Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det blir alltid de Länder, hvars varuafsättning befordras, som egentligen vinna på Nederlags»* handeln, och de öfverlemna den således ger* na åt andra, så länge de kunna använda sina capital och sin arbetskraft uti inhemska tillverkningar, m. m. s., hvilket hos ett idog£ Folk och i ett sådant land aldrig bör uteblifva, som äger vidsträckt odlingsbar jord, och derjemte tillgångar på rudimaterier och tili* verkningsmedel för åtskilliga näringar.
Före» nämnde bandelsgrenar förtjena, enligt min tan* ka, aldrig i en sådan Stat att gynnäs och befordras framför inhemsk industri.
Mången Ridd, 0. Ad.
N:o S7• SS. 6go
Den 27 April. gång, och må hända alltid, hade varit mycfket bättre, att med förlust af ett års summa, af den procent, som genom Nederlagsrörelsen uppburits, söka inom landet sprida en mindre summa uti inhemska näringar.
Den förtjenst man tror sig hämta af Nederlagshandeln bör aldrig betraktas ensam och för sig sjelf, utan i jemförelse med andra näringar, likasom en privat bör betrakta det han vinner på ett yrke, under jemförelse med hvad han kunnat vinna på ett försummadt; det har ock kunnat hända, att man af inhemska näringar ibland gynnat den ena på den andras bekostnad, hvilket äfven är skadligt.
Man bör tillse, om Nederlagshandeln äger en allmänt välgörande verkan framför inhemska Näringar; och då tror jag, att desse oftast äga företrädet, dels såsom rentegifvande för bedrilvarne och handlande med deras produeter, dels för sina öfriga mångfalldigt välgörande verkningar på Statens redbaraste krafter, deras användande och deras effect: desse skola alltid, rigtigt begagnade, medföra en varaktigare nytta, en mera med Fäderneslandet införlifvad och dervid fästad kärlek, ett under trygghetens och medgångens lugna tider fastare växande välstånd, en i vådans och olyckans stund säkrare påräknad, beredvilligare gifven och kraftfullare användbar tillgång, än de af många så högt beprisade rikedomar, som man sett flykta och försvinna vid första flägten af en på afstånd hotande storm, vid blotta inbillningen af en möjlig förestående fara.
Den 27 April.
Under beklagan att jag måste utveckla förhållanden, hvilkas kännedom hos den sakkunniga förutsättes, kommer jag hu lill den del äf Herr Santessohs Memorial, sorn på nära ert Sida (sid 10 och 11), läster sig vid det af pnig ahförda exempel.
Enär en penningsumma ifrån ert Capitalist Sättes i omlopp till producerande arbetare inom landet, och desse återlemna capitaiet i producerade varor åt ägaren, samt under predu» ctionstideh, för sitt af honom emottagna capital, köpa till föda Och underhåll lefnadsmedel och varor, Sorn af artdra inöm landet producerande personers tillverkningar blifvit ett öfverskott för dem af deras pröduCtion emot consutntionen, Och derföre kan umbäras, det är: säljas, ty ingen kan föryttra iner än han ager öfver eget underhåll; Sä uppstår, genom den af Capitalisten utgifna Summa, en dubbel produCt inom landet.
Den ena häraf utgöres af den produetion, sorn de arbetare, hvilka äf Capitalisten errlottagit penningarna, återlem* na till honom, och som alltid bör vara liki med, men ibland är större an han utgifvit, oftast på det sätt, att merå blifvit producerade eller förädladt, än han till sin betalning återfår; Och det är detta öfverskott, som utgör arbetarnes vinst»
Den andre åter är uppkommen genom det tillfälle till försäljning af öfver-producerade vator, sorn till de genom Capitalistens penningar Sysselsatta arbetare blifvit sålda, men hvilka varor, i annat fall, antingen icke blifvit producerade, eller ock, 6g § Den 27 April. frambragta, varit af ett do dt värde, till dess de kunnat säljas.
Enär deremot en Capitalist utgifver en summa till inköp af varor i en utländsk
Stat, så åstadkommer summan derstädes en motsvarande production} men den åstadkommer directe ingen i det land, hvarifrån penningsumman utbetalts och försvunnit; Capitalisten lår väl sitt capital åter i varor, men penningarne äro qvar i det land, hvarifrån varorna blifvit köpta; införas varorna och kunna med landets tillverkningar betalas, så uppstår en ömsesidig lika product} men om för penningarna varor köpas i en främmande
Stat och föras till en annan, hvarifrån Capitalisten slutligen får sitt capital åter, uppkommer aldrig någon egentlig product af Capitalet i Capitalistens land.
