Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Leijonhufvud föreslagna beräkningssält för legnings-afgifterncs erläggande, eller uti det af honom 42 Den 4 Januari f. m. föreslagna användandet af nämnde afgifter, men derjemte anser ämnet af största vigt för både sam- och framtiden, så föranledes jag, att på grund häraf vördsamligen anhålla att i egenskap af ny motion få afgifva följande förslag.
Ehuru jag, å de skäl som af mig till R. o. Ad:s Prot. i dagens plenum blifvit anförda, anser: det rättigheten att medelst legning blifva befriad från allmänna beväringspligtens fullgörande bör uphöra, vill jag dock icke göra något yrkande i detta hänseende, då jag icke har hopp att se detsamma bifallet.
Deremot har jag ansett mig böra omfatta det sig erbjudande tillfället att söka åstadkomma, dels att afgifterne, för dem hvilka önska att från beväringspligtens fullgörande varda befriade, måtte blifva bestämda i ett skäligt förhållande till det åliggande, hvarifrån endast den bemedlade är i tillfälle friköpa sig; dels att allmänna beväringsmapskapels leder måtte blifva befriade från det ogräs, i så väl moraliskt som militäriskt hänseende, som de närvar:de legokarlarne till större delen utgöra; och är det till vinnandet af detta ändamål, som jag vördsamlingen föreslår, att R.
St. för sin del mätte besluta: ]:o
Att den som önskar befrielse från allmänna beväringspligtens fullgörande, åligger att häremot årligen erlägga under loppet af 5 år, eller så länge beväringspligten fortgår, en afgift motsvarande medium för hela riket af den vakansafgift, som erlägges af den jord, som, ehuru ordinarie rotering underkastad, likväl icke utgör ordinarie rotering innatura, och hvilken vakans-afgift, fullt motsvarande roteringsbesväret, vid de årliga markegångssättningarne specificeras och i taxorna utsättas *). 2:o
Att förenämnde afgifter skola förskottsvis för året erläggas och uttagas i förening med den allmänna upbörden, samt derefter aflemnas lill Riksg:s-kont. för att under dess förvaltning användas till följande ändamål, nemi.: i främsta rummet, att medelst vapens och ammunitions m. m. anskaffande samt premiers utdelning tillvägabringa och vidmakthålla de af mig vid sistförflutne Riksdag föreslagna, så maktpåliggande allmänna socken skjut-föreningar, hvaruti alla i beväringsåldren varande personer borde åläggas att deltaga ; samt derefter till bildandet af följande 2:ne fonder.
Den ena, under benämning krigshjelpsfonden, hvartill skall ingå ^:delar af de öfverblifna ärliga inkomsterne och hvilken fond, så snart krig utbrutit, af Konungen får lyftas och användas såsom bidrag lill krigets utförande; den andra,' under benämning krig spensions-fondm., hvartill den åter - *) Medium af denna afgift utgör per rote-numnier circa 60 R:dr.
Såsåledes skulle de föreslagna afgifterne för legning, efter 5 års förlopp och under antagande af hvad som nu är fallet, eller all 1,600 beväringsynglingar årligen lega, inbringa en årlig inkomst af 480,000 R:dr b:co(!), i st. f. dessa odugliga, onyttiga, lör rikets försvar, obehöfliga och till bestämdt förderf för beväringsmanskapet varande legokarlar, hvilka nu inkorporeras i dess leder.
