Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Fullmägtige i Riksg.-Kont:t funno dock vid obligationernas öfverlemnande till meranämnde banks styrelse nödigt förklara att under tiden, till dess oligationerna kunna be - 140 Den 27 Oktober. höfva för dermed afsedda ändamål användas, böra vid förloppet af hvarje halft år dem tillhörande och då förfallna räntekuponer till Riksgäldskontoret återställas, utan anspråk på godtgörelse för den å dessa obligationer dessförinnan upplupna och i kuponerna förskrifna hallårsränta.
Att detta förklarande öfverensstämmer med R.
Stms afsigt vid fattandet af beslutet angående ifrågav-.de obligationer, torde ej kunna bestridas.
Men då ett sådant tillagdt stadgande huru med förfallna räntekuponer skall förläras, synes böra intagas i reglementet för Riksg.- kontoret, anhåller jag att förev:de 10:de § måtte lill Utsk:t återremitteras.
Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till §:n, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, som med ja besvarades. § 11 Hr Stuart:
I denna § har Stats-Utsk:t godkännt en för Riksg.-Kont. ganska vådlig princip, nemi. att ränta för förbindelser, som förfallit till betalning vid viss bestämd tid, skall efter förfallodagen fortfarande beräknas och godtgöras efter den högsta lagligen medgifna räntefot, till dess samma förbindelser företes till inlösen.
Förhållandet med den i förev:de § omliandlade skuld är i korthet följande.
För något mera än 100 år sedan, utfärdades en del aktiebref i nedannämnde byggnadsföretag, under namn af Trollhätte slussverks lottsedlar.
Dessa innehöllo, bland annat, alt aktie-egaren skulle först under 3 år njuta 6 oell sedermera under 100 år erhålla 12 proc. årlig ränta.
Vid denna tids förlopp, och sedan den slussverksbvggnad, dertill den tecknade och inbetalda summan utgjorts, blifvit helt och hållet öfvergifven, ansåg Riksg.-Kont:s styrelse att nämnde lottsedlar vore genom utbetalningen af den med särskildt stadgadt bevillningsafdrag minskade annuiteten till fullo guldna och således inlösta; men elter anställd rättegång förklarade Högsta Domstolen, genom en ganska märkvärdig dom, hvarvid 3:ne ledamöter stannade mot 3:ne, Riksg.-Kont. skyldigt att då återbetala lottsedlarnes kapitalbelopp, samt tillerkände derjemte innehafvarne af desamma rättighet att erhålla 0 proc. årlig ränta efter iakttaget bevillningsafdrag, till dess denna liqvid skedde.
1 det reglemente, som för Riksg.-Kont. vid sednaste riksdag utfärdades, bestämdes att inlösningen af berörde lottsedlar skulle fortgå till innevarande riksdag.
Stats-Ulskd har nu gått längre, och, under åberopande af omförmälda dom, föreslagit att allt framgent, till dess Riksg.-Kont. kommer i tillfälle inlösa de ännu icke företedda lottsedlarne, skall för dem beräknas och betalas 6 proc. ränta, hvarvid endast till 1861 års slut får iakttagas det i då gällande bevillms-förordn. stadgade bevillningsafdrag.
Nu är likväl förhållandet, att alla de lottsedlar, om
Den 27 Oktober.
Hl hvilka rättegång varit anställd och åberopade dom handlar, redan blifvit inlösta, och för de öfriga, hvilkas innehafvare genast efter denna doms utlärdande, medelst i tidningarna införda kungörelser, uppmanades att ofördröjligen hos Riksg.-Kont. anmäla sig till liqvids erhållande, synes ingalunda den ytterligare fördel böra medgifvas att 6 proc. ränta skall få beräknas ända till dess det, efter huru lång tid som helst, behagar vederbörande innehafvare att förete ifrågav:de förbindelser och fordra deras inlösning.
Jag anhåller derföre att jemväl denna § måtte återremitteras.
