Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ukas, som på liberala grunder fastställde organisationen af Rabbiner-Cotnmissionen.
Redan den 24 förutgångne
Mars bade en ökas utgifvits, som tillförsäkrade soldater af mosaiska religionen åtskilliga förmåner.
Den 6 Juni antog andra kammaren af Hannovers Riksförsamling lagen om judarnes emancipation enhälligt.
Midsommarsdagen proklamerade Donaufurstendömenas Regenter judarnes emancipation.
Den 5 Juli erhöllo judarne i Tyrolen fri religionsöfning.
Den 11 och 23 Juli antogo Hessen Cassels och Hessen Homburgs lagstiftande församlingar lagar, som medgifva äktenskap emellan judar och kristna.
Den 28 Juli medgaf Preussens Nationalförsamling lill kristendomen öfvergångne judar frihet att återvända till sine Jäders tro med bibehållande af fulla medborgerliga och politiska rättigheter.
Den 7 Aug. utfärdades den af minisléren i Hessen Darmstadt under den 7
Mars utlofvade lagen om judarnes emancipation.
Den 14 Sept. utfärdades en lag af enahanda innehåll uti Konungariket Hannover.
Den 2 Okt. valdes en jude, Doktor Riesser, till vice president i Tysklands nationalförsamling.
Den 5 i s. m. borttog
Österrikes lagstiftande församling den s. k. judeskatten.
Den 9 Okt. invaldes judar till ledamöter af Municipulrådet i Krakau.
Den 19 i s. m. tillerkände borgerskapet i Frankfurt ani Mayn judarne valrätt till den konstituerande församlingen.
Den 10 Nov. erhöllo judarne i Konungariket Sachsen och d. 15 i s. m. judarne uti Storhertigdömet Sachsen Weimar enahanda rättigheter.
Den 5 Dec. fastställde den utaf Konungen af Preussen oktrojerade författning judarnes fullständiga emancipation och den 10 i s. m. beslöt Tysklands parlament judarnes fullkomliga emancipation öfver hela det Tyska riket.
Under första månaden af år 1849 hafva judarne i den fria Riksstaden Hamburg erhållit medborgarerätt samt indigenatsrält i Lubeck, i hvilken stad det sedan århundraden varit dem förbudet att bosätta sig; äfvensom talrika petitioner till riksdagen i Kremsier inkommit om judarnes i Österrike fullkomliga emancipation.
Vi torde icke behöfva mera än med få ord uti minnet återkalla, alt redan före 1848 Judarne i Frankrike, Belgien och 158 Den 23 December.
Holland voro i åtnjutanande af alla samt i England och
Danmark af nästa alla bade medborgerliga och politiska rättigheter.
Hvad här förljenar tilläggas, är, att Judar i Schleswig och Holsten., Österrike och Italien deltagit i de nationalitetskrig, som i nämnda länder utbrutit, och dymedelst bestyrkt, att de ej ega någon serskild nationalitet, utan alt juden drager sitt svärd mot sine trosbroder, då det är fråga om att försvara sin Tyska Magyariska eller Danska nationalitet.
Detta faktum, 0111 något, mätte väl undanrödja hvarje skymt af beskyllning örn judarnes serskilda nationalitet.
Bilagan N:o 3. S. A. K. 1 Inför E. K.
M:s thron våge vi i djupaste underddiet, efter npdrag af lorsamlingarne i Stockholm, Götheborg och Norrköping, i samtlige lill Mosaiska läran sig bekännande Svenska undersälers vägnar, nedlägga deras anhållan om E. K.
M:s nåd. bistånd lill erhållande af de medborgerliga rättigheter, hvilka ännu här i landet äro dem i lag förvägrade, svårligen förenligt med grundlagens liberala anda, samt i strid med de filantropiska läror och den känsla af menniskovän och menniskovärde, som nu i allmänhet lifva Europas nationer.
Då vi i underddiet vände oss till E. K.
