Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På detta sätt har jag kommit till en mot Hr von Hartmansdorffs nu yttrade åsigt så alldeles motsatt öfvertygelse, att jag funnit det vara, icke allenast LagUtsk:s rättighet, utan dess ovilkorliga skyldighet, att uti ifrågavar. utlåt, göra en framställning i den syftning, som finnes antydd uti det utlåt, vidfogade tillägg, mot hvilket Hr von Hartmansdorff nu protesterat.
Deremot (örenar jag mig uti Hr von Hartmansdorlfs anhållan 0111 återremiss af betänk., men ej på det af honom anförda skäl, utan på den grund, att ifrågavar. tillägg, i den form det nu finnes uppstäldt, skulle kunna anses innefatta en anmärkning mot del sätt, hvarpå erabetet blifvit af Just,- ombudsmannen förvaltadt; men att sådant icke varit Utsk:s afsigt, inhemtas bäst af det fördelaktiga vitsord, som Utsk. redan uti detta afseende meddelat.
Cederström, Jacob: Med Hr Lagergren instämmer jag deruti, att Hr Cederschjöld icke varit befogad alt, mot 37 §:n 2 mom.
Riksd.Ordn., inkomma med förslag till ändring af den för Just ombudsmannen utfärdade instructionen.
l På grund af Just.ombudsmannens berättelse, kunna Ständerne afgifva motioner till ändringar uti instructionen och remittera dessa motioner till behandling af LagUtsk. ; men LagUtsk. är icke bland de Utsk., som, enligt 37 §:n Riksd.Ordn., äga.att väcka frågor till afgörande i R.
St:s plena.
I öfrigt förekommer mot Hr Cederschjölds förslag ytterligare den omständighet, att om detsamma af Ständerna bifölles, så vore vägen öppnad för öfverläggning och beslut af R.
St. öfver frågor om Högsta Domstolens beslut i särskildta mål, hvarigenom R.
St. skulle handla i rak 4 IR 49 386
Den 20 Mars f, m. strid mot 90 §:u Reg.F:n.
En sådan instrnclion måste Ständerne akta sig för att gifva Just.ombudsmannen, och deruti torde LagUtskts öfrige ledamöter finna tillräckligt skål, att icke instämma med Hr Cederschjöld.
Derest R. o. Ad. skulle finna för godt att återremittera betänk, på grund af de anmärkningar, som deremot blifvit gjorda, har jag ingenting deremot, ehuru jag icke anser återremiss behöflig.
Jag anhåller att endast få till prot. yttra, att jag till alla delar instämmer med Hr Cederschjöld, uti hans reservation, hvarföre jag äfven anhåller om återremiss af betänk.
Orsaken , hvarföre jag icke yttrar mig vidlyftigare, är den, alt jag icke viii gifva anledn. till, alt detta inål skall komma att upptaga tiden för öfriga angelägna ärenden.
Cederström har trott, att LagUtsk. icke ägt rättighet att göra den ifrågavar. framställningen, på grund af 37 §:n 1 morn.
Riksd.Ordn., der orden lyda sålunda: Intet Utsk., Coust- och BancoUtskm ”allena undantagna, vare berättigadt att väcka frågor till af”görande i R.
St:s plena, eller att upptaga andra ämnen än ”de från plena remitterade.”
Det ifrågavar. ämnet är från alla Stånden till Utsk. remitteradt, och det måtte således vara Utsk:s rättighet att deröfver uttala sig i ämnets hela omfattning, enär Stånden icke bestämt någon gräns, inom hvilken Utsk. skulle stanna med sitt utlåt, eller uppgifvit vissa delar af Just.ombudsmannens berättelse, öfver hvilka, med det öfrigas uteslutande, yttrande af Utsk. finge afgifvas.
