Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Derpå tror jag att frågan hänger om man får döma af den siste talarens yttrande, äfvensom Utsk:s eget Utlåt.
Då Utsk. gjort fördelningen på 4 år, synes det nemi., som skulle dessa 20 milhr afse arbeten såväl under detta, som de påföljande åren under nästa statsreglerings-period.
Ar så förhållandet kan jag icke annat än anse Utsk:s fördelning oriktig.
Jag medger visserligen hvad den siste talaren äfven yttrat, att skäl finnas, som tala för att icke så på siffran bestämma hvad som för hvarje år bör åtgå, på det man icke måtte binda händerna på sig att begagna konjunkturen för inköp af åtskilliga inventariiförlag, hvilka det ena året kunna fås för bättre pris än det andra.
Jag medger äfven att arbetena möjligen de första åren kunna blifva dyrare än de sista, men jag finner det vara nästan klart, att om man gör fördelningen så, som Utsk. här gjort, utan att åtminstone någon reservation med afs:de på medlens användande af Ständerne iakttages, måste det förhållande inträffa, att man tror sig hafva rätt att tillgripa den summa, för hvilken ett kreditiv blifvit anvisadt.
Man skulle nemi. under dessa åren ega rätt att utgifva först det belopp, som i år skall utbetalas, och sedermera under de följande 2 åren 7 milhr för hvartdera, hvaraf följer att endast 1 mill. några 100,000 Edr skulle återstå.
Men då 1,200,000 Edr, huru man än vill bedrifva arbetet, icke kunna förslå, blir man naturligtvis nöd - Den 14 Oktober.
93 sakad att säga till R.
St:r: antingen måste arbetet afslutas eller ock medel till detsamma anslås.
Nu är det likväl R.
St.:rs beslut att arbetena icke till slutet af nästa statsreglerings-period skola bedrifvas i större skala än som motsvarar 20 milbr.
Men om detta Utsk:s Betänk, bifalles, skulle det kunna föranleda till ett tillskott af 5 eller 6 milbr, så att arbetena skulle upgå i kostnad till 26 milbr vid slutet af nästa statsreglerings-period.
Detta blir, som sagdt är, alldeles icke öfverensstämmande med R.
Jag skulle således tro, att det vore skäl att återremittera'
Betänk., för att få en annan fördelning upgjord, såvida icke R. o. Ad. vill besluta att summan för de 2 nästföljande åren sättes till 6 milbr för hvartdera året, då 3,200,000 Rdr blifva öfver för det sista; ty skola icke arbetena till 1860 års slut bedrifvas med större belopp än 20 milbr, så lärer icke för hvartdera af åren 1858 oell 59 få beräknas mer än 6 milbr, äfven förutsatt att åtskilliga upköp under dessa åren göras, och denna inskränkning lärer väl behöfvas, på det att icke arbetena med blott 3,200,000 Rdr för det sista året skola afstanna.
Jag fruktar att, om man fattar beslut, utan att uttrycka en bestämd reservation, att medlen så ordnas, skulle följden blifva att endast 1,200,000 Rdr vid 1860 års början återstå, och då måste R.
St:r, för att icke genom arbetets afstannande under ett helt år utsätta sig för alltför stora förluster, bevilja 6 milbr mer än hvad R.
St:r för denna statsreglerings-period nu anvisat.
För att saken icke genom en återremiss skulle blifva alltför länge upskju ten, torde jag få begära propos. på att summan för hvart af åren 1858 och 59 sättes till 6 milbr Rdr
Rmt, och återstoden af de 20 milhna beräknas för år 1860.
Lagerbjelke, Gustaf: Då R.
St:r beslutat att anslå 20 milbr
Rmt för anläggning af vissa bansträckningar, så måste det å ena sidan vara angeläget för RiksgäldsKont:s Fullmäktige att veta under hvilka tider dessa penningar komme att utgå, och således huru snart de borde vara beredda att utbetala dem; men å andra sidan borde man väl ställa så till att Chefen för Statens jernvägsbyggnader, måtte med dessa 20 milbr kunna åstadkomma så mycket arbete, som möjligt.
Det har redan visat sig att denne man med särdeles skicklighet förstår att drifva arbetet; om man nu, genom att för mycket binda händerna på honom, tvingade honom att arbeta på ett mindre hushållsaktig! sätt, sa hade man derigenom åstadkommit, att man för de anslagna 20 milhna erhåller en kortare jernväg, än man annars kunnat hafva.
