Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Örn man nu förutsätter, att 1000 man årligen varit ute på de här ofvan supponerade sjöexpeditioner, hvarpå jag likväl mycket tviflar, och att exerciserna egt rum tre månader om året, så hafva i alla fall n år \ / gått förbi, innan hvarje karl fått exercera Deri i Decembe r.v 117 3:ne månader, och den, som hunnit tjena 28 år, har således under bela. denna tid haft endast ra månaders sjöexercis.
Att på sådant sätt den alste båtsman icke en gång biifver sjövand, mycket mindre sjö-, befaren, synes klarligen, och häraf måsta nödvändigt följa, att de sjöexerciser, vi hittills mägtat åstadkomma, icke kunnat ' tillskynda våra örlogsskepps besättningar någon den minsta öfning af betydenhet, och att det sålunda är omöjligt, att detta folk kunnat göras till sjömän; hvilken sanning äfven från framfarna tider bestyrkes.
Efter AmiralitetsGollegii egen relation till 1751 års riksdag, egde riket ej mer befaret sjöfolk, än 48 volontairer, 96 man af coopvaerdie-compagnierna, 1 14 af enrolleringen, 37 af indelningen och 3o af roteringsbåtsmän, tillsammans utgörande allenast 3a5 man väl befaret sjöfolk; hvilket utgör en enda fregatts besättning — och detta, då riket nyligen, eller 7 år förut, baft ett sjökrig, under hvilket hela dess sjömilice varit ute och lått öfniug.
Lastdragarefarten gör väl årligen några få båtsmän till sjövana, men ej till befarna.
Vi hafva också, i jetnnförelse med andra sjöraagter, ännu den olyckan, att icke genom handelsfarten kunna bilda vårt sjö-, folk till sjömän.
Härvid komma våra kronobåtsmän aldrig i fråga.
Karlen, älskande sitt torp, lemnar det ogerna.
Rotebonden, rädd att förlora sin karl på långa resor, släpper honom ej; och köpmansskepparen tager ej emot honom, af fruktan att få betala karlen, om han under resan rymmer eller dör.
Hvilket allt tillsammans gör, att sällan eller aldrig någon kronobåtsman seglar på köpmaiisskepp.
Man torde härvid villja invända, att vi icke äro alldeles så illa, som här nu blifvit framstäldt, emedan, då vi haft någon escadre ute, densamma manoeuvrerat äfvenså val, som någon fremmande escadre..
Men detta bevisar endast, att vi försådana tillfällen haft råd besätta en sådan escadre med vårt mest öfvade sjöfolk, efter den ej varit talrik; och sådant har lätteligen kunnat ske derigenom, att sjöexercisen ej sträcker sig jemnt öfver hela båtsmanshållet, utan för det mesta belöper sig på indelningscompagnierna i Blekinge och Södra Möre.
Om örlogsflottans exercis skulle sträcka sig så långt, att f af sjömilicen finge exercera, hvilket i anseende till behofvet visserligen icke vöre för mycket tilltaget»
Den i December. då en sjöman icke bildas utan ständig öfning; så skulle härtill likväl årligen behöfva utrustas 3 skepp och en fregatt, eller mindre fartyg i samma proportion.
Denna kostnad, med varfs- och attilleriepersedlar, med underhåll för befäl och omkring 2000 mans besättningar under 3:ne månader, skulle, efter nuvarande stater och prisförhålländen, uppgå till circa 100,000 R:dr; och ändå uppstår fråga, om icke den del, som första året exercerat, innan tourén återkommer, glömt hvad den under första året lärt.
Afgången har. äfven under tiden, verkat mångå recruler..
Om,, under 21 års fred, en så kostsam.
exercis beständigt fortsattes, så blefve kostnaden för hela denna tid mer än 2 millioner R:dr, och verkan ett sjömanskap af gammalt folk, som på en tid af 21 år till det högsta haft 21 månaders exercis, nämligen om ingen afgång förutsättes, och, i den mån afgången varit betydlig, blifva besättningarne på det hela mer rå och okunniga, och således effecten af exerciskostnaden så mycket, mindre..
Om vi kunde uppbringa oss till en material af 20 skepp och 10 fregatter, med för en flotta nödiga mindre och transportfartyg (ett ringare antal torde aldrig, från åsigten af sjöförsvar, med någon rimlighet 120 Den i December. lunna sättas i fråga), så finna vi af det föregående, hvilken exercis kostnad skulle erfordras, och att denna kostnad ändamåls]öst säkerligen skulle öfverstiga de båda förenade rikenas krafter.
