Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Äfvenledes ber jag att få nämna, alt då jag påpekade det förhållande, att' endast 2ine ledamöter i Utsk. reserverat sig mot förevaride Betänk., jag dermed icke velat förringa vigten af Hrr reservanters skäl; villigt erkänner 432 Den 22 Juni. iaa, ätt en reservation understundom kan äga mera välde, än ett helt Betänk.
Jag anhåller vördsamt att få vela, huruvida någon underrättelse om PresteSt:s beslut i denna fråga ankommit.
Det är visserligen möjligt, att Frih.
Baabs upgift kan vara riktig; men då han icke framställt den med full visshet, kan det också vara tänkbart, att den i sjelfva verket, torde befinnas mindre säker.
För öfrigt, och då detta ämne kan af oss fullkomligt sjelfständigt pröfvas och bedömas, torde icke PresteSt:s beslut böra utöfva något inflytande på hvad R. o. Ad. i ämnet behagar besluta.
Jag fortfar således i det yrkande, som jag i mitt förra anförande framställde, och utbeder mig blott, att med några ord få genmäla Frih.
Raab, i afseende på hans yttrande, att en utredning af frågan ägt rum, som föranledt StalsUtsk. att frångå den mening, det vid föreg:de Riksdagar i ämnet hyst.
Hvaruti har denna utredning bestått?
Kan man påstå, har man visat, att den utredt någonting annat, än alt samma förhållande med helgonskylden eger rum i Halland som i Skåne?
Nu hafva Ständerna redan uprepade gånger förklarat, att de icke finna något skäl att bevilja Skåne den begärda eftergiften; hvarföre skulle de nu handla annorlunda, sedan de fått veta, att frågan jemväl berör en del af Halland?
Jag kan icke finna minsta grund i denna utsträckning af frågan såsom skäl för ett för— ändradt svar i ena och i andra hänseendet.
Jag är ledsen att hafva lemnat en upgift, som jag sedermera funnit vara oriktig.
Jag upfaltade nemi. min grannes ord orätt, då jag sade, att tre
Stånd redan fattat beslut i frågan, i st. f. att det endast lärer vara två.
Riddarh.-Sekret, uplyst, att prot.-utdr. ankommit, som utvisade, att Borgare- och BondeStm bifallit förevar:de Utlåt., men att underrättelse om PresleSt:s i ämnet fattade beslut ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelad, yttrade Hr von Troil:
Jag har begärt ordet, endast med anledn. af Frih. Cederströms sista yttrande.
Han har velat låta påskina, att StatsUtsk. vid sista Riksdagen afgifvit ett undvikande svar på denna fråga.
Detta öfverensstämmer icke med verkliga förhållandet.
Utsk. åberopade blott i sitt afgifna Betänk, de skäl, som af föreg:de StatsUtsk. blifvit anförda, och inlät sig för öfrigt icke i någon närmare granskning af frågan.
Hr Bildt har yttrat, alt han ansåge roteringen i Halland vara laglig, men alt han .dock på billighets-skäi ifrade för en lättnad i densamma.
Jag har icke bestridt, alt de ifrågavar:de socknarne i Skåne äro juridiskt pligtige alt utbetala helgonskylden, på sätt nu sker.
Men jag har sagt, att afgiften är obillig och omoralisk samt äfven i vissa afseenden orättvis; och det är derföre, som jag yrkat dess uphörande.
Hr Gr. o. Landtnäs härefter först till bifall och sedermera till återremiss af förevar:de Utlåt, framstälde propos:r besvarades med blandade Den 22 Juni. 433 blandade Ja och Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg sin sednast lill återremiss framstålda propos. hafva blifvit besvarad med öfvervägande Ja.
Efter härvid af Hr von Troil begärd votering upläsles till justering samt godkändes följande voterrs-propos.:
Den, som bifaller SlatsUtsk:s Utlåt.
