Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För öfrigt, och då i det första brefvet tydlige närsagdt, att de, som uteblefvo, skulle anses tillhöra dem, som icke ville ingå på ytterligare Passevolance, torde Herr Grefvens anmärkning kunna förfalla.
Slutligen må det tillåtas mig tillägga, att denna sak icke är så tryckande, som man föreställt sig, enär ännu i år flere Rotehållare inkommit och begärt att få ingå på Passevolance; och åtminstone måtte icke dessa kunna sägas hafva blifvit öfvertalade.
Friherre Palmstjerna, Carl Otto: Då Friherre von Duben nu icke är närvarande, anser jag mig skyldig att, i anledning af Grefve Horns yttrande, erinra, det Friherre von Duben icke sagt sig vara okunnig om KneckleContractet för Westmanlands Regemente, men väl alldeles uti okunnighet om det undantag uti detta KneckteContract, hvilket Grefve Horn vid sitt förra yttrande omnämnt skulle finnas, och äga någon likformighet med det undantag, som existerar för Nerikes Regemente, och hvilket då äfven omnämndes.
Grefve Gyldenstolpe_, Anton Gabriel:
Då ziffran alltid utgör den rätta beräkningsgrunden i fråga om calculer, och jag händelsevis varit beredd på en sådan, som skulle tjena lill vederläggning af den anmärk - Den 13 Mars f. m. märkning en värd Talare Herr Tham gjort, att StatsRådets yttrande i förevarande Kongl. Proposition skulle stå i strid med StatsRådets yttrande i den Kongl.
Propositionen om StatsYerket vid innevarande Riksdag, anhåller jag att få afgifva densamma.
StatsRådet säger nu: ”att MötesPassevolancen ”hör, lika med annan Bevillning, af samtlige medborgareclasser vidkännas, helst om, "såsom anledning är att förmodaden vid "sednaste Riksdag åtagne Bevillning i alla "fall ej behöfver ökas."
Detta är också verkligen fallet; ty Bevillningen kan nedsättas med 178,603: 16., om Rikets Ständer , såsom man väl bör kunna äga anledning att förmoda^ vidtaga samma åtgärd vid innevarande Riksdag som vid den förra; att nemligen anvisa en summa af 233,333 R:dr 16 sk. på öfverskotten af StatsVerkets Inkomster, ett öfverskott, som likaväl bör kunna förutses för nästkommande quinquennium, som för det förflutna.
Derigenom nedsättes den af Kongl. Maj:t uppgifne brist, som genom särskild allmän Bevillning bör fyllas, från 1,708,230 R:dr lill 1,474*896 R:dr 32 sk., och understiger således den vid förra Riksdagen åtagne Bevillning, som utgjort i,653,5oo R:dr med 178,603 R:dr 16 sk.
Då härtill lägges den besparing å beloppet af den för RiksgäldsContoirets behof anslagne nuvarande Bevillning, som man har anledning att förmoda bör uppkomma, 16 H. i5 226
Den i3 Mars f. m. lärer det vara afgjordt att, om Rikets Ständer sådant besluta, bela den årliga MötesPassevolauce-summan 200,000
R:dr skulle kunna såsom Bevillning utgå, utan att dea vid förra Riksdag åtagne bevillning behöfver ökas, ocb att således ingen motsägelse finnes i StatsRådets vid nu under öfverläggning varande Kongl.
Proposition fogade yttrande.
Herr Klingstedt, Gustaf Fredrik, bade inlemnat följande, som upplästes:
Då jag uti många år varit hemmansägare uti Norra orterne, har jag ej allenast åtnjutit de fördelar, som Passevolance-afgiften medförer, emot det kostsamma besväret, att förse Soldaten med matsäck samt skjutsa honom till ocb ifrån mötesplatsen, utan ock erfarit andra Rotehållares belåtenhet med befrielsen derifrån, emedan de, ofta vida aflägse boende från allmänna vägen, äro nödsakade att på långt afstånd verkställa denna mathållnings- och skjutsnings-skyldighet under en årstid, då vårsådden merendels inträffar eller nyligen slutats, då deras hästar äro magra samt derjemte deras egna matförråd i dessa Spannemålsfattiga orter medtagne; hvaremot å den tid, då Passevolance-afgiften utgår, eller påföljande vinter, Rotehållare!!, sedan han till penningar förvandlat sin skörd, utan särdeles känning förmår utbetala densamma.