Anledningen till Utsk:ts förslag i denna § har varit, att Utsk:t ansett någon preskriptionstid icke kunna utsättas, enär i lottbrefven icke finnes bestämd någon viss tid för deras inlösen.
Skulle en preskriptionstid kunna utsättas, har jag visserligen icke något deremot, men då jag tror att så icke kan ske, anhåller jag om bifall till §:n.
Jag får erinra den siste värde talaren derom, att förra riksdagsbeslutet innehöll, att inlösen af ifrågav:de lottsedlar skulle fortgå blott »till tiden intill nästa (d. v. s. nu innev:de) riksdag.»
Nu är icke meningen att Riksg.-Kont:S betalningsskyldighet skall upphöra, utan blott att det icke skall stå lottsedlarnes innehafvare fritt att huru länge som helst uppskjuta med att förete dem, och sålunda bereda Riksg.-Kont. tillfälle till desammas inlösen, samt i alla fall under hela denna tid få sig tillgodoräknad högsta lagliga ränta å den förfallna lottsedelns kapitalbelopp.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till den förev:de §:n och dels återremiss deraf, framställdes först propos. på bifall till §:n, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, som med ja besvarades. §§ 12—75 anmältes och lemnades utan anmärkning. § 76.
Denna § handlar om det vid sistförflutna riksdag beviljade lån för jernvägen mellan Borås och Herrljunga.
Detta lån bestämde R.
St:r till högst 1,700,000 rdr, eller §- delar af det belopp, hvartill anläggningskostnaden för nämnde jernväg då var beräknad.
Genom förändring i spårvidden m. m. skulle de först beräknade kostnaderna komma att betydligt förminskas och utgöra endast 2,155,000 rdr, till följd hvaraf det högsta belopp, som af bolaget finge i Riksg.-Kont. såsom lån lyftas, bestämdes till 1,436,666 rdr 67 öre.
Bland de vid 142 Den 27 Oktober. denna iånesummas bestämmande stadgade betalningsvilkor för ifråga vide lån föreskrefs, att om det skulle visa sig att banans utförande icke kostade så mycket, som kostnadsförslaget upptog, skulle, derest så komme att yrkas, bolaget återbära hvad såsom lån utöfver |:delar utaf verkliga anläggningskostnaden af bolaget uppburits.
Denna vilkorliga bestämmelse är i StatsUtsk:ts förslag öfverhoppad, och dessutom har Utsk:t, i stället för de i K.
M:s Bref och den afgifna skuldförbindelsen förekommande orden »verkliga kostnaden lör jernvägens byggande samt erforderlig rörelsemateriels anskaffande», begagnat uti den föreslagna reglementariska föreskriften ordalagen »verkliga kostnaden för jernvägens byggande och rörelsematerielens anskaffning», hvarigenom det skulle få ankomma på bolaget att för lånemedlen anskaffa en vida större materiel, än vid kostnadsförslagets uppgörande och lånets beviljande blifvit förutsatt.
För vinnande af rättelse i de anmärkta skiljaktigheterna mellan Utsk:ts förslag och förut meddelade stadgande, anhåller jag om återremiss af denna §.
Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till §:n, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, som med ja besvarades. §§ 77 — 85 anmältes och lemnades utan anmärkning; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde, huruvida R. o. Ad. godkände alla de i Mem:t förekommande reglemenls-paragrafer, hvilka ej förut utgjort föremål för R. o. Ad:s beslut.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Stats-Utsk:ts den 24 dennes bordlagde Utlåt.
N:o 194, i ani. af K. M:s Nåd.
St:r, i fråga om kostnadsersättning till militäre, civile och ecklesiastike tjenstemän för en del resor i tjenste-ärender.
N:o 195, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos. i fråga om de till åtskilliga stadsskolor inom Lunds stift, äfvensom Hallands län, utgående klockare-pensioner samt landtgren af klockarebol.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Stats-Utsk:ts den 24 dennes bordlagde Utlåtrn: N:o 198, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos. om anslag för national-musei-bvggnadens inredning, jemte andra i sammanhang dermed erforderliga kostnader; och Den 27 Oktober. 143 N:o 199, ont anvisande af de i R.