M. med en så vidsträckt anhållan, som att få åtnjuta samma rättigheter emot upfyllandet af samma skyldigheter till det gemensamma fäderneslandet; med hvarje annan infödd Svensk, hafva vi noga betänkt alla de dermed samband egande omständigheter.
Vi bafve frågat oss: icke om det var vår naturliga rätt, såsom menniskor, alt få deltaga i samhällets alla fördelar och bördor, ty derom upstod hos oss aldrig tvifvel, och uplysningen har lyckligtvis numera äfven undanröjt det hos de kristna folken, ehuru det enskilla intresset ofta nog begagnat sig af fördomar och missförstånd till motverkande af det offentliga erkännandet, och samfundslifvet har redan så mäktigt tagit intryck af denna stora sanning, som är kristendomens skönaste lärosats, att vi icke behöfva åberopa den inför en Konung och ett folk, hvilka gemensamt visa sig beslutne att hylla Sanningens och Rättvisans principer.
Men vi hafva frågat oss: om en underd. begäran, att få denna naturliga rätt högtidligt erkänd, är förenlig med fäderneslandets föi-delar, samt med tidsförhållandena i öfrigt; och det är föist sedan vi eflerforskat detta, med all den förmåga oss står till buds, och sedan vår, på denna forskning grundade, öfvertygelse bejakat frågan, som vi vågat nalkas E. K.
M:s thron med underd. anhållan om nåd. upmärksamhet på skälen till denna begäran.
Vi skulle missbruka E. K.
M:s tålamod och visa ett oförtjent misstroende till Svenska folkets representanters kunskaper och omdöme vi här vidlyftigt anförde alla de kända förhållanden; som i flera andra länder redan visat de gemensamma fördelarna af enahande medborgerliga pligter och rättigheter för så väl christne som Mosaiske frosförvandtér.
De mest idoga och bildade folken, i Europa hafva Den 23 December 159 redan frånträdt alla tvifvel om nyttan deraf.
I Frankrike, Belgien, Holland och flera Tyska riken, samt i de Nordamerikanska staterna är emancipationen numera fullständig; i England, uti nästan alla väendtliga delar genomförd; och i samma mån denna princip af likhet alla trosbekännare emellan gjorts gällande inför lagen och i samhällsförhållandena, utan vilkor eller småaktiga inskränkningar, visar sig en allmän belåtenhet dermed.
I Danmark har folkets tänkesätt härom i sednare lid taget en sådan riktning, att det sjelf afhjelper och lämpar de missförhållanden, sorn en senfärdig lagarnes utveckling ännu ej aflägsnat.
I Norrige, det land der sjelfva grundlagen genom besynnerligt afsteg från sin i öfrigt frisinoande anda, hårdast uttalat sig emot Mosaiske trosbekännare och vägrat dem ali inflyttning, har redan en mäktig opinion visat sig för borttagandet af delta onaturliga hinder.
Hvad Sverige beträffar, finnes intet skäl att befara, att det, om den Mosaiska befolkningen finge med den öfriga dela alla medborgerliga och politiska rättigheter och skyldigheter, icke kunde blifva lika belåtet dermed, som nyssnämnde länder.
Sverige framgår onekligt med tillväxande intellektuella och moraliska krafter på bildningens och sedlighetens bana; det känner alltmer värde af dess krafter, och sådana finnas äfven inom alla religionsbekännelser.
Sverige känner ock alltmer behofvet af industriens utbildning för en tillvexande befolkning, om en härd naturs hinder skola kunna upvägas; det öfvertyga!- sig alltmer, att handels- och näringslifvets frihet utgör vilkoret för en sådan industriens utveckling; monopolierna äro redan i lag afskaffade; en omisskännelig syftning lill bättre beräkning i företagen och till mera sparsamhet i enskilda lifvet. förmärkes.
Under ett sådant fortskridande på civilisationes bana och ett allmännare sträfvande till mera uplysning och trefnad, kan icke det verksamma biträdet af en integrerande del utaf landets befolkning vara likgiltigt.
