Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. skulle hafva rättighet att upphöja tullafgiften, afven om 2tne Stånd beslutat det.
Jag hemställer till en hvar, hvad i afseende på beskattningen återstår för den beskattande, om han öfverlemnar åt andra Statsmagten att efter behag kunna nedsätta och höja afgiften.
Jag säger öppet, att jag varit glad, att lagstiftaren Jagt hos den andra Statsmagten rättighet att kunna nedsätta de hö'ga tullafgifter, Utsk. föreslår och R.
St. komma att stadga; men å andra sidan kan jag icke finna något skäl, hvarföre R.
St. åt andra Statsmagten skulle öfverlåta en rättighet, hvarigenom stadgandet i 60 § Reg.F. paralyserades.
Om man går till detta stadgande, så, ehvad tydning man vill gifva deråt, synes meningen icke hafva varit att öfverlåta åt andra Statsmagten rättigheten att förhöja de af R.
St. bestämda tullafgifter.
Der står nemi. tydligen, att allm. afgifter, af hvad namn och beskaffenhet som helst, icke kunna förhöjas utan R.
St:s samtycke, stora sjötullen å inkommande och utgående spannmål allena undantagen.
Detta stadgande förstår jag så, att R.
St:s samtycke till förhöjningen skall innefatta bestämd uppgift, i hvad mån förhöjningen må ske; och i den acception, jag tager 60 § Reg.F., äga R.
St. icke att åt andra Statsmagten öfverlemna rättigheten att förhöja tullen i allmänhet.
Det är icke första gången dessa åsigler framställas.
De hafva blifvit framställda vid betänk.
JNT:o 29 och sedermera i förevar, betänk.
JX:o 4d.
Jag har mottagit ämnet såsom en gammal bekant, och har nu deröfver afgifvit samma yttrande här som inom Utsk.
Jag finner icke, att Hr af Bi 11 berghs förslag quadrerar med stadgandet i 60 § Reg.F., äfven om arne
Stånd redan gillat detsamma; och då jag icke kan fiuna någon otydlighet uti den af Bevilln.
Utsk. föreslagna redaction i i2:te punkten, anhåller jag, att densamma må oförändrad blifva antagen.
K an t zon instämde med Gr. v. Fersen.
Hvad först angår den siste värde talarens invändning mot mitt yrkande, att bestämdt måtte uttryckas K.
M:s rättighet att nedsätta tullen, torde den värde ledamoten få medgifva, att I2:te punktens närvar, redaction är tvetydig deruti, att man icke bestämdt kan finna, huruvida denna rättighet tillkommer K. M., endast såvida tullnedsättningen är förknippad med tractater med främmande magter, eller om K.
M. må utöfva densamma i följd af andra bepröfvade förhållanden.
Lika med Hr Gr. tror jag det vara K.
M:s ovilkorliga rättighet att nedsätta tullen, roen då det hittills varit öfligt å Ständernas sida att bestämdt uttrycka, att denna rättighet tillkommer Konungen, ser jag ej, hvarföre man icke nu skall göra det.
Hvad åter angår den hufvudsak liga fråga, huruvida K. AL äger rättighet att förhöja tullen, torde Hr Gr. medgifva mig, att 200 Den i5 December «. m. här icke är fråga om att öfverlåta en sådan rättighet på K.
M. ovilkorligen, enär mitt redactionsförslag tydligen innehåller, att det endast är vid tillfällen, då fråga vore om att bereda en för Svenska handeln förmånlig reciprocitet med främmande magter, som en slik rättighet skulle vara K.
M. medgifven. 60 § Reg.F., som Hr Gr. så flitigt åberopade, lägger icke något hinder deremot.
Den innehåller nemi.:
”Ej må några allm. afgifter, af hvad namn och beskaffenhet som helst, utom R.
St:s samtycke kunna förhöjas.
” Grundlagen förutsätter ju således här, att Ständerna kunna samtycka till tullens förhöjning; och mitt förslag innehåller icke annat, än att R.
St. skulle samtycka till att K.
