Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men en på en gång rättvis, billig och roed Statens högre ändamål öfverensstämmande tillämpning deraf förutsätter, att någon afgäld icke må tagas å det allranödvändigaste för individernes uppehälle.
Detta sker likväl stundom ock orättvist derigenom, att en minimi-afgift finnes bestämd för hvarje person, som idkar näring eller yrke, ulan afseende på om han haft sin behållning derå, som efter den fastställda procentberäkning kan beläggas med en lika stor beskattning, som minimiafgiften utgör, hvilket ofta icke är fallet.
Fastställandet af minimiafgiften är äfven oegentligt och borde vara onödigt, då Taxeringskomitéerna finnas lill, just i ändamål att npskatta hvars och ens behållna inkomst, och bevillningen skall uträknas i proportion derefter, och något annat motiv till föreskriften om samma afgift kan derföre icke gifvas, än alt derigenom söka försäkra slaten om en viss intägt af bevillningen i förhållande till antalet af näringsidkare, utan afseende på om de verkligen haft den motsvarande behållna inkomsten eller icke.
Det blir med andra ord sagdt ett slags högre och efter serskilda yrken eller klasser graderad kapitationsafgift, som man velat aftvinga alla, af fruktan alt en del deribland eljest, vid den af taxeringskomitéerna skeende upskaltning, skulle befinnas ej hafva så stor inkomst att den kunde utgå.
För att visa sanningen häraf behöfde man endast genomgå ett års debetsedlar för handtverkare, fabrikanter, artister med flere, för alt finna, det månge ibland desse få sig den ifi ågavartde minimi-afgiften ålagd, oaktadt en sådan torftighet, att de med stor nöd kunna lifnära sig och sitt hushåll.
Visserligen är det i förordningen sagdt, att den som kan visa. 266 Den 3i December f m. det han ej haft en afgift motsvarande inkomst, äger att få afkortning; men det är en stor skilnad, att serskildt behöfva blottställa 'sig för besvärel, tidspillan och förödmjukelsen af en sådan bevisning, och sålunda på visst sätt, sjelf bära sina nödställda vilkor fram för en myndighet och bevisa dem, eller ock fä såsom en nåd emottaga befrielsen frän eller en förminskning uti det nu fastställda minsta skattebeloppet, än alt delias bestämmande må bero pä laxeringsmännens pröfning, och vare sig genom näringsidkarens lill taxeringen gjorda upgift eller ock underhand iuhemtade kännedom.
Likaledes föreslår jag vördsamt, att den serskilda, nu för gesäller fastställda bevillning efter andra artikeln må uphöra, enär gesäller icke äro annat än arbetare, af hvilkas arbete de, som använda dem, skola räkna handelsförtjenslen och betala skatt för denna.
En inkomstskatt å gesäller skall, om man eftersinner della, befinnas utgöra ingenting annat än en tillökning i bevillningen ä näring eller rörelse, och en tillökning, som blir obillig om den icke kan försvaras med ett nödtvång ä Statens sida alt för möjligheten af statsverkets orubbade gång, uttaga det mesta möjliga der det kan åtkommas.
Vid 1847—1848 årens Riksdag väckte jag en motion, om nedsättning af bevillningsprocenten efter andra ari. för bandel och rörelse eller yrke från 5 till 3 proc. af iipskattade inkomsten, på den , grund att sådant i min tanka skulle leda till mera riktiga och fullständiga upgifter af de skattskyldige sjelfva, än nu är fallet, och Slaten således föga eller intet derå förlora.
Denna motion vann då ingen framgång, men med glädje har jag erfarit att representanter i de öfriga Stånden nn uptagit enahanda förslag i serskilda motioner.
Jag förnyar nu vördsamt samma förslag om nedsättning af berörde bevillning från 5 till 3 proc. af det förflutna årets behållna inkomst för handel, näring, handel och borgerlig rörelse, med tillägg derjemte, att bevillningen af löneinkomster för embets- och tjenstemän med mindre än 1000 Riksdalers inkomst må nedsättas till 2 proc. af deras inkomster.
