Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detsamma har jag såsom President i KammarR:n funnit bekräftadt, ty upgifterna till dessa förrättningar äro ofta så obestämda och okontrollerade, att KammarR:n, då anmärkn:r göras, har svårt att utreda förhållandena.
Då härtill kommer dea klagan, som allmogen frän Rikets skogsbygder fört öfver det sätt, hvarpå skattskrifningarne hållits, så skulle jag tro det vara skäl för R. o. Ad. att fästa afseende på det förslag till 342 Den 26 Maj. rättelse, hvilket Bevilln.Utsk. framlagt.
Jag har af Riksdagsmän hört, huru det' brukar tillgå vid dessa förrättningar.
Sedan förslag till ort och tid för skattskrifningarne blifvit af Häradsskrifvaren upgjordt, samt af K:s Befhule vanligen utan förändring faststäldt, så begifver sig Häradsskrifvaren till det utsatta stället på gränsen af ett pastorat.
När förrättningen der blifvit på f. m. fulländad, så, i stället att sjelf göra en längre resa, tycker lian mera om att på e. m. spela kort och dricka punsch.
Först påföljande morgon reser han öfver socknegränsen in i nästa pastorat.
Folket från ännu ett annat angränsade gäll, nödgas då i stället färdas måhända flera mil, för att komma honom till mötes.
Det går väl an för dem, som äro förmögne; men de fattiga, hvilka icke ega häst eller åkdon, måste gå till fots under den mörka och slaskiga årstiden.
De äfventyra då att komma för sent fram och att, såsom Gr.
Sparre omförmält, blifva bötesfällde för oanmäld bränvinsbränning m. m.
Mörner har visserligen nämnt, att inom Kronobergs län några klagomål icke blifvit anmäldta, men från ett annat Småländskt län gränsande till det nyssberörda, har jag hört upgifvas, att oaktadt man hos Landsten klagade öfver skattskrifnings-orternas bestämmande, så fick man ändock ingen rättelse.
Emellertid tror jag icke att man kan göra dessa förrättningar så oberoende af Landsten, som Utsk. föreslagit, ty, emedan det är hans pligt att sjelf vara tillstädes då han det kan, så måste han bestämma skattskrifningsorterna.
Men i författningen böra införas sådane ordalag, att man antyder det skattskrifnings-distrikten skola blifva flera, d. v. s. inskränktare än de hittills varit.
Om det nu heter ”en socken” eller ”hvarje socken,” så — i fall någon är mycket liten, hindrar det likväl icke Häradsskrifvaren att på f. m. förrätta skattskrifning i den ena, och på e. m. i den andra o. s. v. I alla fall ega ju socknarne rättighet att förena sig, om de så finna för godt och Landshrn anser det lämpligt.
Jag tillstyrker följaktligen bifall till Frih.
Pahnstjernas förslag, såsom en antydning att Ståndet vill bereda socknarne någon lättnad; ty det är väl mera skäl att en eller 2 personer resa, än att hela 100-tal nödsakas dertill.
Jag begärde ordet, då Hr Palmcrantz framställde sitt förslag.
Ehuru han för mig upgifvit att åtskilliga socknar uti Dalarne och Wermland blifvit i afseende på skattskrifning delade i distrikter, har jag dock icke hört någon ledamot af BondeSt. inom Utsk. uttrycka den önskan, att en sådan delning borde föreskrifvas, men, om en dylik försiggått, då den gamla författningen stadgar att skattskrifuingen skall hållas inom socken eller pastorat, så synes mig Utsk:s förslag ännu mindre lägga hinder deremot, ifall K:s Beflnde dertill lemnar sitt tillstånd.
Hr Printzensköld har yttrat, att, om Utsk:s förslag antoges, det skulle blifva en ovilkorlig följd att skattskrifuingen skulle komma alt förrättas i hvarje socken, men jag får uplysa, alt en Den 26 Maj. 343 af BondeSt:s ledamöter inom Utsk. tillkännagaf, att i hans hembygd skedde skattskrifningen för 2 eller flere socknar till innevånarnes belåtenhet, på ett enda ställe.
