Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har begärt ordet för att yrka återremiss på hela punkten; och har derför ett ytterligare skäl i det afvikande beslut, PresteSt. fattat i denna nu föredragna och följande 8:de punkt, hvilken sednare PresteSt. borttagit och hänfört tili 6:te punkten mom. a.
Jag tror ej att man skall förlora i tid, om man återremitterar Irågan, hvarföre jag får anhålla att så sker.
Det var med afs. på den brådska, hvilken jag hörde upgifvas skulle vara nödvändig vid detta ärendes afgörande, som jag tog mig friheten föreslå ett tillägg till den nu föredragna punkten; men nu, då flere talare yrkat återremiss af denna punkt, förenar jag mig med dem i denna begäran.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att bifall till Utsk:s förslag blifvit af Frih.
Åkerhjelm yrkad t, men att flere andra ledamöter gjort aumärku. emot förslaget och på grund deraf anhållit om detsammas återremitterande.
Jag begärde visserligen blott återremiss på den under mom. a antydda del af detta moment, men jag för enar mig med Hr Bildt i återremiss af hela punkten.
Sedan härefter propos. å bifall till Utsk:s förslag blifvit barnstöld och besvarad med många nej jemte ett eller annat ja, gjordes propos. på förslagets återremitterande och, då dervid svarades ja tillika med ett eller annat tiej, förklarades ja hafva varit öfvervägande.
Då nu förekom Utsk:s näst efter G:te punkten följande yttrande rörande Fullmäktiges i KiksgäldsKontoret underrättande om de beslut och stadgauden i afs. å sättet för den ifrågavide uplåningens verkställande, som af R„
St. blifva meddelade, m. m., anmälde sig och yttrade Hr Bildt:
Jag får anhålla att detta stycke jemte 6:te punkten, till hvilken det endast utgör ett tillägg, måtte blifva återremitteradt.
Uppå härefter gjord propos. blef Utsk:s förev:de yttrande, såsom egande sammanhang med; 6:te punkten, jemväl återremitteradt.
Den lä Februari e. m. 523 7:de punkten.
Utsk:ts förslag bifölls. 8:<le och sista punkten.
Enligt mig meddelad enskild underrättelse, liar PresteSt. afslagit liela 8:de punkten och hänvisat till mom. a, fete punkten.
Detta morn., som nyss blifvit återremitterad!, innehåller, att Fullmrge i RiksgnldsKontoret ega att uptaga lån på sätt Fullrmge finna lämpligast oell ändamålsenligast för beredande af de för Svenska Staten såsom låntagare mest fördelaktiga vilkor.
Denna 1111 föredragna punkten innehåller föreskrifter för Fullm. i KiksgäldsIContoret att utse deputerade för lånetransaktionernas afslutande; och då den har så nära sammanhang med den 6:te, torde vara skäl, att denna äfven återremitteras.
Etter först framstäld propos. å bifall till Utsk:s förslag, dervid svarades nej, gjordes propos. å förslagets återremitterande och blef med ja besvarad.
BondeStåndet ankommet prot.utdrag N:o 211, innefattande inbjudning till MedStånden att förena sig uti BondeStåndets vid behandlingen af Irsta punkten uti StatsUtsk:s Betänk.
N:o 51 fattade beslut, att afgiften för bränvinsförsäljning så väl å landet, sorn, i st.äderne för att användas till Statens jernvägsbyggnader.
Begärdes på bordet Gr. Taube, Henning Adolf, anförde skriftligen:
Då bolaget, som bildat sig för anläggande af en jernvägsförbindelse emellan Stockholm och Upsala, uti den af K. M:t vid sednaste Riksmöte nådigst föreslagna riktning, hos R. St., genom af mig i ämnet framstäld motion, begärt räntegarauti endast för att möjliggöra låns uptagande, och således kunna företaget fullborda* — äfven derest aktieteckningen ej skulle upgå till hela anläggningskostnaden, — men det nu tvekes visa sig, att alla för Staten disponibla medel möjligen blifva behöfliga för andra ändamål, och således hinder torde möta att anslå medel till räntans utgående under byggnadsåren; så har styrelsen och delegerade uti nämnde bolag beslutat, att det nu skulle begäras att den äskade räntegarantien först tager sin början då jernvägen blifvit till hela dess längd för trafiken öpnad, men då bestämmas till 4 proc. på så väl anläggningskostnaden, som den derå under byggnadsåren erforderliga räntan.