M. får denna rättighet att vid tractaters ingående med främmande magter förhöja tullen, om han finner behofvet så fordra.
Vill man, att K.
M. vid tractaters uppgörande skall afse landels fördel och bästa, så måste man väl lemna honom sådana medel i händerna, hvarigenom det blir honom möjligt att yrka på landets fördel och väl; ty veta utländska magier, att de kunna paralysera Konungens magt, huru mycket de behaga, så är det äfven fruktansvärdt, att de begagna sig deraf; hvaremot det å andra sidan icke är tänkbart, att K. JVI. annat än i reciprocitetsväg skall begagna sig af en sådan honom leornad rättighet.
Jag får således förnya min anhållan, att det af mig uppgifna redactionsförslag måtte varda af R. o. Ad. antaget, enär det icke innehåller någonting grundlagsstridig! och icke förringar, utan snarare gifver en ökad betydelse åt Ständernas magt genom ett sådant, af behofvet påkalladt medgifvande.
Äfven jag har ansett de nu föredragna punkterna ur Bevilln.Utskts betänk.
N:o 29 endast innefatta de åsigter och grundsatser, hvarifrån Utsk. utgått vid uppgörandet af det till R.
St:s bepröfvande framlagda förslag till tullbestämmelser.
I annat fall, och derest jag förmodat, att de uti berörde betänk, sålunda yttrade satser varit R.
St:s godkännande eller ogillande underställda, skulle jag visserligen icke underlåtit att söka fästa R. 0. Ad:s uppmärksamhet på de oriktigheter, som deruti, enligt mitt omdöme, förekomma.
Men i förhoppning, att, oförhindrad af de grundsatser, som Utsk. sålunda vid tull— afgifternas föreslående iakttagit, kunna, vid den förestående pröfningen af de särskilda tullbestämmelserna, framställa de anmärkn.T och påståenden, hvartill jag finner desamma föranleda, har jag i sanning icke fästat någon synnerlig vigt vid afgörandet af de uti omförmälda punkter förekommande frågor.
En värd talare har dock nu, i anledn. af i2:te punkten, framkommit med ett högst vigtigt och vådligt förslag, sorn jag derföre anser mig icke kunna med tystnad afhöra eller underlåta att, så vidt jag förmår, bestrida.
Jag in - Den i5 December e. m. 3*1 instämmer helt och hållet uti Gr. v.
Fersens åsigt, att det strider emot både 5<j och 60 §§ Reg.F., att åt K.
M. öfverlemna rättigheten att förhöja de skattebidrag, som af Svenska folket utgöras i egenskap af tullafgifter.
Man har visserligen här nu föregifvit, att, genom It.
St:s till en sådan öfverlåtelse lemnade särskilda bifall, grundlagens helgd vore bibehållen oförkränkt.
Men derest endast It.
St:s samtycke vid något tillfälle skulle erfordras för att åt K.
M. uppdraga rättigheten att egenmägtigt och på sött K.
M. funne med Rikets fördel öfverensstämmande, bestämma ifrågavar. bevilln., hade troligen icke grundlagens stiftare, med friskt minne af då nyss förflutna tiders tilldragelser, intagit det stadgande uti 60 §, enligt hvilket hvarje förhöjning å någon allm. afgift, undantagande spannmålstullen, är uttryckligen förbjuden, med mindre R.
St. dertill samtycka.
För öfrigt måste jag erkänna, alt jag icke kan inse behofvet för K.
M. af en sådan rättighet, som nu blifvit ifrågaställd i uppgifvet ändamål att bereda reciprocitetsförhåilanden vid handelstractaters ingående.
Både regeringarna och nationerna börja allt mer och mer begripa och iakttaga sina sannskyldiga interessen, för hvilkas befrämjande en i möjligaste målto fri och obehindrad handelsgemenskap folken emellan dr ett oundgängligt vilkor.
Man synes också allmänt erkänna nödvändigheten att öfvergifva de prohibitiva banor, som i de flesta länder ända hittills varit följda, och att undanrödja de ännu mångenstädes fortfarande menliga verkningarna af förflutna tiders okloka förbudssystemer.