Om man deremot lemnar honom fria händer att begagna sig af medlen såsom hittills skett, så kan han göra sig konjunkturerne till godo både för inköp af materialier och användandet af arbetsstyrka.
Det har icke på något ställe i Betänk, yttrats, att 7 milbr skola under hvart och ett af de följande 2:ne åren användas, men derigenom att de tillhandahållas blir det för Chefen för Statens jertivägsbyggnader möjligt att handla med fria händer.
En föregående talare har redan påpekat huruledes, genom att lemna en god konjunktur obegagnad, en stor förlust möjligen kunde upkomma; det är således för att icke tvinga »4 Den 14 Oktober.
Chefen för Statens jernvägsbygnader till misshushållning, som man häruti har velat låta honom förfara efter sig företeende omständigheter.
Inom Utsk. var också, med undantag af de 3:ne reservanternes, meningarne fullkomligt ense om det beslut, hvari Utsk. stannat, och att Utsk:s mening var dikterad af det innerligaste motiv, att väl hushålla, måtte dock icke betviflas, då ledamöterne inom ett Utsk., der meningarne varit så splittrade i afs:de på jernvägssträckningarne, likväl förenat sig om detta beslut.
Den siste talaren har visserligen ådagalagt hvad som icke kan betviflas, eller att man med 7 milhr kan uträtta mer än med 5; men att bevisa hvad som skulle bevisas, nemi. att det är möjligt att med det belopp, som återstår sedan dessa 14 milhr för de 2 åren 1858 och 1859, blifvit använde, bedrifva jernvägsarbetet under det derpå följande året 1860, det lärer allt falla sig något svårt.
Det torde vara temligen gifvet att 11.
St:r blifva anlitade för att fylla de brister, som kunna upstå i medlen för bedrifvandet af 1860 års jern vägsarbeten, och förhållandet blefve då att R.
St:r, utan möjlighet att kunna pröfva i sin helhet jern vägsföretaget för den kommande tiden, måste skyndsamt betala hvad som då begäres, såsom oeftergiflig! nödvändigt.
Jag tror att man i denna såsom alla andra frågor skulle göra väl uti att rådfråga en redan vunnen erfarenhet, och denna erfarenhet är, att R.
St:r ansett sig förpligtade att bifalla hvad de på anförde skäl visats icke kunna undgå att bifalla.
Utsk:s förslag afser ett sätt att binda händerna på oss, som jag anser att R.
St:r icke böra medgilva.
Det är visserligen sagdt, att Utsk:s ledamöter varit ense i denna fråga; men om ock så varit, undanrödjes icke derigenom Utsk:s förbindelse att i sammanhang med sitt afgifna förslag utreda huru Utsk. tänkt sig möjligheten att med den vid 1860 års början för jernvägsarbetets bedrifvande öfverblefne obetydliga summa verkställa ens något dylikt arbete; men en så behöflig utrednings verkställande synes icke hafva varit fullt förenlig med Utsk:s afsigter.
Då det är att förmoda att äfven inom de andra Stånden detta förslag väcker upmärksambet, skulle jag för min del önska att Betänk. återremitterades, och att Gr.
Ugglas måtte afstå Irån sitt förslag att nu upgöra en fördelning, hvilken skulle kunna hafva till påföljd att Utsk. nödgades företaga en sammanjemkning, som under andra förhållanden kunnat undvikas.
Sparre om återremiss.
Hvad de 20 milhna beträffar, så torde Gr. af Ugglas af discussionen hafva funnit att icke någon bestridt det förhållandet vore sådant, som jag upgifvit
Det är nemi. ovedersägligt att i dessa 20 milhr inbegrepos de nära 5 milhr, som redan detta år i Januari och, efter hvad jag tror, sisth Mars månad blifvit anordnade.
Då det således är obestridligt att Ständerne icke vilja gå in på att anlägga jernvägar i större skala än som motsvarar ett belopp af 5 milhr om året, d. v. s. 15 på 3 år och 20 på Den 14 Oktober. 9S 4 år, så synes verkligen detta förslag vara ett försök att eludera det beslut, som en gång är fattadt.