Med full förtröstan, det hvar och en skall finna, att detta bolags hela sträfvande endast är att af Staten kunna erhålla ett bistånd, som, utan att medföra för Staten sannolik risk, gör att det med bolagets bildande afsedda- ändamålet måtte vinnas, får jag nu vördsamligen göra det tillägg uti den af mig i denna fråga väckta motion: 521 Den 18 Feb ru art 1. m. att bolaget måtte tillförsäkras fyra (4) procents årlig räntegaranti å 5,500,000 Edr
Rmt, hvilken garanti dock ej vidtager förr än banan blifvit till hela dess längd för trafiken öpnad, som bör ske sednast inom 4:de året från den dag, banans byggande påbörjas.
Detta mitt nu afgifna yttrande får jag vöidsamt anhålla måtte, såsom tillhörande den af mig i frågan väckta motion, få till Vällofl.
StatsUtsk:t öfverlemnas.
Remitterades till StatsUtsk:t, dit Gr.
Taubes ifrågav:de motion förut blifvit öfverlemnad. R. o. Ad. åtskiljdes kl. V* 12 på natten.
Lördagen den 18 Februari 1860- Plenum kl. 10 f. m.
Justerades 2 prot.utdr. för den 15 dennes samt pleniprotokoliet för den 4 sistl.
Då jag af sjukdom var förhin drad att öfvervara R. o. Ad:s sista plenum, vid hvilket tillfälle beslut fattades om ett utrikes lån på 25 mill. för fortsättande af jernvägsarbetet i vårt land, har jag, enär mina åsigter uti förevarande fall icke äro uti öfverenstämmelse med nämnde beslut, härmedelst velat anhålla, att, på grund af 57 § R.O., få upläsa min reservation uti detta ämne.
Raab härefter började upläsa en skriftlig reservation emot R. o.
Ad:s beslut i frågan om ett utländskt statslåns uptagande, afbröts han utaf H.
Hr Gr. o. Landtm., som yttrade, att då Frih.
Raab, enligt egen upgift, icke varit närvarande vid det tillfälle, då Ståndet fattade det förenämnda beslutet, vore Frih.
Raab, till följd af stadgandet i 20 § R.O., oberättigad att derå tala, utan egde endast att, på sätt nämnde § medgifver, få i protokollet anmärkt, att han varit frånvarande och i beslutet ej deltagit.
Vid sådant förhållande återstår mig endast att till protokollet anföra min reservation mot det fattade beslutet.
Anmäldes och bordlädes Allmänna Besvärs- och Ekon.Utsk:ts Betiinkanden: N:o 29, i ani. af väckte motioner om att antingen användande af kroppslig aga vid undervisningen i de allmänna skolorna måtte alldeles förbjudas, eller ock att till § 53 af nu gällande Kongl. Stadga för Elementarläroverken i Riket en särskild straffbestämmelse må tilläggas för lärare, som sådan aga obehörigen utdelar; och N:o 30, i ani. af väckt motion om ändring i sättet för beräkning af stämmo-böter.
BondeStåndets den 15 dennes bordlagda prot.utdr. N:o 211, med inbjudning till MedStånden att instämma uti BondeStåndets, vid föredragning af l:sta punkten i StatsUtsk.-ts Betänk.
N:o 51. fattade beslut, att bränvinsförsäljningsafgiften så vali städerne som på landet skulle ingå till Riksg.Kont., för att användas till Statens jernvägsbyggnader.
