Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Grefven säger vidare: 1808 äter föga synlig i följd af härjande farsoter och deri allmänna oredan.
Föga synlig äro besynnerliga ord, som jag ej kan förstå.
Om flottan hade varit uptaklad vid Carlskrona brobänk, eller legat på Riddarhusfjerden, så hade den i visst fall varit mera synlig, men nu gick den så bittida ut, att Amiralen en Chef boll på att sjelfva mönstringsdagen dränka sig mellan springorna på isen.
Om sommaren var den blott två gångor hemma, eller då den geck till Gottland och derifrån tillbaka.
Sedan geck den till Finska viken, och en del sändes till Skärgården, der den agerade, såsom ett stort skärgårdsvapen, och hindrade en betydlig fiendtlig Skärgårds - 88 Den 2 Mars f. m. styrka att komma till Ålands-skären.
Den Lief sedan bloquerad, men samlat! jagade den, och i sin tour bloquerade fienden.
Den vav således verkligen icke löga synlig; men sjukligt var det på flottan; dock hedrar detta så mycket mer Befälet, som de med brister af många slag, dock höllö ut tills årstiden först liemkallade dem.
Oredor säger Herr Grefven.
Sådane vet jag ej existerade vid flottan.
Tåg var der sjelf, och hade bordt se dem, om de hade ägt rum; men en helt annan oreda borde Herr Grefven icke hafva förbisett, den att det året om våren bortskänktes största delen af Skärgårdsflottan, då Sveaborg, detta storverk af en verkligen stor man, bortskänktes till fienden första gången fästningen skulle skydda det land, till hvars skydd den var ämnad.
Med fästningen lemnades Skärgårdsflottan drifven, beckad, tjärad och uthalad på isen, för att vara färdig till bruk, som isen sönk undan, hvaraf följde, att denna flotta forst blef ett rof för, sedan ett verktyg i fiendens hand, och en annan betydlig del af Skärgårdsflottan, Åbo-escader, måste upbrännas.
Man var nödgad att af den göra en nog dyr brasa, för att hindra den att blifva fiendens rof. Huru dä säga, att Sveriges kuster fredades från härjningar af en Skärgårdsflotta, som de facto ej existerade.
Jag vågar således smickra mig med den tanka, att just detta året var Stora flottan ? stånd, att återgälda liyad den Den 2 Mars f. in. % ]<ostat eli älskadt fädernesland, den långa välvilja den åtnjutit.
Grefven säger vidare örn i8op, all den tappre Pukén genom Skärgårdsflottan var i ständ att för sin del sä mästerligt utföra expeditionen till Norrbotten.
Detta är minst ovänligt sagdt.
Paten geck till Norrbotten med en styrka, sammansatt af både den stora och lilla flottan.
Troligen bade expeditionen ej kunnat blifva af, om man ej haft Linieskepp och Fregatter; men den hade omöjligt kunnat äga rum, om vi ej ägt dem, men fienden genom stora fartyg herrskat i Bottniska viken.
Någon gång bände det mig i min ungdom, att jag hörde yngre sjömän jemföra båda vapnen, Linieskepp och Fregatter, med Canonslupar och Jollar.
Sådane jemförclser har jag äfven någon gång hört i min mannaålder af sjömän, som trolt sig ej kunna vinna nog i opinionen, om de ej tillräckligt nedsatte det vapen, till hvilket de ej hörde så egentligen; meri att Herr Grefve von Platen äfven skulle göra jemförelser emellan io Linieskepp och det minsta vapen man kan skapa, Canonjollen, skulle jag ej hafva trott, förr än jag nu ser det ådagalagdt.
Jag vill ej säga, att jemförelserna borde göras rigtiga, fast jag tror, att en canonjoll här bygd ej kostar 3,700 R:dr, nej 4000 R-'dr är närmare sanningen; och då blir resultatet helt annorlunda.
Ej eller kan jag förlika mig med den ideen, alt 9° Den a Mars f. m. man icke bör, vid ordnandet af ett försvar, afse krigskostnaden, sorn, om den blir allt för stor, alltid försvårar försvaret.
Men felet ligger uti att jemföra vapen, som ej äro byggde, för att jemföras.
Bägge tillböra ett gemensamt fäderneslands försvar.
Det ena, eller det stora, tillhör öppen sjö och fältet, det andra sluten kust.