Vid sådant förhållande är jag öfvertygad om att skattskrifningen icke kommer att hållas i hvarje liten socken, utan att flere skola fortfarande såsom hittills förena sig om ett enda skattskrifningsställe, i synnerhet som
Kyrkoherden i församlingen naturligtvis är intresserad, att förrättningarne ske pä så få ställen, som möjligt.
Hr von Hartmansdorff uptog icke i sitt yttrande det af mig framkastade dubium, huruvida det icke vore nödvändigt att i Bevilln:s-Förordn:n intoges en anvisning, till hvilken auktoritet de socknar böra vända sig, som förena sig om gemensam mantals- och skattskrifning.
Jag hemställer till den värde ledamotens närmare erfarenhet om dessa förhållanden, huruvida det är behöfligt eller icke, och jag skulle för min del önska att härom blifva uplyst, emedan skillnaden emellan Utsk:s förslag och Frih.
Palmstjernas just består deruti, att uti det förra finnes en sådan anvisning uttryckt, men icke i det sednare.
Visserligen kan det förhållande ega rum, som Gr. af Ugglas upgifvit, nemi. att allmogen inom vissa socknar förklarat sig belåten dermed, att mantals- och skattskrifningen för 2 eller flere socknar förrättas på ett enda ställe, men Gr:n torde icke sakna erfarenhet derom, att man i allmänhet ogerna eftergifver en rättighet, som man eger, serdeles om eftergiften medförer en större obeqvämlighet än den man genom rättighetens begagnande skulle få vidkännas, och det blir således föga sannolikt, att den samma allmoge, som under nu gällande författning finner sig belåten med att komma tillsammans till ett skattskrifningsställe för flere socknar, skall, sedan den erhållit rättighet att få skattskrifningen verkställd inom hvarje socken, från denna rättighet afstå.
Jag betviflar det, lika mycket, som att någon Kyrkoherde kan förmå allmogen att infinna sig på något ställe utom socken.
Hvarje framställning härom skall alltid af allmogen mötas med ett nekande svar under anmärkn., alt
Häradsskrifvaren är pligtig att hålla förrättningen inom socknen.
Och det skulle förundra mig om icke så komme att ske, när det besinnas, att ju kortare väg man har till skattskrifningsorten, desto bättre är det för den som der skall komma tillstädes, och ifrån en sådan beqvämlighet afstår man icke för att, om jag sä må säga, visa Häradsskrifvaren en artighet.
För mig synes det således vara lämpligast, att rättigheten att bestämma om skattskrifningen bör ske för en eller flere socknar på en gång, ensamt tillhör K:s Befh:de, hvilken icke lärer underlåta att fästa lika mycket afseende på allmogens rätt och bästa, som på Häradsskrifvarens beqvämlighet.
Dessa ömsesidiga förhållanden kunna under nu gällande författning, komma under länsstyrelsens pröfning, hvilket deremot icke blifver händelsen, om man antager Bevilln.Utsk:s förslag.
Att, såsom Hr von Hartmansdorff gjort, framställa till skäl 344 De n 26
M aj. för antagande af Utsk:s förslag, att en och annan Häradsskrifvare finner för sig beqvämare, dels att komma sent på f. m. till skatlskrifnings-ställena, dels att heldre spela kort och dricka punsch på e. m. än att sköta sin tjenst, ett sådant skäl, säger jag, kan jag icke gilla, emedan jag aDser mig böra betrakta tjenstemannen, sådan den verkligen bör vara och i allmänhet äfven är, men icke såsom förhållandet möjligtvis kan vara med en och annan.
Skulle någon Häradsskrifvare tillåta sig ett så groft oskick, som det Hr von Hartmansdorff upgifvit, så betviflar jag icke det länsstyrelsen, uppå skeende anmälan derom, skulle så eftertryckligt näpsa den felaktige tjenstemannen, att denne icke för andra gången vågade att låta sådant ofog komma sig till last.