Den 4 Januari f. m. 43 stående |:delen af de årligen öfverblifna inkomsterne skall ingå och å hvars räntor skall bestridas mot behofvet svarande tillfälliga understöd eller ständiga pensioner till de af beväringsmanskapet, hvilka i krig eller annan tjenstgöring erhålla till menlig påföljd varande blesyrer eller skador *). 3:o
Att med skyldigt afseende på så väl de ömmande omständigheter, synnerligast för de obemedlade, som ock öfrige förhållanden, hvilka böra föranleda befrielse från beväringspligténs fullgörande, följande tillägg till redan befintlige befrielse stadganden måtte göras, nemi. att befrielse frän beväringspligtens fullgörande äfven tillkommer: a) Äldste brödren bland fader och moderlösa; b) Enda eller äldsta sonen, eller svärsonen, eller om sådan ej finnes, äldste son- eller dottersonen, af enka eller fader, som är blind eller som ingått i sitt 70 år; c) Den som har en broder näst före honom i ålder, hvilken antingen tjenar i arméens stam, eller aflidit i tjensten, eller blifvit afskedad för blessyrer och andra kroppsskador erhållna under sin tjenste-utöfning; d) De som innehafva folkskolelärare-befattning; e) De som hafva med approbation undergått medicofilosofie kandidat-examen, samt fortfarande egna sig åt läkareyrket.
Under förutsättning att hvad jag ofvan föreslagit komme att gå uti verkställighet, blefve följden deraf: att den kunskap i skjutvapnets bruk komme beväringsmanskapet att bibringas, hvilket utgör ett nödvändigt vilkor för att på ett, ändamålet motsvarande, sätt kunna upfylla det dyrbara åliggandet att försvara fosterjorden, men hvilken kunskap nämnde manskap nu helt och hullet saknar; att under freden, hvars fortfarande man bör hoppas, nödige medel samlas för att vid inbrytande krig vara tillgängliga för detsammas utförande och bekostande; att tillräcklig fond komme att finnas för bestridandet af de understöd och pensioner hvaruppå allmänna bevä - ’) I händelse de af mig föreslagna åtgärder, med hänseende lill befrielse från beväringspligtens fullgörande, trädt i verkställighet för 40 år sedan eller samtidigt med allmänna beväringspligtens åtagande, så skulle krigshjelps-fonden f. n. utgjort 33,924,214
R:dr och krigspensions-fonden hälften deraf eller 16,962,107 R:dr.
(Jag har beräknat den förstnämndes årliga inkomster till 266,066: 32, och den sednare till 133,333: 16, jemte ränta på ränta efter 5 proc.; samt kostnaden för de allmänna skjutföreningarne lill återstoden af inkomsterna).
I stället har under samma tid de beväringsskyldige till dessa för försvaret onyttiga legokarlar utbetalt circa 4,000,000 R:dr, hvilka nära nog på skillingen uteslutande blifvit använde lill uppköp af — bränvin.
(Ersättningen lill en legokarl upgår nu för alla 5 beväringsåren ifrån 50 till 100 R:dr; stundom derutöfver.
Således för 1,600 legokarlar till cirka 100,000 R:dr årligen, oberäknad!
Statsverkets utgifter för deras underhäll). u
Den i Januari f. m. ringsmanskapet, sedan det till tjenstgöring blifvit upbådadt ega välgrundade och lagenliga anspråk, men hvartill nödige medel saknas, annorlunda än genom nya pålagor:
Vadstena krigsmanshuskassa kan nemi. icke för detta ändamål anlitas, utan att på samma gång blifva urslåndsatt fullgöra de nu till stammen utgående otillräckliga pensionerne; — och skulle alla dessa fördelar erhållas utan att i ringaste män belasta hvarken Statsverket eller de skattdragande -— blott medelst erläggandet af rättvisa och föga betungande tillfälliga afgifter af mera bemedlade samhällsmedlemmar.
Oberäknadt ofvan anförde fördelar skulle slutligen hvad jag här föreslagit medföra en årlig besparing för Statsverket af minst 5,000
R:dr, motsvarande årliga underhållet för de både onyttiga och ohehöfliga legökarlarne.
Anhålles om remiss till förenade Stats- och Lag-Utsk:n.