I öfverensstämmelse med de af mig nu yttrade åsigter, rör:de ifrågavar. ämne, yrkar jag, att den af Utsk. föreslagna redaction af i2:te punkten måtte varda antagen.
Jag begärde ordet, när en värd talare, Hr af Billbergh, sökte att med de vapen, jag begagnat till försvar för den sats jag yrkade, nedslå samma sats.
Hr af Billbergh åberopade den af mig så flitigt citerade 60 § Reg.F. Hr af Billbergh fattade den på sitt sätt.
Jag kan icke tyda den på annat sätt, än jag gjort, men hvilket jag anser för en pligt att ytterligare förnya.
Hr af Billbergh fästade sig vid uttrycket i 60 §: utan R.
St:s samtycke kunna förhöjas, och ansåg detta stadgande icke stå i strid med det redactionsförslag han framstälde, utan vara dermed öfverensstämmande, enär berörde stadgande i regeringsformen icke förhindrade Ständerna att åt K.
M. öfverlåta rättigheten att höja tullen.
Jag hemställer, huruvida R.
St. äga att ät K.
M. öfverlåta denna rättighet, och om icke just detta stadgande i 60 § bestämmer, huru med förhöjningen skall tillgå, nemi. att det är Ständerna, som besluta förhöjningen, och ingenstädes hvarken i denna eller någon annan § stadgas, att Ständerna kunna handlöst öfverlemna till K.
M. rät 17 H. 36 302 Den i5 December e. m. tigheten att reglera beskattningen, i hvad till förhöjning deraf hörer.
Jag vet ganska väl, att uti en författning, som emanerade i följd af en redan afslutad tractats tilian— dagående, nemi. interimsförfaltnirigen ang:de tractaten emellan Sverige och Ryssland rör:de Finska handeln, förekom en artikel, nemi. ved, som icke kunde förhöjas eller upptagas till det belopp, som förut var stadgadt, derföre att Ständerna icke åsatt så hög tull, som i tractaten är utsatt.
Detta var för ett särskildt fall visserligen en ganska stor olägenhet; men likväl finner jag icke, hvarföre man för en sådan tillfällig olägenhet skall generalisera och öfverlemna en rättighet, som hittills varit helig, nemi.
Svenska folkets rättighet att sig sjelf beskatta.
I samma mån vi med minsta modification utöfva denna rättighet, tror jag vi skola befinna oss väl deraf, och jag kan således icke tillstyrka något afsteg derifrån, samt förnyar derföre min anhållan om bifall till Utsk:s redactionsförslag i förevar. i2:te punkt.
Hr Hjerta, Lars Joli.:
Jemte det jag utber mig att till alla delar få instämma med Gr. v. Fersen och Hr Stuart, tager jag mig friheten fästa uppmärksamheten derpå, att i sjelfva orden: utan R.
St:s samtycke ligger en fullständig ledning för det behandlingssätt, som bör följas, emedan dessa ord icke kunna betyda något öfverlemnande på förhand, utan en efterföljande actus, som blir det afgörande slutet på en föregående propos.
Åtminstone synes det mig, att detta uttryck, efter allt språkbruk, måste så tolkas, och jag hoppas, att R. o. Ad., som vid detta tillfälle icke har att göra med en auetoritet, inför hvilken icke sunda förnuftet och språkbruket får gälla, äfven skall följa denna tolkning.
För öfrigt utber jag mig att få fästa uppmärksamheten derpå, att om, vid afslutande af en tractat, en annan stat äfven skulle vara nog oklok att vilja höja tullafgiften på någon af våra exportartiklar, det i sådant fall blott skulle lända till Svenska nationens egen skada att hota med straff i reciprocitetsväg, emedan detta skulle mycket mera drabba oss sjelfva än den magt, mot hvilken det ville användas.
Jag vidblifver således att yrka, att ingen öfverlåtelse måtte ske af rättigheten att höja tullen.