Han kan slutligen vinna, äfven som förlora} men hvad vinsterna i alla fallen och för alla personer och länder, emellan hvilka capitalet circulerat, beträffar, hör sådant icke'egentligen nu till saken; de kunna vara tillfälligt större eller mindre, än på den ena, än på den andra sidan, och att utreda hela sammanhanget häraf, är dels onödigt för närvarande, dels så beroende af rigtiga begrepp om hvad man kallar penningar, att det fordrar en alldeles särskildt afhandling- Jag tror mig emedlertid hafva upptagit köpmannavinsten tillräckligt hög i mitt exempel, som snart vidare skall blifva utveckladt.
Utom de förmåner, som uppkomma af blotta productionen genom «tt capital, söm Den 27 April.
693 clrculerar och åstadkommer production inom landet, uppstår ännu en af största vigt, så framt man sätter något värde på ett Lands iolkstyrka och dess andel i Statens sjelfständighet och bestånd.
Härvid vore mycket att anföra om arbetets fördelning, om genvägar i production m- m.; men om allt, i alla hänseenden, förutsättes att vara lika, blifva skillnaderna af Capitalets användande uti inhemsk production och utländsk alltid enahanda.
Hade nu Herr Santesson ägt sig bekant, eller besinnat allt detta, som utgör första elementerna af läran om penninge circulationen, så hade hans bedömmande af mitt anförda exempel säkerligen utebli fv i t ^ nu bör jag likväl tillämpa detsamma föregående grunder, iöc att närmare utveckla saken genom ziffror.
Om, med bibehållande af samma summa och lika antal personer, jag antager att 100,000 R:dr blifvit utgifna inom Landet till 330 personer , hvilka i producerade varor återlemna capitalets värde till Capitalisten, och att dessa 330 personer hafva producerat eller ägt en vinst öfver, för 20 R:dr hvardera mer än de mottagit af Capitalisten, så utgör detta sammanlagdt jo6,6oo R:dr.
För de erhållna penningarna 100,000 R:dr hafva samma arbetare köpt varor och lefnadsmedel, producerade inom Landet, hvarigenom en deremot svarande production hos de köpta varornas tillverkare uppstått, öfver deras consumtion och utgjort deras rena behållning.
Låt nu vara deremot, att samme Capitalist användt samma summa 3 Den 27 April. 100.000
R:dr, till uppköp af varor från e främmande Stat» att genom Transito handel föryttra i en annan, och låt vara, att enär detta skett, han lått sitt capital åter med 35.000
R:drs vinst, så kan visst ingen neka, att han har sitt capital 100,000 R:dr jemte 35.000
R:dr, det är 125,000 R:dr; men hvad ha1' landet fått öfver det capital, som föru der fanns mer än 25,000 R;dr, hvaremot, 0 summan circulerat såsom praductif inom larn det, icke allenast Capitalisten fått sitt capital 100.000
R:dr åter, genom inhemska varor, utan ock de af honom närmast sysselsatte personer ett öfverskott af 6,600 R:dr, hvarjem* te inom landet en prodnction uppstått att åt förenämnda personer säljas, det är: en pro* duction inom och en vinst för landet, öfver* stigande hvad de athetare consumerat, sora denna production åstadkommit, och hvilken utgör 100,000 R:dr.
Antingen man nu vill uppgöra beräkningen med capitalets bibehål* lande eller uteslutande å ömse sidor i räkningen, så får man dock samma resultat j ty ont ifrån Capitalet, sorn Capitalisten återfått i inhemska varor, « , . , .
R;dr 100,000. samt arbetarnes behållning . . , 636co« jemte den production, sorn de för sina af Capitalisten emQttagna l c0,0co
R:dr uppköpt i landet
Och derinom utgjort en behållning, belöpande sig till . , , 100,000. eeh från dessas sammanslagna summa R.df 206,69®* Den 27 April. 695 v Transp. 206,600. man nu afdrager Capitalistens utgifna capital, som stannat utrikes för utländska varor, hvilka i capitalets ställe inkommit, ut. görande ....
R:dr ico,ooo samt hans supponerade behållning, som är den enda inom landet af Capitalet uppkomna production . . . 25,000 125,000. så får man en rest af . . . 81,600. som utgör bristen i den production, som af Capitalets användande till production inom landet uppstår, derigenom att det blifvit användt å utrikes varor.