Då tillika de stridigheter emellan Den i3 Mars f. m. 227 Rotehållaren och Soldaten, hvilka stundom uppkomma i afseende på matsäckens egenskap, derigenom undvikas, samt Soldaten under mötestiden får vänja sig vid det underhåll, sorn han vid ett inträffadt fälttåg kommer att åtnjuta, anser jag Passevolanceafgiftens fortfarande, på sätt den hittills utgåtl, vara en förmån, som bidrager till landets trefnad och uppkomst; hvarföre jag, till upplysning vid målets behandling, anhåller, att della mitt Anförande må till vederbörligt Utskott *-få åtfölja den Kongl. Propositionen.
Herr Toll, Florus, hade inlemnat ett så lydande Anförande:
Då Kongl. Majrts Nådiga Proposition om fortfarande af Passevolance-afgiften nu blifvit öfverlemnad till Rikets Ständers afgörande, får jag för mindel tillstyrka densamma, och förklara, det jag anser Passevolance-inrättningen under marcher och läger vara den mäst passande, så väl i ekonomiskt, som m ili ta i riskt afseende, då den befordrar både Truppens och Rotehållarnes fördel.
Den nytta denna anstalt medför, och den högre instruction Armeen genom densamma erhållit, kunna ej bestridas.
Af särdeles vigt är likheten i födoämnen för hela Armeen, samt den vana Soldalen vinner 15 0 228 Den i3 Mars f. m. att, såsom uti fält, sjelf lill sin nytta tillreda födan.
För Rust- eller Rotehållaren, som fordom nödgades, ofta på många mils afstånd, till och ifrån mötesplatsen skjutsa sin Soldat eller Ryttare med den proviant, han under exercicetiden behöfde, uppstår genom Passevolance-afgiften en ren fördel, då man tager i beräkning den förlust, som, födans värde oberäknadt, tillskyndas honom under en bråd arbetstid genom frånvaron af dräng och häst; jemte det han derigenom undviker den ledsamlieten att blifva klandrad af en, kanske ofta nog, icke lätt tillfredsställd Soldat, som tror sig finna, att hans kamrat af dess Rotehållare blifvit bättre utrustad.
Jag anhåller, att detta mitt Anförande må jemte den Kongl. Propositionen till vederbörligt Utskott remitteras.
Uppå derefter af Hans Excellencc Herr Grefven och LandtMarskalken gjord framställning, fann Ridderskapet och Adeln för godt remittera Kongl. Maj:ts ifrågavarande Nådiga Proposition, jemte de af ofvanbemälde
Ledamöter i anledning deraf nu afgifne yttranden, till Stats- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskotten.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att Grefve Hamilton, Jacob, för besörjandet af enskille De n i3 Mars f. ra. 229 angelägenheter afsagt sin plats i Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet.
Friherre Taube, Carl, hade inlemnat följande, som upplästes:
Som, efter flera veckors sjukdom, mitt tillstånd icke lofvar någon snar förbättring, nödgas jag afsäga mig min befattning såsom Ledamot i Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet; hvilket jag härmed får äran lios Hans Excel lence Herr Grefven och LandtMarskalken vördsamt anmäla.
I anledning hvaraf Hans Ecccellence Herr Grefven och LandtMarskalken anmodade Ridderskapets och Adelns Herrar Electorer att, innan nästa Plenum, efter Grefve Hamilton och Friherre Taube utse tvänne Ledamöter i Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet.
Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan | till 4 eftermiddagen.
Fredagen den i3 Mars 182g.