Efter tillkännagifvande att, i sfs. å ofvanberörde del af StatsUtsk:ts förenämnde Betänk., R. o. Ad. samt Preste- och BorgareStånden fattat sammanstämmande beslut, hvilket sål. vore R.
St:rs, yttrade H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, att han, vid sådant förhållande, ej kunde, i anledn. af den ifrågav:de inbjudningen, framställa någon annan propos., än att prot.utdr. skulle läggas till bandlingarne; hvarefter en sådan propos. gjordes och med ja besvarades.
Föredrogs ånyo StatsUtsk:ts den 8 och 11 dennes bordlagde Utlåt.
N:o 53, i ani. af väckt fråga om understöd af allmänna medel åt Professoren m. m. Johan Hedenborg.
He denborgs förtjenster hafva af StatsUtsk:t blifvit på ett så fullständigt sätt framhållne att det är öfverflödigt för mig att här yttra något om de mångåriga, nitiska vstenskapliga forskningar, hvarmed denne nu åldrige man gagnat och hedrat sitt fädernesland.
Jag vill endast, till stöd för hvad StatsUtsk:t nu föreslagit, tillägga några ord ora den verkligen ytterst hårda behandling, för hvilken Professor Hedenborg vid ett tillfälle af skeppsbrott varit utsatt.
Omständigheterna vid detta skeppsbrott voro sådana att K.
M:ts regering funnit sig befogad att tili den Turkiska regeringen framställa anspråk på ersättning för den af Hedenborg vid detta tillfälle litine förlust.
Eu del af dessa förluster och de ömmaste voro af den beskaffenhet att de icke af någon regering kunna ersättas, emedan han dervid förlorade frukten af mångåriga vetenskapliga mödor; men derjemte var förloppet af skeppsbrottet sådant, att med skäl kunde misstänkas att icke allenast olyckan dertill var vållande.
Härförutan blef Profesor Hedenborg jemte andra Kristna, som befunno sig ombord på det Den 18 Februari f, m.
Turkiska ångfartyget, blottställa for én så omensklig; behandling, att man äfven för (letia fall kunde kräfva ersättning.
De beröfvades allt, äfven sina kläder och med yttersta möda kunde de rädda sina personer.
Då de sedermera blefvo på ett annat Turkiskt ångfartyg uptagne, skedde detta till ett öfverdrifvet pris.
Hugo der betala de förnödenheter, sorn för dem voro af oundvikligt behof, med allt hvad de för tillfället kunnat rädda.
Till och med en dryck vatten måste af deni köpas för flere piaster.
Mits beskickning i Konstantinopel har lör dea skull, på sätt jag förut nämnt, erhållit updrag att göra allvarliga föreställningar om ersättning; mea det är kändt, att anspråk uti denna rigtning beklagligen sällan vinna någon framgång.
Dels är Turkiska regeringen i allmänhet icke benägen att lyssna till sådana anspråk, dels äro dess finanser uti närvarande tid uti det skick, att äfven en ringa summa icke utan svårighet utbetalas.
Jag mäste sål. med särdeles ledsnad förklara, att, enligt de underrättelser, hvilka inkommit till regeringen från nämnde beskickning, föga utsigt finnes att kunna på den hittills försökta väg bereda Professor Hedenborg någon, äfven den billigaste ersättning.
På dessa grunder och de skäl i öfrigt, hvilka blifvit af Utskottet framstapla, vägar jag tillstyrka bifall till det nu föredragna Utlåtandet.
Jag anhåller att få biträda den af H. Exc. StatsMinistern för
Utrikes ärendena förordade mening rörande bifall till StatsUtskits förevarande Utlåt.
Efter härmed slutad öfverläggning, blef, uppå framstäld propos., Utlåtandet bifallet.
Vidare föredrogos och bilöllos StatsUtskits nedannämude den 8 och 1 1 dennes bordlagde U t lat: n, nemi.:
N:o 54, i anleda, af väckt fråga om ersättning från Statsverket till aflidne Skeppstimmermannen J. L.
