Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ibla'nd alla mennisko-snillets uppfinningar, har väl ingen blifvit så mycket missbrukad, ingen spridt så gränslöst förderf, ingen på en gång i moraliskt och fysiskt afseende verkat så oerhördt skadligt som Brännvinet, åtminstone inom Sveriges laudamären och i synnerhet under de sednare 3o å 4° åren.
Den 28 November e. m. 537 Despotismen, som så ofta ifrån Timonen ibland folket åstadkommit oberäkneliga olyckor genom återhållen upplysning, eller påtrugade inrättningar, hvari blott Herrskarn.es ögonmärket, bar äfven, genom den såkallade regula.
Brännvinsbränningen, lemnat lika varnande, som icke lätt igensopade spår af den godtyckliga maktens jernhdrda och samvetslösa förfaranden.
Ännu finnes ibland oss några grånade vittnen ifrån den tid, då den nyttiga, åtminstone oskadliga, husbehofs-bränningen, af en blott efter enskilt slem vinning beräknande Regent, förböds, för att, i så mycket större scala, och med så mycket bättre vinst, endast af Statsmakten kunna begagnas.
Redan höres barn och barnabarns rättvisa, ehuru, hemska förbannelser öfver deras fäders samvetslösa förtjenslerj att, på en lättsinnig Regents vink, ifrån sjelfva Helgedomen och Embetsrummen uppmuntra den om sitt eget bästa förblindade och ej sällan lätt vilseförda hopen att, genom den möjligen största bräqnvins-consumtion, göra sig väl förtjenta af Konung och Samhälle; men huru mycket förtjensterna mot den förra — jag älskar att tro i synnerhet den tiden, — voro skilda från förtjensterna mot det sednare, derom har, i detta fall.
538 Den 28 November e. m. en nära halfsekels-lång bedröflig erfarenhet öfvertyga t, äfven den mest ensidiga och till och med den i maktens smickerdunst värst insnärda varelse.
Eller huru jäfva dessa förtjensters ohyggliga följder, att, genom inrättningen af krogar nästan vid hvarje half milstolpe, förleda Allmogen tilL att bortslipa det myckna eller lilla den med tungt arbete, under svett och möda, kunnat förvandla i penningar; och om någon, beräknande krono-brännvinets dyrhet, sökte att, medelst begagnande af eget bränneri, bespara sin svårt förvärfvade styfver, då anklagades, plundrades, piskades, pliktfäldes och med offentlig vanära brännmärkr tes denne olycklige, om sitt eget bästa omtänksamme Medborgaren?
Och lyckades icke de om sitt eget intresse och Regentens välbehag nitiska Brännvins-fiskalerna att taga denna medborgare på bar gerning, under det brännvinspannan rykte eller ännu var varm, så tvangs, med bugg och slag, öfvertaltes eller betaltes, far att vittna mot son, son mot far och tjenstfolk mot husbönder; och dessa vittnesmål, tvertemot tydlig lag, ålades att vara gällande inför Svensk domstol.
Derifrån dessa fasaväckande uppträden emellan Embetsmännens tjenste-andar och fredliga Medborgare, som den tiden ägde rum; derifrån dessa blodiga händelser, då enskilta brännerier upptäcktes och af ägaren försvarades, då mord och brand hörde nästan till ord - Den 28 November e. m. 53g ningen för d;igen, tillika med mened och falska angifvelser, slagsmål och fylleri, då den liderligaste sällen ansågs för den största patrioten, den största afgång på brännvin för det skönaste bevte på folkets välmåga och folkets fosterlandskänsla.
Under sådana förhållanden, huru kunde dessa regala Brännerier annat bli än en bestämd orsak till otaliga laster, och medföra lasternas vanliga följd att hämnande återfalla på deras upphof/ Också medtog dessa inrättningar, jemte Folkets redbarhet, kraft, ordningskärlek och sedlighet, alla de oerhörda summor af Statens medel, som man påräknat att de skulle så rikligen återgälda, att uppoffringar derföre af Regentens ära, Lagens helgd, allmän säkerhet och dygd, icke väckte någon besinning, mindre något behjertande.