Föredrogs å nyo Herr von Hartmansdorffs, August, den 2 dennes f. m. på bor - a3o Den i3 Mars e. m. det lagde Motion, om en förändring i 26 §. af JustitiaeOmbudsmannens Instruction, angående insättandet i Embetet af JustitiasOmbudsmannens efterträdare; och blef samma Motion, uppå Hans Excellence Herr Grefvens och LandtMarskalkens derom gjorde framställning, till ConstilutionsUtskoltet remitterad.
Å nyo föredrogs Herr Ribbings, Arvid, den 2 dennes e. m. på bordet lagde Motion, angående Formen för tryckningen af de vid Utskottens Betänkanden bifogade Reservationer; hvilken Motion, uppå gjord proposition, blef till ExpeditionsUtskottet remitterad.
Föredrogs å nyo Kongl. Majrts den i/\ sistlidne Februarii aflåtne, samt den 5 dennes e. m. på bordet lagde, Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående Inqvarterings-besväret.
Herr Rothlieb, Axel, uppläste följande: Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, rörande Inqvarterings-besväret i Städerne, ådagalägger Dess Nådiga uppmärksamhet på vissa Städers behof att njuta lindring uti nämnde besvär, då deri föreslås, att utom den för detta ändamål redan anslagne To lags-a fgi Ilen D e i) 13 M a r s e. m. i Sjöstäderne, en ytterligare ersättningssumma af omkring 72,000 R:dr skulle genom Allmän Bevillning tillvägabringas.
Då likväl Rust- och Rotehållare af Indelningsverket nu vidkännes en jemförelsevis vida större tunga, än som vid dess första inrättande på 1680-talet ägde rum, samt Inqvarterings-besväret äfven elter samma tid tillkommit, finnér jag Städerne ej vara mera berättigade att njuta ersättning af Bevillningen, än Rust-och Rotehållare för deras ökade Rustnings-besvär.
Dessutom är jag öfvertygad, att flere Städer gerna skulle emottaga trupp i Garnizon, emedan den lifligare rörelsen och lättheten, att emot måttligersättning erhålla arbetsbiträde, fullkomligt uppväga
Viet jemförelsevis ringa onus Städerne af Inqvarteringen vidkännas.
Med undantag af Hufvudstaden, kan jag ej tillstyrka anslag till Stallbyggnader och Caserner, då det ej är så gifvet bestämdt, att Garnizonstiupper alltid skola vara i vissa Städer förlagde, utan kunna, efter Kongl. Majrts
Nådiga välbehag, förflyttas till andra Städer; hvaraf.föijer, att de uppförda byggnaderne lätt kunde blifva obegagnade och utan ändamål.
Jag .anhåller ödmjukast
,* att detta mitt yttrande må få åtfölja remissen af den Nådiga Skrifvelsen.
Ilans E.rcellcnce Herr Grefven och La n dtMar skalken hemställde, att Kongl. Majtls ofvanberörde Nådiga Skrifvelse måtte 232 Den i3 Mars e. m. tillika med Herr Rolhliebs nu afgifne yttrande, till Stats- samt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten remitteras.
Föredrogos å nyo och gillades följande StatsUtskottets den 28 sistlidne Februarii afgifne, samt den 5 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtanden: N:o 70.
I anledning af väckt Motion om Skattelösen af Presterskapet i Skåne tillhöriga Hemman, som ej äro af Boställs11 a tur; N:o 71.
I anledning af väckt fråga om bötesmedels ingående till StatsVerkct, hvilka förut uppburits af Allmänna BarnhusDirectionen; N:o 72.
I anledning af väckt Motion om upphäfvande af förbudet mot de å Öland befintlige Kronohemmans försäljande till Skatte; N:o 78.
I anledning af väckt Motion, att Boställen, som innehafvas af i Landtbruket oerfarne personer, måtte utarrenderas.
Vid förnyad föredragning biföllos följande Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottets den 28 sistlidne Februarii afgifne, samt den 5 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtanden:
Den i3 Mars e. m. 233 N:o 6g.