Hr Frih:ns anmärkning, att Högsta
Domstolens åtgärder skulle kunna blifva föremål för Ständernes pröfning, i händelse Just.ombudsmannen iakttog den åtgärden, i afseende på Högsta Domstolens förhandlingar, hvarpå jag häntydt; så är jag fullkomligen förvissad derom, att hvarken Landtm, eller Talmännen i öfriga Stånden skola underlåta att begagna den rättighet de, enligt 90 §:n Reg.- F:n, äga att hindra all pröfning af de Högsta Domstolens beslut, som uti Just.ombudsmannens berättelse kunde omnämnas.
Äfven torde det tillåtas mig få erinra, alt uti Just.- ombudsmannens sista embetsberättelse finnas flera Högsta Domstolens beslut, refererade på enahanda sätt, som det af mig uppgifna; men sådant oaktadt har ingen discussion om eller pröfning af desamma hos nugot RiksSt. ifrågakommit.
Jag anhåller att få förena mig uti Hr CederschjÖIds grundliga och sakrika reservation.
Jag vill icke förlänga discussionen, utan anhåller blott om återremiss af betänk , samt att hvad reservanten föreslagit såsom ganska gagneligt, måtte iakttagas.
Så vidt jag kunnat fatta syftningen af fir Gederschjölds reservation, så väl som bans mun t - Och 20 Mars f. m. 3S7 liga yttrande, föreslår lian icke någon ny lag, utan blott att jumianrödja det binder, som han anser ligga i vägen för verkställighet af den lag, sorn finnes.
Skilnaden är himmelsvid.
Jag tror icke, att, derest reservantens förslag ginge i fullbordan, nemi. alt Just.ombudsmannen skulle äga rättighet att begära del af Högsta Domstolens protocoll, deraf skulle följa, ali en Just.ombudsman, som uppfattade sitt kall och sitt ämne, skulle missbruka rättigheten att af tillgången till prottn hemta ledning till förslag rörtde lagens rätta förstånd, på sådant sätt, att lian lill Representationens bedötmnande eller pröfning framställde de särskildta målen, på hvilka lagen blifvit tillämpad.
Att från de afgjorda, i Högsta Domstolens prot. förvarade målm, hemta ledning för nödiga eiler nyttiga lagförändringar, och att från dessa mål hemta ledning för omdömet öfver sättet, hvarpå dessa mål blifvit afgjorda, innefatta 2:ne alldeles olika föremål.
Långt ifrån alt således anse Hr Cederschjölds yttrade mening vara oriktig, håller jag honom räkning derföre, emedan det utmärker ett nit för det ändamål, som instructionen för Just.ombudsmannen afsett.
Jag skall icke vidlyftigare yttra mig härom, emedan jag anser tiden dertill nu icke vara inne.
Då 96 §:n Reg.F:n, innehåller, alt Just.ombudsmannen skall förvalta sitt embete efter den inslruclion R.
St. för honom ufärdat, och här icke är fråga 0111 förändring af instructionen för Just.ombudsmannen; skulle jag tro, att vi icke böra fördjupa oss i någon discussion derom, utan blott stanna vid hvad som här blifvit yrkadt, nemi. återreiniss på betänk., uti hvilket yrkande vi varit enhällige.
Frih. Cederström, Anders, förenade sig med Ilr Ribbing.
Hr Lefre'n, Joli. Pehr: 101 §:n Reg.F:n lyder så: ”Skulle den oförmodade händelsen inträffa, att antingen lie”la Konungens Högsta Domstol eller af dess ledamöter, en ”eller flere funnes hafva af egenytta, vrångvisa eller försumlighet så orätt dömt, alt derigetiom någon, emot tydlig lag ”och sakens utredda och behörigen styrkta förhållande, mi”stat eller kunnat mista lif, personlig frihet, ära oell egen”dom, vare R.
St:s Just.ombudsman pligtig, äfvensom Konungens Just.canceller berättigad, att vid den Rikets dom”stol , som här nedanföre bestämmes, den felaktiga under ”tilltal ställa, samt till ansvar .efter Rikets lag befordra.” Blir det, som här befalles, möjligt, om honom nekas tillgång lill Högsta Domstolens protocoll?