N:o 123, i ani. af väckte motioner, ang:de förändradt användande af den till skolorne i städerne inom Lunds Stift och provinsen Halland af Götheborgs Stift utgående Helgonskyld, röstar Ja; den det ej vill röstar Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. de emot detta Utlåt, gjorde anmärkmr föranleda lill återremiss.
Föredrogos ånyo och biföllos SlatsUtsk:s d. 14 och 21 dennes på bordet lagde Utlåhn: N:o 140, angule restitution af oriktigt'debiterad lönebeviiin. vid Westmanlands och Jönköpings Reg:ten samt Wermlands Fältjägare Reg:te; och N:o 141, i anlcdn. af väckt motion om löneförhöjning för R.
o Ånyo föredrogs StatsUlsk:s d. 14 och 21 dennes på bordet lagda Mern.
N:o 142, i ani. af återremisser å Utlåt.
N:o 32, aog:de låne-understöds beviljande för tomt-reglering inom den år 1849 nedbrunna del af Lidköping eller den s. k.
Gamla staden.
På begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug., företogs härvid upläsning af 'Kongl. Hof-Predikanten Wensjöes vid detta Mern. fogade reservation, men sedan denna upläsning någon stund fortgått, anmälde sig och yttrade Hr von Hartmansdorff:
Jag finner, att R. o. Ad. redan bifallit detta förslag; jag trodde, att det blef återremitleradt förra gången, då det bär var föremål för Ståndets öfverläggning; och då Ulsk. vidblifvit sitt beslut, förutser jag den utgång saken får och afstår från den begärda upläsningen. R. o. Ad. vidblef sitt förut i ämnet fattade beslut, och lade förövande Mein. till handlingarna. 8 IL 28 434 Den 22 Juni, Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtsk:s d. 14 och 21 dennes på bordet lagda Utlåt.
Nio 144, i ani. af väckt motion om anslag af allmänna medel till en pensions-inrättning för fruntimmer, som sysselsatt sig med barua-undervisning.
Ånyo föredrogs StatsUtsk:s d. 14 och 21 dennes på bordet lagda Utlåt.
Nio 145, i ani. af K. M;s Nåd. skrifvelse i fråga om Calmar läns fördelning i 2 län.
Sedan, uppå förfrågan af Frih. Raab, Adam Christian, underl. Riddar!).-Sekret, uplyst, att enl. ankommet prot:s-utdr.
BorgareSt. bifallit StatsUtsk:s förevar:de Utlåt., men att de öfriga RiksStins i ämnet fattade beslut icke ännu blifvit R. o. Ad. meddelade, anförde Frih.
Såsom den ende här närvande Calmar-bo, har jag ansett mig skyldig att yttra några ord i afseende å denna fråga.
De moliver Utsk. anfört såsom skäl för sitt afstyrkande af ifrågavaride begäran, om anslag till Calmar läns delning, synes mig i sanning icke fullt tillfredsställande.
Man kan om denna fråga säga på samma sätt som om den nyss afgjorda, angide helgonskylden, eller att den skall återkomma från Riksdag till Riksdag, emedan det är billighets-skäl som lala för densamma.
Jag ber att i R. o. Adis minne få återkalla, att K. M. redan vid 1840 års Riksdag föreslog R.
St., att bevilja anslag för nämnde ändamål: och vid alla derpå följande
Riksdagar hafva motioner i ämnet blifvit väckta, bevisande, att frågan ännu var vid lif.
Vid 1848 års Riksmöte begärde R. St., att K.
M. måtte afgifva Nådig Propos. angide detta ärende.
Man kan väl icke säga, att en sådan propos. nu blifvit aflåten, utan endast en utredning af frågan, emedan K.
M. deruti icke tillkännagifvit
Sin åsigt; men hvad som i alla fall kan sägas, är att många klagomål försports från de norra delarne af länet, deröfver, att de hafva en serdeles stor svårighet att kommunicera sig med residens-staden, och jag tror, att orsakerna till dessa klagomål äro af den giltiga beskaffenhet, att den ifrågaställda utgiften icke skulle anses blifva onyttigt förspilld.