Dessa inrättningar, tillika med den nästan samtida inrättningen af Kongl. NummerLottel iet, äro att jemföra med Pandoras ask, hvarifrån alla möjliga olyckor och förderf utgått och spridt sig bland Svenska Nationen: måtte åtminstone hoppet lika väl vara på de förras _, som på den sednares botten!
Det är detta hopp som lifvar mig, och som borde lifva hvarje Fäderneslandets sanna vän, att göra allt som står i mensklig förmåga att hejda, (då på en 54o
Den 28 November e. m. gång tillintetgöra icke är möjligt), den syndaflod af brännvin, som i så många år hotat att dränka våra Medborgare, att förslöa deras båg för allt redbart, att undergräfva återstoden af deras redan försvagade fysiska och moraliska krafter, att förljumma deras fordom varma fosterlandskänsla, att förminska deras urgamla mod, ihärdighet och arbetsförmåga, att förslafva deras kända frihetssinne och göra dem till ett lättvunnet byte för den första inkräktaren af deras uråldriga inre eller yttre sjelfständighet.
Några af en falsk ekonomisk fördel förblindade försvarare af brännvins-bränningen yrka, att Landtmannen, den förutan, hvarken skulle kunna framföda sina kreatur eller goda dem; men, oberäknadt att drankens användande till dessa ändamål, af andra uppmärksammare Landtman, i afseende på nyttan, anses mycket problematiskt och af många till och med skadlig både för mjölken, som genom dranken blir sämre och mindre hållig, och för kreaturens tänder, som derigenom försvagas och förstöras tillika med iuelfvorna, samt icke eller fördelaktigt för göd kreaturen, emedan köttet och fläsket blir mindre mustigt och icke väismakligt, hvadan också köpare numera göra sig underrättade, om fetman är en följd af dranken, i hvilken händelse värdet betydligen minskas; så be - Den 28 No vem ber e. m. visar vår egen historia, att innan rlet olyckliga brännvinet ens till namnet var kändt bos oss, kunde våra förfäder framföda mångfaldigt flera kreatur af alla slag än nu, ehuru en under sekler förökad odling borde ådagalägga just motsatsen.
Detta af mig nyss vederlagda, så ofta och så ihärdigt, mera af egennyttan än en verklig ekonomisk fördel, upprepade argument för bränneri-friheten försvinner dessutom belt och hållet, så snart man erinrar sig den bestämdare nytta, en sednare tids för menniskor och boskap lyckligare uppfinning:
Potatoes nemligen, äfven i detta fall medför.
Men, om också, emot sanning och rätt, medgåfves, att brännvins-tillverkningen i stort vöre för Landtman till och med serdeles fördelaktig i anseende lill möjligheten att framföda ett större antal kreatur; så tror jag dock att, med den öfverallt så uppenbara erfarenhet om brännvinets oberäkneliga skada på menniskor, både i moraliskt och fysiskt afseende, ingen så litet samvetsgrann Medborgare nu mera finnes, som icke, äfven med någon uppoffring af egen fördel, önskade att i allmänhet minska tillverkningen deraf, för att derigenom minska dess förderfliga följder på så många tusendetals medmenniskor.
Upplysningen har verkligen, jag älskar att tro det, under en sednare tids friare Statsförfattning, så mycket åtminstone tilltagit, att man i våra dagar, icke utan vanära lör sig Den 28 November e. m. och sin samtid, hvarken vill eller kan yrka, att medmenniskors bästa bör vika för boskapens.
Skulle åter någon ännu vara så förhärdad af egennyttan eller så förblindad af fördomen, att han icke ville medgifva eller icke inser brännvinets skadlighet, så borde lian dock låta öfvertyga sig om motsatsen af den bepröfvade, redlige, allmänt aktade, ja vördnadsvärde menniskokännaren och mycket uppmärksamme och skicklige Läkaren, som i årets Almanqch derom gifvit en tillfyllestgörande upplysning och behöflig varning i sinom tid.