N:o 2 blef af R. o. Ad. återremittcradt.
Föredrogos Borgare- oell BondeSttns den 18 dennes e. ni. på bordet lagda prot.utdr., med inbjudning till MedStånden 388 Den 20 Mars f. m. att
Lördagen den li dennes välja ledamöter uti den nämnd, som enligt Reg.F:ns io3 §. äger att domina, huruvida Högsta Domstolens samtlige ledamöter gjort sig fört jente att i deras vigtiga kull bibehållas, eller om visse af dem må anses böra från utöfningen al Konungens domsrätt skiljas.
Tillåt mig få börja med ett uttryck, sorn vanligtvis af talare begagnas för att göra epilogen till discussionen.
Jag menar fruktan att blifva missförstådd.
Om den ifrågavar. inbjudningen hade innefattat den meningen , att efter 8 dagars förlopp förrätta val till ledamöter af den jury eller nämnd, som skall bedomina Just.rådens sätt att förrätta sin tjenst under förflutna tiden; så hade jag icke haft att erinra deremot.
Grundlagen är visserligen tyst i den frågan; men grannlagenheten har äfven sin lag, och jag skulle önskat, att 8 dagars rådrum blifvit iakttaget.
Jag bor i landsorten , och har der funnit, icke blott skefva, utan ock ofullständiga begrepp om en jurymäns åliggande.
Ständerne äro icke annat än Utsk. af nationen.
De kunna i vissa delar äga vidgade åsigter och stora kunskaper, men de kunna äfven hafva mera passion.
När man linner så litet sanna begrepp om det samvetsgranna åliggandet hos jurymannen, kunna många af dem, som komma i cathegori alt blifva valde till jurymän, behöfva tid att bereda sig till fullgörande af det vigliga kall, hvartill de blifvit valde.
Jag anhåller, efter jag ser R. o. Ad. vara färdigt att bifalla BorgareSt:s invitation, att för min egen del få förklara, att jag är öfvertvgad, det R. o. Ad. äger så mycken grannlagenhet, att detta Stånd icke skulle sfi brådstörtande tillvägagått, örn än bland dess medlemmar funnits någon ögonblieks-notabilitet, som redan utsatt sin resa till fastings marknad.
Boye, Ludvig:
Redan för i eller 3 riksdagar sedan, har jag på detta rum beklagat, att en grundlag finnes, som medgifver en så omoralisk rättighet, som ostracismen.
Jag har förklarat min afsky för den tanke, att den auctoritet, som skall lemna lagens beskydd åt alla medborgare, sjelf skall sakna allt beskydd och vara blottställd fölen godtycklig opinionsyttring.
Jag upprepar detta yttrande och får förklara, att så samvetsgrannt jag under föregående riksdagar afhållit mig från deltagande i val till opinionsnämd!, så skyldig anser jag mig att äfven nu afhålla mig derifrån.
Jag vet icke hvem den värde Friherren tagit sig friheten att onämnd apostrofera, såsom den der ämnade sig till fastings marknad, och derföre hade behof af skyndsamhet i fråga om val af opinionsnämden.
För min del får jag förklara, att jag hvarken ämnar deltaga i valet, ej heller har för afsigt att besöka fastings marknad.
Den 20 M n r s f. ra. 38<)
Uppå derefter framställd propos., blef den nu föredragna inbjudningen antagen.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, under erinran, att, enligt Reg.Fm oell Riksd.Ordn., de ordinarie ledamöternes antal i den ifrågavar. nämnden vore 12, att då R. o.
Ad:s närvar, antal vore ganska stort, och valet således säkerligen lomme att upptaga en stor del af morgondagen, det kunde bända, att någon af de 12 personer, som erhållit de flesta rösterna, blefve hindrad eller icke hunne blifva om valets utgång underrättad, innan den tid på eftermiddagen, då nämnden skulle sammanträda, hvarföre det vore nödvändigt att äfven välja några suppleanter; och hemställde Hr Landtm, alltså, om R. o. Ad., i likhet med hvad vid sista riksdag skedde, äfven vid denna skulle behaga bestämma deras antal Lill 4* Ropades ja.