F:s 63:de § föreskrifna kreditiv-summor.
Föredrogs och bifölls Frih. af Ugglas’, Gustaf, den 24 dennes bordlagde förslag, att de öfriga Riks-Stånden skulle inbjudas biträda R. o.
Äd:s beslut rörande Stats-Utsk:s Utlåt N:o 188, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos. ang:de Krigs-Colhii orri bildning till en armé-förvaltning.
Hr von Köchs, Nils Samuel, den 24 dennes bordlagde motion ang:de eftergift i vissa fall af den i 16:de §:n Revillms-stadgan fastställda bevillning af utländske handlande och handelsexpeditör.
Hr von Koch anförde skriftligen:
Då ärendet fordrade skyndsam handläggning, ville jag, om möjligt, undvika vidlyftighet och den tidsutdrägt, en muntlig diskussion medför.
Mot förmodan, har man dock begärt motionen på bordet, och en eller annan, som icke inser ämnets vigt, torde derför anse sig kunna saklöst fördröja, det vill nu säga, omöjliggöra ärendets behandling denna riksdag.
Då det likväl icke är antagligt att sådant sker, annat än af bristande upplysning om den ståndpunkt, hvarpå frågan ang:de den Franska traktaten befinnes, och vigten af densammas bringande snart, mycket snart till slut, skall jag tillåta mig att derom lemna några meddelanden, och detta skriftligen, för att icke uppehålla den remiss till Besv.-Utsk:t, jag nu äskar.
Under de sednare åren hafva nästan alla andra Europeiska och åtskilliga icke Europeiska folk afslutat handels-och sjöfartstraktater med Frankrike, och derigenom för sin handel och ^sjöfart beredt sig borttagande eller lindring uti de enorma tull-, tonnage- och andra afgifter, Frankrike pålägger produkter och fartyg från alla nationer, hvilka icke med detsamma slutat fördrag.
Det är naturligt att ju flera, som erhållit dylik befrielse, ju tyngre och svårare kännas banden för de nationer, som äro qvar under dessa.
Sverige—Norge är nu i denna ställning, och nästan ensamt af de handlande folken.
Ty det är icke blott England, Italien, Tyska tullföreningen och Belgien, utan äfven Ryssland, Turkiet, Peru m. fl., som genom traktater blifvit satta framför oss.
Vi äro nu i ett slags isoleringstillstånd, som otvifvelaktigt redan verkat — kanske mest af allt — till det mindre lyckliga tillstånd, uti hvilket åtskilliga af våra hufvudnäringars idkare — skeppsredare, bruks- och sågverksegare samt landtbrukare — sig några år befunnit och ännu befinna.
Det är nemi. icke möjligt för dem, som skola täfla på verldsmarknadeu — alla nyssnämnde näringsidkare måste nu göra det — 144 Den 27 Oktober. att bestå i en sådan täflan, när de på en stor och vigtig del af denna marknad, — sådan som Frankrike med Algeriet och öfriga kolonier, — äro i högsta grad missgynnade och misshandlade i jemförelse med sina förnämsta konkurrenter.
Under sådana förhållanden kan visserligen produktionen under någon tid ökas, ja! onaturligt hastigt ökas, då producenterne försöka hålla sig uppe, och måste skaffa mer af de illa, ofta ej med produktionspriset betalda produkterna, för att t. ex. erhålla medel till aflöningar åt arbetare vid stångjernssmedjor och sågverk, som, ehuru de drifvas med påtaglig förlust, dock drifvas, i hopp om »bättre konjunkturer», och för att då hafva verkstäder och arbetare i ordning.