Då härvid det af Hr Stjernsvärd framsläldta förslag begärdes på bordet, förklarade Hr Gr. o. Landtm., det han ansåg remissen af en motion icke kunna föranleda till nya frågors väckande,. men att deremot intet hinder vore för att Hr Stjernsvärds nu afgifna anförande kunde åtfölja remissen till LagUtsk., såsom ett serskildt yttrande öfver Frih.
Leijonhufvuds förevar:de motion.
Jag tror, att 56 § Riksd.Ordn. berättigar mig att såsom ny motion afgifva det af mig uplästa förslaget, enär Frih.
Leijonhufvuds motion innefattar ett härmed sammanhängande redan uptaget ärende; men om R. o. Ad. icke gillar denna min åsigt, anhåller jag, att mitt nyss afgifna yttrande jemte dertill hörande förslag måtte till vederbörligt Utsk. få åtfölja remissen af Frih.
Jag vill icke yttra mig i afseende å Hr Stjernsvärds nu gjorda förslag, men anser mig böra fästa upmärksamheten deruppå, att nämnde ledamot oriktigt upfattat motionärens mening i afseende å den vakansafgift, som borde tagas till grund för bestämmandet af den summa, som skulle erläggas för befrielse från beväringsskyldighetens fullgörande.
Motionären har nemi. ej afsett. den vakansafgift, som direkte ingår till K. M. och Kronan, utan den ständiga vakansafgift, som erlägges för de nummer inom reg:tena, hvilka anses böra stå vakanta och hvilka afgifter användas till löner åt Spelet och för andra ändamål.
Sä betalas t. ex. vid ett Kavalleri-reg:te 150 R:dr för häst och karl samt 110 R:dr b:ko för bara karl.
Vid ett Infanteri-reg:te erlägges i vakansafgift 51 R:dr, samt varierar emellan 50, 60 och 70 R:dr b:ko.
Hr Stjernsvärds yttrande måste således hvila på ett misstag, ty motionären kunde omöjligen mena den af Hr Stjernsvärd omnämnde vakansafgiften, hvilken är aldeles för låg för att i detta fall tagas till beräkningsgrund.
Den 4 Januari f. m. 45 Jag vill icke yttra mig ang:de den förstärkning i arméen, som legokarlarne skulle utgöra, enär härom redan är tillräckligt ordadt, men deremot ber jag att få instämma i Hr Bildts yttrande, att det hade varit önskligt, att frågan om legorättens öfvertagande af Staten blifvit behandlad i sammanhang med öfriga arméens organisation rörande frågor.
I afseende äler å legokarlarnes duglighet och frejd, kan jag icke dela Hr Bildts mening och med all aktning för nämnde ledamots militäriska insigter, tror jag att hans yttrande i detta hänseende förråder obekantskap med huru det tillgår vid våra beväringsmönstringar.
Om äfven en Landshöfding eller en Reg:ts-Chef gör sig all möjlig möda för att vaka deröfver, att författningens stadgande ang:de legningsrätten efterföljes, står det dock icke alltid i hans makt att förekomma denna rättighets missbrukande.
Jag vill nämna ett ofia inträffande exempel härå.
Det är nemi. vanligt att en karl tager lega det ena året t. ex. i Småland, det andra i Östergöthland, det 3:dje i någon annan provins o. s. v., så länge han orkar bära vapen, och det är vid inmönstringen af en sådan karl ganska svårt, ja nästan omöjligt att utröna, huruvida han icke åtagit sig enahanda förbindelse å annan ort.
Jag anser således att vi böra vara motionären tack skyldige för hans förslag, hvilket onekligen innebär ett framåtskridande i denna väg, äfvensom jag finner det icke vara omöjligt, att legningen öfvertages af Statsverket, på sätt det blifvit föreslaget.
Hvad konskriptioussystemet i andra länder beträffar, tror jag det icke vara lämpligt att åberopa förhållandet härmed uti Frankrike, enär det är allmänt kändt, att
Fransmännen sjelfva äro högst missnöjda med det sätt, hvarpå konskriberingen sker; der upgöres äfven legningsaffärer individerna emellan.