Utan anspråk på tillräckliga insigter uti ett vapen, som icke varit mitt, tvor jag mig likväl, med tillhjelp af err vanlig slutförmåga, kunna föreställa mig, att en CommendeurCapten, som , efter den här uppgjorda exercis-beräkningen, blott hvart sjette år får se sitt däck, med en sjöbesättning, som blott 3:ne månader hvart fjerde år öfvade sjömanskap, näppeligen skulle vid början af ett verksamt krig vara i besittning af den säkerhet, af den ögonblickets beslutsamhet, som sjömanskapet framför alla andra yrken kräfver, och som vinnes och underhålles endast genom en oafbruten öfning, hvilken ofta varit villkoret för seger eller nederlag.
Men när har Sverige varit i tillfälle att för sitt sjömanskap bestämma omloppet af öfning till en tid af blotta 3 å 4 år?
Huru ofta har ej händt, att en CommendeurCapten i vår flotta, i egenskap af kölherre, icke på 20 år sett sitt däck , och huru många rotebåtsman hafva ej för första gången beträdt det vid öppnandet af ett fälttåg?
Utvägarne att vinna erforderlig öfning för det ordinarie sjömanskapet, som för al - Den i De cera be b. 121 ]a våra flottor sammantagils till omkring 7000 man; hafva här blifvit ifrågasatta såsom öfverstigande landets krafter; och man vågar föreställa sig, att ett sådant påstående icke blifvit framstäldt utan något slags bevisning.
Nu återstår att vidröra behofvet afbesättningslislornas complettering, vid tillfälle af ett krig.
Efter de uppgifter, AmiralitetsCollegi11m till 1^56 års riksdag ingaf, om besättniugsbehofvet för 21 skepp och 10 fregatter, behörigt antal brännare, sjuk-och proviantskepp samt för nödigt arbetsmanskap, till arbetenas bedrifvande i land, medan flottan vore ute — brast för örlogsflottan, emot egande tillgång, 43 coopvaerdiebåtsmän och 6206 båtsmän, förutan infanteriet, som beräknades till man.
Som nu denna styrka af flotta är nära lika med hvad man nu för tiden omtalar såsom den önskliga *), så lärer bristen nu icke vara mindre än då, helst det Finska båtsmanshållet sedan den tiden ifrån tillgångarne försvunnit.
En lika calcul uppgjordes vid samma tid för galereflottan och för escadren i Götheborg, som äfven var grundad på väl *) Se Grefve Grönstedts Mein. alden 6 Mars 1823. 122 Den i De ceni be i'. inrättade besältningslistor,, och blefbristeiv för galercflottan.
714 volontairer, 343 coopva-erdiebåtsmän, 3o3 båtsmän, samt för Götheborgs escadren 65 volontairer och 684 båtsmän, förutan infanteriet, hvaraf galéreescadren fordrade 20,847 oell.
Gölheborgsescadr. en. i568 man, —> Hela besättningbristen var således den tiden för alla. rikets flottor: 784 volontairer, 386 coopvserdiebåtsmän, 7193 båtsmän.! och 27,353 soldater..
Årmeens flotta ingick då annm icke uti; räkningen; men, om man tager, dess bemanning för 1790 års campagne, så finner man, att denna då utgjordes af 6434 volontairer, coopvaerdiekarlar och båtsmän, samt 13,414 landtsoldater, hvadan be liofvet för det hela kan till det minsta räknas för enahanda nu som då; och Ryssland liar sedan den tiden uti Finska och Åländska båtsmanshållen vunnit en tillökning i sina utvägar,, som vi förlorat för sjöförsvaret.. / i . « Framfarna tiders erfarenhet visar vanskligheten af, att hos oss, ifrån andra utvägar än den stående styrkan, påräkna besättningsbehofvets fyllande vid ett krig.
Ar 1741 erhöll man, genom inrikes värfning, 31 man och 9 genom utrikes.
År 1742 fick man 81 man utrikes, hvaribland 28 underofficerare och 1 lieutenant..
I2J
År 1743 värfvades oell förhyrdes inom landet 824 man, hvaribland 3 lieutenanter och 128 underofficerare; utrikes 4 Jieutenanter,73,underofficerare och 159 man..
Denna värfning kostade kronan då 2^ tunnor guld och förslog alldeles icke,, att uppfylla besättningsbristen af sjöfolk och artillerister..
Bland afskedade båtsmän och salpetersjudare fick man väl vid det kriget en gång 423. man;, mea deraf dugde allenast 267.