I anledn. häraf erinrade Hr Frih. o. Landtm, att, enligt 3 3 §:n Ridd.Ordn., hvarje lista således borde upptaga 16 namn, eller det sammanlagda antalet af ordinarie ledamöter och suppleanter; och blefve de 12, som erhållit de flesta rösterna, ordinarie ledamöter, och de 4> s°m kommit dem närmast, suppleanter, hvilka alla borde sammanträda med de öfriga Ståndens till nämnden utsedda ledamöter vid den limma på eftermiddagen i morgon , som genom anslag blifver bestämd.
Vid sista riksdagen hade R. o. Ad. öfverenskommit att uppgöra listorna i alpbabetisk ordning; och hemställde Hr Frih. o. Landtm., om Ståndet äfven vid denna riksdag behagade göra detsamma, dock utan att ett motsatt förhållande kunde föranleda till någon listas casserande, 0111 den i öfrigt vore riktig.
Justerades R. o. Ad:s prot.ntdr., rörtde antagandet af inbjudningen att i morgon Lördag företaga valet af den i io3 §:n Reg.Ftn omtalade nämnd.
Hr Munck af Rosenschölds, Nils Rudolph , den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion , om Biskops-embetenas afskalfande.
Hr Munck af R ose n s ch ö I d, Nils Rudolph, uppläste följande:
Då vi alla veta att hierarchien, detta det svåraste förtryck, som hela verlden , som vårt fädernesland haft att kämpa mot, föll genom reformationen; torde det icke förundra någon, att jag påyrkar bortskaffandet af dess pelare, som länge stått gagnlösa ruiner.
J förstån, mine herrar! jag menar biskopärne.
Jag föreslog biskops-embetenas indragande, i mån af ledighet, och dess lönefonders anslående till undervisningsverken, d. v. s. Statens, som afse bildandet af dess embetsman, ej den enskilda medborgaren, 3go Dell 20 Mars f. o). universiteter oell gymnasier; eller åtminstone en indragning i de biskoparna tillslagna löner, och de derigenom uppkomna medels användande för samma ändamål.
Om orimligheten af att hafva tolf biskopar, som äro kanske lika rikt donerade som alla våra högre Uirdomsskolor, torde ej behöfva vidt ordas; jag säger kanske, ty det har varit förbehållet den hierarchiska slugheten, alt som en hemlighet bevara dessa enorma inkomster,— vi kanna dem nästan intet.
Hvad jag tror mig veta, är, att Lunds biskops-slol, med tillhörande pastorater och gods, kunde, om inkomsten deraf ställdes på behållning, ungefär gifva en sådan, af något öfver två tusen tunnor säd, eller ungefär lika med hvad 7 professorer hafva vid universitetet; 0111 den icke gifvit det, bevisar ej fel i mina uppgifter, förrän man först bevisat, alt dess inkomster varit ställda på den största möjliga behållning.
Vesterås skall vara ännu rikare donerad.
Oumbärligheten af biskops-embetena lärer väl aldrig falla någon in alt påstå, då biskopens kall lärer förnämligast bestå uti alt uppbära lön och representera corpsen.
Biskops-visitationerna, åtminstone som de i allmänhet hittills varit förda, lära blott kunna hänföras under cathegorien lustresor, och dessa kunde, om det skulle vara behöfligl att föra deni med mer nit, kanske likaså väl, som ordförandeskapet i domcapitlen, öfverflyttns på domprosten.
Erkebiskopar finnas ej i något annat reftfrmeradt land, utom England.
Biskoparne i de öfriga reformerade länderna, åtminstone i grannriket Danmark, äro ej mycket mer lön te än en prof essor.