Då allmogens och vederböride tjenstemäns ömsesidiga rätts— och beqvämlighets-förhållanden äro genom den nu gällande författningen bäst bevarade, så får jag fortfara i min anhållan, att den måtte oförändradt bibehållas.
Då Gr. af Ugglas, som jag märker, för ögonblicket icke vara tillstädes, gjort anmärkn. mot fullständigheten af Frih.
Palmstjernas förslag, och det torde vara vanskligt, att genast framställa något nytt, så hemställer jag att R. o. Ad. måtte återremittera denna punkt till Utsk., som derigenom komme i tillfälle att upgöra en bättre ordalydelse.
Måste jag genast välja mellan Utsk:s och Frih.
Palmstjernas förslag, så antager jag det sednare.
Jag har begärt ordet för att genmäla de anmärkmr Gr. af Ugglas framställt, i afseende på det tillägg till Frih.
Palmstjernas förslag, som jag tagit mig friheten underställa R. o. Ad:s pröfning.
Gr. af Ugglas har ansett mitt tillägg öfverflödigt, ty då lokala förhållanden nödgat K:s Befh:de att, när den gamla författningen gällde, dela en socken i flere distrikter, så torde icke något hinder i det afseende möta genom antagande af Utsk:s förslag; detta kan visserligen vara sannt, men då det är fråga om att stadga en ny författning, så torde det väl vara nödvändigt, att något stadgande, som bestämt uttrycker en sådan rättighet, äfven bör i författningen inflyta.
Då det är uplyst, att socknarne i somliga trakter äro så stora, att det är snart sagdt omöjligt att hålla mantals- och skattskrifning på ett enda ställe inom socknen, och då ändamålet med dessa förrättningar är att få så tillförlitliga upgifter som möjligt, så torde det också vara nödvändigt, att icke göra distrikterna så stora att en del medborgare icke kunna infinna sig.
Jag fortfar att anhålla om propos. på mitt förslag samt derjemte hemställa, huruvida det icke vore bäst att återremittera punkten.
Paykull, Joh.
Då flere redaktions-förslag blifvit framställde, så får jag hemställa, om det icke vore bäst att återremittera punkten, hvarvid jag dock ville uttrycka den önskan, att uti den nya redaktion antages såsom regel, att mantals- och skattskrifningen förrättas inom hvarje socken, samt att det endast utgjorde undantag, att de hållas på flere ställen.
Den 27 Maj f. lii. 345
Då nu öfverläggningen förklarades fulländad, framställde H r Gr. o. Landtm, att under densamma förekommit följande yrkanden, nemi. af Frih. Palmstjerna, att 2:dra mom. af ifrågavande § måtte blifva sålydande: ”mantals- och skattskrifning förrättas inom hvarje stad eller socken; dock må flere socknar kunna förena sig om gemensam mantals- och skattskrifning;” af Hr Ribbing, att samma mom. måtte erhålla följande lydelse: ”mantals- och skattskrifning förrättas inom hvarje stad eller socken ; dock med rättighet för K:s Befh:de att för flere socknar utsätta gemensam mantals- och skattskrifning, der det beqvämligen ske kan;” af Gr.
Mörner och Hr Printzensköld, att nu gällande stadgande i ämnet må bibehållas oförändradt; af Hr Palmcrantz, att Frih.
Palmstjernas redaktions-förslag mätte antagas med ett sålydande tillägg: ”äfvensom en socken kunna delas i flere skattskrifnings-distrikter, der lokala förhållanden sådant påkalla;” samt af Hr von Hartmansdorff, att förevande punkt måtte återremitteras.
Propos. till bifall å Ulsk:s i denna punkt gjorda hemställan hlef härefter framställd och besvarad med blandade
Landm. hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla samma hemställan, med den af Frih.
Palmstjerna föreslagna förändring, samt, efter denna propos:s besvarande med starka
Ja, blandade med Nej, förklarade att han ansåg
Fortsättningen af förevande ärendes pröfning upskjöts till nästa plenum; och H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 10 på aftonen.