Hedströms arfvingar för kontanta medel, dem Hedström i lifstiden öfverlemnat till Chefen å den sedermera förolyckade korvetten Carlskrona; N:o 55, i anledn. af väckt motion ang:de förvandling till penningar af persedelskatterna; N:o 5 (i, i anledn. af vackt motion om återbäring af oriktig debitering af rotefrihetsafgift å hemmanet Fahlskog N:o 2; och N:o 57, i anledn. af motion, om eftergift af f. d. Landskamererare!! S. Lindberg åuömd ersättningsskyldighet.
Föredrogs och bifölls Sammansatta Stats- samt Ålim.
Besviirsoch Ekon Utsk:ts den 8 oall 1 1 dennes bordlagde Utlåt.
Skrifvelse i fråga om den tillämnade fyrinrättningens vid Hernöklubb förläggande till Lungöu utanför Hernösand.
Den 18 Februari f. ru. »27 Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Sammansatta Stats- saint Allm.
Utskits den 8 och 11 dennes bordlagde Betänk.
Nio 3, i anledn. af väckte motioner, dels om anläggande af en fyr å klippan Bonden, dels om anslag till fyrfartyg vid-de s. k.
Sydostbrotten och vid Kallegrundet. dels om anläggande af en nödhamn vid Skillingeviken. lista punkten.
Man finner af förevide Betänk., att Sammansatta Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskit funnit skäligt afstyrka alla dessa motioner angide fyrväsendets (ullkommande.
Om man granskar de anförda skälen dertill, torde de dock visa sig vara mindre väsendtliga, i förhållande till det allmänt erkända behofvet af dessa fyrar.
Utskit säger, »att det är kändt, att fyrväsendet i Sverige ingaluuda behöfver frukta någon jemförelse med dem i andra länder.»
Jag medgifver riktigheten häraf, och finner det ganska smickrande för vår nationalkänsla; men anser nämnde förhållande icke utgöra något hinder, att vi böra söka ännu mer förbättra vårt fvrväsende, om deraf verkligen behof förefinnes.
Ars å förhållandet, bör man väl se till, att den öfverklagade bristen afhjelpes.
Utskit an lör, »att den ytterligare förbättring och utvidgning, som är att hoppas för vårt båk- och fyrväsende, bör åstadkommas i den man, tillvexaude statsinkomster och ökad välmåga dertill lemna tillgång.»
Såvida man vill erkänna, att handel och sjöfart bidraga till ett lands välmåga, måste väl ock denna handel och sjöfart utgöra ett af de föremål, som vi i första rummet må sträfva att beskydda och bevara.
Under loppet af ett år, år 1858, har i dessa farvatten förolycktas 2 skepp, 4 briggar och 1 ny större skonert, hvilken förlust tillsammans upgår till ett värde, som mångdubbelt öfverstiger den summa af 70,000 ldr rint, som blifvit föreslagen till byggande af ett fyrfartyg.
Jag för min del kan icke öfvertyga mig, att detta sätt att invänta ökad välmåga är så särdeles ändamålsenligt.
Ytterligare anser sig
Utskit böra tillse, »det medlen till utförande af det utaf K. M. i nåder föreslagna arbete, derest detsamma varder af 11. St., bifallet, ej må på.förhand borttagas genom bifall till de enskilde inotionärernes förslag»; men nian bör väl icke, för den händelse nyttan och nödvändigheten af dessa lörslag finnas ådagalagde, samt. medel möjligen skulle vara tillgänglige att dertill disponeras, sedan det utaf K.
M. föreslagna arbete blifvit fullbordadt, betaga all utsigt, till framgång för dessa motioner, genom att, i öfverensstämmelse tued Utskits derom gjorda hemställan, på förhand afstyrka bifall dertill.
Hvad vidare beträffar Utskits yttrande »att icke utrönt blifvit, det förslaget, nemi. om fyrfartyg på S.O.-brotten, är framför flere andra, af behöriga myndigheter förordade fyranstalter af behofvet •VJS Den 18 Februari f. tu. påkalladt, får jag hänvisa till det prot. öfver SjöförsvarsDepart:ts föredragning, som åtföljer K. M:s vid denna Riksdag aflåtna nåd.