Jag beklagar altLandshöfdin i Calmar icke är närvande; emedan han bäst vore i tillfälle att bestyrka hvad jag bär påpekat.
Naturligtvis kan en så vigtig fråga, som angide ett läns delning icke bero derpå att en mindre del af delta län finnér för sig ofördelaktigt, att delningen sker; utan man måste i sådant fall lätta sig efter den allmänna meningen; och jag vågar påstå, att denna redan länge, på ett otvetydigt sätt uttalat sig för Calmar läns delning i tvenne.
Man har emellertid såsom skäl för afslag åberopat det förhållande, att Aspelands härad icke skulle finna en så beskaffad delning med sin fördel öfverensstämmande, emedan innevånarne derstädes icke skulle få någon minskning i väg lill residenset, i fall de blefve indeläde på det norra länet.
Detta beror hufvudsakligen derpå, att posterna f. n. gå från norr lill söder; men genom en annan postreglering komme de jemväl att gå från öster till vester.
Derigenom finge nämnde D en 22 Juni. 435 härad kortare väg til) Westervik än till Calmar, och att det har stor trafik på Döderhultsvik är förut bekant.
Slutligen ber jag att få bemöta ett annat hufvudsakligt inkast mot ifrågavarrde delning.
Man har nemi. sagt, alt en sådan delning icke bör ske för ett lån i sönder; men då man väl icke lärer på en gång kunna utföra en så invecklad förändring, utan måste göra början der behofvet visar sig störst, tror jag, att detta skäl helt och hållet förfaller.
Det förekommer mig jemväl, som om denna delning nu, 14 år sednare, vore i vida högre grad af behofvet påkallad än 1840.
Under dessa fjorton åren hafva nemi. innevånarnes antal stigit, rörelsen tilltagit och odlingen nått en högre utveckling samt till följd deraf antalet af rätts-tvister förökats.
Häruti torde således ligga ett giltigt skäl för lämpligheten att länsdelningen icke sker på en gång, utan successive.
Den utgift, sorn egentligen afhållit Utsk. från att tillstyrka bifall till motionen, är icke större än 12,000 R:dr b:ko. .lag ber Hrrine fästa upmärk samheten derå, att vida större utgifter blifvit för långt mindre an gelägna ändamål vid denna Riksdag beviljade.
För öfrigt är detta skål detsamma som man ständigt anför, då man icke vill bevilja någon lokal-eftergift.
Att vänta till dess en allmän löne-reglering varder beslutad, är likberydande med att hänvisa saken till en evig framtid.
Såsom bosatt i södra delen af Calmar län, har jag sjelf icke någon fördel af den ifrågaslällda delningen.
Jag får hvarken längre eller kortare väg till residenset; men jag har trott mig böra framställa de skäl, som tala för denna delning, och på grund af dessa skäl, anhåller jag om Betänk:s återremitterande.
Jag uprepar ännu en gång, att då redan så stora summor vid innevar:de Riksdag dels blifvit beviljade och dels föreslagne till föremål, som icke alltid torde hafva varit deraf förtjente, så synes mig som om den lilla utgift, hvilken här blifvit åskad, för att gå innevånarnes önskningar i ett af våra betydelsefullaste län lill mötes, icke skulle vara bortkastade penningar.
Det förnämsta, och åtminstone för mig tillfyllestgörande skälet att icke ännu ingå i någon pröfning'af sjelfva frågan, har varit, att i K. M:s Propos. icke förekommer något bestämdt förslag till den ifrågavartde delningens verkställande; och det är af delta skäl, som jag biträdt det förslag StatsUtsk. afgifvit, att icke f. n. föreslå R.
St. någon åtgärd till förändrad reglering af Calmar län.
Då K. M. till R.
St. aflåtit en Nådig Propos., som endast utredde frågan, utan att i öfrigt något förslag deruti framställts, så ega R.
St. visserligen sin rätt öppen, att, efter omständigheternas kraf, fatta det beslut, som de finna för godt.