Lördagen den 27 Maj 1854.
Föredrogs ånyo Exped.Utsk:s under M 54 afgifna d. 24 och 26 dennes på bordet lagda Förslag till R.
Skrifvelse till K. M., ang:de tillstånd för Under-rätt, att under vissa vilkor, förklara ogift qvinna myndig.
LagUtsk., eller rättare sagdt, dess Sekret., har en kärlek för stora ord och svassande talesätt, hvilken jag lernnar derhän, så länge yttringarne deraf stå för Utsk:s egen räkning i dess Belänk:n.
Men när de äro på väg att derifrån öfvergå i R.
St:rs underd. skrifvelse:-, 346 Den S7 Maj f. m. måste jag sätta mig deremot, på det att representationens värdighet mätte iakttagas.
Af sådan anledn. föranlätes jag göra följande anmärkn:r vid förevar:de förslag till R.
St:rs underd. skrifvelse, ehuru jag förmodar att Exped.Utsk. redan bortrensat åtskilliga mindre tjenliga uttryck, som stått i LagUtsk:s Betänk.
I början förekommer denna ordställning — ”i anseende lill dermed åtföljande pligter, rätteligen blifvit ogift qvinna i lag förvägrad, under det likväl, och såsom ett uttryck af aktning för qvinnans värde, lagstiftaren” etc.
Här framställas R.
St:r liksom disputerande med sig sjelfva eller med Konungen om qvinnans värde, hvilket jag icke vet någondera Statsmakten hafva förnekat.
Jag hemställer alltså att orden, och såsom ett uttryck af aktning fur qvinnans värde, måtte utgå, hvarefter ordalydelsen blefve följande: ”under det likväl lagstiftaren” etc.
Straxt nedanföre står det, för henne öpnat tillfälle för erhållande af denna frihet.
I st. f. denna af onödiga propos:r förtyngda ordalydelse, hemställer jag att den följande mera enkla måtte begagnas: ”för henne beredt tillfälle att erhålla denna frihet.”
Litet längre fram heter det: försörjningskällor, som för qvinnan öpnats, men för åtnjutande hvaraf etc.
Försörjningskällor är icke blott ett sökt, utan jemväl ett oegentligt uttryck.
En källa gifver inga näringsämnen.
Ju renare vattnet är, ju mindre sådana innehåller det.
Det kan svårligen sägas att man öpnar en källa, ty om lion ej finnes af naturen sjelf, så kan ingen annan åstadkomma henne.
Att åtnjuta en källa, är äfven ett mot vårt språk gensträfvigt uttryck.
Jag hemställer alltså att följande ordalag mätte antagas: ”försörjnings-utvägar, som för qvinnor öpnats, men för begagnande hvaraf” etc.
Vidare förekommer: än dispensation från lag utan en tillämpning af lagen.
Här åro förmodligen 2:ne misskrifningar.
Än skall otvifvelaktigt vara ”en”, och det sista ordet lagen vara ”lag.”
Om dessa rättelser anhåller jag alltså.
I slutet af samma stycke heter det: för utverkande af K.
M:s myndighets-förklaring.
Ordställningen är här så tvetydig, som kunde fråga vara om Konungens förklarande för myndig.
Jag hemställer fördenskull att ordalydelsen måtte blifva ”myndighets-förklaringens utverkande hos K. M.” Genast derefter står det att qvinnan blott behöfver gå till domaren etc.
Sorn här naturligtvis menas att hon blott behöfvev ”vända sig till domaren,” så föreslår jag att dessa uttryck äfven måtte begagnas.
I andra stycket härifrån förekommer: hvadan domarens myndighets-förklaring.
Här gäller samma anmärkn. som förut blifvit gjord, ang:de Konungen, hvarföre jag hemställer att ordalydelsen måtte blifva följande: ”hvadan den myndighets-förklaring domaren meddelar” etc.