Ännu har man ej något gällande factum, som visar, att ett litet försvar kan mäta sig, med ett stort, om man ej skulle, lika med en framställare i Allmänna Journalen, som för några postdagar sedan med loford omtalar Herr Grefvens arbete, säga, att om Danska cononsluparne hade gått ut en half timma förut, så hade de tagit Engelska Linieskeppet Afrika, om, säger framställaren, om busken ej hade varit emellan, hade käringen bitit björn.
Men jag hemställer, är det på om, säd a ne som dessa, på hvilka fäderneslandet skall upställa sitt sjöförsvar.
Söker man facta.
Det är facta, att Flibustiererne på öppna slupar eller små fartyg äntrade och togo Spanska Linieskepp och Fregatter.
Det är facta, att Engelska slupar i Franska republikanska kriget äntrade och togo Franska och Spanska Fregatter och Korvetter.
Man skulle då med mera skäl kunna påstå, att sjöförsvaret borde grundas på öppna slupar.
Man skulle kunua gå ännu längre.
Franska armeen tog i Holland Linieskepp med Cavallerie.
Men skulle man väl kunna vilja bygga vårt sjöförsvar på Caval - Den i Mars f. m. leri.
Jag tror att det bör grundas på både stor och liten flotta.
Efter en vacker tirad till Konungen, KronPrinsen och Folket, appellerar Herr Grefven till Vikingarnes söner, och uplyser, att de valde en farkost, passande endast för deras local, lynne och lugna, men bergfasta, mod.
Alt de valde en farkost!
Het skulle förutsätta, att då funnos 70 kanon-skepp, men att de stego ned till den simpla farkosten, hvilken dock var ämnad för något mer, än deras egen local, ty de härjade Englands, Frankrikes, Spaniens och Portugalls kuster, ja ända inom Herkulis stoder.
Hvad böra då ej de möderne Vikingarna kunna göra med kanonjollen, så mycket heldre, som vi hafva 2 förkortningsvägar, hvilka urvikingarne ej kände, nemligen den Holsteinska och Lanquedoquiska canalen; men lika så litet rigtigt det är, att då funnos 70 kanonskepp, lika orätt är det, att Vikingarne valde en farkost passande för sin local; den förefunno de iden simpla ekstocken eller fiskjollen.
Vikingarne voro nedrökte om vintern i sina Pörten, och slogos med skogens vargar om sin föda, men, kännande något bättre, begagnade de vildens manér, att med våld skaffa sig hvad de cj på industriel väg ville söka; detta väckte deras håg, de förlängde sin fiskbåt, gjorde den bredare och djupare, lade ett däck på den, ett eller flere segel; 92 Den 2 Mars f. m. ocli lannie l):irja någon proviant; med ett ord, deras fartyg voro den tidens Linieskepp, bemannade med den tidens bästa sjömän; ocli på det sättet sattes de i stånd att begå sådane bragder eller illbragder, som omtalas i dessa sagor, hvilka utgöra vår alsta historia.
Det vore ej lyckligt för oss, att gå åter till det tillståndet.
Skulle jag likna det vid något, så vore det vid Norra Barbariets kuster, ännu innan Europa hade lärt sig att skicka dit GeneralConsuler och betala tributer.
Herr Grefven tyckes tro, alt vi nu äi*o på den punkt, att vi kunna öfvergå från ett vapen till ett annat, nemligen ångvapen, och hänty. der till seklets Riddare, huru såsom de ansågo krutet som en djefvulens upfinning; men man bör då ej glömma, alt ännu vår store Konung Gustaf II Adolph slogs med hjelm, sköld och bröstharnesk; ja, att ännu mot hälften af det förra seklet hvarje mililair, från Fändriken till Generalen eller Amiralen, väl målades med en prydlig fogande alongeperuk, men äfven med ett bröstharnesk; öfvergården fordrade således sekler, måhända fordras det äfven i förevarande fall, och det är lika farligt, att deväncera sid tidehvarf, som att lemna sig efter.
Den första, som till krigsbruk begagnar ångbåtar, tvingar andra nationer att följa sitt exempel.
Vi måste följa hopen och göra det som är nyttigt för vårt land, utan att vilja gå för långt framom vår lid; alla andra nationer antaga ännu, att man Den i Mars f. in. 95 ej är på någon öfvergångspunkt.
Den sista bataillen vid Navarino antyder ingen sådan period, ehuru den ägde runi på en local, som för Skärgårdsflotta hade varit lämplig.
Man talar öfverallt örn ångbatterier, om bombkanc-ner, om torpeder, undervattenskrig och om brännare, som, förde med ånga, ej kunna misslyckas; men man bygger stora skepp med omsorg och vårdar dem, sedan de äro byggde.