Jag torde icke behöfva uppgöra räkning med första capitalets uteslutande å ömse sidor, och således upptaga endast produeten af detsamma, såsom användt inom landet och derutom, emedan hvar och en straxt finner, att då produetionen inom landet utgjort i förra fallet 106,600, och i det sednare 25,000
R;dr, en lika brist, 8i,6co R:dr , erhålles. Jag öfverlemnar, i anledning af detta, huruvida mitt resultat på 81,600 R.dr i Memorialet saknat all annan grund än gissning , som Herr Santesson behagat tillegna detsamma (sid. 10, r. 26), ehuru grunderne i Memorialet icke behöft intagas, då man trott sig kunna förutsätta, att läsaren sjelf bort äga sig dem bekanta, och derföre inse, huru primitiva capitalet i den ena händelsen galt Den 27 April. ifrån, och i den andra stannat qvar i landetj men härvid har beräkningen stannat i mitt Jviemorial, emedan den endast angick bristen Uti landets inhemska industri.
Nu anser jag mig böra tillägga, för att ytterligare bevisa, hvilken ofantlig förlust orsakas i Fäderneslandet för den inhemska productionen genom inhemska capitals användande i Nederlagshan.
<R'n, under det förutsättande, att de hämtas irån Näringar, hvaruti de användts productift ; och jag måste så mycket nödvändigare göra detta , sorn Herr Santessons af bristande sakkännedom framställda förslag (sid. io, r. 28 O- f.), att för landet det icke synes hafva varit skadligt, nian veil tvärtom det mest förmanliga, örn inrikes capitaler blifvit till denria förkofran & (nemligen den af honom funna 18,400 R.dr) vinnande öfverflyttade fran andra Näringar till handeln, blir skadligt, i stället för gagnande.
Jag har antagit, att på 330 personer, å 2o R:dr personen, uppstått en behållning af 6,boo K:dr; och om jag, med bibehållande af samma vinst på hvar person, vill tillse, hvilket antal personer lemnat sin öfver deras consumtion stigande produetion till de förra 33a personers underhåll och föda genom försäljning , så blir, å 20 R:drs behållen inkomst på personen, antalet af dessa säljande personer 5,000, ihvilka således inom landet ägt tillfälle och kunnat producera öfver egen consumtion för 100,000 R:dr.
590 Den i 8 Juni. annat, än att, i en Journal, med autorileten af allmänt ombud, fästa Styrelsens uppmärksamhet på hvad Nationen åstundar med hänseende till föremål af allmänt och nationelt interesse, samt hvad mera detta förslag innehåller.
Jag förstår ej hvad som menas med uttrycket:
StatsExpeditionernas åtgärder, Efter min mening sträcka sig StatsExpeditionernas åtgärder ej längre än till utfärdandet af Kongl. Majers beslut.
Det var handels-tvånget och af omständigheterna ökade behof, sorn • kapade den.
Utom vinsten på nederlagshandeln, hade förlusten blifvit ännu mera känbar.
Jag skall utbe mig att, till närmare förklaring härutaf, lå anföra tvänne exempel.
Åren 1810 och 1812 äro anförda såsom utmärkta genom en särdeles ofördelaktig handelsbalance.
Att det så skall synas i Tull specialerna, är helt naturligt.
Men året I8to var det, då, i anseende till de politiska förhållanderna, allt hvad som var Engelskt gods måste samma höst såsom Svenskt angifva* och förtullas, om det ej skulle confisceras.
Sådant bevisar likväl ej
Den 28 Juni. 613 att allt detta stadnade uti landet.
Mycket derutaf geck utan tvifvel åter ut, emedan det betaltes bättre på continenten än det kunde göra här.
Men nödvändigheten att insmyga det till den ort dit det skulle afgå, och hvars och ens rättighet att disponera en förtullad vara, gör att sådant kan föga synas i Tulljournalerna.
År 1812 åter, fordrade en stor import af säd, både i anseende till missväxten det föregående året och i anseende till den samma höst inträffade.
Arméens utredning fordrade dessutom införskrifning af åtskilliga beväringsoch beklädnads persedlar.
Det var således Verklig brist och särskildta behof, som då fordrade en större import.
Det var icke NederJagsrörelsen, som häruti hade någon egentlig del, ehuru under samma tid händelserna gjor. de, att denna export bief formenlig och ersatte till någon del förlusten på den förra.