Straxt derefter står följande mening: påkallade af den omsorg i afseende ä rättigheters skyddande, sorn lagstiftaren aldrig får åsidosätta, helst derigenom icke sker någon in - Ben 27 Maj f. m. 347 skränkning i myndig förklarad grinnås rätt, att sitt gods efter behag förvalta.
Här ser det ut sorn ville R.
St:r undervisa Konungen, huru lagstiftare böra sig rätteligen förhålla för att ej åsidosätta sina åligganden, en myndighet, hvilken Ständerna ej synas böra taga sig.
För att undvika skenet deraf och för att göra meningen enklare, föreslår jag att följande ordalydelse mätte antagas: ”påkallade af omsorgen alt skydda qvinnans rättigheter, utan att derigenom någon inskränkning sker i hennes rätt alt, då hon är myndig förklarad, sitt gods efter behag förvalta.” Frih. Cederström, Rudolf:
Det kan icke nekas, att de anmärkn.-r, Hr von Hartmansdorff nu framställt, ega sin ganska goda grund.
Då detta skrifvelse-förslag inom Exped.Utsk. förehades, underläto också icke R. o. Ad:s dervar:de ledamöter att göra anmärkn:r emot förslaget, som då var af Sekret:n vida utförligare upsatt, än det nu inför R. o. Ad. föredragna, och i än närmare öfverensstämmelse med LagUtsk:s Betänk.
JVs 17, men de 3 andra Stms delegerade ansågo, att då deras principaler godkänt Betänk., så borde Exped.Utsk. icke tillåta sig att väsendtligen jemka på LagUtsk:s upsättning, utan låta den förblifva uti det skick, hvaruti den befann sig.
Allt hvad ledamöterna af R. o. Ad. kunde utverka, var, att få utstryka ett och annat ur Betänk., men hvad som qvarstod kunde de icke utbyta emot andra uttryck.
Sedan jag framställt de anmärkn:r, hvartill jag fann mig befogad, men de icke blefvo af Utsk:s majoritet gillade, ansåg jag för min del det vara en grannlagenhet af mig och öfriga ledamöter af R. o. Ad., att icke allt för strängt påyrka sådant, enär Betänk, blifvit af R. o. Ad. afslaget, men af de öfriga 3 St:n godkändt.
Må detta vara sagt såsom en förklaring, hvarföre skrifvelsen är så upsatt som den nu befinnes vara, hvilket jag för min del ingalunda anser lämpligt.
Jag tror tvertom att Exped.Utsk. vid de underd. skrifvelsernas affattande, bör söka att få dem iklädde de bästa möjliga former, och icke tveka att utbyta ett ord emot ett annat, då de äro synonyma, och det ena bättre uttrycker tanken än det andra.
Likaledes har det ingalunda undfallit mig att LagUtsk:s
Betänkm i allmänhet äro affattade i ett serdeles blomstrande men föga lättfattligt språk.
Såsom juridisk läsning betraktade kunna de vara rätt angenäma, men uti underd. skrifvelse!- till K. M., finner jag dem föga användbara.
Jag hoppas dock att det Högh Ståndet vid jern rörelsen emellan skrifveise-förslaget och LagUtsk:s Betänk, icke lärer underlåta att bemärka, huruledes den långa digressionen om mannens sträfvanden, hans brottande med det yttre lifvet, och om qvinnans inre instinkter, blifvit helt och hållet utesluten.
Något som vi hade svårt att få utstruket, valundersökningen, huruvida qvinnan i allmänhet önskade denna förändring, hvilken fråga är mycket svår att utreda, då man icke har tillfälle att derom tillspörja samtliga Damer i Sverige, så att jag tror att Hr von Hartmansdorff måste göra oss den 348 Den 27 Maj f. m. rättvisa, att vi sökt efter bästa förmåga vidtaga de förbättringar, som varit oss möjliga.
De förslag till förbättringar, som af Hr von Hartmansdorff nu blifvit framställda, anser jag vara af vigt, och önskar för min del att de måtte blifva af Exped.Utsk. antagne.