Att legningsbyråer besörja legningen, förbättrar icke saken, ' utan förefinnas samma olägenheter der som boss oss.
I Österrike, som år 1848 organiserade hela sin armé efter könskriptionssystemet, är hvarje utskrifvet! karl förbunden att tjena i Sår.
Den som icke vill underkasta sig denna utskrifning, blifver derifrån befriad, så vida han erlägger en summa af 600 Floriner, motsvarande 750 R:dr b:ko Svenskt mynt.
Denna summa erlägges till kommunal-Styrelsen i den ort, der den konskriptionsskyldige är bosatt, och sedermera föranstaltar denna Styrelse om penningarnes öfverlemnande till Chefen för det reg:te, till hvars uprättande orten bidrager, och Reg.-Chefen går i författning om annan karls anskaffande i den befriades ställe.
Den som redan tjenat sina 8 år, anvärfvas ofta af Reg:ts-Chefen, för att tjena ännu ytterligare 8 år (för den befriade konskriptionsskyldig?); han erhåller då några Kreuzers tillökning i det dagliga gaget, och då han sålunda tjenat sammanlagdt 18 år, får han pension vid afskedstagande!.
Jag tror att det icke skulle vara omöjligt att ordna legorätten hos oss på ungefärligen samma sätt som i Österrike, eller åtminstone sålunda, att den direkta upgörningen emellan den legande och den legda undvekes.
Derföre är jag motionären tacksam för hans 46 Den 4 Januari f. m. förslag och önskar att det måtte erhålla det afseende, som detsamma onekligen förtjenar.
Hr Brakel, Mauritz Gustaf: Som Frih.
Leijonhufvud genom tjenstgöring är förhindrad att här vara tillstädes och således icke kan bemöta de anmärkn:r, som Hr Bildt gjort emot ingressen af hans motion, vill jag försöka att dessa anmärkn:r till besvarande uptaga.
Uti det plenum, hvarunder Frih.
Raabs motion ang:de legorättens uphörande var föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, har Hr Bildt försvarat det nuvande systemet håde i socialt och militäriskt hänseende.
Beträffande den sociala nyttan af legningens bibehållande, är jag af samma mening som nämnde ledamot.
Jag tror nemi. att legorättighetens bibehållande ej allenast är nyttig utan äfven nödvändig i ett samhälle, som framskridit i industrielt afseende, som står på de Europeiska staternas närvaride ståndpunkt i jordbruk, handel och näringar.
Men Jegorättigheten i sådane samhällen finues ej, såsom Hr Stjernsvärd yttrat, såsom en förmån för den rike; nej, den rike bör och skall liksom hvarje annan medborgare gifva sina krafter och sitt blod åt fäderneslandet och för den rikes skuld vore jag den sista som skulle yrka på legorättighet.
Det är för den obemedlades skuld som denna rättighet hör finnas, för den skuld, som mäste använda sin tid och sina krafter fär vinnande af sin närvaride och framtida bergning.
Det lärer nemi. icke kunna bestridas, att flera fall kunna inträffa, dä en obemedlad persons framtid skadas derigenom att, i och för beväringspligtens personliga fullgörande, hans bana blifver under en del af året afbruten.
T. ex. en person, som egnat sig åt sjömansyrket, kan icke gå lill sjös det året, derföre att han måste exercera; en verkmästare kan icke få plats på en verkstad, derföre att hans arbete måste afbrytas genom nämnde vapenöfning och hans husbonde genom denna frånvaro lider betydligt o. s. v. Således anser jag legorätten i våra nuvande Europeiska samhällen vara icke allenast nyttig utan äfven nödvändig.
Hvad deremot den militäriska sidan af saken beträffar, är jag af olika tanke med Hr Bildt.