På della sält tror man sig ingifva den största agtning, och hafva det minst kostsamma vapen.
Danmark är en af de magter, som man gerna tager som exempel för oss.
Det miste sin flotta, hvilken de påstodo röfvades ifrån dem, och de byggde då i hast Canonslupar, men det fanns ingen Dansk Sjöofficer, som ansåg Danmark försvaradt af desse Canonslupar, mot en fiende, som ej vidare attaquerade deras land, utan tvertom sjelfvillig! öfverlemnade Köpenhamn.
Man byggde blott Canonslupar, för att få hämnäs på en hatad fiende, ej för försvar af landet; det var blott för att skada Englands handel, och den förlust den led, geck ej till den stora kostnad, som desse små fartyg medförde.
Det var för öfrigt ej med Canonslupar, utan med öppna slupar, som de merendels oroade Englands bandel.
Nu deremot bygger
Danmark en stor flotta, och har låtit den lilla falla i ruin.
De hafva redan snart 6 Linieskpp och 8 eller 9 Fregatter; och delta enda 94 Den 2 Mars f. m. förhållande antyder hvad Sverige har att göra, för att ej lemna sig efter en af de minsta sjöstater.
Bland Europas sjöstater är Holland den enda, somför momenten ej så egentligen har någon stor flotta; men orsaken är den, att som det ej får begagna Antwerpen såsom örlogsstation, har det varit tvunget att gräfva sig ett utlopp från Amsterdam till Heldena; denna canal är nu färdig och materialier samlade; och man skall börja att bygga i större scala an hittills.
Så är det med England, Frankrike och Amerika, der likväl ångor och bombkanoner spelt en stor rol.
Det oagtadt anse dessa Nationer nödigt för sitt anseende, såsom Stater, att äga stora Skepp, byggde i stor scala.
Jag har nu i korthet genomgått Grefve von Plåtens arbete.
Det har skett med en viss ovilja, ty äfven jag har varit en beundrare af Herr Grefven; men då han nedsätter det stora vapnet inför opinionen, och häntyder till dess förstorande, så är det både lämpligt och nödigt, att säga hvad jag sagt, hälst Herr Grefvens ideer altid skola vinna en ny styrka, i följd af dess upböjda plats i samhället, ja äfven deraf, att, känslan till trots, Herr Grefven ansett sig bora, sanningen till ära, nedsätta vapnet.
Det är således förlåtligt att noga skärskåda, huru Herr Grefven vid olika tider tänkt, för att deraf draga slutsatser, I det hänseendet får jag upläsa utdrag ur en skrift, som Herr Grefven år 1809 in - Den i Mars f. m. 95 lämnade lill Konung Carl XIII om centralförsvarets användande i Sverige, hälst denna skrift just försvarar kraftfullt det vapen jag äfven ännu tror nödvändigt för Konung och Fädernesland.
Den lyder så: ”Jag bekänner dock frimodigt, att för Sverige , hvilket till en viss grad redan kan anses som en ö, hvilket kanske en dag blir det ännu mer, kan hvad Landtarmee som helst aldrig anses annat än of ullkomlig, om han ej är understödd och biträdd af en sjömagt, hvilken både medelst dess styrka och sammansättning är af pass ad för belägenheten i det hela.
Ännu en gäng: vi bebo Vikingarnes land, och i Vikingarnes sätt alt föra krig ligger Svenska krigsmagtens styrka.
Alltid var deras sjö- och landtmagt förbunden; och alla de förändringar krigskonsten till våra dagar undergått, hafva ej förmått, skola ej förmå, att kullslå denna grundregel för krigskonsten i värt land, så länge våra insjöar, så länge våra skärgårdar bestå! åter en sanning, som kan hämtas, från mera än en händelse utur det olyckliga nu öfverståndna kriget!
Föreställom oss Sverige ett ögonblick utan de flottor, som varit på dess kuster, och hvad hade det varit?
Föreställom oss Sverige utan en sådan flotta, och just en sammansättning som den, hvilken geclc åt Norrbotten, och Kaminsky hade varit i vära fruktbara Provinser för att räcka handen åt Jlandsarmeen, just vid den tiden, som Den a Mars f. m. nu Svenska armeen stod kraftfull hotande och oantastad i dess rygg.
Vare utgången hurudan den vill, åtminstone var den delen af företaget mästerligt utförd, förvånande och öf vertygande om nyttan och oumbärligheten af flottor för Sverige.
