Redan en af våra framfarna störste, ädlaste Regenter insåg nyttan af att extra Capita eiler de yngre af Ridderskapet och Adeln lingö inträde på Riddar - Dea 27 Januari 29 huset.
Att nu förnya denna rättighet, är att taga ett steg till en förökad publicitet, det man icke behöfver ångra, såsom för vida utsträckt, utan hvilket tvärtom af de, som deraf draga och böra draga loide!, prisande vårt rninne, skola fullkomligare än många bland oss, som icke blifvit vande vid allmänna ärenders behandling, kunna med förökade kralter att gagna Fädernesland och Konung, här uppträda.
Förvarom denna tillfredsställelse för vårt minne, men uppskju*om att för närvarande gå längre!
Det stora steget till en allmän publicitet tillhör en lämpligare framtid att taga, och denna lyckligare tidpunkt hoppas jag icke eller är långt borta.
Herr Hartmansdorff, Attgujl» Innan jag närmare yttrar mig öfver förevarande ämne, vill jag söka utreda hvad offent* lighet rätteligen betyder och åsyftar Samhället är ostridigt stiffadt, för att genom gemenskapen mellan menniskor, befordra deras framsteg i kunskap och dygd.
Är detta 3° Den 2j Januarii, ändamålet, så bör det kunna vinnas i samma mån, medlet, det gemensamma meddelandet af insigter och goda efterdömen, begagnas.
Sättet att åstadkomma detta meddelande och deraf följande fördelar, i afseende på allmän” na ärender, ar ojfentlgheten i deras behandling.
Hvar och en som fatt ett allmänt uppdrag, nödgas derigenom, antingen han vill elier ej, att utföra det så, sorn skedde det inför den aliniänheis ögon, hvilkens bästa han skall befrämja, som vore alla upplysta och rättsinniga, alla vrångvisa och illvilliga tillstädes.
För att vinna eller bibehålla de förras aktning, för att undgå de s?dnares misstydning, mäste hart icke allenast vara noggrann att iagttaga de för allmänna ärsnders behandling föreskrifna förmer, utan äfven, att i det, som till hans egen pröfning är öfverlemnadt, göra det förståndigaste och bästa han kan.
I samma mån, som detta bemödande allestädes är rådande i afseende på allmänna angelägenheter, kan den enskilte medborgaren vara förvissad om, att de som deribland beträffa honom, vare sig uti Lag* skapning, Statsförvaltning eller Lagstiftning, skola med all möjlig urskilning, och oväldighet blifva behandlade- Ändamålet med offentligheten är, att alla medborgare skola sättas i beröring med alla, att summan af hela Samhällets upplysning och rättsinnighet skall komma hvarje enfkildt för hans del till godo; att det förståndigaste och ädlaste, som i sam - Den 27 Januarii. 5t fället kan tänkas och göras, må blifva rättesnöret för allmänna ärenders behandling.
Men de förståndigaste och ädlaste ärO icke de flästa.
Det är följakteligen icke den okunniga, ouibytliga och vanligen egennyttiga mängdens, utan de förras mening, som bör inhämtas och göras gällande.
Upplösningen var icke möjlig så länge enväldena fortforo, och behandlingen af allas angelägenheter måste blifva beroende af en endas eller några få personers upp* lysning och rättsinnighet.
Antingen skulle de vara kunnigare och ädlare än alla andra medborgare tillsammantagna, hvilket ej är tänk*, bart, och i hvilket fall de ej behöfde sky allmänhetens blickar och omdömen , eller ock skulle de kännasin okunnighet och sin ensidighet, samt följagtligen söka, att under hemlighetens slöja dölja sina brister, eller gifva sina åtgärder, ett sken af vigt, som de ej förtjente, och detta har vanligtvis varit händelsen.
Af mörkret äro okunnighet, misstag och våldsam-' ma botemedel både å de styrdas och de styrandes sida, naturliga^följder.
Utmattad afdessaskakningar och de olyckor de medfört, har man funnit nödigt, att motväga den ensidighet och det väld, som härrör af magtens god yckliga utöfning utan stadgade lormer för åtgärdernas vidta - 20 Den 27 Januarii, gande; och utan invändning eller anmärkning vid de grundsatser, hvarutur de blifvit härledda.
Dessa motvigter hafva varit bestämda former för utöfningen både al Lagskipning, Statsförvaltning och Lagstifning, samt lagliga Folksamlingar till uttryckande af allmänna omdömet och viljan i alla dessa afseenden och till alslutande med Regeringen af öfverenskommelser derom för framtiden.
För att hvarken Regering eller folk skulle sakrni d n nödiga insigten till de^sa förrättningar, var det nödigt, att tillerkänna hvar och en som trodde sig hafva någon upplysning att gifva, någon anmärkning att göra-, frihet att med Dia den,, eller tal- och tryckfrihet, det är tillstånd för hvarje enskild man alt offentligen granska allmänna åtgärder.
Men på der andinna granskning elier farhågan hos de afgörande för densamma, icke må komma för s*mt. eller sedan beslutet är fattadt, och saken för den gången afgjord, böra lagskipning och 1 tgstiftning, der hemlighet sällan fordras, göras offentliga under sjelfva förrättningen, och Statsförvaltningen, åtminstone så snart
Regeringens åtgärder äro vidtagna och ej på förhand kunna motarbetas.
Är ändamålet med en nationalförsamling, att uttrycka den förståndigaste och ädlaste vilja, som ibland folket i allmänhet råder; så bör hon anses fullkomlig el er ofullkomlig i samma mån som hon nppfyller eller förfelar den na bestämmelse.
Ehuru väl en nationalförsamling är sammansatt, kan hon aldrig vara det Den 27 januarii.
33 till den grad, att icke mången medborgare utom densamma skulle kunna hafva goda råd oell upplysningar att gifva, om han finge höra och se hvad som i Nationalförsamlingen förehafves, och således tillfälle, att, under det målen hvila till Nationalrepresentanternes begrundande, muntligen eller i tryck meddela dem sina åsigter.
Ännu mera bthöfves detta Allmänhetens deltagande för Nationalförsamling gens åtgärder, om hon är ofullständigt och illa sammansatt, så att dels vissa medborgare icke äro representerade, dels de representant ter, som finnas, äro delade på särskilta rum, utan gemensam öfverläggning, och utan tillfälle att höra hvarandras skäl} hvarigenom det beror på en slump, om någon öfverensstäm-j melse vinnes i de åtgärder, som samtidigt fattas af flera från hvarandra afstängda corporationer.
Är ändamålet för allt samhälle, att hvarje medborgare må tillväxa i odling och sedlighet, så bör ett så kraftigt medel till goda egenskapers utveckling och till vinnande af skicklighet att gagna Fäderneslandet, sorn det att få afhöra allmänna ärenders behandling, icke åsidosättas.
Äro kärleken och förtroendet till Statens styrelse, de enda säkra band, som i längden sammanhåller den: så måste man önska, att hvarje medborgare måtte i sin mon känna, och på grund af insigt; värdera både lagskipning, Statsförvaltning och lagstiftning.
Den som afhöt Bil. till Rid. o. Ad.
Pr. 1 Afd, 3 34 Den 27 januarii, en Nationalförsamlings öfverläggningar, finnér merendels någon representant af sina tänkesätt; och får med detsamma äfven höra, hvad som kan sägas deremot.
Är en Nationalförsamling offentlig, så kan hors icke belackas.