Men StatsUtsk. har varit tveksamt, hur det skulle göra, då det icke hade något förslag till ledning för sitt omdöme; Utsk. bar derföre trott sig icke f. n. böra föreslå R.
St. någon ålgård härutinnan.
Då jag för öfrigt tror att en ålerremiss af Betänk, icke skall tjena till någonting, anhåller jag om bifall dertill. 28* 436 Den 22 Juni.
Raab bor i södra delen af Calmar län, så är förhållandet, såsom han säger, att han icke kan hafva något intresse af länets delning; ty alt han skulle vilja blifva af med de norra Calmarboerne, tror jag så mycket mindre, som han bland dem har många vänner och kära anförvandter.
Snarare tror jag, att det är på deras vägnar, som han talar, och det är Frih. Raab, Carl Adam, Fullm.
Raab, Adam Christian, som yttrat sig.
Mig synes emellertid, att man icke bör fästa mera afseende på Frih. C. A.
Raabs åsigt i frågan, derföre, att han aflägsnat sig, då saken förekom till afgörande; ty, i fall han hade något större intresse i saken, vore han förmodligen tillstädes för att bevaka henne.
Raab har sagt, alt han saknade länets Höfding här, och alt om han vore tillstädes, skulle han säkert hafva upträdt för den af Frihm uttalade mening.
Då jag i går e. m., om jag rätt minnes, träffade honom, tyektes han gifva tillkänna att han icke eller hade något intresse för frågan.
Pä denna grund tror jag mig ega ytterligare anledn. att yrka bifall till Utsk:s Betänk.
Denna fråga är icke så enkel, att den inom StatsUtsk. kunnat utan ledning af någon å Regeringens sida skeende utredning afgöras.
Den har varit föremål för vidlyftiga undersökningar, men befinner sig ändock, efter min öfvertygelse, icke i det utredda skick att den nu bör föranleda till ett bestämdt beslut af bifall till det åsyftade målet.
Jag önskar derföre, alt R. o. Ad. måtte bifalla ifrågavar:de Betänk., allrahellst som det torde vara omöjligt eller ganska svårt, alt här vid Riksdagen, der så royckat annat tager tiden i anspråk, afgöra huru den ifrågasatta delningen af länet månde lämpligast ske, om t. ex. Oland skulle utgöra ett län för sig, och fasta landet ett annat, eller om, på sått man äfven yrkat, Döderhultsvik skulle blifva residens-staden i st. f. Westervik, o. s. v. Frih.
Denna fråga är lika som dess behandling nära 15 år gammal, och problemet att verkställa en delning af Calmar län, är ganska svårt att lösa.
De nuvar:de olägenheterna af länets långa sträckning så väl i hänseende lill fasta landet, af 30 mil, som Oland af 16, äro förhållanden, som föra frågan på ett serdeles inveckladt gebiel.
Jag sade nyss, alt frågan är 15 år gammal; men dess ålder är rätteligen 40 år.
Man har föreslagit, att lösa den på det sättet, att Oland skulle utgöra ett särskildt län för sig; men man fann, att detta icke skulle vara fullt ändamålsenligt.
Sedermera hafva förslag upstått, att norra delen af länet skulle frånskiljas den södra, och utgöra ett län för sig; äfvensom att förena den norra delen med Östergöthlands län.
Denna sednare delning skulle dock endast medföra fördelar för Calmar län, men deremot öka gnromålen för Landsh.-embetet i Linköping till den grad, att det nära nog blefve omöjligt, att behörigen förvalta ett så stort län, ty folkmängden i de norra delarne af Calmar län är i så starkt tilltagande, att den uti ett på detta sått bildadt län, snart nog skulle bestiga sig till 300,000 menniskor, hvilken om - Den 22 Juni. 437 ständighet i förening med alla de invecklade förhållanden som näringarne medföra, skulle på ganska betänkligt sätt försvåra länets omsorgsfulla förvaltning.
Den enda utväg, som skulle kunna förefinnas, vore att frånskilja norra delen och deraf bilda ett eget län, hvilket blefve temligen litet till vidden.