Ett sådant förhållande är, tyvärr, nu här för handen på många ställen
Det kan förklara de olika åsigterna emellan statsmän och statistici, som anse oss ofantligt rika, emedan vi producera mycket, samt statsmän och producenter, som veta att de och andra producenter — såsom hufvudnäringarne jord-, skogs- och bergsbruket — förlora på sin rörelse, och, om icke hjelp snart kommer, gå under.
Länge kan dock ett sådant tillstånd icke fortgå att drifva näringar, på hvilka idkarne förlora.
Man kan till en tid suga ut sin jord med ständiga sädesskördar; man kan nedhugga sin ståndskog och sälja den för arbetslönen, sedan man öfverfyllt de utländska marknaderna.
Men detta kan ej, får ej länge fortsättas, om ej fäderneslandet skall utarmas.
Det är hvarje god medborgares pligt att befordra hvarje åtgärd, som kan bidraga till undanrödjande af dylika missförhållanden.
För min del är jag fast öfvertygad om att ett af de väsendtligaste medlen härtill är, att Frankrikes och Algeriets hamnar och torg oförtöfvadt öppnas för Svenska fartyg, Svensk säd, plank och jern, på samma vilkor som för andra de mest gynnade nationers.
Jag är innerligt tacksam att vår regering nu allvarsamt tagit denna fråga om händer, och öfvertygad att, om ögonblicket nu begagnas, då Kejsar Napoleon synes böjd att afsluta handels- och sjöfarts-lraktater med alla folk, och säkert icke minst med sin frände och hans lands gamle bundsförvandt, skola vi ganska snart, och, som jag hoppas, när segellärten öppnas nästa vår, kunna upphöra att uti Frankrike, i affärsväg, behandlas som heloter.
Att vi nu så anses, skall jag med några faktiska uppgifter ådagalägga.
Uti bilagor, litt. A., B. och G., till detta anförande, som jag icke vill besvära R. o. Ad. att nu afhöra, men skall tillhandahålla dem, som deraf vilja taga kännedom och meddela Utsk:t, framläggas bevisen mera fullständigt, och visas de sannolika fördelarne af en handelstraktat med Frankrike.
Här skall jag inskränka mig till meddelande af några uppgifter, företrädesvis valda ur offentliga handlingar, deribland Norska Storthingets underd. skrivelser och vår Finansministers yttrande, rneddeladt af vårt officiella blad den 7 Aug. innev:de år, då det tillkännagaf att »K. M. uti sammansatt Svenskt och Norskt Statsråd den 17 Den 27 Oktober. 145 17 sist).
Juli fattat beslut om öppnande af underhandlingar ang:de en handels- och sjöfarts-traktat mellan de förenade rikena och Frankrike.»
Jag hänför mina meddelanden under nedanstående rubriker:
Sjöfarten.
I Frankrike betalas nu icke lastpenningar eller s. k. »tonnage» utaf Franska fartyg.
En lika befrielse erhålla fartyg från länder, som hafva traktater med Frankrike, om de afskaffa tonnage i sitt eget land, och dittills tages af dem i Frankrike en ungefärligen lika tonnage-afgift.
Sålunda betalar
Tyska tullföreningen t. v. 1 fr. pr tonneau (1,000 kilogr.
1 i sjöfartstraktaten den 2 Äng. 1862.
Deremot betalas för fartyg från länder, hvilka icke hafva traktater, 4,50 fr. pr tonneau.
Dessutom få dessa fartyg, t. ex. Svenska och Norska, i Frankrike erlägga »lotspenningar, hamn-umgälder och skeppsklarerare-kurtage till ett belopp, som i allmänhet med 50 proc. öfverstiger det, som utgår för Franska fartyg.» (7 M. Art.).