Om den ock icke är talrik, erbjuder den måhända jemförelsevis till sitt antal, en mera betydlig andel af intellektuela, materiella och moraliska krafter, än mången förväntar, eller allmänheten hittills känt, eller visat sig böjd alt offentligen erkänna; och vi våge hysa den förtröstan, att vid en jemförelse emellan den Mosaiska befolkningen här i landet och den öfriga befolkningens bättre lottade klasser, skall den förra, oaktadt alla de hinder och inskränkningar, den ännu måste röna i sin medborgerliga ställning, befinnas icke stå tillbaka mot de sednare; i idoghet, ordning, huslighet och sedlighet, samt att den således, genom det införlifvande med nationen, som måste blifva en följd af jemlikhet inför lagen, skulle i förhållande till sitt antal ganska verksamt bidraga till intelligensens och industriens framåtskridande, och dymedelst till landels förkofran.
Billigheten af de förändringar i våra förhållanden, hvarom vi nu gå att i underdånighet anhålla, har K.
M. jemväl för åtta år tillbaka nådigst behjerlat, och genom utfärdandet af en nåd.
Förordn. upliäft alla dittills utkomna, rikets Mosaiska befolkning rörande, men med tidehvarfvets uplysning icke öfverenstämmande Författmr.
Att kort derefter en förklaring följde, som åter till en ICO Den 23 December. del aflägsnade det efterlängtade målet liar — utan att minska vår tacksamhet för de ädla afsigter, hvilka så klart framlysa ur förstnämnda nåd. förordning — icke kunnat undgå alt nedslå och djupt bedröfva; dock har numera denna smärta gifvit vika för det tillitsfulla hopp, vi hyse till E. K.
M:s högsinnade tänkesätt och ynnest fulla nåd, samt till Svenska folkets alltmer fortskridande uplysning.
Allmänna tänkesättet erkänner numera religions-fördragsamhelen såsom en christlig pligt.
De falska begreppen om
Mosaiska religionens fiendtlighet mot christendomen och om dess bekännares hyllning af sambällsvådliga läror hafva skingrats.
Mänga af de anledn:r, som förut inom åtskilliga af landets folkklasser vållat afroghet emot den Mosaiska befolkningen, hafva uphört.
De serskilde trosförvandterna respektera hvarandras samvetsfrihet, i samma män, sorn förnuftet visar religionernas gemensamma mål vara menniskokärlek, fri forskning oell samhällig sedlighet; snart stå de alla färdiga alt erkänna fordna misstag och sin bättre öfvertygelse.
Det är således antagligt, alt just 1111, då nationen, ställd pä förtröstan till E. K.
M:s ädla tänkesätt och motseende Regeringens verksamhet för hennes vigtigaste angelägenheter, söker lyfta sig öfver alla de fördomar, (missförstånd och betänkligheter, hvilka i sekler hämmat nalionalandans utveckling i sann mensklig riktning och (ill alla folkklassers gemensamma båtnad, skall Svenska folket finnas beredvilligt, alt, med erkännande af sina lagars rätta anda, skänka fullkomlig och oinskränkt medborgarerätt äfven åt de landsmän, hvilka, lill följd af hittills oklara begrepp om allmän menniskovän, varit och äro dömda att uteslutas från alla dyrbarare samhällsfördelars åtnjutande.
Under ett ögonblick af denna vigt och då Svenska folkel manas af sina egna behof till en frimodig, fördomsfri forskning uti alla sina inre. förhållanden, skall allmänna tänkesättet besinna hela obilligheten af en sådan uteslutning.
Det skall vid åsynen af den Mosaiska befolkningens sträfvande till bildning och sedlighet, samt af det deltagande för samhällets angelägenheter, den genom sjelfva denna önskan om delaktighet visar, finna hela orättvisan af att låta denna del af Sveriges befolkning ännu längre dväljas i den tillbakasätta samhälls-ställning, hvari den nu befinner sig: att till och med i lag vara förnekad möjligheten att höja sig till jemlikhet med öfrige Svenska undersåter.