Efter det yttrande, som Exped.- Utsk:s Ordf:de nu afgifvit, och då ingen bestridt giltigheten af de anmärkn:r jag framställt, sä hemställer jag om icke Hr Gr. o. Landtm, behagade inhemta R. o. Ad.s yttrande, huruvida de godkännas. Gr. af Ugglas, Carl Fredr.
Enl. hvad jag tyckte mig fatta, gick Hr von Hartmansdorffs yrkande egentligen ut på två saker, nemi. i främsta rummet återremiss, eller, om R. o. Ad. icke. fann sådant lämpligt, ätt hans anmärkn:r skulle de öfriga Stånden meddelas.
Hvad nu först återremisken beträffar, skulle jag tro att då R. o. Ad. varit af olika tanke med de öfriga Stånden, så borde R. o. Ad. icke befatta sig med motiveringen af den underd. skrifvelse]], i hvilket afseende jag vill påminna Hr von Hartmansdorff om åtskilliga praejudikater.
Riksdag inträffade nemi. många gånger, att besluten fattades i strid med R. o. Ad:s mening, och många svårigheter upstodo äfven då rörande Exped.Ulsk:s skrifvelse-förslag, hvilka R. o. Ad., som i sjelfva hufvudåsigten var emot saken, sökte att göra så knapphändiga som möjligt.
Detta gillades likväl icke i allmänhet, utan R.
Stms skrifvelser blefvo upsatte i enlighet med de Stånds tankar som hade fattat besluten.
Hvad åter det andra alternativet beträffar, eller att Hr von Hartmansdorffs anmärknrr skulle de andra Stånden delgifvas pä det att de, om de så för godt finna, måtte kunna vidtaga förändringar i skrifvelsen, så har jag deremot ingenting att invända; men att här vilja göra om skrifvelsen, då den icke är grundad på motiver som blifvit af R. o. Ad. godkända, det kan jag för min del ingalunda finna lämpligt.
Jag har icke föreslagit några skäls borttagande, utan endast en sådan ändring i uttrycken, att både skäl och beslut blifva desamma som 3 Stånd godkänt.
Under flere föreg:de Riksdagar har jag vid Exped.Utsk:s skrifvelser gjort anmärkn:r, hvaraf åtskilliga blifvit gillade.
Häruti ligger således ingenting ovanligt.
För öfrigt bestod den hemställan jag gjorde deruti, att jag anhöll det Ståndet behagade förklara huruvida det godkände det förslag till ändrad ordalydelse, hvilket jag framställde, pä det att de öfriga Stånden måtte få veta hvilken R. o. Ad:s mening är.
Jag tror att Gr. af Ugglas till följd af sin sednare ankomst hit, orätt upfattat Hr von Hartmansdorffs anmärkn:r.
Dessa gå nemi. icke ut på borttagandet af några motiver utan endast, om jag så må uttrycka mig, på ett mera städadt språk.
Det enda hvaruti jag vill medgifva att Gr. af Ugglas anmärkn. i detta fall varit riktig, är att Hr von Hartmansdorff ur förslaget uteslutit orden : ”såsom ett uttryck af qvinnans varde", $
Den 27 Maj f. m. 349 hvilket skulle kunna kallas för ett motiv, ehuru jag ingalunda tror det vara nödvändigt, då Hr von Hartmansdorff här ganska riktigt anmärkt, att när qvinnan vill och förslår att sköta sitt goda, så bör sådant henne tillåtas.
Jag anser således skrifvelsen, äfven utan detta motiv, vara tillräckligt motiverad, men jag har omnämnt denna sak, emedan jag anser den vara den enda, uti hvilken Gr. af Ugglas till en del har rätt.
För min del deremot anser jag alla Hr von Hartmansdorffs anmärknrr vara riktiga och ledande till en förbättrad form.
Således anser jag att man härigenom snarare gör de öfriga Stånden en tjenst, än pä något sätt förminskar deras intresse i saken.