Angående föreslagen ändring i arbetstiden inom Embetsverken; N:o 71.
Angående förslag till allmänt stadgande om SparBankers och PensionsAnstalters inrättande vid Bruk och Fabriker; N:o 72.
I fråga om vissa dagars undantagande från Auctions-förrättningar; N:o >73.
Angående väckt Motion derom, att SnöplogningsAccorden måtte uppgöras till Landtmannens största möjliga lättnad; N:o 74 Angående väckt Motion om återförandet till Statsverket af detsamma frångången inkomst, genom förarrendering af Bränvinsdistillerings - rättigheten inom Ilufvudstaden; N:o t5.
I anledning af yrkade förändringar till vinnande af lindring i Bevärings-skyldighelens fullgörande.
Föredrogs å nyo StatsUtskottets den 24 sistlidne Februarii under N:o 69 afgifne, samt den 5 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, angående anslag af medel till fullbordande af de i Hufvudstaden anlagde Correctionslnrättningar.
Jag för min del instämmer fullkomligen i StatsUtskoltets Utlåtande ända till den sista meningen, alt nemligen Rikets Ständer skulle hos Kongl. Maj:t anhålla om vidtagande
Den 13 Mars e. lil. af nödige Författningar , hvarigenom de personer, som sakna bestämdt och godkändt näringsfång, må allvarligen tillhållas att söka tjenst.
Jag tycker mig finna allt för stort spelrum lemnadt åt godtycket genom föreskriften af bestämdt och godkändt Näringsfång.
Jag anser, för min del, att den, som vill och kan arbeta, behöfver ej hafva något annat bestämdt näringsfång, än bruket af sina armar.
Han bör få vara fri, så länge lian intet ond t gjort, och det bör få bero på honom sjelf att dagsverka eller taga årstjenst.
Det är naturligt, att de besutnas behof af tjenare är inskränkt till en viss personal.
Alla de, som vid folkstockens tillväxt voro ur stånd att kunna erhålla årstjenst, skulle således vara liksom födde till arbetshusligt slafveri.
Men orättvisan häraf är ögonskenlig, och jag kan ej inse, hvarföre den obesutne, så länge han intet ondt har gjort, ej skulle njuta högarnes skydd så väi som andra;, jag kan dessutom ej förstå, att i ett fritt, lagbundet Rike, någon skall behöfva annat försvar än sin egen oförvitlighet.
Eller hvarföre skall den ena menniskan behöfva försvar af en annan, och icke vara tillräckligt skyddad endast af Lagen?
Om för öfrigt man ville tvinga de obesutne, att förse sig med laga försvar, borde man också vara skyldig att skalla dem laga försvar, då de yttrade sin önskan att erhålla det.
För att slippa detta, är det väl bäst, att saken lemnäs såsom den Den 13 Mars e. ra. 235 är, och att inga fiya tvångsband läggas på någon, förr än han genom brott, eller åtminstone genom tiggande, deraf gjort sig förtjent.
Jag är så mycket mera föranlåten lill denna framställning, som jag vet, att föig års Författning om lösdrifvare ej blifvit så handhufd, som den borde hafva blifvit; ty, oaktadt dess föreskrifter, hafva många blifvit beröfvade sin frihet och insatte i häckten, hvilka nästan kunnat anses som uppfostrings-anslalter till laster och brott; hälst den försvarslöse kommit i sällskap med tjelfvar och andra grofva missdådare.
Vill man förbjuda folk att vara utan bestämdt näringsfång, så måste man väl åtminstone bereda det en möjlighet till hederligare näringsfång än just fängelsernas.
Af desse anledningar anhåller jag om återremiss af StatsTJtskottets Utlåtande.
Friherre Ehrenborgh, Casper Wilhelm :
Jag anhåller att, i anledning af hvad Herr Cederschjöld nyss yttrat, få lemna den upplysning, att Kongl. Majrt redan varit betänkt på att utgifva en allmän författning i det ämne, sorn fästat Herr Cederschjölds uppmärksamhet.