Men om delta vapen är nödvändigt för Sverige, sorn, annars med all styrka, dock med sina vidsträckta kuster skulle behöfva att ständigt vara i gevär, så är det kostbart och f ramför andra af den art, att den tillbörliga kostnaden ingen inskränkning tål, och såsom endast möjligt att underhålla genom djupa kunskaper och oafbruten upmärksamhet, är det folk, hvilket härtill fordras, af ahlr astör sta vigt för Staten, som med största omtanka bör sörja för deras bevarande när de erhållits, som med största omtanka bör upmuntra till alla de medel, hvilka himna bidraga till deras danande.” Herr Grefven raisonnerar sig sedan till Irenne punkter, eller Carl XI:s allt omfattande blick, som flyttade stora flottan till Carlskrona; Grefve Ehrensvärds, med Chapmans biträde, danande af SkärgårdsfloLtan; och insjö— arnes sammanbindande till fart genom landet; och fortfar: ”Der äro likväl de tre punkterne, på hvilka, efter min tanka, Sveriges sjömagt bör hvila, faststälde.
Stora flottan, är för beskyddet af Sverige, såsom nästan en ö med vidsträckta stundom aldeles öppna kuster, oumbärlig, hon är det vi - Den 2 Mars f. m. 97 vidare lill betäckning för den vigtiga skärgårdsflottan, som utan stor flotta finge ofantligen mångdubblas, för att allestädes göra tillfyllest, hälst då vur skärgård på flera ställen af öppen kust är afbruten, der skärgårdsflottan, utan den storas biträde och beskydd, omöjligen, utan våda för fl ende och öppen sjö, kan komma fram.
Stora flottan bör alltså, gå hur del vill, bli af den styrka, att hon kati bjuda den Ryska flottan spetsen, och dess förträffliga läge i Carlskrona ger den ett företräde, en säkerhet, sorn gör att denna station aldrig bör, aldrig kan förändras.
Delta tillsammans med den för sjöfart mera passande National-Caracter, gör att den Ryska flottan utan allt för stor olikhet ej bär kunna bli öfverlägsen, om Sverige rätt vinnlägger sig om den inrättningens tillbörliga vårdande.
Skärgårdsflottan, mindre lätt att flytta, mera nödvändig för hufvudstadens betäckande, bör, för biträdandet af Arméens operationer, ej vara för långt aflägsnad från Hufvudflottan, ej alltför nära och ej alltför långt aflägsnad frän Hufvudstaden, men ej uti den, för att ej der blifva innestängd; dessutom så nära som möjligt den förut omtalade medelpunkt för Rikets försvarsanstalter, och om då en sudan punkt lemnade en lätthet till lika hastig transport åt östra eller vestra gränsen, en lika lätt åtkomst åt Östersjön och Vesterhafvet eller 15 H. n 98 Den 2 Mars f. m. insjö arne i hjertat af Rikets om elerina punkt lemnade de yppersta belägenheter, att uti 'vårt land sätta hundradetals fartygs torra, i dockor och skjul, utan pumpning eller indragning: om detta ställe kunde få tillräckliga 'vattenfall för alla nödiga hvarf sanläggningar och sjövägar till det innersta af Riket, så hade detta ställe alla de förmoner man kunde önska.
Huru lyckligt då, att alla dessa för möner och ännu flera verkeligen äro förenade i Söderköping, så snart den nu beslutade canalen är utförd!
Detta blir altså, efter min tanka, sjelfva hufvudstationen för skärgårdsflottan; och af samma skäl, som förut, yrkar jag här enständigt, att denna styrka, ej, som förr tyvärr allt för mycket skett, måtte styckas och kringspridas på flere stationer, der den endast skulle blifva ett lätt rof för fienden och aldrig göra den nytta, som när hela magien f örenad på ett ställe vid medelpunkten med lätthet kan vändas hvart den behof ves.
Härvid bör dock anmärkas, att dä anläggningarne vid Söderköping ej genast kunna blifva färdiga, och deremot nu flera inrättningar för skärgårdsflottan äro här i Stockholm, så borde de tills vidare begagnas men ej utvidgas, hälst, efter min tanka, för skärgårdsflotta blir den bästa uträkning, att alltid väl bevara hvad, sorn är färdigt, men sällan företaga nybyggnader af de mindre fartygen under fredstider, deremot förse sig ganska väl med alla Den 2 Mars f. m. 99 möjliga förråder och materialier, uti dertill 'veil af passade och väl belägna magazinerj så att hastigt en betydlig mängd nybyggnader kunna företagas
Här är således en skrift i rak motsatts emot den, sorn var ämnad att leda opinionen.