Hans hufvudskäl för legorättens bibehållande är, att Svenska truppernas fåtaliga kadrer derigenom skulle få en förstärkning af exercerade och disciplinerade soldater.
Men äfven om förhållandet antages vara sådant, är jag ändock ej ense med den värde ledamoten, enär jag anser den fördel, som för samhället derigenom upkommer, icke på långt när motsvara fördelen deraf, att hvarje medborgare från barndomen vänjes vid den tanken, att han ovilkorligen är skyldig att med lif och blod försvara sin fosterjord.
En sådan hos nationen inplantad tanke tror jag mycket öfverväga den fördel Hr Bildt åsyftat.
Jag vill icke inlåta mig i undersökning, huruvida arméens kadrer verkligen ökas genom de legokarlar, som ingå i de beväringsskyldiges ställe.
Jag har härutinnan lika liten erfarenhet, som Hr Bildt, hvilken, så vidt jag vet, aldrig exer - Den i Januari f. m. 47 cerat något beväringsmanskap.
Jag måste i detta fall förlita mig på andras omdöme, och i sådant hänseende hafva flere officerare, som haft befäl öfver beväringsmanskap, intygat, att de legda karlarne merändels äro odågor.
Att sådant äfven oftast mäste vara förhållandet, finner man, om man besinnar, hvilket folk de beväringsskyldige hafva att tillgå för att inträda i deras ställe.
Det kan naturligtvis icke utgöras af andra än dem, som förut tillhört värfvade arméen.
Hvilka äro de som lemna värfvade arméen?
De som efter uttjenad kapitulationstid afgå från Regementena hafva vanligtvis fått sig årstjenst eller något annat mindre kargt försörjningssätt än krigstjenst.
Återstå de,som Kompani-Sqvadronseller Batteri-Chefer ej vilja hafva qvar i tjenst för deras oduglighet och liderlighet.
Dessas möda tillhandla de beväringsskyldige sig för minsta möjliga pris, och huru duglige de kunna vara äro här af många redan vitsordadt.
Slutligen finnes kanske äfven några oroliga hufvuden, sorn lemna tjensten utan utsigt på något bestämdt yrke, utan blott för att försöka sin lycka i verlden.
Af dessa kanske kan påträffas en och annan duglig karl.
Vidkommande slutligen Hr Bildts erinran, att det vore stridande mot Reg.F:s 90 § ott tala om en författnings tillämpning och att motionären gjort sig till en dylik förseelse skyldig, då han sagt, att erfarenheten visat, det legokariarne i allmänhet äro odågor, får jag förklara att, mig veterligen hvarken klander emot någon bestämd författning blifvit framsläldt eller densammas tillämpning varit föremål för R. o. Ad:s öfverläggning.
Det är föga grannlaga af mig att åter taga till ordet i detta ämne, men jag finner mig dertill föranledd af de yttranden, som blifvit afgifna efter mitt första upträdande.
Den talare, som hade ordet näst efter mig, sade, att han så till vida instämde i Frih.
Leijonhufvuds motion, som legningsrätten derigenom skulle försvåras.
Nu är det påtagligt, att motionen icke försvårar, utan snarare utsträcker denna rätt, enär man enl. förslaget erhölle mera säkerhet att genom erläggande af en bestämd penningesumma befrias från heväringsskyldighetens utgörande.
Säkerhet härutinnan har man icke för det närvarande, då vilkoret för befrielsen är att man ställer annan person i sitt ställe och detta icke alltid kan vara att påräkna.
Då jag förra gången yttrade, att jag instämde i hufvudsyftet af motionen, om man så får kalla det, var det just derföre att det utgör ett fullkomnande af legorätten, derigenom att den skulle införa ett ändamålsenligare sätt för dess utöfvande, och icke derföre att legorätten derigenom skulle försvåras.
Samma talare har riktat åtskilliga tillvitelser emot mig och deribland, att obekantskap med ämnet skulle hafva föranledt mitt yttrande i anledning af Frih.