Leijonhufvud har visserligen utvecklat livad som varit SlatsUlsk:s mening med förslaget.
Utan att vilja strida om Utsk:s mening påstår jag att härigenom R.
St ,-rs mening ingalunda blir efterlefvad eller åtminstone lian elu deras, och man måtte väl icke hafva för afsigt att nu fatta andra beslut än sådana, som stå i öfverensstämmelse med redan fattade.
Då derjemte en ledamot af StatsUtsk. uplyst att Chefen för Statens jernvägsbvggnader icke blifvit öfver detta ämne hörd, då denne samme ledamot upgifver att han sjelf påyrkat detta hörande såsom nödvändigt för frågans afgörande, synes mig att han ur den synpunkten haft skäl att biträda yrkandet på återremiss.
Det kan icke vara meningen att i någon mån inskränka den verksamhet, som den utmärkte Chefen för Statens jernvägsbyggnader ådagalagt; men jag tror icke att den i något alside kan anses inskränkt derigenom att R.
St:r besluta att för ett stort arbete anvisas så och så många milbr om året.
Om den, som detta arbete åligger, har detsamma på förhand bestämdt, och dertill den betydliga summan af 5 milhr om året att tillgå, synes det mig, som om han hade fria händer, isynnerhet som detta belopp icke understiger, utan öfverstider det han förut haft att tillgå.
Jag bestrider icke att inom StatsUtsk. motstånd ej gjordes mot förslaget, såsom en ledamot upgifvit, men säkert är åtminstone att flere ledamöter af StatsUtsk. hafva tält med mig i denna fråga och förklarat, att ehuru de med kännedom om den förherrskande meningen inom StatsUtsk. ansågo det alldeles ändamålslöst att börja en tvist, voro de dock långt från att dela den i förevide Betänk, uttryckta åsigt, och hoppades att den skulle falla i Stånden.
Detta är ett faktum, som jag är beredd att styrka om det påfordras.
Den omständigheten att någon protest icke blifvit afgifven inom Utsk., bevisar således ingenting för riktigheten af ifrågavide åsigt. (tvifvelaktigt är det emellertid att om af de 15 milhr. som äro beräknade att räcka i 3 år.
14 blifva under loppet af 2 år använde (och deruti ligger icke någon omöjlighet då förslaget medgifver att så kan få ske), skulle följden blifva den att Ständernas första omtanke vid nästföljande sammanträde blefve att anordna nya medel för jernvägsanläggningen, och det är de förhastade åtgärder, som af en dylik sakernas ställning skulle upstå, hvilka jag anser olämpliga.
Tvertom tror jag det vara med Ständernas mening mera öfverensstämmande att, dä de till 1800 års slut anordnade 20 milhr, det under loppet af nästinstundande Riksdag, och icke vid första sammanträdet skulle stå dem öppet att besluta till hvad belopp och i hvad ordning arbetena skola företagas.
Jag yrkar på dessa skäl fortfarande återremiss, och vågar, i likhet med föregående talare, till Gr.
Ugglas hemställa, huruvida han icke skulle vilja i denna åsigt sig förena.
Hr Montgom merie, Rob. Nils Germ.:
Frågan är ganska enkel, och jag skall derföre icke länge uppehålla R. o. Ad.
Det är påtagligt, att StatsUtsk:s afsigt varit att, med allt förtroende till den man, som har sig ledningen af statens jernvägsbyggnader öfver - 96 I)en 14 Oktober. lemnad, sätta honom i tillfälle att utföra detta arbete på billigaste sätt, och att detta är statsekonomiskt riktigt, torde icke kunna bestridas.
Man har mycket fästat sig vid det förhållande, att vid 1860 års ingång endast 1 mill. skulle återstå af det anslag, som E. St:v beviljat, och att Ständerna till följd häraf skulle blifva nödgade att anvisa ytterligare medel för fortsättande af jernvägsbyggnaderne.
Men om ock så skedde, att blott 1 mill. återstode vid 1860 års början, så komme detta likväl icke att binda Ständerna för deras blifvande beslut.
Vi hafva vid denna Riksdag sett huruledes, långt innan beslut fattades, med afs:de på jernvägarne, medel likväl under loppet af våren och sommaren anslogos för detta ändadamål, utan att lägga hinder i vägen för Ständernas beslut.