Jag tror således icke, alt en återremiss behöfves blott för det yttrande, som influtit i Utlåtandet, då jag är öfvertygad, att den underdåniga Skrifvelse, sorni anledning deraf afgår till Kongl. Majrt, icke lärer ändra de principer, Konungen, redan i ämnet fattat; och i alla fall tror 236 Den i3 Mars e. m. jag ej att det kan skada, att Kongl. Maj:t får taga i öfvervägande hvad Rikets Ständer härom hemställt.
Det heror i alla fall på Kongl. Maj:t att vidtaga det beslut, Han kan finna af nöden.
Grefve Posse^ Arvid:
För min del hade jag önskat, att StatsUlskoltet i sitt Utlåtande icke hade vidrört den fråga, hvarå Herr Cederschjöld fästat uppmärksamheten.
Den synes icke hafva något sammanhang med anslaget till Correctionslnrättningen.
Likväl tror jag icke, att Herr Cedersclijölds anmärkning kan föranleda till återremiss.
Mångå motioner hafva under denna Riksdag blifvit gjorda om ändringar i Författningarne angående lösdrifvare, hvaröfver Lag- och EkonomiUtskotten skola afgifva deras Betänkande; och den önskan, som af StatsUtskottet nu blifvit framställd, lägger, i händelse den bifalles af Rikets Ständer, icke något hinder i vägen för en fri pröfning af sjelfva saken, då Lag- och EkonomiUtskottens Betänkande inkommer, ty StatsUtskottet har allenast yttrat, alt kraftiga mått och steg måtte blifva vidtagna mot lösdrifveriet, och det beror sedan på Rikets Ständer och Kongl. Maj:t att bestämma , hvilka dessa kraftiga medel äro.
Jag tillstyrker derföre bifall till StatsUtskottels Utlåtande i hela dess vidd.
Redan i io år hade RegeringsFormen uti 16 §. stadgat, att Den i3 Mars e. m. ingen kunde beröfvas sin frihet utan ransakning och dom, då Kongl.
Maj:t, utan gifven anledning från Ständerna, år 1819 af sig sjelf fann, att denna §. stod i strid med vissa gällande Författningar; och genom en Förordning om Lösdrifvare sökte Kongl. Maj:t skydda den fattige och bevara honom, vid den frihet, Grundlagen honom tillägger.
Jag hemställer derföre, om Rikets Ständer nu böra hos Konungen antyda den önskan, att denna Förordning måtte upphäfvas?
Jag kan ej inse, hvarföre icke den torftige skall få njuta samma frihet till godo, som den förmögnare.
Jag har för min del alltid trott, att det i synnerhet vore de lägre och torftigare folkklassernas frihet, som man framförallt borde vårda; ty äro desse i fullt åtnjutande af lagbunden frihet, kan man vara säker, att de öfriga nog begå sig.
Friherre Cederström, Jacob: I vårt Statsskick finnas Författningar, hvilka icke tillåta någon, som icke äger verklig bosättning och egendom, att våra utan laga försvar.
Det är således helt naturligt, att sådane, som icke sjelfve äga förmögenhet, eller egen bostad, böra och måste laglikmätigt i Sverige skalfa sig försvar.
Det inskränker icke den medborgerliga friheten; det befrämjar allenast ordning; ty om det icke vore fastställt, skulle ingen kunna tillhållas skaffa sig laga försvar, ehvad han ägde egna tillgångar för sitt underhåll, el - Den 13 Mars e. m. ler icke, och en massa af förbrytare skulle uppkomma, i det mångå icke brydde sig om att skaffa sig något lofligt näringsfång för att förtjena deras uppehälle för dagen.