Under j8a3 års riksdag, då det liberala systemet till en början grundlädes, yrkade just detta liberala systems ifrigaste befordrare och försvarare på nödvändigheten att, temporärt och intilldess erfarenheten gifvit vid handen, huru tullafgifterna skulle ställas för att motsvara sitt dubbla ändamål att bereda staten inkomster och fullgöra reciprocitetsförhållandena, i stöd af 60 § Reg.F., sorn dertill berättigade Ständerna, åt K.
M. öfverlåta rättigheten att vid sådana tillfällen, då reciprocitetsförhållanden kommo att regleras emellan Sverige och andra stater, äfven kunna förhöja tullen.
Men oaktadt den satsen drefs af li - Den i5 DeeefiiBer e. m. ao3 berala systemets vänner, gjorde likväl en tillfällighet, att voteringen tappades på en eller två röster en middagsstund.
Propos. på ett sådant temporärt öfverlåtande nekades icke då af Landtm, och torde icke heller nu komma att förvägras.
Hr af Billbergh har icke föreslagit, att Ständerna skulle för allo öfverlåta åt K.
M. denna rättighet, utan blott för det specielt utsatta fall, att
Regeringen skulle komma i tillfälle att reglera reciprocitetsfÖrhållanden med främmande stater, då Regeringen icke bör hafva händerna bundna, och fråga är således icke om efterskänkande af någon R.
St:s rättighet, utan blott om begagnande af deras rätt att temporärt åt K.
M. öfverlåta den rättighet, dem tillkommer.
.Nästa riksdag äro Ständerna oförhindrade att säga: nu behöfves icke denna öfverlåtelse åt K. M., emedan alla reciprocitetsfÖrhållanden äro reglerade, såvida de äro det.
Äro de det icke, så vore det oförnuftigt af Ständerna, då de icke äro närvar, i det ögonblick, tractaten skall afslutas, att icke öfverlåta åt Regeringen den rättighet, som de kunna öfverlåta.
Jag tillstyrker bifall till hvad Hr af Billbergh föreslagit; och då 2tne Stånd redan bifallit enahanda förslag, torde det vara skäl, att R. o. Ad. äfven bifaller detsamma och icke hyser någon fruktan vid att göra en sådan temporär öfverlåtelse till sin Regering.
Då jag icke vill tvista om hvilken åsigt som innefattar den mesta klarhet eller förstånd, enär j'ag i denna fråga hyser motsatt öfvertygelse med den siste värde talaren, vill jag icke heller upptaga något argument i detta fall; men jag vill fästa uppmärksamheten derpå, att det är en allm. princip inom Bevilln.Utsk. att belägga alla colonialvaror med den högsta möjliga tull, och att således, samt då K.
M. äger rättighet att sänka tullen, någon förlägenhet vid tractaters afslutande icke kan uppstå deraf, att K.
M. icke äger rättighet att höja tullen.
Jag tager mig friheten att först till besvarande upptaga Hr Hjertås anmärkn., att stadgandet i 60 § Reg.F. hade afseende på en föregående propos. och ett derpå följande bifall af Ständerna.
Men om Hr Hjerta behagar läsa meningen till slut, torde vederläggningen finnas i samma §.
Der står nemi.: ’'Ej må några allin, afgifter, af hvad namn och beskalfeuhet som helst, utan R.
St:s samtycke kunna förhöjas, stora sjötullen å inkommande och utgående spannmål allena undantagen” <5{c.
Då det star allena undantagen, måste det afse en kommande actus, icke en föregående.
Hvad angår Gr. v. Fersens sista yttrande, måste det mycket väcka min scrupel, om det förhåller sig så, att Bevilln.Utsk. satt höga tullafgifter med afseende derpå, att K.
M. bar rättighet att nedsätta, men icke att höja tullen, emedan det förutsätter, att afgifterna varit beräknade på den sannolika förhoppningen, att K.
M. skulle
Dea i5 December c. m. nedsätta dem; men om K.
M. icke gör det, vare sig af förbiseende eller interesse att öka statsintraderna, har Bevilln.- Utsk. beskattat landet öfver höfvan.