Detta visar värdet af de slags Tabeller, som öfver sådana ämnen uppgöras.
De kunna, i en vanlig sakernas ordning, tjena att vägleda omdömet om det ungefärliga förhållandetj men då invecklade omständigheter inträffa , då, såsom under den ifrågavarande perioden, flerfaldiga documenter måste nyttjas och nya utvägar tillskapas, för att undankomma eller bedraga verkställarne af en enväldig
Beherrskares tvång.system, då blifva äfven de vanliga anteckningarne mindre tillförlitliga , i anseende till de slutsatser, som man deraf ville draga.
Store författare hafva för öfrigt längesedan insett otillräckligheten af de vanliga anteckningarna, och Say har sagt, att det gifve* 61* Dm 28 Juni. ki 't någon dåiskap i Sta s! ushållnings-äm* v.- om man icke med calculer lyckats att ..'j-a.
Nederlags-rörelsen för sig sjelf bo och kan till sin natur icke vara skadlig.
Lie är itt misstag, om man anser såsom infördt i Landet, hvad sorn endast är ärnadt att gå derigenom, och det är ett missbruk, som bör och kan förekommas, måhända säkrare vid Nederlagen , än på kusterna af en vidsträckt skärgård, att förbudet gods insmyges.
Andra länders exempel visar hvad som är naturen af Nederlagen i deras vanliga ordning.
Danmark har föga annat än sitt jordbruk och sin boskapsskötsel.
Men Nederlags-rörelsen gaf dessa näringar ett lif, som de förut saknat, och de capital, arn der ännu finnas, böra måhända till stor del tillskrifvas densamma.
Holland har, sedan Englands magt och handel tilltog, föga haft annan än commissions- och frakt-handeln.
Norrige har ännu i det närmaste samma Tullförfattningar som Danmark.
Alla städer hafva der Nederlagsrätt, och inga missbruk ellef olägenheter hör man der öfverklagas.
Det är då icke af sjelfva saken, men af det bruk man gör deraf, Som dess skada eller nytta beror, och det måtte väl ej vara omöjligare för Svenskar, än för andra folkslag, att rigtigt använda en gifven fördel Jag tror också , att om man nogare betraktar saken, skall man finna, att det icke är Nederlags.handeln, men de omständigheter, under hvilka-den egentligen tillkom, som kanske bidragit till den förlägenhet man nu öfverklagar.
Det var handelstvånget, det var osäkerheten Den 28 D-ni' 615 af företagen och möjligheten att vinna mycket eller förlora allt, som under en tid gjorde han^ deln till ett lycksökeri, icke till en vanlig näringsgren.
Derutaf uppstod åter möjligheten att betala hög renta för pengar, dem man kanhända antingen icke tänkte betala, eller hoppades återfå med fördubbladt capital.
Handeln , som på detta sätt blef ett vågspel, förlorade sin natur och med detsamma den besparingsoch ordentlighets-anda, förutan hvilken ingen handel är rätt välgörande, och hvilken i synnerhet bör till nederlags- och transitohandeln, om den skall med fördel utföras.
Häruti tror jag de egentliga olägenheter igenfinnas, som vållat skriket emot den med dem samtidiga nederlagshandeln, men hvilken med dem ej hade annan gemenskap, än att vara tillkommen under samma omständigheter och samma tidpunkt.
Men det är icke blott de föregående årens handelsställning i afseende på nederlags» rörelsen, det är äfven den inställda Brännvinsbränningen och utländskt Brännvins införsel, sorn Utskottet anför ibland orsakerna till nuvarande förlägenhet.
Jag är visst långt ifrån att neka, det desse anstalter hade stora svårigheter med sig.
Men jag lemnar hvar och en att dömma, om, efter en på flera orter befarad brist om våren 1812 och den sedan samma höst inträifade frost, som nästan skämde bort hela det årets vårsädsgröda och vållade en nästan allmän brist på utsäde, det var möjligt eller ens tänkbart, att tillåta förbrukningen af säd till Brännvin, då menniskor behöfde
Den 28 Juni. sädén'till bröd.
Var det väl att lifa på, att de samma menniskor, som nian nu icke anser nog förnuftiga i sin egen hushållning, att ic* ike köpa öfverflödsvara!’ utöfver sina tiilgån. gar, skulle då vara nog medlidsamma för andra att emot sin egen fördel inställa Brännvinsbränningen eller inskränka den till afveikning at skämd spannmål. då vinsten, att som vanligt tillverka Brännvin, var i anseende till priset dubbelt retande.