Raabs om legorättens afskaffande; hvarjemte en annan talare yttrat, alt min erfarenhet i saken icke upvägde hans och andra militära ledamöters inom detta hus, hvilka fört befäl öfver beväringsmanskap och således varit i tillfälle att praktiskt inhemta sanna förhållandet.
Hvad nu min 48 Den 4 Januari f, m. obekantskap med ämnet beträffar, är jag deröfver icke någon kompetent domare och vill således icke derom mig yttra; och i afseende å den erfarenhet, man inhämtar vid beväringsmönstringarne, vill jag gerna erkänna, att jag är fullkomligt obekant med sättet för dessa mönstringars verkställande.
Men på samma gång jag lemnar dessa Hrns bekantskap med ämnet och erfarenhet i sitt värde, må det tillåtas mig att härutinnan få förlita mig på sådana personers utsago, hvilka måste anses vara vida erfarnare än ofvanomnämnde ledamöter, nemi. flere utmärkte och äldre af K. M:s Beflnde, hvilka hafva vitsordat att, derest författningarnes föreskrifter alltid efterföljas, de personer, hvilka i beväringsskyldiges ställe antagas, äro välfrejdåde och till krigstjenst duglige.
Brista K:s Beflnde i den tillsyn, dem i sådant hänseende åligger, bryta de emot författningarne och blifva sjelfve orsaken lill desammas orätta tillämpning.
Det är väl möjligt, att missbruk härutinnan insmugit sig, men då sådant hörer till författningens tillämpning, kan det, på sätt jag förut sökt visa, icke, utan öfverträdelse af 90 § Reg.F., blifva föremål för R. o. Ad:s öfverläggning.
Då Hr Stjernsvärd säger, att legokarlarne merändels äro marodörer och oduglingar förutan andra epitheter, som jag nu icke minnes, påstår han i och meck detsamma, att den person, som förrättar beväringsmönstringen, låter en embetsförsummelse komma sig till last, derigenom att han icke undersöker, huruvida de personer, som anmäla sig för fullgörande af andras beväringspligt, äro marodörer etc., och då är han ju åter inne på författningens tillämpning.
Hr Stjernsvärd har äfven påpekat en förment oriktighet i mitt förra yttrande ang:de det skadliga afbrott i personers studier, som upkommer genom beväringspligtens personliga fullgörande; i anledning hvaraf nämnde ledamot yttrat, att högst få studenter begagna sig af legorätten.
Jag vet ganska väl, att så är förhållandet, och har icke heller begagnat uttrycket studenter, och jag kunde icke förmoda, att uttrycket studier skulle af den värde talaren inskränkas till akademiska studier.
Alla yrken, så väl vetenskapliga som borgerliga, fordra studier, så att åt detta ord måste, synnerligast nu för liden, gifvas en ganska vidsträckt bemärkelse.
En talare före mig liar redan anmärkt oriktigheten af Hr Stjerusvärds upfattning i afseende å den vakansafgift, Frih.
Leijonhufvud föreslagit, böra tagas till grund för bestämmandet af elen summa, en beväringsskyldig bör i lega ' erlägga, och jag behöfver således icke härvid mig uppehålla.
Hr Stjernsvärd tiar i sitt yttrande sammanblandat Frih:ne Raabs och Leijonhufvnds motioner samt hedrat begge med benämningen framåtskridande.
Jag har redan förklarat, att jag ämnar understödja Frih.
Leijonhufvuds förslag till dess idé, utan att på något sätt sammanblanda sistnämnde förslag med Frih.
Det förra förslaget innebär onekligen ett steg till något bättre än det närvarande, men deremot anser jag, i fullkomlig motsats till Hr Stjernsvärd, Frih.
Raabs Den 4 Januari f. m. 49 Raabs motion i högsta grad retrograd eller reaktionär — huru man vill kalla den»
Detta lärer för öfrigt icke undfalla det Utskott, som får lill behandling emottaga Frih.