Slutligen föreslår jag att det i sednaste BevillmsFörordn. införda stadgande, att medarbetare i tidningar äro underkastade bevillning, må försvinna, och förläggare för hvarje tidning ensam beskattas för behållna inkomsten deraf, enär det icke allenast måste vara en tidningsförläggares ensak, på hvad sätt han söker biträden för tidningens utgifvande, och på hvilka vilkor samt på huru lång tid han använder dessa biträden, utan också synes mindre behörigt, att taxeriogskomiléerna inlåta sig uti efterforskningar öfver den inre förvaltningen af ett sådant företag.
Staten förlorar ju i allt fall ingenting, och all rättfärdighet är således upfylld, om det i stället stadgas, att förläggare af tidning eller periodisk skrift skall erlägga bevillning för hela den behållna inkomsten deraf. 2:0.
Jag tager mig friheten vördsamt föreslå, det R.
St. ville för sin del besluta och hos K. M. i underdrhet anhålla, alt tiden för tjenstehjonsflyltning å landet må ändras ifrån den nuvarrdc, sorn Den 31 December f. m. 267 är den 24 October till någon tid straxt efler midsommaren såsom d. 1 Juli eller någon af dagarna näst före eller efter denna termin.
Denna förändring har under den sednare tiden, och för det mesta under loppet af innevande år blifvit förordad i ullälanden från en stor del af Länens Hushållssällskaper, äfvensom af pluraliteten bland Ledamöterne vid det i sisi!.
Augusti månad hållna allmänna Landtbruksmöte! i Lidköping.
Uti förstnämnde utlåt, äro skälen för den önskade förändringen så väl utvecklade, att jag anser tillräckligt att till dem hänvisa, då Höglofl.
Ekon.Utsk. utan tvifvel har tillfälle alt erhålla desamma ifrån Kongl.
Civil-Depart:tet, hvarest de finnas att tillgå, och anhåller om remiss af denna motion.
Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh., upläste följande motion:
Jag föreslår, att R.
Skr bevilja ett nytt årligt anslag af Eli Tusende R:dr b:ko att upföras på Kongl. Suudhets-Colkii stat, för Svenska Läkare-Sällskapets räkning, utöfver de 500
R:dr, som till samma ändamål redan äro anvisade och ber att i korthet få utveckla skälen för denna motion.
Svenska LäkareSällskapets ändamål är: 1.)
Ett inbördes utbyte af kunskap och erfarenhet till befrämjande af de medicinska vetenskaperna, hvadan Sällskapet håller ordinarie sammankomster hvarje vecka, för att discutera dithörande ämnen, eger och underhåller ett Bibliothek af in- och utländska verk, de förnämsta Europeiska journaler och tidskrifter i medicinens olika grenar. 2.)
Läkare-Sällskapet kommunicerar med Läkarne i landsorten uti frågor rör:de helsö- och sjukvård, epidemier, svåra eller ovan liga sjukdoms-casus, o. s. v. 3.)
För att göra Svenska Läkare-corpsens medlemmar delaktiga af de iakttagelser, rön och uptäckter, både inom och utom landet, hvarom Läkare-sällskapet förskaffat sig underrättelse, och på det dessa må blifva fruktbärande för det Allmänna, publicerar Sällskapet månadlligen en ”Tidskrift”, med ”förhandlingar” öfver de hållna sammankomsterna, äfvensom det för afhandlingar af större omfång bereder offentlighet genom ett annat fortgående arbete: ”Läkare-Sällskapets Handlingar.” 4.)
Läkare-Sällskapet undersöker och meddelar utlåt, öfver frågor, som lill det samma hänskjulas för Kongl. SundhelsColLm och någon gång från Stockholms stads styrelse, eller ock öfver dem, i hvilka Sällskapet sjelft tager initiativen — hvarigenom tillfällen yppa sig, ott mera omedelbart gagna det allmänna.