Häraf synes, att en flottas besättning vid ett krig icke är så lätt att fylla hos oss.
Det är endast de nationer, som ega en vidsträckt sjöhandel, tillåtet, att icke i fredstider bekymra sig derom.
Titan att åt det historiska medgifva något större värde, än det förtjenar, tror jag det likväl vara ganska vägledande, att ifrån kända orsakers bepröfvade följder hemta slutsatser för fortfarande orsakers framtida Verkningar, och jag tror, att man saklöst kan påstå, det man, med undantag af enskildt, alltid visadt mannamod, ifrån Svenska flottans sjötåg hemtar ringa eller inga anledningar, att på sjöförsvaret bygga Sveriges och Scandinaviens sjelfständighet, särdeles om det ej är möjligt att bringa det till en gifven öfverlägsenhet, i hänseende till Den i D e c e ni b e r. den fiendes stridskrafter, det skulle komma att bekämpa.
Man vill ifrån 1808 års sjöcampagna benita den slutsats: ”alt, i följd af en örlogsflottas blotta exislence, provinsen
Skåne bittida på våren kunnat skyddas för en tillämnad landstigning; alt 011 Bornholm kunnat intagas'; att ön Gottland verkligen återtogs, och slutligen att denna örlogsflotta ganska betydligt tjenade sitt fädernesland , både sorn bloqverad oell bloquerande Hvad provincen Skånes beskydd ander denna campagne vidkommer, så tror jag, att General Moores ankomst till Götheborg bittida på våren, äfventyret af en landstigning i allmänhet och existencen af Engelska flottorna, mer än existencen af vår örlogsflotta, hindrade ett anfall på Skåne, sorn i alla fall icke låg uti den ifrån denna sidan hotande magtens intresse, att på alfvar verkställa.
I öfrigt tager jag mig friheten erinra, att Rysslands föremål, under 1808 åFS campagne, var Finnlands eröfrande, och att Ryssland, efter detta vunna resultat, med föga allvar riglade sitt anfall mot Sverige; *) Se Amiral Nordenskölds anförande af den 6 Mars 182Ö.
Den i De c e m fe e r. att hela t808 års ling vaT följden af en så ursinnig politik från Svenska sidan, att vi kan hända varit mycket lyckligare, om vi redan då icke egt någon flotta, emedan dess blotta existence vid detta, som vid flera föregående tillfällen, i min tanka hufvudsakligen bidragit, att med dåraktiga begrepp em de stora utvägarna blända en oförståndig styrelse, till de för landet menliga följder, som äro af hvar man kända.
Sedan ett af så afgjordt herravälde öfver håfven existerar, hafva vi sett, huru fruktlöst det för andra magter varit, att uti sjöförsvaret vinna någon styrka.
Det har blifvit yltradt, ”att den nya verldens ödeafgjordes vidTrafalgar i8o5'!
);” och, ehuru jag ej erkänner detta, så medgifver jag gerna, att combinerade Franska ocii Spanska flottornas öde der afgjordes, och att detta var ett talande exempel på sjöförsvarets vansklighet, då det är underlägset; och, då det icke lyckades Napoleon, att under det högsta snillets och den högsta kraftens förenade spira, uppbringa Franska sjöförsvaret till en styrka, att med framgång mäta sig med Englands; — då detta, snart sagdt med halfva Europas utvägar, ej kunde åstadkommas, så måste det åtminstone förlåtas mig, om jag tror, att *) Se Grefve Cronstedts anf örande af den b Mars *823.
Den i December. proportionsläran, staters financiella och ekonomiska förmågor imellan1, är lill sjöförsvaret mer än till något annat användbar; att det i all statshushållning blifver oundgängligen nödvändigt, att, särdeles hos ett fattigt folk, icke offra nationalkraften på försvarsanstalter, hvilka icke lemna hopp, att vid behofvets stund förete annat resultat, än förspillda krafter och felslagna förhoppningar.
Jag anser mig böra i minnet annu återföra, att jag långt för detta medgifvit, det fienden icke, genom annat vapen än en i Östersjön rådande örlogsflotta, nu mer kan afhållas frän landstigningar på våra kuster, eller eröfringar af våra öar, på de tider, då Östersjön är öppen sjö; men villkoret för ändamålets vinnande blifver alltid en öfverlägsen flotta; och det är omöjligheten för Sverige, och för hela Scandinavien, att uppnå ett sådant resultat, sorn stadgat min öfvertygelse, att det vöre origtigt, att offra våra krafter på ett sjöförsvar, som i behofvets stund säkerligen skulle svika de derå byggda förhoppnin garne.