Man torde invända: det är väl sanni, biskoparne äro ej till för annat, än att representera, men så länge andra corpser representeras af chefer, är det ock billigt, att presterskapet hafva sådana.
Jag kan ej derpå annat svara, än att det är obilligt, att presterskapet och andra corpser hafva af Staten högt lönta chefer för den kanske höga, men för Staten helt visst umbärliga rolen att representera.
Har det visat sig, att läns-styrelsen gått likaså bra, då den ensamt förvaltades af landskamererare och landssekreterare, som då den ensamt representerades af landshöfdingen, är det intet skäl som talar mot detta embetets indragande och lönens inflytande i statscassan.
Jag är af den tanken, att våra embetsmål) borde aflönas efter helt andra grunder än hittills, då de, som hafva de vigtigare åligganden och mesta arbetet, fått minsta lönen; jag anser, att en viss grad lön bör tagas till stadium i afseende på lönen inom våra tre embetsmannaclasser, den civila, den lärda och den militära; de som vilja hafva högre grad få behålla samma lön med blotta tillökningen af äran.
Jag anser dessa trenne grader böra vara häradsdomare inom den civila, professor inom den lärda och compagni- eller squadrons-chef inom flen militära classen : då kunde den orimligheten undvikas, att hälften af vår lägre embetsmanna-corps är lönlös, emedan den högre Den 20 Mars f. m. 3gi liar för mycket.
Jag föreslog antingen biskops-embetenas indragande och deras lönefonders anslående till läroverken, och att de få detta embetes åligganden öfverflyttade på domprostarna, eller också indragning i de för biskoparna anslagna löner; att kräklan må blifva en mindre led frestelse än den hittills varit, och de förvandlas från-andliga furstar till Statens andliga embetsman.
Då jag besinnar, att våra grundlagar, så väl Reg.F:n, sorn Riksd.Ordn., upptaga biskopsembetet såsom existerande; ty uti 29 §:n Reg.Fai heter det: ”Till Erkebiskop och biskopar, med hvilkas val förhålles ”efter förra vanligheten, utnämne Konungen en af de tre, ”sorn föreslagne blifvit”, och i3 §:n Riksd.-ordn. innehåller: ”Jemte Erkebiskopen, biskoparne och pastor primarius i Stockholm, hvilka af Konungen till riksdagen’kallas etc. ” — här äro biskoparne upptagne såsom representanter, — och då jag besinnar detta; så, säger jag , kan jag icke firma motionären hafva ägt rätt att vända sig till Ståndet med denna motion, enär dea rätteligen endast tillhör Const.Utskotiet.
I afseende på hvad som anmärkt blifvit, får jag förklara, att jag icke finner hinder för mig att motionera biskops-embetets afskafFande, derföre alt i grundlagen står stadgadt, huru biskoparne skola representera.
Jag har icke påyrkat biskoparnes afskafFande, derföre att de äro representanter, utan derföre att de äro dyrt lönte och obehöflige embetsmän.
Hr Rosenqvist, Fi edi'.
Lconh.:
Den ifrågavar. motionen har blifvit väckt under 3 riksdagar utaf ledamöter inom BondeSt.; den har blifvit upptagen och remitterad till Utsk. och af Utsk. behandlad samt af RiksSl:n afgjord, — ehuru icke lill motionärernes fördel.
Jag kan sä mycket mindre underlåta att understödja motionen, som jag sjelf väckt motion i samma syftning.
Om Hr Frih. o. Landtm, så funne nödigt, skulle Hr Landtm, säkert icke underlåta att åberopa go §:n Reg.Fln i delta hänseende; men då Hr Landtm, icke gjort anmärkning mot motionen, hoppas jag att densamma blir remitterad.
Är den af mig gjorda anmärkningen grundad på tydlig föreskrift i grundlagen,så är del af ingen betydelse, om händelsevis något misstag i ett annat Stånd ägt rum; d. v. s. sådant kan icke hafva inflytande på det beslut vi här böra fatta.