Leijonhufvuds motion, och lärer detsamma icke på något sätt sammanblanda dessa motioner.
Jag ber slutligen att få nämna det jag ej hade föreställt mig att vid behandlingen af nu förevande motion skulle kunna upstå någon discussion om den redan remitterade, men då en ledamot före mig sådant sig tillåtit, hoppas jag vinna ursäkt för det jag, till bemötande af hans yttrande, ännu en gång uptagit R. o. Ad:s tid.
Det är visserligen möjligt att inom de serskildta länen antalet af dem, hvilka anmäla sig vilja genom lega fullgöra deras beväringspligt, är något olika, äfvensom alt skälen för en dylik anmälan kunna vara olika inom serskildta län, men öfverhufvud taget, tror jag att förhållandet i berörde hänseende, länen emellan, icke företer någon väsendtli gare skillnad.
En talare har yttrat, att legokarlarne skulle utgöra 8 å 10 procent af hela beväringsstyrkan.
Jag känner icke förhållandet härmed uti andra län, men att det upgifna förhållandet icke eger rum inom Stockholms län, derom tilltror jag mig kunna försäkra.
Der utgör antalet af de legda icke 5, ja icke en gång 4 procent af de beväringsskyldige.
Den obenägenhet emot beväringspligtens utgörande, som mångenstädes hos allmogen är rådande, torde vara litet hvar af oss bekant, men jag känner äfven, att orsaken till denna obenägenhet oftast är obekantskap med huru det tillgår vid beväringsmötena.
Hvad nu mönstringarne och de dervid sig anmälande legokarlarne beträffar, är jag öfvertygad, att om man kände verkliga förhållandet derutinnan, skulle man ej med sådan värma förorda det under discussion varande förslaget.
Flere talare före mig hafva uttalat deras förkastelsedom öfver legokarlarne och gifvit dem en mängd moraliska lyten.
Jag anser mig skyldig att förklara, att de personer af denna klass, som befinna sig inom det län, hvars styrelse är mig i nåder anförtrodt, icke förtjena de mer eller mindre ofördelaktiga benämningar, man gifvit legokarlarne i allmänhet.
Skälen hvarföre allmogen inom Stockholms län begagna sig af rättighet att lega äro hufvudsakligen 2:ne.
För det första är den beväringsskyldige ofta en sådan ohjelpligt eländig och rädd stympare, att lian icke en gång skulle våga marschera lill Ladugårdsgärdet, hvarest han föreställer sig, att man blifver erbarmligen pinad och piskad.
Det andra skälet ligger uti ett hos en och annan af allmogen rådande högmod.
Det har nemi. inom den mera välmående allmogen uti vissa trakter blifvit ett mera allmänt rådande tänkesätt, att den som bar råd att lega för sig, bör göra det, och detta tänkesätt har genom vanans makt så inrotat sig, att en bondeson anser sig ej böra utgå bland beväringen, då far och farfar legt för sig, samt att, då ena grannen leger, den andre anser sig böra göra detsamma.
Detta före3 H, 4 5G Den 4 Januari f. ur. stållningssätt förklarar legorättens allmänna begagnande i vissa distrikter, då den åter i andra aldrig eller åtminstone högst sällan utöfvas.
Legokarlarne kunna afdelas i 2:ne klasser.
Den första utgöres af sådana personer, hvilka icke förut tjena! i arméen, och äfven inom denna klass tror jag att den som tager legan är bättre än den, som gifver den, hvilken sednare ofta hörer till de ohjelpligt rädda, jag nyss omtalade.
Den andra klassen består af förre soldater, sä väl från indeldta som värfvade arméen, och jag vädjar till alla dem, som i ämnet ega sakkännedom, huruvida denna klass obetingadt förtjenar epilhetet drinkare och uslingar, som här blifvit dem beskärdt.