”Utan att beskrifva det vettlösa och skamliga tillstånd,” säger han, ”sorn kallas rits, hvilket, ty ”värr, alltför ofta framställer sig lill hvars ”och ens åskådning, vill man nämna blott ”de vanligaste försämringar i helso-tillstån”det, som brännvinet åstadkommer.
Den ”första kroppsdel som lider, är magén, ”så att bränn vins-suparen förlorar matlusten och matsmältningen, och kati slutligen knapt förtära någon egentlig föda, ”hvaraf naturligtvis följer en mer och mer ”tilltagande svaghet med darrning i hän”derna och liela kroppen.
Derjemte eller ”derefter följa de egentliga sjukligheterna: ”stockningar i lefvert! och underlifvets öf”riga inelfvor, gulsot, vattensot, ofta fallandesot och galenskap.
Att således en ”biäunvins-supåre är en ömklig, fastän Den .t 8 Noveni ber e. m. 543 ”knapt ömkansvärd, varelse, finnér hvar ”och en, äfvensom att han går med brådstörtande steg döden till mötes.
Det vore ”ändock väl, om hans brottslighet dermed ”vöre slut.
Men hurudana barn skall väl ”en sådan försvagad, utmärglad varelse lemina efter sig?
Jo, allmän svaghet, kör”telsvullnader, engelska sjukan, höftsjuka, ”ögonsjukdomar m. fl., äro nästan ound”vikliga hos barn af sådana föräldrar.
I ”så beskaffade omständigheter få beklagligen barnen lida för Fädernas missgerning.” ”Detta må vara nog,” fortfar han, ”för ”att öfvertyga hvar och en någorlunda tän”kande menniska om brännvinets skadliga ”inflytande på hälsan.
Dess förderfliga ver”kan på sederna är, om möjligt, ännu be”dröfligare.
De rysliga och mångartade brott, hvartill brännvinet är ett påtagligt upphof, kunna icke alla omnämnas.
”En ”högaktad och numera djupt saknad Leda”mot i Konungens Högsta Domstol ”lieRådet Toren) upplyser bemälte Förfat”tare, har, uti en afhandling, tryckt 1823, ”kallad:
Försök att bestämma orsakerna ”till ökade brottmål och medlen till deras ”förekommande eller minskning, a Ifvar li”gen bevisat detta/’ och de till Kongl. SundhetsCollegium inkomna rapporter ådagalägga, a!t ifrån och med 1823, till och med 1826, icke mindre än 36o personer omkommit genom följderna af fylleri, an - 544 Den a.8 November e. m. tingen mördade i slagsmål under ruset, eller döda af slag efter omättligt förtärd t brännvin.
Samma rapporter förete flere exempel på husfäder, som mördat sig sjelfva, eller hustru eller barn af förtviflan deröfver, att de genom brännvinssupande blifvit skuldsatta, nödställda och förstörda, oberäknad! de flere mindre rysvärda brott, såsom tjufnader, slagsmål, dagdrifveri, hvartill det föranleder.
I hvarje blad af Post- och InrikesTidningarna läser man om folk, i synnerhet bönder, som blifvit satta under förmyndare, sedan de, genom oordentlig lefnad, också en följd af brännvin, blifvit oskickliga att sköta sin egendom.
En af våra snillrikaste Manufakturister bar, uppmanad af en bedröflig erfarenhet, uti en under slutet af 1823 års Riksdag, i ett af våra mest lästa Tidningsblad, införd artikel:
Tankar om brännvin och brännvins-bränningj också lemiiat oss en uppmärksamhet, värd teckning af brännvinets olyckliga följder: ”Det åstadkommer, yttrar ”han, en mängd split och rättegångar.