För alt bringa delta förslag i verkställighet hafva 12,000 Ridr b:ko blifvit begärda, och om R.
St. finua sig föranlåtne att bevilja detta anslag, torde det snart och lätt kunna afgöras, hvilka härader som skola lyda under det ena eller andra länet; och om Aspelands härad dervid funne för sig fördelaktigast, att qvarstanna inom Calmar län, vore derigenom ingen skada skedd.
Det ena länet blefve väl mindre till omfånget än det andra, men de aflägsnare delarne finge likväl sina nuvande, häraf beroende olägenheter afhjelpta.
M. icke afgifvit något bestämdt förslag i frågan, härleder sig af tvenne orsaker; nemi. för det första, att K.
M. redan en gång framställt ett dylikt förslag, hvilket icke vunnit Ständernas bifall; och för det andra, att K.
M. vid början af denna Riksdag fann så många vigtiga och angelägna utgifter förestå, och nödvändiga att af R.
St. begära, alt de anslag, som i andra hänseenden kunde vara nyttiga och gagneliga måste åsidosättas för att vinna bifall till de öfriga.
Under sådana förhållanden tror jag, att man icke kan annat än bifalla Utsk:s hemställan, hvarom jag anhåller om propos.
Förevaride Utlåt, blef uppå härefter framstäld propos. af R. o. Ad. bifallet.
Föredrogos ånyo och biföllos StatsUtskis d. 14 och 21 dennes på bordet lagde Utlåtm: JV2 146, i ani. af K.
Propos., angide förhöjning af de Länsmännen tillkommande pensioner å Allmänna IudragningsStaten; samt M 147, i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos. angide anslag till upbyggande af ett kapell i Korpilombola by af Öfver Torneå socken, samt för inköp af boställe åt en Kapell-predikant derstädes, jemte bidrag lill dennes aflöning.
Ånyo föredrogs StatsUtskis d. 14 och 21 dennes på bordet lagda Utlåt.
M 148, i ani. af väckt motion, angide uplåtelse åt Kongl.
Serafimer-Ordens-Lazarettet af plats för tvätt-inrättning från K.
Mit och Kronans, af Kongl. Carolinska Mediko-Kirurgiska Institutet disponerade egendom Niis 1 och 2 i qvarteret Glasbruket å Kungsholmen, samt i sammanhang dermed beviljande åt nämnde Kongl. Institut af anslag, motsvarande den hyres-afgift, som för nämnde plats nu erlägges.
Sparre, Erikl Det har icke kunnat undgå min upmårksamhet, alt StatsUtsk. hyst tvekan att bifalla en så billig begäran, som den ifrågavaride.
Det är bekant, att Carolinska Institutet af K.
M. fått sig tilldelad en tomt på Kungsholmen, och att af denna tomt en liten del år 1837 blifvit på 50 års tid emot en årlig by - 438 Ben 22 Juni. res-summa af 200 II:jr b:ko uplåten åt Serafimer-Lazarettet, som derå låtit upföra en tvätt-inrättning.
Detta Lazarett är, ehuru grundadt på fonder, tillkomne genom enskildes välgörenhet, en Statens inrättning, likasom Carolinska Institutet, och tomten är en Kronans tillhörighet.
Nu har Lazaretts-Direktm begärt, att Lazarettet, såsom varande en Slaten tillhörig inrättning, mätte befrias från erläggande af denna afgift till Staten, och att tomten skulle till Serafimer-Lazarettet för alltid öfverlåtas, enär fråga upstått om utvidgande och förbättrande af tvätt-inrättningen.
Utsk. har tillstyrkt, att R.
St. uti aflåtande underd. skrifvelse till K. M. ville anhålla, det K.
M. täcktes låta verkställa fullständig utredning i ämnet, samt derefter till R.
Hvad skall en sådan utredning innebära?
Serafimer-Lazareltets Direkt, år 1837 hos K.