Alt en dylik sträfvan lill fördomsfri forskning samt en känsla af behof utaf förbättrade samhällsinstitutioner verkligen genomgår och lifvar Svenska folket och dess Regering, tro vi oss finna bland annat bekräftadt deraf, att på E. K.
M:s nåd. befallning nu tvenne komiléer äro nedsatte alt utarbeta förslag lill nationalrepresentationens ombildning samt till förändring af allmänna lagen. 01'vertygade, att de uplyste och vältänkande män, som E. K.
M. härtill läckts utvälja, icke kunna undgå att vid sina arbeten afse tidens kraf af en, med det religiösa sinnet, bildningens och samhällsandans utveckling mera öfverensstämmande fördragsamhet inom den medborgerliga och politiska verksamhetens område, olika trosbekännare emel - Den 23 December. lfil emellan, väge vi här underdist utlala den hoppfulla förmodan, att, om dessa komite'rade finge sig updraget att yttra sig öfver de delar af denna vår underd. ansökan, sorn angar dels deltagandet i nationalrepresentationen, dels ett förtydligande af allmän lag, de begge komitéerna då skulle finna sig upmanade alt. föreslå uphäfvandet af alla de inskränkningar i denna medborgerliga verksamhet, hvilka, grundade blott pä religions-olikhet, ännu qvarstå i rak strid mot tidens uplysning och allmänna, försonande anda.
Sedan vi nu vågat fästa E. K. M:s upmärksamhet på alla dessa förhållanden, bedje vi, alt IL K.
M. täcktes taga i betraktande, att den nu i riket befintliga Mosaiska befolkningen till största delen består af här i landet födde afkomlingar af föräldrar, hvilka genom landels Regering för nära sjuttio år sedan upmunlrades att sig i riket ho sä lia; att de tala landets språk, följa dess seder, deltaga i nationalförsvaret, i alla skattebördor och i allt upfylla sina skyldigheter emot sitt fädernesland.
Böra de således icke anses lika berättigade lill deltagande i lagstiftning, beskattning och förvaltning, som hvarje annan infödd Svensk man?
Och i de få fall, då religiösa trosformers olikhet kan erfordra någon skiljaktighet i sättet af dessa rättigheters utöfning, synes sådant böra i lagen derefter lämpas, utan all derföre tillintetgöra eller förminska sjelfva behörigheten.
De föreskrifter i gruudlagarne, hvilka utesluta Mosaiska trosbekännare från alla stalsembeten samt från deltagande i nationalrepresentationen, stå icke i öfverensstämmelse med dessa lagars allmänna anda, att betrakta hvarje i landet infödd man såsom ägande Svensk medborgarerätt.
Huruvida afvikandet frän denna naturliga princip verkligen öfverensslämmer med billighet och rättvisa, är hvad vi i underchhet bedje E. K.
M. taga i nådigt öfvervägande.
I vår troslära, liksom i den christna, är sedoläran rättesnöret för den blifvande medborgarens upfostran, undervisning och upförande och blir sålunda grunvalen för hans handlingssätt, då de borgerliga och politiska pligternas oell rättigheternas utöfning i fråga ko mm er; och man kan alltså med skäl säga att sedoläran i de begge religionsbekännelserna är en, oansedt religionsformerna äro skiftande.
Af denna sanning synes följa, att om nådigt bifall skänkes åt denna vår underd. anhållan om en lika naturlig, som för hela samhället nyttig rättighet alt få deltaga i lagstiftning och förvaltning af nationens offentliga angelägenheter, skall statskyrkans värdighet destomindre trädas för nära, som dess höga ståndpunkt lika litet är i behof af något från religionens tvång hemtadt stöd, som den genom ett sådant stöd kan vinna i styrka och glans, utan skulle, om möjligt, tvertom vinna vid aflägsnandet af alla dessa kringgärdningar, hvilka icke tyckas vara egnade att framställa henne såsom grundad på öfvertygelsens fasta klippa.