Det ”uppfyller alla näringsställen med oredor "och slagsmål, våra fattighus med fattig— ”hjon, assistancen med trasor, våra hus"håll med uselhet och allt upptänkligt elän”de, våra hospital med sjuklingar, våra ”fängelser med brottslingar, och slutligen "våra afrältsplatser och straffställen med
Den 28 November e. m. 545 ”olyckliga.
Det förstör all samfunds-säll”het och trefnad.
Våra kyrkor uppfyllas ”af kalla och liknöjda åhörare, bland hvilka största delen betungas af kyrkoki-ogs”brännvinets verkan, hvilket de njutit in”nan de bivista Gudstjensten.
Våra verkstä”der få genom brännvinet usla arbetare, och ”våra salubodar framte dåliga varor.
Det ”ökar arbetslönerna och dags-penningen, ”emedan en arbetare på en dag vill förtjena så mycket, att lian åtminstone i tre ”dygn kan öfverlasta sig och lättjas.
Det ”försvagar den uppvexande generationens ”fysiska och intellectuella förmögenheter; ”öfverallt i Landet och i Städerna åstad”kommer det fattigdom och elände.
Det ”gör hjertat doft för hvarje ädel känsla, ”och sänker menniskorna vida under de ”oskäliga djuren.”
Han tillägger: ”Man hör nu ganska ”ofta, till och med dagligen, (det är skrif”vit 1823) resonneras öfver de olyckliga ”Spaniorerna, deras inqvisition och deras ”stora slafveri; men ingen tyckes påmin”na sig huru stora slafvar Svenskarne äro ”utaf brännvin.
Jag medgifver, säger lian ”vidare, att det är en skam för hela Euro”pa att i igide seklet en inqvisition skall ”finnas; men då Spanien bar ett inqvisi”tions-offer, har Sverige hundra brännvins”offer.
” 546 Den 28 November e. in.
Derefter bevisar lian, att i ett hushåll af 16 personer, 8 man- samt 8 qvinnokön, åtgår c>5
R:dr mera för brännvin än bröd, ehuru endast 3 supar om dagen för hvarje karl blifvit beräknade, och brännvinspriset efter 10 års medelvärde på krogen.
"Innan jag slutar detta bedröfliga äm”ne, fortfar han, må jag fråga, huru en "Nation kan förkofras, när den använder "så stor del af jordens produkter att förstöra dess invånare?”
Erfarenheten ådagalägger också att, oaktadt så många med ymnig skörd välsignade år, sjelfva Nationen verkligen blifvit fattigare, ty det är icke så ravcket skattebördorne, ehuru dryga och i synnerhet ojemt fördelade de än må vara, som icke mera brännvinets mängd, som förvandlar sjelfva jordbrukarnes öfverflöd till en sålialind allmän nöd, gör dagakarlens stora förtjenst otillräcklig, undergräfver Fabriksidkares och handtverkares fordna välstånd, samt bereder med jettesteg ett allmänt elände bland alla andra folk-klasser, än de som utsuga Nationens merg och must, nemligen producenter och försäljare af denna vara, nästan de enda, som nu kunna påräkna att förtjena mer än de för dagen behöfva.
Den öfverhufvud beräknade syndafloden af 60 millioner kannor brännvin, som Den 28 November e. m. 547 inom Sverige årligen konsumeras, kan, utan all öfverdrift, liknas vid Promethei roffogel, som med rastlös fart uppfräter våra inelfvor, jemte Nationens materiella och intellektuella förmögenheter.
Denna giftdryck har dessutom icke allenast den afskyvärda egenskapen att försätta dess millionertals älskare i den för producenten förträffliga, men för konsumenten förfärliga belägenhet, att nemligen aldrig släcka den sednares törst, utan tvertom öka den, ju mer han dricker deraf; men äfven den rågade olyckan att dess siren-lika ånga lockar hvar och en lättsinnig oemotståndligen till sig, för att småningom i fysiskt och moraliskt afseende förderfva och döda sina offer.