Då det är upplyst, att denna fråga å nyo förekommer, behandlad af Ekonomiutskottet, synes man icke längre böra uppehålla sig dervid; i synnerhet då hvad Herr Cederschjöld tillkännagifvit sig befara, att den skulle föranleda till Grundlagens rubbande, icke lärer komma i fråga, emedan alla önskningar vi framställa, förutsätta, att icke så kraftiga åtgärder komma att vidtagas, att Giundlagen derigenom förnärmas.
En värd Ledamot har sagt, att hvarje Svensk man borde hafva ett bestämdt hemvist och näringsfång.
Först oell främst vet jag icke, hvar det står stadgadt, att man skall hafva ett bestämdt näringsfång; och alt icke bestämdt hemvist är tillräckligt för att skydda den torftiges frihet, redan nu, då 1819 års Förordning existerar, skulle jag lätt kunna ådagalägga; ty jag vet exempel derpå, att en man, som med hustru och barn var Mantalsskrifven i en viss Stad, blef, blott för det han saknade så kalladt försvar, dömd lill Arbetshus.
När detta kunnat ske under det 1819 års Författning är gällande, Den 13 Mars e. m. hvad skall man då icke vänta sig, om Rikets Ständer komma med en sådan anhållan, som i detta Utlåtande antvdes.
Dessutom vet jag exempel på menniskor, som aldrig ondt gjort, men blott af bristande försvar i yngre år blifvit insatte på Arbetshus, och efter flere års förlopp omsider utkommit, såsom de största hofvar.
I öfrigt får jag påminna, huru oformligt det är, att en princip-fråga af denna vigt och så djupt ingripande i lagstiftningen blifvit på detta sätt insmygd i ett UtgiftsUtlåtande af StatsUtskottet; ett Utlåtande, för hvilket denna sak tyckes vara alldeles främmande.
Jag kan visserligen icke bestrida sanningen af de obehagliga händelser, Herr Cederschjöld anfört såsom skäl för sitt påstående; men likväl känner jag af erfarenheten, att det är nyttigt, att lösa personer på landet tillhållas att skaffa sig tjenst och försvar.
Författningen tillämpas icke mot dem, som hafva bostad, och kanske mindre än det behöfdes mot dem, som icke hafva det, utan drifva omkring och göra odygd.
Det händer icke, att personer, som vilja arbeta, någonsin sakna förtjenst.
Borttager man derföre sådane författningar, skall landsbyggden, som icke, lika med Stockholm, har några Polisinrättningar mot öfverdåd och våld af liderliga personer, vara ilia belåten dermed.
Jag ser således ingen fara att 1^0 Den 13 Mars e. m. bifalla detta Utlåtande, som icke har afseende på dem, hvilka hafva verklig bostad.
Jag tror, att den föreslagne anhållan endast afser dem, hvilka icke vilja skaffa sig arbete, men af håg för lättja och liderlighet drifva omkring.
I Utskottets Utlåtande finnes det förhållande tydligen utmärkt, att ehuru laoo personer kunna hysas vid Correctionslnrättningen härstädes, fångstyrelsen likväl fruktar, att den skall komma att anlitas för ännu flere.
Det synes måhända billigt, att menniskor tillhållas att skaffa sig tjenst och försvar, på det
Slaten icke må nödgas åt dem hygga nya Correctionslnrättningar.
Friherre Åkerhjelm,, Gustaf Fredrik:
Det slutliga yttrandet i StatsUtskoltets Utlåtande har gifvit anledning till åtskilliga anmärkningar af Herr Cederschjöld, dem jag anser mig skyldig besvara.
År 1804 utkom en författning om lösdrifveri och tjenstlösa personer, hvilkas kringstrykande förde dem till lättja och brott.
Den ålade hvar och en arbetsför person att skaffa sig tjenst.
År 1819 ställdes denna författning på, att jag så må säga, liberalare grunder, och hvar och en kan nu stryka landet ikring, blott han icke beträdes med tiggeri eller stöld.
Nu hemställer jag, huru man kan lefva utan arbetsförtjenst, då man saknar egen utkomst eller underhåll af andra, och om Den i3 Mars e. rtj. öm tigga eller stjäla, i slikt fall, icke blir enda utvägen för lifsbergningen.