Dessa undersökningar och utlåt:n angå exempelvis: a) Medico-forensiska frågor. b) Vaccinationens befrämjande och förbättrande. c) Allmän Sundhet. d) Medlen att minska ellef förekomma den veneriska sjukdomen.
263 Den 31 December f. m. e) Preventiva åtgärder mot Epidemiska sjukdomar, samt råd för sjelfva behandlingen af dem m. m.
Enär således vetenskapens utveckling och fullkomnande utgöra hufvnd-syflel för Läkare-Sällskapets verksamhet, har delta samfund, med en klar upfatining af sin ställning, konstituerat sig såsom en fri, enskild korporation, ulan att underkasta sig äfventyret af den Inskränkning, ensidighet och missriktning af dess förenade krafter, som förr eller sednare kunnat blifva en följd af ett från Statsmakten meddeladt privilegium; men deremot hafva med denna dess egenskap afen fristående, rent vetenskaplig organisation, svårigheter varit förenade, hvilka Läkare-Sällskapet mera förutsåg, än hoppades kunna besegra; enär Sällskapet nödgades försaka de utvägar till ekonomiskt bestånd, som löner och arfvoden bereda.
Det är emedlertid en allmänt känd och erkänd sak, alt uti ingen Europeisk stat Läkare, jeni förde med öfriga embets- och tjenstemän, äro af allmänna medel i så ringa grad understödde, som i Sverige, på samma gång det är ett lika erkändi factum, att ingenstädes charlatanismen, fördomen, qvacksalveriet äro till den grad bortrensade af pliilosophisk underbyggnad och rent vetenskapligt intresse, som inom den Svenska Lakare-coipsen.
Det missförhållande, som sålunda eger rum mellan den jemnlikhet med det rikare utlandet, hvartill Svenska Läkare förmått höja sig, i förening med deras bemödande att förbättra våra outvecklade Sanitaira slatsansfalter, å ena sidan, och å den andra, det sätt hvarpå sådant offentligen erkännes och understödjas — detta missförhållande bör det vara Statens åliggande, alt, till det allmännas båtnad, så småningom afhjelpa, framför allt då ej personliga anslag ifrågasättas.
Af de uptäckter och iakttagelser, som af Sällskapets medlemmar vid sammankomsterna meddelas och discuteras, blifva resultaten nya framsteg, nya eröfringar inom vetenskapens område, till den lidände mensklighetens gagn; och genom detta samfund invandra från alla andra civiliserade länder de beständigt sig förökande nya kunskaperna, för att komma samhällen och indiver inom vårt eget land till godo.
Spridandet af dessa kunskaper bland Sv.
Läkare och vetenskapsidkare sker, som ofvan är nämndt, dels uti Läkare-sällskapets månadtliga ”Tidskrift”, hvaraf 16 årgångar redan utkommit, dels uti dess "Handlingar”, af hvilka hittills 19 band utgifvits.
Men försäljningen af dessa publicaliöhér har aldrig lemnat någon behållning till fullt bestridande af redaktions-, trycknings- och transportkostnader, utan hafva för dessa ändamål ledamöternas enskildta bidrag mast anlitas; neli om uti Sällskapets räkenskaper äfven en mindro behållning för året någon gång varit synlig, låter sådant endast förklara sig af ledamöternas frivilliga upoffringar för Sällskapets existence.
Det är dessutom, under sådana förhållanden lätt begripligt, alt Sv.
Läkare-Sällskapets verksamhet, isynnerhet för landsorten och den stora allmänheten, på långt när icke motsvarar de vetenskapliga resurser, hvaraf Sällskapet otvifvelaktig! är i besittning; likasom man ej billigtvis kan begära, alt detta samfundsledamöter, äfven med största intresse för deras sak, skola, eller Den 31 December f. m. 269 kunna vidkännas förökade utgifter för ändamål, som dock för sjelfva denna allmänhet äro af högsta vigt och fördel.