Kan man med särdeles framgång vilja påstå, att Sverige bör bygga försvaret af sin sjelfständighet på en flotta, för hvars besättningar icke finnes tillgång af sjöbefaret folk; sorn blott en del af året kan hålla sjön och som, under sin campagne, ej Den i December. uti liela Östersjön eger någon annan tillflyktsort, än den station, hvarifrån hon utgått?
"Vid försvarsanstalters öfvervägande, må•ste man alltid beräkna verkningarne af en ■motgång, till och med utaf ett nederlag.
— Är det en omöjlighet, att vår flotta kunde, efter ett förloradt sjöslag, afskäras från all gemenskap med Carlskrona?
Och hvilken blefve då dess belägenhet?
Om Sveaborg, 1788, ej varit till, hade händelsen nära nog blifvit sådan, och nu finnes för en Svensk flotta i hela Östersjön blott en enda tillflyktsort.
— Hvilka kunde väl följderna blifva af felslagna förhoppningar på ett Salamina, och af att, i förlitande derpå, hafva på sjöförsvaret offrat de oerhörda summor, som erfordras för vapnets skapande och underhåll i fredstider, samt vid krigstillfället de 3o till 4°>00° nian, som sjöförsvaret till det minsta skulle kräfva?'—
Hvilken blefve den moraliska verkan af sjöförsvarets otillräcklighet vid behofvets stund, sedan man vant folket att sätta sin lit dertill, och att i följe deraf anse sina kuster för allt fiendtligt anfall otillgängliga?
Monne ej det naturligaste vore, alt först uppgöra fordringarne för sjelfva landtförsvaret, emot en fiende, som med öfverlägsna krafter kan anfalla, äfven på sådana tider, då anfallet ej kan hindras, hvarken af egna eller andras flottor — för att se, om derefter några utvägar äro öfriga till ett försvar, som de rikaste nationer i vår verldsdel, med undantag af England, ännu ej förmått bringa till någon relativ betydenhet, mycket mindre till hufvudsakligt föremål?—■
Om det, vid en sådan beräkning, skulle visa sig, att man saknar utvägar för de fästningsverk, sorn i min tanka vore så nödvändiga, för att gifva styrka åt försvaret af ett så beskaffadt land, som vårt, der försvarsplanen förnämligast torde böra åsyfta att försäkra de försvarande tillgången på krigsförnödenheter af alla slag, under det den anfallande fiendens operationer begränsas af svårigheten att finna underhåll, uti ett så glest befolkadt land, som vårt; — då man härtill lägger den erkända sanningen, att en fiendtlig arrnee föder sig lättare än.en aimee i eget land — visar sig ännu ögonskenligare nödvändigheten af befästade förråder.
Om det, vid undersökningen, visar sig, att man icke under freden mägtar behörigen förse sig med erforderliga vapen och andra
Den i December. andra krigsförnödenheter, i och för landtförsvaret; så tror jag, att man gjorde väl, om man antoge såsom afgjordt, att en i utvägar på både folk och penningar öfverlägsen fiende, genom våra egna krafter till elt sjöförsvar, aldrig kan afhåll as ifrån våra kuster, och om man heldre hyllade den öfvertygelse, att en fiende,hvars operationslinie blifver sådan, att han måste medföra sina förnödenheter öfver haf, alltid kommer att äfventyra mycket, vid ett inbrott i ett land, som, genom natur och konst befastadt, sandar alla sina krafter tillförsvar, och som snart för fienden förvandlar sig till ödemark, under det att landets försvarare se sitt underhåll försäkradt inom fasta platser.
— Det är i betraktande häraf, och under erkännande af den sats, att den, som vill försvara allt, äfventyrar understundom allt, sorn jag vågar tro, att sjöförsvaret i sill helhet bör underordnas landtförs varet och ej, efter andras mening, ställas uti första rummet.
Då jag trott mig böra afstyrka sjöförsvaret, såsom i min tanka icke öfverensstämmande med möjligheten för vår financieila elier ekonomiska belägenhet att åstadkomma, är min mening derföre icke, att Sverige eller Seandinavien skulle helt och a H. 9 i 5b Dea i December. hållet afstå ifrån egandet af örlogsfartyg; jag tror tvärtom, att man bör ega sådana, af fregatter och smärre fartyg, till det belopp, som fordrades, för att under vanliga förhållanden kunna skydda handeln. — .Tåg tror, att det för Scandinavien skulle kunna blifva af ej obetjnllig nytta, om vi, uti de mest besökta farvatten, genom våra örlogsfartyg bildade ständigt flytande Consulater^ hvarigenom nya, vidsträcktare och förmånligare handelsföretag säkerligen skaile uppkomma.