För min del önskar jag att R. o. Ad. ville godkänna skrifvelsen, i den form densamma fått, genom den af Hr von Hartmansdorff föreslagna redaktions-förändringen.
När ifrågavarule skrifvelse-förslag förekom till justering uti Exp.Utsk., förutsåg jag nogsamt hvilket öde det skulle komma att röna åtminstone inom detta Stånd, serdeles då det ibland sig räknar en så i alla afseenden upmärksam ledamot som Hr von Hartmansdorff.
Cederström torde kunna vitsorda att jag genast begärde skrifvelse-förslaget på bordet, dervid gjorde flerfaldiga anmärknu- och yttrade den öfvertygelse, alt det icke gerna kunde passera oanmärkt vid justeringen inom Stånden, men man förklarade då att saken vore af högst egen beskaffenhet, att de moliver som LagUtsk. begagnat gerna kunde stå för de 3 Stånds räkning, som hade godkänt Betänk., och man ville icke ens söka förbättra upställningen af detsamma.
Jag afstod derföre ifrån den begärda bordläggningen jemte den af mig tillämnade omredigeringen af förslaget och lät det gå in till Stånden uti det skick, hvaruti det nu befinnes.
Nu har jag vunnit bekräftelse på den förmodan jag redan yttrade uti Exp.Utsk., och jag finner mig serdeles belåten med och tacksam för de anmärkmr sorn Hr von Hartmansdorff emot förslaget framställt, samt önskar att dessa anmärkmr genom en återremiss, må komma till Exped.Utsk. kunskap,, på det att åtskilliga ledamöter derstädes, som vilja tyda Utsk:s verksamhet så, att Utsk. icke skulle vara berätligadt att göra den minsta ändring uti de bifallna Utsk:s Betänkm, om än dessa äro aldrig så illa upställda, derigenom måtte bli öfvertygade att vi icke sitta uti Utsk. för sådant ändamål, utan att vår pligt är att så redigera R.
St:rs skrifvelse!', att de å ena sidan äro öfverensstämmande med R.
Stus beslut, men å andra sidan äfven äro affattade uti ordalag, som äro R.
St:r värdiga.
För min del kan jag ingalunda gilla den sats, Gr. af Ugglas framställt, att ett Stånd, som icke bidragit lill fattandet af ett beslut, hvarigenom föranleddes en underd. skrifvelse till K, AL, icke borde befatta sig med att granska Exped.Utsk:s förslag till denna skrifvelse.
Jag tror tvärtom att detta Stånd dertill har lika mycken befogenhet som hvart och ett af de andra, enär kändt är, att samtlige Ståndens Taleman 350 Den 27 Maj f. m. på sina Stånds vägnar, underteckna sådana underd. skrifvelse!' till Konungen.
När nu således ett Stånd, äfven om det icke liar sin tanka uttryckt uti denna skrifvelse, likväl anses såsom en del af den kollektiva auktoriteten R.
St:r hafva deltagit uti beslutet, så anser jag det tillkomma enhvar, uti hvilket
Stånd som hellst att, i händelse redaklionsfel uti skrifvelsen förekomma, deremot göra anmärkn:r.
För min del finnér jag de anmärkn:r Hr von Hartmansdorff framställt vara ganska väl grundade, och jag är öfvertygad om, alt i händelse de komma till de öfriga Ståndens kännedom, så skall pluraliteten inom dessa Ständ dervid fästa sådant afseende, att de åtminstone komma att föranleda, till att några af de förbättringar Hr von Hartmansdorff föreslagit, komma att vidtagas.
Af dessa skäl biträder jag således deras mening, som yrkat återremiss, och önskar att dessa anmärkn:r måtte så fort som möjligt de öfriga Stånden delgifvas; icke såsom någon inbjudning att deltaga deruti, hvilket kanhända vore mindre passande, utan genom återremiss på det att de måtte fä kännedom deraf, i händelse de icke följa detta ärende med samma upmärksamhet som Hr von Hartmansdorff.