Då nu dessutom, genom bifall till denna punkt, det resultat skulle kunna vinnas, att de af lt.
St:r beslutade arbeten kunde billigare utföras, vågar jag fortfarande tillstyrka bifall.
Förra gången då jag hade ordet, sökte jag förklara skälet till Utsk:s förslag, och det torde för hvar och en vara klart att omständigheter kunna förefinnas, som göra det nödvändigt för Chefen för Statens jernvägsbyggnader att hafva större summor att tillgå, än de som precist motsvara årets arbetsplan.
Jag har i hufvudsaken af denna fråga varit af samma tanke, som de talare hvilka upträdt mot Utsk:s förslag, och jag skulle vara högeligen missbelåten med detsamma, om det ledde till det resultat, att genast vid nästa R.
St:rs sammanträde skulle framställas en begäran om nytt anslag, hvarigenom således föreg:de Ständers beslut skulle eluderas.
Jag tror likväl icke att något sådant kommer att inträffa, men om R. o. Ad. hyser en sådan fruktan, och är benägen att antaga Gr.
Ugglas förslag om nedsättande af summan till 6 milhr om året, så har jag ingenting att deremot invända.
Jag hoppas att älven denna summa skall vara tillräcklig, men jag anhåller att icke återremiss måtte beviljas, ty då blir Utsk. nödsakadt att vända sig till Chefen för statens jernvägsbyggnader, för att af honom erhålla en fördelningsgrund att gå efter, och om äfven härigenom någon fördel skulle vinnas, så skulle dock en betydlig tidsförlust blifva följden.
Först skulle nemi. discussions-prot. gå till Utsk., hvars Riksg:sAfdeln. skulle behandla frågan, derefter komme den efter lång discussion till Utsk:s plenum, hvarifrån skrifvelse skulle afgå till Chefen för statens jernvägsbyggnader för att inhemta dess mening.
Denne behöfde någon tid för att göra upp sitt Mern., och sedan detta ankommit, skulle frågan återigen behandlas af Utsk., och återkommet till RiksSt:n besluten der fattas.
Dessa beslut, som sannolikt utföllo skiljaktige, skulle derefter ånyo behandlas af Utsk., för att sammanjemkas, och derpå blefve det Förstärkta StatsUtsk:s göromål att slutligen afgöra frågan.
Om deremot Gr.
Ugglas förslag om de 6 milhna antages, och man det oaktadt skulle stanna i skiljaktigt beslut med de öfriga Stånden, så går frågan direkte till det Förstärkta Utsk., men man har likväl vunnit tid, och denna börjar blifva oss allt mer och mer dyrbar.
Hr Den 14 Oktober. 97 Hr Hjerta:
Mig förekommer otlridigl, att Gr.
Sparre har rätt uti sin framställning, men deremot tvifvelaktigt, huruvida de af den motsatta sidan anförda skäl kunna godkännas.
Det synes nemi. vara klart, att om R.
St:rs afsigt varit, att de omtalte 20 milhna skola räcka till slutet af nästa statsreglering, så är det också en skyldighet hos den verkställande makten att derefter rätta de blifvande arbetena, och något vidare resonnement deröfver bör icke komma i fråga, såvida man afser i främsta rummet att lyda R.
Deremot undrar jag om det icke finnes andra omständigheter, som tala för att ingå på StatsUtsk-.s förslag.
Först och främst itro nemi. de föreslagne summorna, för att fullborda dejernviigslinier, hvilka redan förutsättas komma att fullbordas i sammanhang med de beslut R.
St:r redan fattat, betydligt öfversteg de 20 milhr, som nu äro redan bifällne, och då blir det naturligtvis en stats-ekonomisk fråga, huruvida det icke kan vara skäl att göra färdigt så mycket, som möjligt, så fort ske kan; och för det andra bör man icke glömma att man sannolikt har att vänta sig en ny paroxysm af jernvägsfebern vid nästa Riksdag, och det skulle då kunna vara ganska möjligt att i deras ögon, söm icke taga för så alldeles afgjordt, att jernvägarne skola kunna underhålla sig sjelfva, och af denna orsak något litet velat hejda ifvern vid denna Riksdag; det syntes icke vara olämpligt om R.
St:r genast vid Riksdagens början möttes med begäran om ett anslag utöfver hvad som vid denna Riksdag beviljats, enär detta anslag i alla fall skall utgå enligt den antagna planen för hela linien.