Tiden har icke tillåtit mig att samla alla de spannmåls-reqvisitioner som ifrån alla orter inkotnmo.
Men det är visst, att nästan intet
Län var undantaget , e« huru beloppet var olika och ifrån somliga begärdes stora qvantiteter.
De norra
Länen voro nästan helt och hållet utan brödfödan, och Dalarne var nästan i samma belägenhet.
Årstiden var långt framliden, och tillförsel ifrån andra orter kunde svårligen väntas förr än vid öppet vatten.
I denna belägenhet, må hända en af de mest bekymmerfulla som gif* vits, var det då icke ätt tänka-på att tillåta förvandlingen till en öfverflödsvara, af det som i sitt förra skick var en nödvändighetsvara.
Då Brännvins-tillverkningen ej kunde tillåtas, b!ef det oumgärgligt att tillåta Brännvinsinförsel.
Denna tillåtelse, som utkom först något sent på hösten 1812, och skulle räcka lill Marsmånads slut, blef sedermera utsträckt till den t
Juli 1818» emedan de, som i anledning deraf införskrifvit Brännvin, hade, i anseende till årstiden, icke kunnat införa det; men emot denna sålunda medgifna rättighet, ålades deni äfven skyöligheten att infora sadi så att Den 28 Juni. 617 för 1 'unna säd fick införas 15 kannor Brännvin.
Imedlertid hände, att ett allmänt förbud i Ryssland itkom emot utförseln bade af Brännvin och säd; fartygen mäste derföre ligga och vänta.
Let blef då oundgängligt att medgifva, det de, som i kraft af gitven tillåtelse ditgått, fingo hemföra sina la«ter, och ensamt för sådana personer blef tiden till införsel förlängd till slutet af Augusti månad, när de kunde bevisa att deras fartyg verkligen va 1 it tillsadesupphandling på Rysk, orter uppehållna, och att införskrifningarne af Brännvin ske‘t unde den tillåtna tiden
Under samma vilkor blefvo, uppå särskilta ansökningar, dylika tillåtelser ännu till en och annan utdelte; men de inskränktes allt iner och mer, och upphörde med hösten 1813.
Sed in hafva sådana tillåtelser blifvit alldeles inställde, och det är icke mer än för helt ovanliga förhållanden, som ett par undantag, under lopp t af år 1814, ägt rum.
Första anledningen till Brännvinsinförskrifningen var behofvet, den andra * rättvisans och billighetens fordran, att de, som på Styrelsens anmodan ingått i ett företag, icke skulle genom dess åtgärd blifva derföre lidande.
Huruvida, utöfver de således tillåtna qvantiteter och utöfver det Brännvin sorn för arméens behof blifvit införskrifvet, ännu mera i hemlighet inkommit, är något som jag icke kan känna , men sorn jag icke lika lätt som Utskottet vågar gissningsvis antaga.
Deremot blir det säkert, att inställandet af Brännvinsbränningen, under början af år 1814, varén försigtighet som syntes oumgänglig, då man i ✓ 6i8 Dck 28 Juni, hv rt’ ögonblick kunde vänta sig, att få om* sorgen att förse Norrige med Spannmål, eller att få hem arméen och kanske båda delarna.
När man visste, att Danmark brukade till Norrige aflåta kring 1 million tunnor säd, när man visste huru hungersnöden herrskade i Norrige, och när man tänkte på, att arméen var snart till att västa, var det naturligt, att man borde vara betänkt på tillgångar för dessa behof.
Händelserna hafva sedermera gjort, att Norrige till större delen försåg sig sjelf, men detta var då icke till att påräkna, och förutseendet att det kunde blifva annorlunda var derföre en skyldighet.
Imedlertid kan man ic* ke neka, att ju saknaden af brännings-rättighetens utöfning varför landtmannen kännbar, men jag har svårt likväl, att gifva åt denna omständighet all den vigt, som Utskottet synes lemna åt denna och åt de föregående-
Man skulle vara frestad att säga, att Utskottet, sorn med sorgfällighet uppsökt alla de bi-orsaker, hvilka i mer eller mindre mån kunna hafva bidragit till den nu öfverklagade förlägenheten i penningrörelsen, har med lika omsorg sökt aflägsna de hufvudsakliga, som äro verkan af den hastigt ökta sedelstocken och af de derpå följande fastighetsköpen, samt af missväxten och af de bemödanden och utgifter hungersnödens afböjande erfordrade.