Dessutom fästade Hr Gr. uppmärksamheten dervid, att det endast var colonialvaror, i afseende hvarpå Bevilln.Utsk. tillämpat principen om den högsta möjliga tull.
Jag tror, att reciprocitetsförliållanden uppkomma mindre i fråga om colonialvaror än Europeiska produeter; och då samma skäl icke blifvit anfördt för de sednare som för de förra, så står det fast, som jag sagt, att i samma stund en annan stat vill göra en breche på vår handel, skall Begeringen, utan ett sådant stadgande, som jag föreslagit, sakna alla medel att i reciprocitetsväg undanrödja ett sådant försök.
Mina motståndare hafva mindre fästat sig dervid, att det endast är vid tillfälle af reciprocitet emellan Sverige och utländska stater, som utöfningen af denna rättighet kom i fråga, och att den endast medgifves temporärt till nästa riksdag.
Med dessa restrictioner, och då det icke är stridande mot grundlagen att göra ett sådant medgifvande, säger jag lika med Hr Lefre'n, att det synes höra till klokheten att gå in derpå, isynnerhet när man vet, att 2.'ne
Stånd redan antagit förslaget, och man således derigenom kunde förekomma frågans hänskjulande till förstärkt Utsk.
Jag måste bekänna, att jag icke är i stånd att bestämdt minnas, huru det förhöll sig med den citation, som Hr Lefreåi gjorde af beslutet vid 1823 års riksdag.
Jag vill icke bestrida det förhållande, han uppgaf; men jag hemställer, om det icke kan vara möjligt, att bans minne kan fela, likasom jag icke kan bestämdt lita på mitt minne.
Jag vill t. o. m. tro, att det förhåller sig, såsom Hr Lefren nämnde; men om Hr Bidd.secret. äger till hands 1823 års riksdagsbeslut, hvarå upplysning kunde vinnas i det ämnet, är jag öfvertygad, att man skulle finna, att R.
St. vid samma riksdag icke öfverlemnade åt K.
M. rättigheten att förhöja tullen.
Jag upprepar ännu en gång, att jag icke kan tryggt påstå, att den värde talaren misstagit sig i detta fall, ehuru det förefaller mig så.
Hvad Hr af Billbergh yttrat om betydelsen af ordet samtycke, tror jag icke erfordra något besvarande eller förklaring, då jag icke gått från språkbruket; och om en främmande magt, för hvilken importen af Svenska varor vägde obetydligt på handelsvågen, skulle finna sig böjd att höja tullen på sina importartiklar, hemställer jag, om vi i reciprocitetsväg vunne genom förhöjning af införselstullen på dess tillverkningar, eller om icke förhöjningen skulle drabba Svenska consumenten, d. v. s. Svenska skattdragaren, enär..den import, som sker till Sverige, för utländningen betydéV så litet, att en förhöjning i tullen derå icke skulle kunna motverka interesse! för utländningen att höja tullen på våra exportartiklar.
Hvad sjelfva principen
Sen i5 December e. m. beträffar, ber jag
Ståndet draga sig till minnes, om man icke både vid föregående och denna riksdag haft tillräcklig erfarenhet deraf, hurusom dessa öfverlåtelse!' till K.
M. af tillfälliga rättigheter ledt till våda för samhället, under hemställan, om det icke för principens skull skulle vara skäl att i detta fall bibehålla grundlagen i det skick, den är uti Reg.Frs 60 §, hvaruti intet närvar, behof påkallar någon rubbning.
Hr Lefre'n: Jag ber om ursägt, att jag ännu en gång upplager II. o. Ad.‘s lid med att yttra några ord.
Hr Hjerta har behagat tilldela mig ett påstående, som jag icke gjort.
Jag har såsom ett svar på Gr. v.
Fersens yttrande berättat, att samma fråga varit före vid 1823 års riksdag, men förlorades uti en votering med några rösters pluralitet.