Under förhoppning, alt R.
St. och StatsUlslc. behjerta hvad jag haft äran framställa, lid förmån för en af vårt lands ädlaste stiftelser, anhåller jag om remiss häraf till StalsUtsk., för hvilket jag torde få framlägga en närmare redovisning för Sv.
Läkare-sällska pets ekonomiska ställning.
Hjerta, Fredrik Philip, upläste en sålydande motion:
I början af delta Riksmöte, har motion blifvit väckt, anemie Lagens mellankomst för alt skydda de för samhällets fortfarande bestånd så dyrbara skogarne, emot den gräsliga förödelse, som de i dessa dagar i vårt land undergå.
Öfverlemnande åt andra att afgöra huruvida det föreslagna botemedlet emot det onda är praktiskt verkställbar! eller ej, ber jag ali få fästa npmärksamhelen på det obilliga lili, att lagen, som i värt land så foga skyddar äganderätten till skogsegendom skulle, på sätt föreslaget är, komma alf ingripa uti denna egaiiderätt.
Det torde nemi. hafva hånell något hvar skogsägare, ali då deras skog blifvit plundrad af okyuniga personer, och dessa härföre blifvit lagförda, Lagen knappt nog såsom brottslingar erkänt dem, som sålunda handlat, och hvilka härföre undsluppit med eli ansvar sä lindrigt, att det på intet sätt kunnat varnas från förnyande af tilltaget.
Då t. ex. personer frånlöfvat en hel skogstrakt hvar och en till manshöjd upvuxen trädtelning, och dermed tillfogat■ skogen en för framliden oberäknelig skada, har Lagen ådömt dessa, alt med åtta sk. r:gs för hvarje tjog af dessa unga träd ersätta skadan, och della af det skäl, att man i orten af andra skogsförstörare verkligen få köpa sådana trädtelningar, under namn af ”stäfver” eller ”slör”, lill detta pris; hvilket är den f. n. fullt lagliga grunden för sådan förstörelses upskattande i värde.'
Af sådant Lagens snart sagdt blundande för föröfvandet af ett öndt, som med undergång hotar stora skogssträckor i värt land, har den naturliga följden blifvit, att enskilda skogsägare ej vårdat sig om en egendom, som af sjelfva Lagen synes vara ansedd till spillo gifven, utan i stället sökt så snabbt som möjligt förvandla denna egendom i penningar.
Skall nu Lagen komma att förhindra detta förvandlande i penningar från ägarnes sida, på samma gång som den så godt som blundar för detsamma, då det skef genom lagbrytares åtgärd?
Såsom botemedel mot ofvan antydda onda har jag stundom hört föreslås, alt hvad som hiltils benämnts skogsåverkan skulle förklaras för stöld.
Det må medgifvas att stöld vore rätta namnet, men utom det alt man genom en sådan förklaring ej kan åstadkomma ändring i folkbegreppet, så är dels stöld mycket svårare att lagligen bevisa, än åverkan, och dels skulle antalet af straffade ljufvar, med all thv åtföljande vanfrejd, ogiltighet sora 270 Den 31 December f. m. vittnen i dylika mål o. s. v. härigenom lillvexa till en alltför vådlig mängd, och till föga fromma för det ändamål man önskade vinna.
Enklare vore att höja ansvaret för dylik lagöfvertfädelse, såväl genom att skärpa straffet härföre, som alt närma skadeersättningen till värdet af den föröfvade skadan, hvilket jag härmedelst får vördsameliga föreslå.