Jag har icke åberopat 90 §:n Reg.F:n, och kan icke begripa, hvarföre denna §. blifvit omtalad.
Jag fortsätter mitt bestridande af remiss, men vill icke betaga motionären att å ort och ställe, som vederbör, söka göra motionen gällande.
Jag är af samma mening, som Frih. Boye, nemi. att det är grundlags - Den 20 Ma rs f. ra. vidrigt att inom Stånden väcka en sådan fråga som denna.
Men jag måste, tyvärr, erinra, att jag sjelf underlåtit vid en föregående riksdag att göra denna anmärkning, när en dylik motion, angtde biskops-embetenas indragning förevar.
Jag anser föga maktpåliggande, om motionen remitteras lill Utsk., derest Hr Frill. o. Landtm, skulle linna sådant förenligt med sin pligt, att vidmakthålla grundlagarna ; ty ulan tvifvel kan man förutse utgången af frågans behandling.
Vill man conseqvent fullfölja grundsatsen att borttaga chefs-embetena, så borde man göra detsamma inom civila oell militära corpsen lika väl , som ibland den ecclesiastika.
Började man vid denna riksdag att nedflytta chefskapet till domprostar, vice-presidenter och öfverste-lieutenanter, och vid den nästa till majorerne; så skulle man omsider komma derhän, att man, t. ex. inom militär-corpsen, knappt hade fenrikarne ingen.
Boye har upplyst, alt grundlagen på flera ställen upplager biskoparna.
Att således dessa embeten icke kunna afskaffas, förrän grundlagen uteslutit denna benämning, torde vara klart; men motionären har icke föreslagit ändring i grundlagen, utan blott framställt en from önskan , att desse embetsman måtte upphöra att åtnjuta lönings-förmåner.
Då således fråga ej är väckt om förändring i grundlagen , hvilket ej i Ståndens plena får väckas, kan motionen ej gå till Const.Utskottet.
Biskoparne utgöra en del af jPresteStåndet.
Grefvarne, baronerne och adelsmännen utgöra tre afdelningar inom Riddarhuset.
Om nu någon framkom med förslag att en af dessa afdelningar skulle uteslutas, hemställer jag, om det vore en constitutiouel förändring eller ej.
I fall målet blir till Utsk. remitteradt, anhåller jag att få bifoga en anmärkning.
Jag anser det vigtigt för kyrkan , alt skicklighet och lärdom eftersträfvas af dem, som egna sig åt lärarekallet; men då det ligger i menniskans natur, att hon måste hafva något att sträfva efter i lifvet, så måste äfven presterskapet, under sträfvandet efter insigter och kunskaper, hafva något mål för delta sträfvande, och detta mål är biskopsembetet, likasom chefsplatser inom militära och civila corpserna utgör målet för deras sträfvande, hvilka egnat sig åt dessa yrken.
I öfrigt får jag förklara, att jag fäster föga afseende vid motionen, som blott synes hafva för syfte ett alltför inskränkt pecuniärt statsintresse.
Cederström, som bland oss gjort sig utmärkt för ett klart och redigt, icke allom gifvet, lyckligt framställningssätt, ursägta, att jag denna gången icke förmår logiskt sammanbinda böl jan och slutet af hans yttrande.
Hr Frih:n slutade med att medgifva alt verk stäl - Den 20 Mars f. ra. 393 stadighet af motionen icke kan följa utan biträde af Const.- Utsk.; men Hr Frih. började med det förklarande, att förslaget icke innebar något stridande mot constilutionen.
Jag är villig att tillskrifva felet min fattning, då jag finner försatsen i strid med slutföljden.
Jag begär blott att få fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att motionen är grundlagsvidrigare, än jag förut nämnt.
Må det tillåtas mig att ännu en gång uppläsa 29 §:n Reg F:n.
Den lyder så: ”Till Erkebiskop oell biskopar, med hvilkas val förhålles efter förra ”vanligheten, utnämne Konungen en af de tre, som föreslagbe blifvit.”