Finansministern beräknar i nämnde yttrande till 2,230 fr., eller 1,600 rdr rmt, de afgifter, ett med trälast (bräder under 80 millim. tjocklek) lastadt Svenskt eller Norskt fartyg om 120 kommers-lästers drägtighet får i Frankrike betala »utöfver hvad sorn betalas för ett Franskt fartyg af samma storlek.» Norska Storthinget har i sin omförmälda underd. skrifvelse kommit till ungefär samma resultat, eller att »när trälast införes till Frankrike i Norska fartyg, utkräfves der i form af tull och ökade skeppsumgälder ett belopp så mycket högre, än när importen sker uti Franskt skepp, att skillnaden utgör exempelvis för ett fartyg mätande 100 kommers-läster, samt lastadt med 1^-tums bräder, 335 specier. (lnst.
O. N:o 11, pag. 105).
Det är lätt att inse, hvad verkan häraf blifvit, efter det vi beviljat åtskilliga friheter för Franska fartyg, utan att erhålla någon för våra.
Storthingets meranämnde underd. skrifvelse innehåller, bland annat: att hela frakten för ett dylikt fartyg (om 100 läster) i medeltal endast utgör 1,008 specier; att ett Franskt fartyg om 100 läster kan med en frakt, som ger ingen behållning (intet udbytte) för ett liknande Norskt, förtjena från 212 till 335 spd. pr resa — ett öfverskott, som är »mere lönnende end det, Skipsrhederiet i Almindeligthed afgifver»; att Folgen bliver til Slutning, at de Norske Skibe aldeles fortraenges fra denne fart (med Norsk trälast 1) af de Franske; att på de sista 8 åren antalet Franska fartyg, som besökt Norge, ökats från 21, mätande 671| läster år 1855, till 347, mätande 17,235 läster år 1862.
Det är, ty värr, alltför bekant, att Svenska fartyg icke skötas bättre än de Norska.
Resultatet har derföre ej kunnat blifva bättre här, än i Norge, af de för Skandinavien ofördelaktiga förhållandena.
Kommers-Colkii berättelser visa: H. VII. 10 146 Den 27 Oktober. att vi med vårt insulära läge, goda hamnar, förträffligt sjöfolk och billiga materialier för skeppsbyggnad under nuv:de förhållanden icke kunna konkurrera med utländningen ens för besörjande af vår egen import och export.
Af de lastade fartyg, som kommit till och afgått från Sverige, utgjorde de Svenska år 1852 ankomna 53,4 proc., afgångna 41,6 proc. i lästetal.
» 1861 d:o 42,9 » d:o 31,7 » d:o Minskning på 10 år 10,5 » 9,9 »
Under samma tiotal af år hafva de Svenska fartyg, som utklarerat till Frankrike, knappast bibehållit sitt antal.
De voro år 1852 till antal 126, till lästetal 11,935.
» 1861 d:o 124, d:o 12,584.
De utländska deremot voro år 1852 till antal 317, till lästetal 33,000.
» 1861 d:o 642, d:o 74,345.
Jordbruket.
Frankrike importerar vissa år högst betydliga qvantiteter säd, så t. ex. år 1861 till värde af . . . fr. 353,937,711.
» 1862 d:o ... » 161,354,467.
Endast om de höga afgifterna å Svenska fartyg afskaffas, kunna våra jordbrukare begagna konjunkturen och täfla med andra på den Franska spanmålsmarknaden.
Trävaror.
Utom de antydda högre öfriga afgifterna för trävaror, när dessa införas i Svenskt eller Norskt (
Af ålder var Frankrike större afnämare af Svenska trävaror, än England.
Genom i England medgifna större friheter, borttagande af dilTerential-tullar m. m., hafva förhållandena under de sista decennierna ändrats sålunda, att Exporten från Sverige var bräder och plank, tolfter. år 1840 till England 86,349, till Frankrike 98,080.
» 1850 d:o 150,748, d:o 138,726.
» 1860 d:o 528,430, d:o 298,964.
» 1861 d:o 560,687, d:o 332,982.
Den 27 Oktober. 147 bjelk ar och master. år 1840 till England 12,326, till Frankrike 20,330.
» 1850 d:o 78,288, d:o 32,740.