Jag öfverlemna!' åt LagUtsk. alt bestämma hvad härvid bör göras, men anser mig böra antyda att värdet af en ung trädtelning är långt högre, dä den står och vexer, än då den är afhnggen, hvadan dess värde i sistnämnde tillstånd aldrig bör tagas lill norm vid upskattandet af skadeersättningen, utan snarare bör hvarje träd, det må vara stort eller litet, ungt eller gammalt härvid gifvas det värde, som det kan anses kosta att plantera ett annat och vårda tilldess det upnått det borttagnas storlek.
Ett korrectiv emot det mest förödande slag af skogsåverkan, och hvilket enl. sin natur är lättast alt för män, qvinnor .och barn i smyg bedrifva nemi. s. k. stafver-lmggning vore vunnet genom ett väl genomtänkt lagförslag i denna riktning.
Anhållande om remiss af denna motion om skärpning af ansvar för skogsåverkan till LagUlsk., får jag till nämnde Utsk:s noggranna bepröfvande anbefalla ofvan antydda lucka i vår skogslagstiftning, som torde böra fyllas innan Lagen på förr bemäldt sätt mellankommer för att hindra det ofog, som vid skogshandteringen inom landet bedrifves. Remitterades till LagUtsk.
Ilr Reutersvärd, Patrik Oscar, upläste följande motion:
Det i sednare decennierna allmänt antagna bruket att å skuldsedlar, eller å andra förbindelser och kontrakter fordra borgen ”såsom för egen skuld”, har länge visat sin stora skadlighet, ithy att det mägtigt bidragit att ruinera mänga välmående och hederliga män.
Det är äfven stridande emot sjelfva begreppet om borgen, att borga såsom för egen skuld; ty den som borgar bör väl icke rimligen kännas skyldig betala, förr än den person för hvilken han borgat, är urståndsatt att kunna betala.
Såsom nu är bruket med proprie-borgen, kan den som utlånat penningar eller upgjort kontrakt med sådan borgen, hålla sig lika lätt lill borgesman som till skuldenär för utfående af sin rätt, hvilket innebär en fördel på bekostnad af all billighet.
För att emedlertid utrota verkan af detta allt för vidt utgrenade skadliga bruk af borgen såsom för egen skuld, som icke är rådande i andra länder, och som jemväl hindi ar införandet af den för handel och näringar prisvärda circulation af vexlar, får jag vördsamt föreslå, att all borgen såsom för egen skuld måtte förklaras, från och med 1856 års början, vara till kraft och verkan lika med full laga borgen.
Om remiss lill LagUtsk. anhålles vördsamt.
Den 31 December f. m. 271 Hr Reutersvärd, Patrik Oscar, anförde muntligen:
I sammanhang med den motion jag nu väckt, ber jag att få fästa R. o. Ad:s upmärksamliet derpå, att det torde vara af nöden att stadga, det alla skuldsedlar böra vara ställde på viss person eller ordres, och att således rättigheten ali utfärda skuldsedlar, stälde på innehafvaren, skulle uphöra; äfvensom alt det borde föreskrifvas, alt vid öfverlåtelse af förstomnämnde skuldsedlar, transport derå skulle tecknas till viss person eller ordres.
Jag tror att dessa stadganden skulle medföra stor nytta och möjligen lägga hinder i vägen för det nu beklagligen ganska allmänna förhållande, att obetänksamma personer kasta sig i händerna på procentare.
Som delta är en serskild motion, anhåller jag att den måtte blifva till behörigt Ulsk. remitterad.
Uplästes en af Hr Lagerhjelm, Pehr, inlemnad sålydande motion:
Den nu gällande Tull-taxan ådagalägger tillvaron af prohibiIiva grundsatser för den del af Sverges ekonomiska lagstiftning, som af densamma beror.
Befordra de Sveriges materiela välstånd? — verka de fördelaktigt på upfmningen, på nitet och driften hos närings-idkaren att ej blott vårda sin rörelse, men ock tillegna sig tidehvarfvets framsteg i hans yrke? — m. e. o. äro dessa grundsatser egnade alt nu för tiden väcka och framkalla intelligens uti den fosterländska industrien?