M. gjorde framställning om erhållande af berörde tomt, infordrades öfver denna ansökning
Ullåt:ri så väl af Sundhets-Colhm sorn, af Professorerne vid Carolinska Institutet för alt vinna uplysning, huruvida tomten kunde för denna sistnämnde inrättning i framliden blifva nödvändig, eller huruvida den kunde umbäras.
Jag har i min hand den af Utsk. omnämnda K. M:s Nåd. resolution på berörde ansökning.
Den är daterad den 20 Jari. 1837.
I rubriken till denna resolution om förmäles: ”att platsen jemte derå upförda smedja vore för Carolinska Institutets behof umbärlig och derför hittills varit åt enskild man utarrenderad, samt icke eller för framliden syntes för Institutet ega annat värde, än genom den årliga inkomsten, hvarföre det vore för Institutet likgiltigt, antingen platsen till evärdelig ego eller endast för femtio år öfverlätes, så vida Institutet i båda fallen tryggades vid åtnjutandet af den påräknade erforderliga afkastningen.
Då Institutet således medgifvit, att det vore för detsamma likgiltigt, antingen platsen öfverlätes för alllid, eller på viss tid, så torde derutinnan någon vidare utredning icke behöfvas.
Huruvida SerafimerLazarettet fortfarande kan utbetala denna hyra, beror helt enkelt på den utsträckning Lazarettet gifver åt sin verksamhet.
Denna anstalt ger f. n. vård åt så många sjuka, som lillgångarne medgifva.
Om Lazarettet således af sina inkomster skall utbetala 200 R:dr b:ko ärligen i hyra för en uplåten egendom, så måste det inskränka antalet af sängar med en eller två, motsvarande utgiften för hyran.
Någon utredning i delta afseende kan således icke eller erfordras; och jag fattar icke, hvad på frågan inverkande ämne kunde blifva föremål för den ifrågaställa undersökningen.
Då det sätt, hvarpå sjukvården på Serafimer-Lazarettet besörjes, ger all anleda, till den fullkomligaste belåtenhet, så synes det mig icke vara Staten värdigt, ali affordra Lazarettet denna lilla summa; men deremot ganska lämpligt, att bevilja Carolinska Institutet ett anslag, som motsvarade denna hyres-inkomst, och hvaraf Institutet förklarat sig vara i behof.
På grund af dessa skäl får jag vördsamt anhålla om återremiss af detta Utlåt.
Uti ifrågavar:de beslut, hvilket, om jag icke alltför mycket misstager mig, blott med ganska få rö - Den 22 Juni. 439 slers öfvervigt tillkom i Utsk,, har jag icke deltagit, ehuru jag befinner mig bland reservanternes antal.
Jag har nemi., i likhet med den siste värde talaren funnit den utredning af frågan, som Utsk. tillstyrkt, öfverflödig.
Denna utredning är af högst enkel beskaffenhet.
Serafimer-Lazarettet kan icke få någon lämplig plats vid Clara sjö för sin tvätt-inrättning, men kan deremot få det på en tomt, sora är anslagen åt Carolinska Institutet.
Institutet har förklarat, att det vill afstå denna tomt mot ett årligt hyres-belopp af 200 R:dr b:ko.
Men det är icke allenast derföre, att erläggandet till
Slaten af berörde hyres-afgift synts mindre lämpligt, som LazarellsDirekt:n väckt denna fråga, utan äfven derföre, att Lazarettet ansett sig icke kunna på en hyrd tomt vidtaga de förbättringar i konstruktionen af tvätt-inrättningen, som nya upfinningar erbjödo och hvilka, såsom ledande till besparing så väl i kostnad, som i tid och arbete, vore af stor fördel att kunna begagna.
Det är också ur denna synpunkt som
Styrelsen begärt alt få full dispositionsrätt öfver deuna tomt.
Frågan är således så enkel, att någon utredning deraf icke behöfves, ty den består blott deruti, huruvida Lazarettet kan vara förtjent af att få en lindring i sina utgifter, för att sålunda kunna förbättra sin tvätt-anstalt.