Sådant förhållande kan icke annat än förfära hvarje menniskovän och vän af Nordmannakraft och Nordmannadygd och sjelfständighet; ett sådant förhållande skakar sjelfva samhällets grundvalar, hotar att försätta hela Nationen i det vådligaste slag af slafveri, emedan sjelfva medlet att frälsa sig derifrån, försvagas och förstöres; ett sådant förhållande tillintetgör de ytterst nödvändiga, de skönaste vilkoren för men* niskans lycka och lefnad i tiden, samt hopp för evigheten, nemligen religionens, moralens och dygdens; ett sådant förhållande rubbar enskilt och allmän säkerhet, och 5/f8 Den a8 November e. m. påkallar derföre så väl Lagstiftande som Lagskipande Maktens behjertande.
Jag tror således, — och är lyckligtvis icke ensam af den tanken, — att aldrig än, hvarken vid denna eller de föregående Riksdagarna något vigtigare ämne förevarit, något mera värdt Riksens Ständers allvarligaste uppmärksamhet och förtjenande hvarje rättskaffens och menniskoälskande Medborgeres ömmaste deltagande.
Man må icke invända, att frågan om Representations-förändringen J Realisation eller Myntbestämningen eller något annat Financielt j Stat s-ekonomiskt eller Tryckfrihetsmål med det ifrågavarande, i det ringaste är jemförligt.
Ty alla andra andra angelägenheter, ehuru vigtiga de än må vara, inverka dock icke hvarken så direkt eller så afgörande på hela Nationens både materiella och intellektuella väl eller ve_, som detta ämne, hvilket, hvad så påtagligen blifvit bevist, icke blott afser Svenska Medborgares fysiska, utan ock deras moraliska bestånd för närvarande och kommande tider.
Att frälsa till det minsta tvenne generationer från förderf och undergång, se der, såsom jag tror, det vigtigaste af ändamål!
Men huru sådant skall ske, huru detta det skönaste, det yppersta, det dyrba - Den a8 November e. m. 54g raste, det heligaste af alla menskliga föremål må, på det mäst syftesenliga sätt, kunna till vägabringas, derom lära Rikets nu församlade
Ständer ingalunda uraktlåta att uttänka och uppgifva bättre medel, än jag det förmår, eller af en enskilt person ens billigtvis kan påräknas.
Att med ett bugg upplösa denna gordiska knut, tror jag icke vara det rätta; jag tror, att alla förbud, antingen de må afse ett direkt upphörande eller blott inskränkning af brännvinsbränning eller brännvinsnyttjande, hvarken äro nu mera ledande till det åsyftade ändamålet eller användbara, och dessutom för mycket stridande mot en i öfrigt nyttig och tillbörlig näringsfrihet i allmänhet.
Bästa sättet torde vara att genom en drygare beskattning, och då, medelst förböjd kostnad, afskräcka både tillverkare och supare att iså stor skala, som hittills skett, begagna sig af denna ohyggliga, kropp och själ skadande och dödande, giftdryck.
Om t. ex. 16 sk:s bevillning erlades för hvarje kanna brännvin, skulle derigenom troligen en större inkomst än hela statsbehofvet inbringas i Stats-kassan, om nemligen samma produktion af brännvin framdeles som hitintills fortfore; i allt fall kunde med all säkerhet åtminstone så myc - 55o Öen 28 November e. m. let till en början påräknas årligen, alt, till en ytterst behöflig lättnad i synnerhet för Landtmannen, alla andra utskylder, kronotionde och onera af hvad namn som hälst, skulle kunna upphöra så länge nemligen brännvins-beskattningen fyllde Statsbehofverna, hvilket visserligen länge nog lomme att äga rum, emedan det beklagligtvis icke är att hoppas att brännvinssupandet snart skulle aftaga, ehuru ett småningom upphörande, endast, genom detta, icke våldsamma, utan på en gång rättvisa och billiga medel, borde kunna väntas.
Det egentligen reglementariska för sättet af denna beskattnings utgörande och, enligt min tanka, ändamålsenligaste fördelning, skall jag, så fort sig göra låter, föreslå och till vederbörliga Utskotts vägledning aflemna.