Dessa frågor förtjena ett svar; ty de äro af icke ringa vigt!
Jag sade: "Nu för liden!" emedan den period, hvaruti vi röre oss, är af helt annan art än hvarje föregående.
Hvem ser ej huru industrien utvecklar sig med Jette-steg?
Tiden har i allmänhet brottom, och utför på ett tiotal af år, hvad som fordom uptog ett århundrade inom skickelsernas stora verkstad för att fullbordas.
Upfinningarna följa lätt på hvarandra.
Knappt har den ena blifvit bekräftad, förr än en annan visar sig.
Den yngre generationen har lättare alt finna sig hemmastadd under dessa vexlingar uti industriens verkningssätt än den trögare åldern, som i förment visdom heldre håller sig fast vid gamla idéer än arbetar sig in i nya förhållanden.
Och hvarföre har ungdomen detta företräde?
— Jo! •— emedan den betraktar allt med vetenskapens synglas, icke är fängslad af vanor och icke känner någon förskräckelse vid att beträda nya banor.
Ett ralionelt tullsystem har till npgift ej blott att befordra den Närings-idkarens välstånd som njuter fördel af höga tullsatser, utan ock att lemna utrymme åt intelligensens sjelfverksamhet, hvaruti frihet och täflan ingå såsom mäktiga häfstänger.
Det står skrifvet: ”Menniskan lefver icke af bröd allena” och desse Gudomliga ord kunna äfven sägas om ”Industrien”; den lefver ej af höga priser blott, ty hvarje fabrikation, som icke bedrifves under oaflåtelig syftning till processens fullkomnande och varans förbättring, uthärdar ej länge täflan; den kan frodas en liten tid, men faller snart.
Man 272 Den 31 December f. m. löser icke tullfrågorna på ett för Riket i det hela tillfredsställande sätt, blott med att afväga de olika intressena, vissa näringar emellan, så att hvarje näring får sin upmuntran och goda förtjenst; ty export-artiklarna made ändock ut på verlds-maiknaden, hvarest täflan, nationerna emellan, ej kan undvikas.
Denna tällan är också lika nyttig för nationerna, som för individerna och upfinniugen och vetenskapernas resultat åro gemensamma för alla.
Slen förhuden förminska frihetens täflan för individerna och uphäfva den aldeles, nationerna emellan; de sätta konstlade priser på varorna, mot hvilkas updrifna värden och underhaltiga beskaffenhet ingen annan kontroll gifves, än lurendrejeriet, en demoraliserande handel.
Men ett föräidradt
Prohibiliv-system medför icke allenast dessa missförhållanden.
I konstitutionella Stater, i rådslående församlingar tillskapar del particular-inlressen, hvilka väcka partier och inverka förvillande pä öfverläggningarnes resultat.
Jag vill anföra blott ett exempel:
Den höga import-tullen på jern i Frankrike tillkom 1814.
Dess kraft visar sig deraf att ett Franskt, jernvägsbolag, som lick Engelska rails levererade i Havre för 17| francs per qnintal mélrique (c. 1 1 Rtdr b:ko per Sk#
Svensk Stapelst.vigt), betalade 22J fr. i tull, och erhöll ändock bättre köp, än om de anlitat inhemska jernverk.
Emedlertid visade sig alt prohibitionens största vinst tillföll skogxegaren, hvarigenom en förening af intressen npkom som tog öfyeriaget inom Deputerade kammaren.
Man hade år 1836 funnit att. industrien i det hela led af den höga jerntulien och var allmänt öfverens om en nedsättning af 25 proc.
Skogs-intresset, som icke hade någon synnerlig känning af ökad import af Engelskt jern, emedan den inhemska fabrikationen af samma slag tillverkades med stenkol, yrkade att nedsältningen skulle blott angå sådant jern.