En sådan liberalitets-grund, som den i 1819 års Författning rådande, är således i sjelfva verket en illiberalitet emot både samhället och de individer, hvilka man lemnat en frihet, sorn af dem missbrukas.
Följderna hafva blifvit, att fängelserna öfverfylldes med lösa personer, så under den ena som under den andra författnings-tiden, och att man nödgades välja den utväg, att inrätta Corrections-anstalter.
Till dessa hafva Rikets Ständer tid efter annan anslagit medel, oberäknadt de bidrag för Corrections-hus i Länen, som af Staten och Länens Innevånare anslogos.
Delta allt oaktadt tillväxer antalet af lösdrifvare så betydligt, att man derom knappt kan göra sig begrepp.
Man liar upplöst Correctionslnrättningen i Wadstena, och i Hufvudstaden inrättat en dylik anstalt för mankönet, hvilken inrymmer mellan 8 och 900 personer; hvarjemte man förbättrat och utvidgat den härstädes förut varande för qvinnor.
Denna Inrättning kan hysa omkring 5oo personer.
FångStyrelsen har, i sitt system för Fångvårdens förbättring, afsett ett stort Arbetsfängelse i Malmö för 800 till 1000 personer.
Ett Spinnhus med utrymme för en personal af omkring 70 finnes i Götheborg och är äfven under förbättring, samt hade deraf mera behof, än någon Fängelselnrältning i hela 16 H. 16
Den i3 Mars e. m.
Landet.
Ett försvarligen underhållet Spinnhus för qvinnor i Norrköping, der närmare 2S0 personer kunna förvaras, hörer äfven till de allmänna correctionella Central-Inrättningarna.
Man har trott sig genom Correctionslnrättningarnas centraliserande kunna bilda en ändamålsenligare vård af Tångarne.
Detta var så mycket angelägnare, som det icke blott är fråga om att emottaga brottsligare personer, utan äfven att bibringa dem aktning för Lagar och Religion, omtanka om sig sjelfva, håg och lust för arbete och sysselsättning, samt alt lära dem att ej nedsätta menniskovärdet genom tiggeri, vanart och brott.
Herr Cederschjöld synes veta, att försändningar till de Correctionella Fängelserna stundom skett utan tillbörlig grund af lag och författningar, och han säger, att det handt personer, som utgjort hela familier, att blifva dömda till Arbetsinrättningar, hvarifrån de utkommit vida mera försämrade, än de voro, när de ditkommo.
Jag medger visst, att i de större och folkrikare Städerne, der Polisen nödgas handhafva ordningen med mera brådska och mindre afvägande betänklighet, någon gång kan inträffa, att personer arresteras och försändas till Correctionsliusen, som icke begått något egentligt brott, utan endast idkat fylleri och oljud, äfvensom minderårige eller icke mantalsskrifne, samt barn ditsändas, dels för vanart, dels för värnlöshet.
Man ser således att det är Deri i3 Mars e. ni. 243 af största vigt» alt sådarte Inrättningar finnas i dä större Städerna* Men ehuru det gerna medgifves, alt trängseln och sammanlefnaden i fängelserne i allmänhet försämra moraliteten hos de fängslade, och återföra dem till samhället snarare förvärrade ärt förbättrade; vågar jag dock tryggt påstå* att detta icke är förhållandet med Statens Correctionslnrättniilgar, ehuru de ännu äro i sin första daning, och ehuru Correctiöiissystemet i sin fullständighet icke kunnat sättas i utöfning, emedan de COrtectiortella byggnaderna först måste vara ändamålsenligt eoiistruerade, Jag tror deremot, att de Utgångne
Corrections-hjorten tillvunnit sig undervisning i arbete och slöjder, allvarlig kunskap i Christendomert och öfvertygelse om pligteil och nyttan af att iakttaga snygghet och ordning i lefnadem