Jag har således sagt, att man då öfverlade i samma ämne, att Landtm, framställde propos. deri, men att voteringen förlorades; och är jag så mycket säkrare om detta förhållande, som jag sjelf begärde voteringen.
Jag ber, att Hr Hjerta icke tillvitar mig påståenden, som jag icke gjort.
Jag bör bedja den siste värde talaren om ursägt derför, alt jag helt och hållet misshört mig.
Det var alldeles icke min afsigt att misstyda hans yttrande.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla, hvad Utsk. uti lit.
B af irsta afdeln. föreslagit.
Jag hemställer, om icke Hr Gr. och Landtm, skulle täckas skilja proposrna åt och först framställa propos. på punkterna fr. o. m. d. 2 t. o. m, d. 11 samt sedermera på i2:te punkten.
Då Hr Gr. o. Landtm, framställde proposrna i öfverensstämmelse med discussionen, så får jag hemställa, om icke Hr Gr. o. Landtm, skulle täckas framställa proposition på antagande af i2Ue punkten, sådan den af Utsk. är föreslagen.
Segrar icke den, så må det vara Hr af Billbergh öppet alt få den propos. framställd, som han åstundan.
Genom det yttrande, jag afgifvit, bar det för en hvar varit klart, att jag godkänner, hvad Bevilln.Utsk. uti betänk.
N:o 4-5 pag. 6 tillstyrkt, hvilket omfattar alla 12 punkterna; men då discussionen blott vändt sig om 2:ne punkter uti betänk.
]NT:o 29, nemi. d. 10, hvarvid Hr Cederschjöld gjort anmärkn., och d. i2:te, hvaruti Hr af Billbergh föreslagit ändring, får jag hos Hr Gr. 0. Landtm, hemställa, emedan i annat fall, i händelse votering begäres, contraproposrn blefve svår alt uppställa, om icke Hr Gr. o. Landtm, skulle vilja framställa propos. till bifall 206
Den i5 December e. m. å punkterna fr. o. m. d. 2:dra t. o. m. d. g:de af betänk'.
N:o 29 med de af Utsk. i betänk.
N:o 4^ tillstyrkta förändringar, då vi sedermera komma till io:de punkten, hvarvid Hr Cederschjöld gjort anmärka., och derefter till den n:te, hvarvid ingen anmärkn. blifvit gjord, samt slutligen till den i2:te, sorn synes mig vara den mest omtvistade.
I anledn. häraf företogs hvar och en af de återstående uti betänk.
N:o 29 upptagna hufvudgrunder till pröfning. 2: d r a, 3:dje, 4: d e 0 c h 5: t e hufvudgrunder na biföllos.
6:te och ptde liufvudgrunderna biföllos med de uti utlåt.
Wto 45 i dessa punkter föreslagna förändringar. 8: de hufvud grunden.
Jag hemställer, huruvida icke punkterna må blifva upplästa, innan de afgöras; ty jag bekänner, att jag i annat fall icke vet, hvad jag bifaller.
Då jag hos Hr Gr. o. Landtm, anhöll om propos. till bifall å punkterna fr. o. m. d. 9.:dra t. o. m. d. g:de med d'e uti betänk.
N:o 4^ föreslagna förändringar, så var det derföre, att jag insåg, det man ganska väl kunde göra alla dessa punkter till föremål för en propos.
Nu äro vi vid d. 8:de, och för mera säkerhets skull förenar jag mig uti den anhållan, att de öfriga punkterna hvar för sig må blifva upplästa, innan propos. derå framställes. 8:de hufvudgrunden bifölls. 9: de, 1 o:de och ii:te hufvudgrunder na biföllos. 1 2: t e hufvudgrunden.
I den nu upplästa punkten står, att R.
St. skulle fatta det beslut att öfverlåta åt K.
M. rättigheten att nedsätta tullen, d. ä. med andia ord, att Hr Gr. o. Landtm, skulle tillåta oss att votera, om 60 § Reg.F. skall stå qvar eller icke.
Om någon begär votering, tror jag icke, att Hr Gr. o.