Det är en af alla författare erkänd och af historien bevittnad sanning, att rörelse capitalets betydliga och hastiga tillväxt lifvar i början näringarna, skapar ett utseende af välmåga och föranleder till mera utvidgade odlings och andra närings-1 Den 28 Juni. 6/9 företag.
Men det är också lika intygadt, att när denna tillväxt icke i vanlig ordning tillkommit, när derföre den måste upphöra, när var orna hinna stiga i pris, när således sedelroynte s värde förmindskas, isamma mån som derför erhållés mindre varor, så blir äfven känslar af brist så mycket lifligare, som man förut vant sig vid öfverflöd.
Om då ovanliga omständigheter tillkomma, 6asom antingen felslagna uträkningar, genom saknade inkomster eller ökade utgifter, blir känningen så mycket starkare; och om utgifterna drabbat landtmannen, eller det är hans inkomster som isynnerhet slagit felt, blir verkan för honom så mycket mera tryckande, som han vanligen har mindre rörligt capital, och som han, i hopp om lättare penninge-tillgång, mera utvidgat sina företag.
Ungefär på detta sätt har Stewart tecknat verkningarna af Law’s system pu Franska national välmågan; likaså Smith deri af Skottska Bankernes öfverdrifna discontering.
Så ungefär har ändtligen Struensee afmåla!; den penning-förlägenhet, som, ehuru tillkommen af ännu flera andra orsaker, herrskade i, Schlesien efter 7.åriga kriget, i följe af det då utgifna underhaltiga myntet.
Under kriget hade man haft öfverflöd på penningar; de nedsattes då till sitt rätta värde vid freden, och de under kriget tillkomna inkomster upphör-» de, under det att behofven hade blifvit ökade.
IJv/irje ständ och hvarje menniska, säger Struensee, behof de penningar och sökte att beto nima deni: men de funnos icke.
Sä mdsté följaktligen näringar och industri blott af brist 620
Den 28 Juni. pä krafter försmägta.
Men ett falskt eller dåligt mynts nedsättning till sitt rätta värde, eller varornas stigande i förhållande till ökningen af sedelstocken, är i sin verkan ett och detsamma, ehuru olika i anseende till myntets beskaffenhet.
En Man , den Sverige bör vörda såsom en af de värdigaste och erfarnaste bland sina Riksdagsmän, och hvars nrnne ännu länge skall lefva inom detta rum, äfven när dess röst ej mera kan höias. har också redan i Februari 1810, i anledning af frågan om Vexelcoitrsens stigande, nästan förespått vår nu varande ställning.
”Ja större sedelstocken blifver, säger Herr Förste Archiatern von Schulzenheim, ju mindre förslår densamma, vid den uppstegrade dyrheten, tdl alla behof, och ju mera höres klagan öfver bristande penningetillgdng, samt förorättar i synnerhet den som har en liten penningebehållning eller inskränkt lön att lefva utaf, men hvilken kari hafva många i sin omvårdnad att underhålla.
En Riks-,Bank mågtar då icke, med cili sin soliditet och med alla sina utestående fordringar, att hämma en vidrig opinion om Bancosedelns varde.
Dyrheten blir af den för åkta penninge-stocken en alldeles naturlig följd; Kronan utdelar snart sina erhållna stora förskott till privata personer, och desse vilja ej långe behålla dessa summor ofruktbara, utan täfla med hvarandra att f örvandla deni i varor och fastigheter.
För att snart mindska Sedelstocken, kan en välgörande Barik icke utomordentligen angripa sina privata låntagare och den skyldiga Dm 28jjpp* 621 Kronan har ingen annan tillgång än Allmänhetens förmåga, sorn icke öfver krafterna bår eller kari tillitas. * ’
Vid en sådan Rikets ställning öppnas tillfällen till egen nyttiga vinglerier och agioteringar, som blott med den försigtigaste omtanka och motvigt hindras kunna. - - - - Bankens skuld ökas vid dess föråkta fordringar, och sedan myntet ur rörelsen försvunnit, så återfås blott papper i hufvudstol och renta.
Så yttrade sig Fdr Archiatern von Schulzenheim redan i början afår 1810.
Men om detta då kunde förutses och nu inträffat, så måtte orsaken igenfinnas i sjelfva sakens natur.