Jag har nu emedlertid blott velat fästa Rikets Högloft.
Ständers uppmärksamhet på ett af de vigtigaste ämnen för menskligheten, säker derpå att åtminstone inom denna upplysta samling, finna varma deltagare för allt som rör Svenska Medborgares väl, ära, sjelfständighet och sedlighet; tillfredsställd att deraf hafva framburit, om också förgäfves, min skärf på Fäderneslandets altare, slutligen anhållande att denna min vördsamma Motion måtte med de Respektive MedStånden kommuniceras och till ve - Den 28 November e. m. derbörligt Utskotts handläggning, remitteras.
Herr Hjerta, Gustafa uppläste följande:
Då jag vid sista Riksdag emottog det * förtroende, soin Ridderskapet och Adeln lemnade mig, att vara en af Ståndets fullmäglige i Rikets Ständers Bank, trodde jag mig böra deri finna en uppmaning, att söka utbilda och utveckla de Ideer om ett bättre orduadt myntväsende och en kraftfullare, näringslifvet underhjelpande, Bankförvaltning, som jag vid samma Riksdag framställt.
Jag gjorde mig dervid till en pligt, att först söka fullkomligt öfvertyga mig, om mina sattser voro öfverensstämmande med de sanningar, hvilka i de rikaste och lyckligaste
Länder visat sig befordra Folkets trefnad och välmåga.
Jag gjorde mig derefter till en annan, att undersöka, huruvida de åtgärder, som i Fäderneslandet blifvit vidtagne, under och efter 1815 års Riksdag, varit enliga dermed.
Och jag fann, med glädje, att de åsigter, hvilka jag framställt under deltagandet i Statsoch BancoUtskottens arbeten år 1823, voro i hufvudsaken sanne och tillämplige, samt 55a
Den 28 November e. m. att mitt öde ingalunda skulle blifva, att behöfva anse den reservation jag då framlade för Rikets Ständer, såsom ett framtida vedermäle, att jag afgifvit
Förslag eller försvarat satser, hvilka, i grunden falska eller obetänkte, nödvändigt skulle skada Land och Medborgare, Jag har deremot öfver tygat mig, att de våldsamma åtgärder, som 1810 vidtogos med Banken, och de obetänksamma Financetheorier, som vid 1815 års Riksdag blefvo gällande, utgjort grundorsaken till den enskilta creditens förstörande inom Fäderneslandet.
Den 1818 segrande planen att i Hufvudstaden centralisera hela Landets Credit-väsende, har befordrat denna förstörelse. i8a3 års RiksdagsBeslut lade väl grunden till bättre ordning, men bristen på ett verkligt och lagligt
Mynt skall föreviga vår financiella oreda.
Handeln skall förhindras, Näringarne aftyna, och Åkerbruket allt jemnt nedtryckas; oagtadt alla de enskildta bemödanden för vår industrie, man omisskänneligen förmärker, så länge man fortsätter det, i hela samhällsskicket inverkande misstag, att anse sig kunna lemna ett bildadt och närigt Folk utan Mynt.
Efter att hafva med högmod jemnfört vårt Financiella och Ekonomiska tillstånd med de Länders, der Mynt-ordning och fria Credit-bruk linnas; efter att slutligen hafva Den 28 November e. m. 553 sökt en möjlighet till öfvergång ifrån det falska, till det rätta, utan att vålla ängslan lios mängden, förluster åt okunnigheten eller våldsamma brytningar i de nu gällande sedvanor och språkbruk; vågar jag att inför Rikets Ständer framlägga ett af mig utarbetadt Förslag till förordning om Myntfoten.
Fastän detta förslag är uppgjordt för så väl en norm af 128 som 144 Schillingar på Riksdalern Specie, får jag likväl nämna, att jag anser 128 sk. vara den grund för Mynt-värdets bestämmande, som nu bör antagas.