Propos. N:o 1, hvaraf kan inhemtas, att behöriga myndigheter förordat, näst efter fyrarne på Sandhammar, nyttan och nödvändigheten af just ett fyrfartyg på ofvannämnde S.O.-brott.
Jag tror sålunda, att alla dessa skäl icke äro af någon särdeles betydenhet.
Då man i öfrigt nu allt mer och mer inser nyttan och nödvändigheten utaf att anslå stora summor för trafiken till lands, sfi bör man väl äfven fästa något afs:de på behofvet af sjöfartens betryggande; och anser jag så mvcket mera skäl härtill förefinnas, sorn den ena trafiken i viss mån beror af den andra.
Vi känna äfven, att sjöfarten på de sednare åren ganska betydligt tilltagit i de norra farvattnen.
Man ser dessa saker på ett helt annat sätt, då man sitter här uti lugnet och tror sig hushålla genom att vägra dessa anslag, än då man nödgas tillbringa en stormig höstnatt uti detta farvatten, utan att kunna, af brist på fyr, med någon den ringaste säkerhet bestämma sin plats.
Jag tror, att hvar och en af dem, som nu icke vilja bevilja dessa anslag, då skulle komma på helt andra tankar.
Med stöd af hvad jag nu i ämuet anfört, anhåller jag örn återremiss af förevrde 2:dra punkt, med uttalande af den åsigt, att 70,000 rdr måtte anvisas till ett fyrfartyg att utläggas å den p ats i dessa farvatten, IV M. lämpligast finner.
Det allmänt meuskliga intresset uti åtgärder för sjöfartens betryggande torde få gälla som ursäkt för mig, då jag, ehuru icke man af facket, upträder för att motsätta mig Betiink:t i denna punkt
Det vore att misskänna R. o. Ad:s tänkesätt att antaga, det Ståndet endast af sparsamhetsskäl skulle afslå en åtgärd af så vigtig syftning, som den af motionären här förordade, och Utsk:ts påstående, att nu ifrågavarande fyranstalt icke skulle vara behöfligare än andra, af behörige myndigheter förordade, står icke rätt väl i öfverenstämmelse med dessa myndigheters utlåtanden.
LotsDirektören och Sjöförvaltningen före 1856 års Riksdag hos K.
M. förordat, den förre två alternativer, och den sednare ett raodifieradt omfattande förslag till fyrväsendets ordnande, samt K.
M. af betänklighet vid den stora statsutgiften inskränkt sig att föreslå R.
St:r uplörande af en fyr pä Gottska Sandön, hvartill, äfvensom till åtskilliga aryJra af enskilde motionärer förordade fyrar, medel jemväl anslogs, så hafva förutnämnde två myndigheter i sitt före denna Riksdag i ämnet afgifna utlåtande endast förordat två fyrar, i första rummet en på Sandhammaren vid Skånes sydöstra kust, och i andra rummet just dea af Utsk:t afstyrkta, å Sydostbrotten. K. M., som af samma skäl, som vid förra Riksdagen, inskränkt sig att begära medel till förstnämnde fyr, har likväl till alla delar instämt i den sednares behöflighet, och lärer det vid sådant förhållande vara svårt att bestrida, det densamma blifvit af myndigheterne framhållen - Deli 18 Februari f. in. 529 len framför andra fyranläggningar.
Om åtgärdens .ändamålsenlighet sålunda kan anses gifven, så tala för densamma, vältaligare än alla ord, de talrika skeppsbrott, med åtföljande förluster af menniskolif oell egendom, sorn årligen inträffa i följd af bristande ledning för de sjöfarande.