Det är således klart, att 0111 vi äga makt att afskaffa biskops-embetet, så ägde vi också makt att betaga Konungen en honom tillagd rättighet.
Jag bestrider remiss och anhåller om propos på afslag; men icke anser jag ämnet så vigtigt, att jag skulle vilja påkosta densamma en votering.
Jag anmälde mig för att meddela den upplysning, att Ekon.Utsk. redan emottagit någon motion af enahanda syftning, som den ifrågavar. äger.
För öfrigt, och då denna motion går derpå ut, att biskops-lönerna skulle användas för folkundervisningen, får jag tillkännagifva, det jag önskar att så måtte ske, likväl pä det sätt, att biskoparne måtte blifva de högste vårdarne af folkundervisningen.
Jag är fullkomligen af Frih.
Boyes tanke deruti, att biskoparne, i grundlagen omnämnde, icke till sina embeten kunna upphöra genom den af' Hr Munck af Rosenschöld framställda motion, som i önskningsväg skall till K.
M. framställas, i händelse R.
St. skulle bifalla densamma; ty det är icke möjligt alt förslaget kan vinna sanction, så länge grundlagen icke är ändrad.
Jag instämmer äfven deruti med Frih. Boye, att, enär motionen icke kan leda till åsyftade följden, R. o. Ad. äger rättighet att vägra remiss; men frågan är icke värd att upptaga någon öfverläggning, ty den kommer icke att upptaga någon tid inom Utsk. för att besvaras.
För det första får jag fästa uppmärksamheten derpå, att jag icke yrkat biskoparnes fullkomliga afskaffande, utan blott indragning af deras löner.
— För det andra får jag förklara, att om det skulle vara grundlagsvidrigt att påyrka biskoparnes borttagande, emedan man derigenom skulle beröfva Konungen sin rättighet att välja en af de 3, som till ett sådant embete blifvit föreslagne; så skulle man icke hafva rättighet att föreslå indragning af borgmästare, emedan äfven grundlagen oin deni säger, att Konungen skall välja en af de 3, som på förslaget uppsättas.
— Hvad för det tredje angår HrafLefrens anmärkning, alt biskops-embetet bör bibehållas, såsom 4 H. 5o Den an Mars f. m. ett mål för presternes sträfvande, så får jag blott erinra, att biskoparnes stora löner tillkommit på en tid, då man trodde kyrkans bestånd bero på den verldsliga makt den ägde, på den utvertes ståt oell prakt, hvarmed hennes tjenare kunde lysa; på den tid då Hans Nåd, Hr Biskopen reste med 200 hofman.
Nu deremot anser man kyrkans säkraste grundval vara sanningen af dess grundläror.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade att, såsom han uppfattat motionen af Hr Munck af Rosenschöld, hade den hufvudsakligen fästat sig vid indragning af biskoparnes löner.
Motionen blef .derefter remitterad till xkllm.
Jag anser ärendet icke vara af den vigt, alt jag bör yrka votering, utan ålnöjer mig med alt reservera mig mot beslutet.
Föredrogs ånyo och remitterades lill LagUtsk.
Ilr Munck af Rosenschölds, Nils Rudolph, den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, orri upphäfvande af husvisitation efter lill införsel förbudet gods.
Hr Munck af Rosenschölds, Nils Rudolph, den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, örn förändring i straffet för Iasteligt tal om Konungen.
Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph, uppläste följande: 1 §:n 5 cap. Missg.-b:n af 1734 års lag hade varit gällande i hundra år, utan att man, åtminstone hvad mig veter lig t är, tillämpat detta lagrum, mer än en gång — med livad skäl kan jag icke bedomina, men att nåd blef beviljad utan att den dömde begärde det, ar kändt.
— Knappt valden förändring af 5 cap. 1 §:n Missg.-b:n, hvarom min motion handlar, skedd, förrän lagen vann tillämpning.