» 1860 d:o 255.720, d:o 70,265. » 1861 d:o 251,784, d:o 78,099.
Koppar.
Tullen för råkoppar (prerniére fusion), nu 3 fr. för 20 c:r pr 100 kilogr., skulle försvinna, såsom t. ex. för tullföreningen skett, för smidd (buttre en barres) och valsad (laminé en barres) koppar, nu respektive 103,80 och 40,11 fr., nedsättas till 10 fr. för 100 kilogr.
Stål.
Tullen för 100 kilogr. stål i stänger (enbarres et feuillard), nu för oss 33 fr., är för tullföreningen nedsatt till 13 fr.
Behofvet af Svenskt träkols-jern har väl 1861 föranledt nedsättning af tullen derå till likhet med det Engelska stenkolsjernet.
Sannolikt bör ytterligare nedsättning till fördel för träkols-jern, genom traktat, kunna erhållas.
Men i alla händelser böra vi befrias från den förhöjning i tull af 0,60 pr 100 kilogr., som drabbar stångjern, infördt i oprivilegieradt fartyg.
Denna tullnedsättning gör dock cirka 18 öre pr C:r.
Den 1861 beviljade tullnedsättningen ökade samma år exporten af Svenskt stångjern till Frankrike från 128,349 c:r till 201,026 c:r.
Tullen, nu 4,80 för »fonte brute» och 8,60 för »fonte epurée», med ytterligare 10 proc. förhöjning, om import sker med Svenskt eller Norskt fartyg, skulle nedsättas, såsom för tullföreningen, till endast respektive 2 eller 2,75 fr. pr 100 kilogr.
Under det man för Frankrike söker att få träkols-jern från Pyreneerna, Algeriet och Sardinien, för »att ersätta det Svenska», emedan, enligt vår konsuls uppgift, »priset på de goda Svenska stämplarne ställer sig för högt», (se Kommers-Colkii ber., pag. 35, för 1861), importerades 6,208 c:r samma år af vårt goda tackjern, men af det dåliga Engelska 3,764,320 c:r, till Frankrike.
Prisen å Svenskt tackjern behölde icke att ställa sig för höga, om nämnda nedsättning sker sedan exporttullen här är borttagen. Zink, bly, tenn, nickel, koppar, malm och jernmalm m. m. skulle sannolikt blifva alldeles tullfria.
Jag vågar icke vara vidlyftigare.
Men Frankrike fäster stor vigt dervid, att ingen af dess medborgare chikaneras i utlandet.
Vår afgift å främmande handlande och deras ombud lärer anses såsom chikanös.
Frankrike tager inga dylika afgif - 148 Den 27 Oktober. ter i allmänhet, men har nu stadgat den princip, att ålägga sådan för det land, der den tages, t. ex. för Belgien.
Men afgiften är der låg, 20 fr. för patent, sannolikt en gång för alla, enligt 33:dje art., så lydande:
Les voyageurs de commerce frangais voyageant en Belgique pour le compte d’une maison francaise seront soumis å une patente fixe de vingt Irancs, additionnels compris.
Réciproquement, les voyageurs du commerce helge voyageant en France pour le compte d’une maison helge seront soumis ä une patent fixe de vingt francs, additionnels compris.
(Traité de commerce conelli le l:er Mai 1861 entre la France et la Belgique).
Vår afgift är orimligt hög, och stadgandet sådant, att man i Frankrike lärer hysa ovilja mot att, äfven såsom repressalier, införa något, som der anses så antediluviansk^
Underhandlingarne kunna deraf fiirdröjas.
Sådant är farligt.
Den Franska handelsflottans egare äro redan förtjusta i sina Skandinaviska privilegier, och derföre emot traktaten.
Deras antal och intressen växa dagligen.
Allt hänger dessutom i Frankrike, säger man, nästan på ett lif, men mest af allt hänger säkerligen Franska handelsfriheten på detta lif.