— Jag tror med ett ord, att en iiteh örlogsflotta borde underhållas, med afseende på vår förkofran, men aldrig såsom hufvudsakligt ingående uti landets försvarsplan.
— Det är otvifvelaktig!, att ifrån elt sådant Marine-etablissement skulle, vid ett krigstillfälle, kunna i hast bildas det nödvändiga af ett skärgårdsförsvar, eller diver» sionsmedel för våra kuster.
Utrustningen för Ärmeens Flotta till 1790 års campagne bar redan en gång visat denna möjlighet, att ifrån den ringa återstoden af 47 segel, efter 1789 års fälttåg, uppbringa detta vapen till en styrka af 349 segel, bärande 3o55 canoner, och en besättning af 22,568 man.
— Jag är öfvertygad, att Sverige skulle draga en oberäknelig större nytta af 6 å Den i December. 8, kanske med Norrige io eller 12, ständigt seglande större och mindre örlogsfartyg, än af sina skepp, hvilka ännu aldrig varit i tjenstbart skick, då de behöfts.
Mig synes, att flottans sjukhus i Carlskrona, ej mindre 1788 än 1808, lemnat ojäfaktiga bevis om Sveriges utvägar till rustningen af ett sjöförsvar i större scala; och jag upprepar ännu en gång, alt jag tror Sverige skulle skörda oändligt större fördelar genom en liten, men under freden verksam, flotta, som fordrade en till antalet inskränkt, men tjenstbar och beständigt tjenstgörande befälspersonal, än hvad nu vinnes genom den stora stat, som årligen förtäres, under clet att skeppen med möda underhållas; och under det, särdeles det högre, befälet, som ej kan öfva enskild sjöfart, åldras, utan att stiga uti sjövana, och utan att vapnet, såsom hufvudsaklig försvarsanstalt, ännu uti opinionerna ens förmått förvärfva någon historisk tillit. ■— Jag tror, alt Sverige, vid en blick på det förflutna, bar att i allmänhet beklaga sig öfver för mycken omsorg på utmerglande och ändamålsvidriga försvarsanstalter, under åsidosättande af utvägarne, att genom förkofran söka anseende och styrka.—■
Det är härpå, jag velat fästa uppmärksamheten, och det gifves, efter min öf - l?>2 Den i De cem ber. verlV^else, sannerligen ingen annan utväg att minska skattebördorna, än att minska anslaget för försvarsanstalterna; och det är på sjöförsvaret jag anser denna minskning kunna directe företagas.
Genom litet mer ekonomiska åsigter, i anseende till indelningsverkets handhafvande, skulle otroliga besparingar för de roterings- och rustningsskyldiga kunna ega rum, säkerligen till mera båtnad för både styrelse och folk, än utgifter, sorn, i fall de äro onödiga, äro onyttiga och sålunda skadligt verkande, ej mindre i ekonomiskt afseende, än i hänseende 'till den tankeställning, som bildas genom allt tvång, hvilket icke erkännes såsom oundvikligen nödvändigt.
Ehuru jag upprigtigt tillstår, att jag icke mer inser anledningarne för Sverige, att ifrån sin mägliga granne frukta något inbrott, sedan hela det nuvarande Europeiska statsskicket, snart sagdt, är oss en borgen för vårt fortfarande oberoende.
Ehuru min innerliga öfvertygelse är, att en klok och förståndig styrelse är för oss mer säkert tryg- * gande, än alla försvarsanstalter, så känner jag likväl tidens omvexlingar tillräckligt, för att veta, att autokraters thron, undertidens lopp, kan bestigas af en inkräktningslysten tyrann, som utan annan beräkning, än förtroendet till sin styrka, och utan annan driffjäder, än en blott passionerad vilja, skulle, af hat till friheten och af fruktan för dess grannskap , kunna anfalla detta
Den i December. i33 land — Jag är således långt ifrån den tankan, att försvaret, i beräkning på närvarande förhållanden, må åsidosättas; men jag tror, att antagandet af ett system för försvaret är nödvändigt; och jag döljer ingalunda, att jag åtminstone icke upptäckt någon ännu stadgad plan för denna, i anseende till sina verkningar betydande, gren af statsbestyret.