De äro så rakt motsatte hvarandra, att i den ena framställes stora flottan som oumbärlig; den skall, kosta hvad det vill, upbringas till styrka; i den andra, der stora vapnet ändteligen lenast omtalas, heter det: oumbärlig kan jag ej finna den.
Men hvarföre för opinionen ovänligt framställa ett vapen före perioden af 1809, som ännu då fanns så oumbärligt?
Och i hvilkendera af dessa skrifter hör man anse tankarne rigtigast framstälde?
Jag vågar tro och vill bjuda till att visa, att det ej är i den sista, men jag vågar derjemte hoppas, och detta hopp är för mig glädjande, att då dagens paroxysm blåst öfver, intet annat skall qvarstå, hvad stora flottan rörer, än ett fruktlöst bemödande, att med förbiseende af ungdomens och mannaålderns alla ädlare förbindelser, hafva velat skada redan afledne eller än lefvande vänner till minnen, till ryckten eller känslor.
Hvarföre har Herr Grefven så mycket förändrat sina åsigter, detta är man berättigad att undersöka.
Jag tror att det är i och för Götha Canal, och ehuru obehagligt det är för mig att IOO Den 2 Mars f.
xn. komma in på detta ämne, anser jag det likväl nödvändigt.
Då man år 1809 kom fram med projectet om Götha Canal, tycktes mig genast, att man tilltog den i för stor scala, ehuru äfven jag i öfrigt ansåg företaget håde nyttigt och vackert; men jag hade aldrig hört, att Trollhätte canal varit ansedd otillräcklig; alla varor hade kunnat gå ned eller upp, och rörelsen var liflig just för det den var calculerad på varumängden.
Sedan nu Götha canal blifvit heslutad i stor scala, och nått nära sin fullbordan, med ofanteliga ansträngningar, finnér man, att den ej kommer att lifvas af stor rörelse, den kommer att stå nästan öde och tom, synnerligen då Canal-arbetet uphörer, som nu till en del lifvar den.
Della är en sorglig tanka, allt måste således vika för möjligheten att på Canalen frambringa en sjmlig rörelse, om äfven ej grundad på handel och industri.
Derföre mäste nu opinionen först stämmas emot stora flottan, för att söka tillvägabringa en sådan förändring, att för ro Linieskepp man skall bygga 640Kanonjollar och 4° ångfartyg.
Att förlägga dem i Stockholm kunde lämpeligen ej ske, och Carlskrona vöre för långt aflägset; då skulle en ny station blifva nödig vid Söderköping och den har länge varit påtänkt, fast den nu är af ännu större nödvändighet för Canalen, ty sjelfva stationens anläggan - Den 2 Mars f. ra. ior de gör ju en rörelse på Canalen, fartygen skola byggas vid Motala, machinerier och smiden der ske; straxt en ökad rörelse emellan verkstaden och stationen vid Söderköping.
Denna station är således allt för betydlig; en fästning omkring rlen måste byggas.
— TrollhätteCanal, för liten för de nya ångfartygen, måste ombyggas, och på det hela flottan ej skulle kunna instängas genom ett par sprängda portar, måste vid östra och vestra stränderne desse portar åter omgifvas af tvenne fästningsverk.
Härtill kommer äfven att sundet, vid Stegeborg existerar.
Detta sund bar jagbetraktat från ruinerne af den gamla borgen, och min reflection var, att jag skulle anse mig oförlåtligt djerf, om jag vågade att ofvanom ett sådant sund tillstyrka anläggandet af Rikets så hufvudsakliga skärförsvar.
Detta ställe måste med betydlig kostnad försvaras medelst fästningsverk, och ändå ligga utom delta sund 2:ne äfven ganska smala, som torde tarfva befästningar.
Allt detta, skall inleda till ovanliga kostnader; men skall, på nationens allmänna cassas bekostnad, göra en stor rörelse pä Canalen — och allt detta skall dessutom öka actie-egarnes anspråk.
Man liar ju redan vid denna Riksdag proponerat minst en, men skall snart fordra minst G procent på tillskjutne penningar, och dertill en anständig underhållskostnad för Canalen.
Sådaue stora ansträngningar skall man biif - 103 Den 2 Mars f. m. va inledd uti den ena efter den andra, blott för ett misstag att förvandla Rikets sjövapen i allt för liten form och dymedelst tvingas till en anläggning vid Söderköping.