Detta förslag grundar sig på begagnandet af det närvarande förhållande BancoSedeln, som inom Sverige utgör alla förskrifningars föremål, nu äger till Silfver.
Det förenar, som jag hoppas, beqvämligheten af en nätt och vacker enhet för Silfverinyntningen, med de bästa och tjenligaste proportioner för utmyntningen.
Dess antagande skall hvarken förvilla eller förändra närvarande förhållanden.
Det skall blott vara en anmaning, att glömma redan begångna misstag och undvika framtida missräkningar.
Det skall återställa Svenska Foliet uti det Europeiska Handels- och Näringslifvet, utan att uppoffra de privilegierade Näringar, som vunnit på villervallan, eller tvinga de ej monopoliserade, att slafva för capitalernes till Silfver-görande.
Det skall 554 Den 28 November e. ra. upphäfva det Monopoliura, som våra ringa inhemska Capitaler nu begagna; och sålunda lossa de bojor, de pålägga idogheten.
Med dess antagande skall en ny tid borja; en tid af bättre ordning, i både allmänna och enskilta credit-bruken.
Och i den skall, som jag hoppas, en ädel och vis Styrelse finna förnyade bevis af den oemotståndliga kraft till utbildande af Statens styrka och trefnad, som meddelas af Sanningens och Rättvisans införande i alla samhällets angelägenheter.
Jag anhåller ora Remiss till Stats- och BancoUtskotten, samt Motionens meddelande till MedStånden.
För att göra åskådligt, huru Sveriges nya Mynt, enligt detta mitt förslag, skulle kunna komma att se ut; anhåller jag, att få aflemna ett Etuit, sorn innehåller sådane
Mynt, hvilkas vigt och utmyntnings-sätt äro enahanda med hvad jag föreslår.
Förslag till Förordning om Myntfoten.
Om 128 sk.
Bnncosedlar på 1 R:dr Specie tagestill grund för mynt-bestämningen.
Om i44 sk- Bancosedlar på 1 R:dr Specie tages till grund.
Den 28 November e. m. 555 1 Art.
Om Silfvermyntet. § ». Enheten för S venska silfver-myntet skall vara Riksdaler.
Riksdalern skall innehålla tvåhundrade tjugufem, tusende-delar (o,225) af i © vikt. vigt finsilfver. § 2.
Silfver-myntningen skall ske uti stycken af en, en half och en fjerdedels Riksdaler. § 3.
Dessa mynt skola innehålla tre fjerdedelar fint silfver och en fjerdedel koppar till alliage. § 4- Yigten af E11 Riksdaler blifver trehundradedels (o,o3) ©; på halfva riksdalern femton tusendedels § i Enheten för Svenska silfver-myntet skall vara Riksdaler.
Riksdalern skall innehålla två hundradedelar (0,02) af 1 © vikt. vigt finsilfver. § 3.
Dessa mynt skola innehålla fyra femtedelar finsilfver och 1 femtedel koppar till alliage. § 4- Yigten af En Riksdal. blifver tjugufem tusendedels (o,025) ©; på halfva riksdalern ett hundrade 556
Den 28 November e. m. (0,015), och pä fjerdedels riksdalern sjuttiofem tiotusendedels (0,0075]) ®, allt vikt. vigt.
Alltså skola två halfva, äfven som fyra fjerdedels riksdalrar väga lika med en riksdaler. § 5.
Det tillåtna remedium i finhet utgör för silfvermyntet tre tusendedelar, eller myntets halt må kunna afvexla sålunda, att ett © myntadt silfver kan innehålla emellan sjuhundrade fyratiosju tusendedels (0,747) och sjuhundrade femtiotre tusendedels 0,753 © finsilfver.
Likväl skall Myntmästaren använda all omsorg, att hålla myntet vid sin rätta halt af sjuttiofem liundadedels(o,75)ffi tjugufem tiotusendedels (0,0125) och på fjerdedels riksdalern sexhundrade tjugufem hundratusendedels (0,00625) ffi, allt vikt. vigt.