Delta yrkande var förderfligt lör Franska industrien i det. hela, som be hofde det nordiska jernet.
Minisléren bemödade sig ifrigt derom att nedsältningen skulle ske eller en allmän piincip, nemi. från synpunkten af industriens kraf i det liela; men Kammaren följde particular-inlressels ingifvelse!' utan afseende på åkerbruket, skeppshvarfvet maschin-verksläderna, stål-tillverkning samt alla de slöjder och tillverkningar sorn begagna verktyg af stål.
Kammaren glömde att daglönaren med sin yxa, såg och huggjern också är medborgare, fastän utan talan i Kammaren 1 Sedermera förmådde hvarken vetenskapsmännen, näringsmyndigheterna, det allmänna tänkesättet eller Regeringen att utöfva något inflytande på Kammaren.
Först sedan Kammaren icke mera fanns, nemi. under nuvarande despotiska styrelse i Frankrike har denna prohibition blifvit modererad.
Vid valet af den handels-politik, som bäst lämpar sig för Sverige "nuför tiden'’’, bör visserligen enskilda intressen noga vårdas så vidt de stå tillsammans med Rikets i det hela; ty man bedrager sig mycket om man föreställer sig alt Slaten sjelf är utan intresse dervid.
Jemförom en viss fabrikation, idkad uti en eller annan af Rikets städer, med en folknäring, utbredd öfver hela orter - Den 31 December f. m. ler af della vidsträckta land.
Hvilkendera af dem lemnar de flesta och mest härdade, kraftigaste armarna lill Rikets försvar i farans stund? ■— Tillkommer: fattigvård, sjukvård.
— Staten kan icke vara, är icke likgiltig vid svaret på denna fråga.
Må exemplet visa att man icke på ett för Riket i det hela tillfredsställande sätt, utarbetar tulltaxan om man blott och bart utgår från afvägandet af tillverkningarnas olika anspråk på skydd, så att hvar och en fabrikant må frodas i sitt yrke.
Staten måste äfven fästa afseende på de näringar, hvilka idkats af ålder; ty de hafva merendels sin goda grund i landets klimat och beskaffenhet, äfvensom i Folkets händighet och arbets-lynne.
Sverige har från urminnes tider idkat skeppsbyggeri och sjöfart och Svenska besättningarna ifrån kaptenen till båtsmannen, äro eftersökta och utmärkta bland alla nationer; shulle ej deraf följa, att dessa näringar böra omhuldas af Statsmakterna?
—Dessa kunna göra det just uti och genom tull-lagstiftningen.
Tag bort all import-tull på skepps-inventarierl — Sverige har i fordna tider redan exporterat Spannemål.
Af Rilag Litt. A. *) synes att Sverige åren 1637,1638, 1639 och 1640 exporterade öfver 100,000 t:r säd årligen jemte mycken boskap, smör, ost, talg m. ro. och jag hoppas att R.
H. St:r vid innevande Riksdag skola vidtaga åtgärder emot Bränvins-tillverkningen, hvilka komma alt höja denna export högst betydligt.
Den kan befordras och blifva mera lönande än hittills, om de nationer, hvilka hafva tullsatser på spannemåls-import, antaga en mera uplyst handelspolitiks fordringar.
Det tillkommer R.
H. St:r, att genom antagandet af ett liberalt system sätta K. M. i tillstånd att göra framställningar i denna riktning, hvilket är omöjligt så länge
Sverige isolerar sig medelst förbud från beröring med andra Folk!
Fordom exporterades äfven Ladugards-produkter, och under loppet af innevande år har en utförsel af boskap egt rum, som synes lofvande.
Om man ej bör vänta sig alltför stora resultat af detta sednare, som måhända blott periodiskt kan blifva rätt lönande; så blundar dock icke den sanne
Statsmannen för den minsta anledning att befordra en näring, som kan breda ut sig öfver större delen af riket.