Jag tror icke att man bör vara tveksam i afseende på besvarandet af denna fråga.
Ty, på sätt den siste talaren yttrat, antalet af de sjuka, som Lazarettet kan vårda, beror på beloppet af den årliga inkomst, som lill dessas underhåll och vårdande kan erhållas, sedan de gifne faux frais derifrån blifvit afdragne.
Vid sådant förhållande tror jag icke, att man bör tveka att gifva sin röst till motionärens hemställan, och det är med anledn. häraf, som jag vördsamt anhåller ora återremiss af Utsk:s ifrågavar:de Betänk.
Gust.: SlatsUtsk:s Inkomsl-afdeln., som handlagt denna fråga, hade å den väckta motionen tillstyrkt bifall; men, såsom Hr Bildt uplyst, förändrades delta beslut i Utsk:s plenum med blott några få rösters öfvervigt.
Att jag icke deruti deltagit, synes deraf att jag såsom reservant låtit anteckna mig.
Likväl hade jag vid detta tillfälle icke ämnat upträda, emedan jag icke ser motionären här narrande, och således icke kan tro, att denna fråga ligger honom särdeles mycket om hjertal; men då tvenne talare begärt återremiss, anser jag mig böra deruti instämma, och vill, såsom ett ytterligare skäl derför nämna, alt Serafimer-Ordens-Lezaretlet är betänkt på, att i betydlig mån utvidga den ifrågavar:de tvätt-inrättningen, samt ordna den efter de grunder, som blifvit vid dylika anstalter i andra länder antagna.
Detta kan dock icke f. n. gå i verkställighet, så länge Lazarettet icke är förvissadt om eganderätten till den omnämnda tomten.
Frih. Cederström, Bud.:
Jag har inom StalsUtsk. öfvervara behandlingen af detta ärende, och med min röst bidragit till det beslut, som nu är föremål för B. o.nAd:s öfverläggning.
Jag vidhåller ännu denna min mening.
Ar 1837 biföll K. M., genom Nåd. resolution, att den ifrågavar:de tomten skulle icke för alltid, utan endast under 50 års tid och mot en årlig hyra af 200 R:dr 440 Den 22 Juni. b;ko få begagnas af Serafimer-Ordens-Lazareltet.
M. icke i vidsträcktare man ville bifalla Lazarelts-direktms ansökning, härledde sig troligen deraf, att om äfven berörde Lazarett är en inrättning af mycken vigt för det allmänna, äga Carolinska Institutets fördelar icke mindre anspråk, att med behörigt afseenda å andra sidan betraktas.
Ty det är alldeles icke sagdt, att den lokal, sora delta Institut f. n. eger, skall för all framlid blifva tillräcklig för dess behof.
Allt hvad man i detta hänseende trott sig böra vidtaga, är således blott en provisoriskt lemnad tillåtelse, hvarföre jag också tror, att Utsk. rätt bedömt, och med nödig varsamhet behandlat denna fråga, då det icke tillstyrkt någon annan åtgärd, än att R.
M. ingå med anhållan, att K.
M. täcktes låta verkställa fullständig utredning i ämnet.
Utsk. har således alldeles icke sagt, alt saken vore skadlig, eller af sådan beskaffenhet, alt den borde afslås; utan man har fastmera blott velat i underddiet inhemta K.
M:s tanka i ämnet, på det att ärendet må kunna sedermera af R.
St. på bästa sätt definitift afgöras.
På denna grund får jag vördsamt anhålla, om bifall till ifrågavartde utlåt.
Jag får med afseende på den siste värde talarens yttrande äran nämna, att då K.
M. genom den åberopade Resolutm, uplät ifrågavar:de tomt, under vissa vilkor åt Serafimer-Lazarellet, kunde det icke göras någonting vidare, emedan saken i öfrigt berodde på R.
Det har inom Utsk. blifvit uplyst, att Seratimer-Ordens-Gillet begått den försumligheten, att icke i tid hos Konungen anhålla om allålande af Nåd.