Dä det emellertid iir en skyldighet att tillse, att det behöflig!) ej sker på bekostnad af det ännu behöfligare, och sakkunniga personer, som här äfven torde komma att yttra sig, anse ett fyrskepps anbringande i Grund kal legrundet, som i nästa punkt af Betänkit afstyrkes, och derom myndigheterna, då bottnen omkring grundet ännu icke blifvit tillräckligt undersökt, förklarat sig förhindrade att afgifva yttrande, för sjöfarten måhända ännu vigtigare än ett fyrskepp å Sydostbrotten, så synes mig rättast, på siift äfven föregående talare vrkat, att ställa till K, M:s disposition ett belopp, motsvarande ungefärl. kostnaden för ett fyrskepps anläggande å ettdera stället, att användas helst lill anläggning å Grundkallegrundet, men, om det ej kan ske, å Sydostbrotten, och får jag följaktligen anhålla om återremiss å denna punkt, för att, i fall Aterremissen medgifves, vid föredragningen af nästa punkt jemväl framställa enahanda yrkande i afside på densamma.
Det är i sanning en svår upgift att upstiga och tala för ett förslag, som afstyrker begäran om penningar till uprätthållande af sjömärken, hvilka äro nödvändiga för att fullkomligt betrygga sjöfarten mot olyckor.
Hvarje varmt hjerta måste lifligt känna den svåra belägenhet, för hvilken ett fartyg med dess besättning är utsatt, då det under en mörk och stormig natt, i brist på ledfyrar, förlorar sin rätta väg; då de sjöfarande icke veta, hvar de befinna sig, och hvarje stund vänta svåra olyckor.
Man kan icke förbise de stora lidanden, sora dessa personer måste uthärda under denna långa väntan och förbidan på ett slutligt resultat af en vådlig färd.
Ingen kan beräkna de stora olyckor, som ett skeppsbrott förorsakar icke allenast genom förlusten af de menniskolif, som dervid inträffar, utan äfven genom de följder deraf, som, uti obestånd och andra lidanden, drabba deras efterlemnade familjer, DA vi betrakta dessa förhållanden — hvem finner ej att känslan bjuder, att, för hvarje gång ett anslag för ifrågavarande ändamål begäres, svara ett obetingadt ja!
Och dertill är så mycket mer skäl, som det icke finnes någon måttstock, efter hvilken penningevärde och menniskolif kunna jemförelsevis upskattas.
Det är, — mig veterligen —, endast uti det fria Amerika, som man offentligen tillkännagifver priset på menniskor, likasom på statspapper och på varor.
Lyckligtvis är icke förhållandet sådant här i Sverige.
Då man skall afgöra en sådan fråga, som den nu förevarande, har man, såsom rättesnöre, endast att taga i öfvervägande: hafva vi för tillfället råd härtill; och i sammanhang dermed : är det framlagda förslaget af sådan vigt, att det bör vinna bifall, utan afseende på kostnaderne, samt slutligen: om man, i händelse af bifall, ernår fullkomligt det åsvftade målet?
— För att kunna oväldigt och H. III.
‘ 34 530 Den 18 F ebrusri f. m. oförvilladt badömma en sådan fråga, måste mnn ovilkorligen för sig framställa dessa spörjsmål; och Utsk:t har icke heller uti förevarande fall underlåtit att taga dem i noggrant skärskådande.
Hvad först beträffar penningetillgången, kan jag visserligen icke förneka att Svenska folket skulle, antingen genom befintlige tillgångar eller medelst serskild bevillning, kunna åstadkomma det belopp, som för ifrågavarande ändamål begäres; men, mine
Hrr! äfven för utgifter måste val en gräns finnas; och då vi erinra oss icke allenast de anslag, som på Regeringens hemställan vid förra Riksdagen beviljades, utan äfven alla de enskilda motioner, som då af R.
St:r bi föllos; då vi dessutom betänke, att Regeringen vid denna Riksdag begärt för anläggningen vid Sandhammaren ieke mindre än 181,000 Rdr Rmt och att Sammansatta Utsk:t haft allt skäl att antaga eller förutsätta, att denna Kongl. Maj:ts nådiga proposition kommer att vinna R.