— Man har under en lång tid erfarit, hvilken tankevexling sorn egt ruin, rörande sjöförsvaret, och om det borde fotas på linie- eller skärgårdsflotta; och man eger ingen anledning till annan slutsats, än att det godkända systemet stadgat sig för sjöförsvaret uti hela dess vidd.
StorAmirals Embetets utgrening, till omsorgen för våra isbeläckta insjöar, visar åsigten af ett sjöförsvar i den vidsträcktaste bemärkelse; och antingen är allt, hvad jag häremot anfört, olägligt, eller är det synbart antagna systemet icke beräknadt på landets förmåga, i afseende på de erforderliga bidragen af både penningar och folk.
Dessa omständigheter äro säkerligen värdiga ämnen för den medborgerliga omtankans noggranna undersökning, lill stadga för en öfvertygelse, hvars vacklande tillstånd är af det mest menliga inflytande på statshushållningen i allmänhet.
— Sveriges gräns emot Ryssland har en högst ofördelaktig sida uti hufvudstadens i34 Den i December. läge på den gränspunkt, som närmast förenar grannens land med vårt.—Besittningen af Åland sätter grannen i tillfälle att beständigt oroa, genom den minsta rörelse på denna punkt; och, oaktadt detta genom Finnlands frånträdande förändrade förhållande, har man ej förmärkt några vidtagna åtgärder lill det ondas afhjelpande i hvad möjligt är.
— Jag har sett många i sednare tider förbryllas utaf den vetenskapliga benämningen af ett central-försvar. —- Jag har hört Göta Canal, äfven ifrån det högre krigsbefälet, hyllas såsom en kraftig försvarsanstalt för Sverige, och jag har slutligen sett dessa nya ide'er tillämpas uti Yanäs fästnings anläggning,bakom Vettern; och jag nödgas, kan hända till min blygd, då äfven jag varit ibland dem, som möjligen kunnat få till pligt att tänka uti dessa ämnen, öppet bekänna, att jag förstår ingenting utaf det synliga uti systemet.
Efter den så ofördelaktiga förändringen, uti gränsförhållandet, har militaira etablissementet uti Stockholm utveklats allt mer och mer; dyrbara casernanläggningar, ännu kostbarare militaira sjukhus äro dels fullbordade, dels å nyo anlaggda, sedan Stockholm förlorat den förmur, det uti Finnland egde, och mycket, som under den tid, då Stockholm ännu utgjorde ett verkligt centrum, hvarifrån rikets försvars - Den i December. anstalter lunde utgå, icke kunde åstadkommas, bekostas nu utan tvekan, sedan hufvudstaden, utan allt yttre försvar, är förflyttad till en gränspunkt; och det är Rikets Ständer, som beviljat medel till alla dessa, i min tanka, för vårt lands behof och tillgångar i ovigtig väg nedlaggda, kostnader.
Stockholm utgör ännu en station för flotta, oaktadt minnet af
Åbo escadrens öde 1808 synes hafva bordt föra tankan till betänkligheter,. för bibehållandet af äfven deuna sakernas gamla ordning.
Allt visar sig, som hade ingen förändring uti gränsförhållande föregått, eller som vore de gamla åsigterna, äfven för försvaret, lika lämpliga till det nya, som lill det gamla statsskicket; och det är härutinnan, jag hyser mångå tvifvelsmål.
Ett folkfattigt land är till sitt försvar, mer än något annat, i behof af befästningskonsten.
Man sätter med lätthet stora armeer uti rörelse i folkrika och väl uppodlade länder; man förer med stora svårigheter de minsta krigshärar uti ett folkfattigt land, och Thermppylerna äro förbi, när matförrådet är förtärdt.
Konung Fredrik II i Preussen yttrar uti ett bref till Maréchal de Saxe, att den i36 Den t
December. stora krigskonsten består uti att förekomma händelserna, och generals-vetenskapen är förberedandet af alla hjelpkällor, på det man icke måtte blifva villrådig om sitt beslut, då fråga uppstår att fatta ett sådant.’*
En annan författare bestämmer konsten alt ordna kriget till ett system af försigtighetsmått och förutseenden, grundadt på geographiska, historiska, physiska och moraliska kunskaper, i följe hvaraf demotgångar, som stridernas äfventyr kunna medföra, för oss verkade det minsta möjliga onda, under det att, på samma krigsteater, de minsta fördelar, lyckan skulle medgifva, blefve ögonskenligen ledande till de lyckligaste och varaktigaste följder.