Detta allt har stadgat min öfvertygelse, att första spadtaget till en station vid Söderköping
Liefve början till den grop, som skulle inrymma fäderneslandets likkista.
Jag vill ännu tillägga några ord.
Med den fullkomligaste öfverlåtelse och förtröstan anser jag det tillhöra min Konung, att ordna om Rikets försvar, och jag tackar Gud, för det alt det tillhör honom ovilkorligt; men Herr Grefven har appellerat till nationens opinion, han har visat mig vägen, och jag måste så mycket häldre vandra den, som min sjelfkänsla varit stött.
Den har blifvit sårad vid tanken, alt jag sjelf jämte många föregångare och kamerater skulle hafva offrat en hel lefnad, njutit Konungens välvilja och ätit nationens bröd, utan att kunna göra anspråk på alt hafva återgäldat välviljan.
Hvad under alt jag velat stämma tiden, och bjuda till alt för en passerad tid åtminstone söka erhålla blidare omdömen, än dem Herr Grefven uttrycker.
Om jag lyckas, Vet jag ej, inen jag har åtminstone fått uttrycka min känsla, och skulle opinionen döma så strängt som Herr Grefve von Platow, vore hardt, rätt hårdt, men det tillhörde mig då, att svälja min sorg, underkasta mig den; och Den 2 Mars f. ra. io3 jag skulle äfven göra den fromma önskan, att, om i framtiden en stor flotta skulle uphöra, det måtte vara jag, som tiden ulviste hade orätt, men alla motsatta tänkare rätt.
Jag anhåller, att hvad jag yttrat, måtte få åtfölja Herr Montgommeries anförande till vederbörligt Utskott.
Många yttrade härtill deras bifall. Grefve Brahe:
Jag har endast begärt ordet, för att yttra mig i anledning af elen fruktan Herr Nordenskjöld tyckes hysa, att man skulle vilja göra några indragningar, på Indelta armeens bekostnad, för att använda på förbättringar å andra delar 'af försvarsverket.
För mig är en sådan åsigt alldeles främmande, och skulle den hos någon enskildt upstått samt hyllats, ega vi dock den säkraste borgen emot verkställighet deraf uti de ord, som så många af Ridderskapets och Adelns Ledamöter sjelfve hört Konungen yttra vid hvarje tillfälle, då det varit fråga om indelta armeen, nemligen att Hans Majit ansåg den såsom en helgedom och såsom verkliga grundvalen för vårt sjelfbestånd och vårt sjeliförsvar till lands.
Hans Excellence Herr Grefve von Platen ^ Baltzar Bogislaus:
Mången i denna aktningsvärda samling torde af mig vänta en Den 2 Mars f. m. vederläggning af hvad en värd talare yttrat om den afhandling jag ulgifvit rörande Rikets försvar, och jag kan ej neka, att jag dertill vore synnerligen hågad, då, bland många andra upgifter, Irenne af de hufvudsakligaste äro alldeles origtige, och det alltså blir lätt nedrifva den byggnad han derpå grundat.
Den värde Talaren har sagt min mening med Central försvar vara, att alla Rikets medel och Rikets krigsmagt borde, i händelse af anfall, samlas kring Yanäs fästning, för alt der afbida Henden, och lemna hela landet ät fienden att sköflas.
Jag hemställer, om något sådant finnes i min bok, eller om jag ej uttryckligen sagt Centralförsvaret bestå uti att fot för v fot emotstå fienden alltifrån gränsen, efter som medel och folkmassa lemna tillgång, för att, i händelse af replie på radien, närma sig centrum, och alltså under hvarje steg tillbaka förstärka sig, under det fienden försvagades.
Vidare är sagt, att jag yttrat, det stora flottan borde förstöras.
Jag hänvisar till min afhandling, huruvida ett enda ord derom finnes.
Och för det tredje är sagdt, att jag yrkat Götha Canal vara det farvatten, på hvilket Skärgårdsflottan borde agera.
Jag hänvisar åter till min afhandling, om något ord härom finnes der; men väl har jag der framställt Götha Canal såsom transportmedel, och som sådant ansett detta medel hafva företräde framför alla andra.
Detta har jag bevisat med be - Den 5 Mars f. m. io5 räkningar, hvilka jag upmanar en hvar att kunna visa vara felaktige.
Ingen kunnig lärer bestrida en sådan communieations stora vigt för försvaret, helst då den lemnar en alldeles oberoende väg att förena Scandinaviens Skärgårdsflotta.