Landtm, kan framställa propos. derpå, men val på det förslag, som Hr af Billbergh framställt, att vi åt K.
M. skulle öfverlåta rättigheten att höja tullen.
Jag protesterar deremot, att det ens kunnat i betänk, framställas, att vi skulle fatta något beslut öfver K.
M:s rättighet att nedsätta tullen.
Om man ser — måtte det förlåtas mig, att jag nyttjar delta ord — ensidigt, hvad Bevilln.Utsk. i i2:te punkten tillstyrkt, så kommer man till den slutföljd, Hr Lefrdn uppgifvit; men frågan är blott, huruvida Ständerna anse behölligt, att en sådan anhållan framföres eller icke, ty meningen har lika litet varit att vilja inskränka detta grundlagsstadgande, som att vilja utvidga detsamma, hvaraf Ben i5 December e. m. cotote^ta så val vid 1823 som 1828 års riksdag blifvit intaget u/b betänk, angtde stora sjötullsbevilln., egentligen endast Uisom en anhållan, att K.
M. derå ville fasta uppmärksamhet > vid inträffande reciprocitetsförhålJanden; och jag kan derföre icke finna, att R.
St:s beslut, huruvida de till K.
M. skti.la ingå med én sådan anhållan eller icke, kan anses stå i strid med 60 § Reg.F. eller innefatta ett upphäfvande af detta grundlagsstadgande, enär det finnes uppstäldt på sätt Bevilln.Utskts tillstyrkande är i betänk, infördt.
Hr Lefre'n: Jag skall bedja att få gå ett steg längre, för att bevisa min sats. I förevar. i2:te punkt föreslår Utsk. : ”Att, då R.
St. uti den tulltaxa, som nu kommer att utfärdas, icke kunna bestämma annan tull å varor än den, som, efter närvar, omständigheter, bäst försäkrar statens inkomst och med statens interesse öfverensstämmer, men det på K.
M. endast ankommer att i afseende på utländska magter bereda en för Svenska handeln förmånlig reciprocitet, R.
St. behagade i underd. anhålla: (detta är premissen, och sedan komma 2:ne satser) det K. M. i nåder må vidtaga alla de mått och steg, som i afseende härpå med landets bästa äro förenliga, (det är den ena satsen, och nu kommer den andra, hvarom egentligen fråga är) samt, för befrämjande häraf, öfverlåta till K.
M. rättigheten att minska eller nedsätta den i tullbevillnrstaxan utsatta tull.
Om nu Hr Gr. o. Landtm, lemnar propos. på detta förslag, att vi skola öfverlåta åt K.
M. den rättighet, som han enligt grundlagen äger, så hemställer jag, om vi icke komma att afgöra, huruvida denna rättighet kommer att äga rum eller icke, oell således om 60 § Reg.F. skall äga bestånd eller icke; ty det kan icke nekas, att denna punkt är sådan, att den lemnar tillfälle att votera om 60 §:s bestånd.
Den, som icke ser det, hemtar från Utsk. med sig den öfvertygelse, att Utsk. icke så menat; men för mig, som ej setat i Utsk., utan måst följa den öfvertygelse, som Utsk. i sin redaction uttryckt, är det omöjligt att kunna vara öfvertygad om de satser och motiver, som legat till grund för Utsk:s behandlingssätt.
Jag måste taga den af sjelfva den uttryckta meningen, hvarvid jag anhåller, att R. o. Ad. och, särskildt, Hr Gr. o. Landtm, ville fästa uppmärksamhet, innan propos, öfver denna punkt framställes. Gr. von Fersen:
För min del har jag icke kunnat medfölja den ordplockning i betänk., som den siste värde talaren gjort, ehuru jag har framför mig betänk.
J\T:o 2g, sora jag förmodar alt ban följt.
Om man vill utplocka särskilda stropher af meningen, så tror jag visserligen, att man kan komma till det resultat, att man erhåller en mening, fullkomligt stridande mot meningens rätta innehåll.
Jag båticke vidare att svara den värde talaren; jag vill blott ur betänk.