De skäl, vi här ofvan sökt utveckla för vår önskan, att få undanröjda de hinder, som i grundlagarne förefinnas mot vår likställighet med öfrige rikets medborgare, torde vi äfven få göra gällande i afseende på det i allmänna lagen stadgade jäf för vittnesmåls afläggande. 2 H. 11 102 Den 23 December.
Dä det mened förbjudande budordets gemensamhet för bekännare af Mose och Christi läror är allmänt känd, synes tydligt, att det i allmänna lagen utstakade hinder för vittnesmåls alläggande ej varit afsedt all å Mosaiske trosbekännare tillämpas, helst desse vid antagandet af 1734 års lag ännu ej i riket vunnit inträde.
Likväl kan det ännu qvarstående lagrummet, till följd af sin ordalydelse, tydas, och har äfven någon gäng blifvit utlydt på eli för den Mosaiske trosbekännare!) kränkande sätt och i strid mot den förmän, som borde tillkomma rättsökande i allmänhet.
Behofvet af en förändring i detta lagrum har ock redan af den utaf K. M. nedsatta Lagkomité blifvit insedt oell i dess förslag till Civil- och Kriminallag, genom förändring af ifrägavar. ordalydelse, erkändt.
De förändnr i rikets grundlagar, konstitutionella institutioner samt allmänna lag, om hvilka vi derföre i djupaste underd:het bönfalla äro följande: att de hinder, som i R.F. och i Riksd.-Ordn. upslällas mot Mosaiske trosbekännare för erhållande af civile embeten och domarebefattningar, samt för deltagande i nationalrepresentationen, mätte uphöra; alt de eds-formulärer, sorn äro stadgade uti Riksd.-Ordn. och Tryckfrihetsförordn., äfvensom formulären för huld- och trohotssamt tjenstemanna-ederna måtte för Mosaiske trosbekännare göras tillämpliga; och att den behörighet för Mosaisk trosbekännare, alt bära vittnesbörd, som synes i R.B. ifrågasatt, mätte oss tillerkännas.
Om dessa lagförändringar våge vi i underddiet anhålla, alt E. K.
M. täcktes vid nästblifvandc riksdag framlägga nåd. propos:r lill R.
St., hvilka, äfven i denna angelägenhet, utan tvifvel med beredvillighet skola gå E. K.
M:s höga samt mot alla medborgare välvilliga afsigter till mötes, enär desse nplyste representanter af ett fritt folk ej lära tveka alt följa den riglning till fördragsamhet och samhällighet, hvilken, såsom vi ofvan sökt visa, pågår bland alla Europas civiliserade nationer samt äfven allt mer och mer röjer sig uU vårt fädernesland.
Afven inom den ekonomiska lagstiftningens område finnes ett och annat stadgande, som är stridande mot den af oss efterlängtade likställighet inför lagen, och då undanrödjandet af dessa hinder beror af E. K. M. allena, våga vi i underddiet hoppas att E. K.
M. måtte uphäfva de inskränkande vilkor, hvilka i K. Förordn. d. 30 Juli 1838 och K. Kungörelsen d. 21 Sept. samma år förefinnas, i afseende å bosättning hvarhelst i riket, ä köp af fast egendom på landet, samt å deltagande i vissa kommunala befattningar, om ock med bibehållande af jäf i och för de kyrkoärenden och religionsundervisningen ronde frågor.
Tryggt förlitande oss på E. K. M:s ädla tänkesätt och nådfulla benägenhet att upfylla dess undersåters billiga önskningar, emotse vi med hoppfull förtröstan den af samtliga dessa lagförändringar beroende likhet inför lag med landets öfriga befolkning.