St.rs bifall, enär SlatsUtskds Utgifts— afdelning densamma förordat, — så må man icke för strängt bedöma Utsk:t för det resultat, hvartill det uti förevarande fråga kommit, eller att tillgångarne för denna gång och tills vidare förneka beviljandet af hvad motionärerna härför begärt.
Vidkommande derefter frågan, huruvida det begärda anslaget är framför andra behöflig!; så och vid det förhållande att Utskrt af K. M:ts Proposition i ämnet vid förra Riksdagen jemte de i anledning deraf afgilna yttranden inhemtat, att en fullständig plan blifvit upgjord för alla de anläggningar i denna väg, hvilka framdeles borde göras och hvilkas behöflighet vore känd och erkänd, samt Utsk:t af nämnde plan funnit ådagalagdt, det afsigten är, att, å tid K.
M:t pröfvar lämplig, fullborda det nu ifrågastälde och omhandlade fyrtornet näst efter det vid Sandhammaren, — ansåg Utsk:t det vara utom allt tvifvel, att anslag för detta ändamål vid nästa Riksdag kommer att af K.
M:t begäras, samt att detta anslag, för den händelse icke några oförutsedda omständigheter in träffa, då blir af R.
St:r beviljadt.
Att vid dessa omständigheter frångå upgifne plan, för att, uppå enskilde motionärers framställningar, tillvägabringa förändringar deruti, kunde Utsk:t icke finna riktigt.
Slutligen tog Utsk:t i betraktande fördelarne och nyttan af ifrågavarande anläggning.
Att så beskaffade fyrskepp göra nytta och väsendtlig nytta, synnerligast under den mörka årstiden, har Utsk:t haft sig väl bekant genom män af facket, hvilka Utsk:t räknat bland sina ledamöter; men som ett sådant fyrskepp, som motsvarar ett stort kapital, icke kan till det yttersta utsättas för följderna af storm och sjögång, så måste det intagas vid den årstid, dä skeppsfarten vanligen måste uphöra.
Så har ock i år skett med ett på Finngrundet utlagdt fyrskepp; men klagomål deröfver hafva redan försports från de sjöfarande.
Likväl och då Styrelsen öfver Lots- och Båk-iurättningar omöjligen lärer kunna förutse, huru långt fram på året den blida väderleken kommer att fortvara, så kan icke undvikas, att nämnde Styrelse, till förekommande af förluster, allt fortfarande blir tvungen, att icke låta dessa fyrskepp ligga ute så länge sorn väderleken sedermera möjligen visar att de ben 18 P ebruarl f. tö. 631 kunnat göra det.
För öfrigt är det en känd sak, att, ju flera båkar, ju flera fyrfartyg, ju flere anstalter af enahanda slag, som blifvit anlagda, desto iner hafva ock skeppsredarnes anspråk stegrats på den tid, då deras fartyg skola vara ute, — på det att de sålunda måtte kunna draga den vinst af sin sjöfart, som de — kosta hvad det kosta vill — åstunda.
Säkerligen har något hvar hört, huru sjökaptener icke sällan af sina skeppsredare anbefallas, att för tillfredsställandet af deras omåttliga vinstbegär, fortsätta seglingen långt in i sena hösten, ja ända tilldess is gör det omöjligt.
Man har beklagligen icke funnit att skeppsbrotten aftagit i samma förhållande, som fyrinrättningarne blifvit utvidgade och tilltagit i mängd.
Det lärer icke vara svårt för någon, som någonsin varit på sjön, att förstå, att, under den mycket sena årstiden, då mist och snötjocka ofta inträffa, inga slags fyranstalter kunna rädda fartyg från möjligheten af skeppsbrott.
Med hänsigt jemväl härtill ansåg Utskit, att nödvändigheten att ofördröjligen anlägga ifrågavarande fyrskepp icke var så stor och öfvervägande, att man derföre borde frångå en riktig grundsats, nemligen den att utföra dessa anläggningar efter en viss, ordnad plan.