Dör Kejsaren, innan vi hafva en traktat, så äro vi isolerade — kanske för ett decennium.
Syftemålet med den af Hr von Koch väckta motion, nemi. att, i den händelse ett hinder för den tillämnade handelstraktaten med Frankrike förefinnes i 16:de §:n Bevilln.- Förordningen, få detta hinder undanröjdt, är af beskaffenhet att säkert alla önska dertill bifall.
Men jag får för min del förklara, att om äfven förutsättningen är riktig, jag i allt fall icke tror att det afsedda ändamålet nu grundlagsenlig! kan vinnas.
Motionären har till stöd för befogenheten af sitt företag, att i slutet af Oktober månad år 1863, sedan riksdagen fortgått i öfver ett år, väcka ny motion, åberopat 56:te §:n R. O., som berättigar riksdagsman att jemväl efter förloppet af en månad från riksdagens början väcka nya frågor, såvida de af redan fattade beslut, eller redan upptagna ärenden, eller under riksdagen inträffande händelser omedelbarligen föranledas.
De händelser som, i motionärens tanke, skulle »omedelbarligen hafva föranledt» till framläggandet af förev:de förslag, hafva varit K. M:s Nåd. skrifvelse af den 13 sistlidne
December och beslutet den 17 sistlidne Juli; skrifvelsen innehållande tillkännagifvande att förberedande åtgärder redan blifvit vidtagna för öppnandet af underhandlingar om handels- och sjöfartstraktat med Frankrike, och beslutet afseende underhandlingarnes öppnande och utseendet af personer, som å Sveriges vägnar dervid skola biträda K. M:s Beskickning i Paris.
För mig åtminstone är det för det första omöjligt att finna att berörda »händelser» berättigat till motionens väckande; men, äfven antaget att 56:te §:n R.
O. icke lade hinder i vägen för motionens väckande, kunde Den 27 Oktober. 149 dock för det andra, vid det förhållande att den afsedda frågan redan blifvit af R.
St:r afgjord, i strid med innehållet af 75:te §:n R. O., frågan icke vid denna riksdag ånyo väckas eller upptagas.
Dessutom och för det tredje stadgar 6!:sta §:n R. F., att alla afgifter, som R.
St:r under de i 60:de §:n R.
F. nämnda titlar beviljat (och nämnda § omförmäler uttryckligen »hvad R.
St:r särskildt hvarje riksdag såsom bevillning sig åtaga»), skola utgöras intill slutet af det år, under hvars lopp den nya bevillningen af R.
Således har i samma ögonblick klubban föll i Förstärkta Bevilln.-Utsk:t — dit frågan kommit, emedan 2 Riks-Stånd stannat mot 2:ne — R.
St:r beslutat att afgift enligt 16:de §:n Bevilln.-Förordningen skall utgå till slutet af det år, under hvilket nya Ständer antaga en ny Bevilln. -Förordning.
Af de ord, hvarmed jag inledde mitt anförande, synes, att jag skulle glädjas, om mina tvifvelsmål angående motionens laglighet kunde höfvas, men intill dess detta skett, finner jag mig nödsakad att anhålla, att motionen måtte läggas till handlingarne.
Min juridiska rätt att väcka denna motion grundar sig derpå, att det först efter motionstidens slut blifvit allmänt bekant, att frågan om en handelstraktat med Frankrike blifvit bragt å bane.
Innan underhandlingarne öppnades, kunde man icke veta hvilka fordringar, som komme att af den andra kontrahenten framställas, och först den 17 sistlidne Juli har K.
M. beslutat att underhandlingarne skola öppnas, samt utsett de biträdande ombuden.
Emellertid har K.
M:s skrifvelse af den 13 sistlidne
December gifvit bestämd anledning till väckandet af denna motion, som dock, enligt hvad jag nyss nämnt, först efter den 17 Juli kunde framläggas.
Att sedermera en tid förflutit, innan motionen framkommit, torde icke upphäfva den mig enligt 56:te §:n R.