Skulle dock E. K. M. i nåder finna tidsförhållandena vara sådana, att ett villfarande af vår underd. begäran om deltagandet i national-repre - Den 23 December.
163 sentationen, möjligtvis kunde öka de redan nu ulan tvifvel nog stora svårigheterna vid lösandet af frågan om dess snara ombildning i öfverensstämmelse med det allmännas önskningar och intressen; då äro visserligen dessa intressen de öfvervägande, och vår medborgerliga pligt manar oss att inskränka vår ansökan till de öfriga politiska och medborgerliga rättigheter, om hvilka vi här i underdånighet anhållit, i det tillitsfulla hopp, att till vinnande af dem intet hinder torde möta.
Nådigste Konung!
I nära två tusende år hafva våra förfäder rönt otaliga lidanden och förödmjukelser, under de förföljelser, som på ett så ovanligt och eljest i verldshistorien oerhördt sätt utgått från vilda, eröfringslystua folkslag, under råa tiders hedniska mörker, för att sedermera under hvarjehanda former fortsättas äfven af samhällsordnade, civiliserade och i öfrigt fredliga nationer.
Länge hafva Christendomens egna Läror förgäfves bjudit fördragsamhet och rättvisa, samt dess ypperste, ädlaste och uplystaste män sökt alt blidka hatet och tillrättavisa de fanatiska opinioner, som i judendomen skådat något värre och samhällsvådligare än i alla andra religions-skiljaktigheter.
Efter hand har dock ett bättre tänkesätt utbildats.
Man har insett vilfarelsen och funnit grundlösheten i det blinda hatets föregifvanden; man har vant sig att steg för steg låta uplysningens sanningar och samhällslifvets erfarenhet verka till mildring i de hårda undantagsstadganden, hvilka de Mosaiske trosförvanlerne varit underkastade.
Stora nationer, mönster för så väl intellektuel som materiel verksamhet, hafva uttagit, eller stå redan färdiga att uttaga det sista steget lill godtgörande för framlida generationer af seklers oförrätter mot fäderne.
Icke må Sverige blifva efterstående i denna verldshandling af rättvisa och klokhet.
På E. K.
M. beror att pröfva vår underd. begäran, och om den i nåder godkännes, att med det förtroende, hela Svenska folket hyser till sin Konungs nplysta och högsinnade tänkesätt, mäktigt gifva riktning åt dessa tidens sträfvanden för förening af allmän fördel med hvarje billigt erkännande af inenskliga rättigheter.
Vi nedlägga derföre, med tillförsigt, denna vår välfärds-angelägenhet i E. K.
M:s händer, förvissade, att, om den efter vår önskan kan afgöras, sådant skall blifva till ett älskadt fosterlands sanna nytta och till våra medborgares, med vår egen oskiljaktiga, ära och fördel.
Vi innesluta samtlige Svenske undersåter af den Mosaiska trosbekännelsen i E. K.
M;s nåd. hägn och beskydd, försäkrande om den djupa undersåtliga vördnad och tillgifvenhet, hvarmed vi framhärde, Nådigste Konung! E. K. M:s. Underd:ste tjenare och undersåter Mosaiska församlingens i Stockholm föreståndare: A. L.
Lamm. L. Meijerson.
M. A. Jacobson. /.
Assur. /.
Levertin. D. M.
Lublin. .11* 164 Den 23 December.
Mosaiska församlingens i Götheborg föreståndare: L. E. Magnus.
Isac Leman. H. I.
Heijman.
Mosaiska församlingens i Norrköping föreståndare: Jac. Philipson. A. L.
Soldin. D. J.
Davidsson.
Afskriftens riktighet intygas af Abr.
Hirsch.
Musikhandlare.
Bilagan N:o 4.
Till Hrr Föreståndare för Mosaiska Församlingen i Slockholm.
Jag har för afsigt att inom II. R. o. Ad. vid nu påbörjade riksdag väcka motion till Jude-emancipationens befrämjande inom Sverige.
Det vore härvid min högsta önskan, att, till följd af den innerligaste öfvertygelse, att vårt gemensamma fosterland bäst gagnades om alla dess medlemmar egde enahanda politiska och medborgerliga rättigheter, helst skyldigheterna mot fädernejorden äro desamma, alt, säger jag, kunna med motionen yrka allmän jemnlikhet i detta hänseende; men då tidens oro och den jäsning som rundt omkring vårt kära fädernesland störa lugnet och synas hafva allmänna samhällsomslörtande planer till mål; äfvensom helgden af den hos oss bestående statskyrkan — manar oss alt tillvägagå med mera än vanlig försigtighet — tror jag mig alltså, för det allmänna bästa, hvilket äfven är de Svenska medborgares af Mosaisk trosbekännelse, och för framgången af Eder pä rättvisa och billighet grundade önskningar, nedlagda inför Thronen genom den af Hrr föreståndare för samtlige Mosaiska församlingarne i Sverige år 1847 i underd:het afgifna petition, samt, i öfverensstämmelse med Hrr föreståndarnes vid slutet af nämnde petition gjorda inskränkningar, böra med motionen endast söka medverka till medgifvande åt Svenska medborgarne utaf den Mosaiska Trosbekännelsen af de rättigheter, hvilka redan äro tillerkända landets öfriga invånare, tillhörande med Statsrelegionen skiljaktiga trosbekännelser, eller enl. kathegorien uti sista mom.
18 § nu gällande Riksd.- Ordn.
För att gifva styrka åt min framställning vid den blifvande motionen, har jag ansett mig böra, såsom bilagor till densamma, vidfoga, förutan den förenämnda petitionen af år 1847, äfvensom ett resumée af Jude-emancipationens framsteg inom andra länder de sednaste betydelsefulla åren, — Hrr Föreståndares härmedelst begärdta, benägna svar uppå åtskilliga vigtiga frågor, hvilka djupast ingripa uti förhållandena emellan den christna och judiska befolkningen inom vårt gemensamma kära fädernesland.
För min egen del skulle jag visserligen anse dessa frågors besvarande af Eder öfverflödig, helst den Judiska katechesen med flera offentligen utgifna religions-böcker, innefattande den Mosaiska bekännelsens tros-dogmer, i detta afseende^, lemna de nöjaktigaste svar; men, dä man inom De;n 23 December. 165 främmande länder, t. ex. i Frankrike under Kejsar Napoleons regering, funnit en sådan åtgärd behöflig, tror jag, för framgången af Eder sak, nyttigt vara, att på förhand kunna företes med den Mosaiska trosbekännelsen fullt öfverensstämmande, öppet meddelade utlåtanden beträffande nedanstående frågor, desamma, hvilka, såsom förut är nämndt, blifvit officielt framställda och till alla delar nöjaktigt besvarade af ett i Frankrike år 1807 sammankalladt Sanhedrin. 1 :sta frågan: ”Kan en Judinna gifta sig med en christen, och en christinna med en jude, eller bjuder lagen att judarne skola gifta sig blott sig emellan?” 2:dra frågan: ”Anse judarne Svenskarne såsom bröder eller som främlingar?” 3:dje frågan: ”Betraktas Sverige såsom fädernesland af de derstädes infödde och såsom Svenska medborgare lagligen ansedde Israeliterna och erkänna sig dessa förbundna till dess (Sveriges) försvar ?” 4 :de fr agun: ”Hvilken domaremyndighet ega judarnes Rabbiner i Polissaker och hvilken Polismyndighet vid tvister inför rätta ?” 5:te frågan: ”Finnes det handtverk, hvilka äro judarne förbjudna af lagen?”
Och skulle jag dessutom benäget anhålla om upgift på antalet å inom riket dels födde, dels natnraliserade Svenska medborgare af Mosaiska trosbekännelsen samt deras lefnads förvärf m. m.