Detta skulle måhända vara nyttigt för att verka återhållande på de nya planer eller förhoppningar, som kunna göra sig gällande att upbringa jern vägssystemet till samma äfventyrliga omfattning, som vid denna Riksdag föreslogs.
På denna grund vill jag icke vidare drifva på den sats, som Gr.
Sparre framställt, utan har jag endast velat nämna detta såsom min enskilda tanke, till den kraft och verkan det kan förmå hos R. o. Ad:s ledamöter.
Tvenne ledamöter hafva till mig framställt den önskan att jag skulle afstå från mitt särskilda yrkande och förena mig med dem.
Lejonhufvud har visserligen till en del understödt mig, men jag kan icke, lika med honom, finna att så stor tidsutdrägt genom en återremiss skulle upkomma, då man ännu icke vet hvad de öfriga Stånden beslutat.
I den händelse dessa stanna i olika beslut, så måste i allt fall Utsk. göra ett sammanjemknings-förslag, och det torde då icke vara så lätt att afgöra, hvilketdera som vore bättre antingen att bestämma summorna eller ock införa en reservation att icke medlen till ett större belopp användas, än att de räcka till slutet af 1860 års statsreglering.
Då jag nu har ordet vill jag besvara Hrr Montgommerie och Hjerta.
Hr Montgommerie har utgått från den åsigt att man borde sätta Chefen för Statens jernvägsbyggnader i stånd att bygga så fort som möjligt för dessa 20 mill.
Men här är nu icke fråga derom, utan det är redan en gång af R.
St:r afgjordt IX H. 7 98 Den 14 Oktober. att arbetet får icke drifvas fortare än att derföre anslagne mede! kunna räcka till 1860 års slut, så att äfven om det vore statsekonomiskt rättare att påskynda detsamma, är det nu likväl bestämdt att det icke får blifva mera.
Dessutom liar Hr Montgommerie sagt att det betyder ingenting om man sätter 7 mill. till maximisumma, ty vi hafva redan vid denna Riksdag sett att summan öfverskrides och medlen användas i förskott.
Men om det icke under statsregleringen finnes mera penningar qvar, delade fölåret, så torde likväl arbetsplanen derefter jemkas och icke för åtskilige år i förskott beräknas de anslag som derföre äro nödvändige.
Jag tror, att såvida R.
Stil- vilja vidhålla sitt en gång fattade beslut att icke mer än 20 mill. få användas till 1860 års slut, är det nödvändigt att göra den reservation som jag föreslagit.
Sparre: Förekommen af Gr. af Ugglas i fråga om besvarandet af Frih.
Lejonhufvuds yttrande rörande återremissen, kan jag vara så mycket kortare.
Om också Chefens för Statens jernvägsbyggnader yttrande skulle inhemtas, så låter det ganska väl tänka sig att man kan prevenera honom derom, innan återremissen blifver i StatsUtsk. beslutad, så att den saken borde icke förorsaka så stor tidsutdrägt.
Hr Montgommerie har sjelf åberopat huru det tillgått vid denna Riksdag med medels beviljande till jernvägsbyggnader, samt förutsett huru det skulle tillgå vid en kommande, det är just det jag fruktar att man skall i hast och utan att närmare hafva betänkt sig, nödgas anslå medel för att arbetet icke skall afstanna.
Om den skulle hafva den effekt som Hr Hjerta påpekat att stäfja ifvern för jernvägsanläggningar, så kunde det möjligen vara skäl att bifalla saken; men ett sådant sätt att gå till väga kan jag dock icke gilla; jag vill helst handla så som synes mig riktigt och statsekonomiskt bäst och mest öfverensstämmande med R.
Hvad nu den statsekonomiska sidan af saken beträffar, så har Gr. af Ugglas redan vidrört denna; jag vill blott anmärka att tidpunkten synes icke nu vara inne att hastigt få uplåna penningar.
Vi känna att ännu icke något låne anbud blifvit gj >rdt, att räntan utomlands är onaturligt hög såsom 8 proc. i Hamburg, 7£ i England och 2 proc. i månaden i Amerika, jag tror således ieke att det i statsekonomiskt hänseende vore riktigt att pådrifva uplåningen nu genast af större summor än behofvet kräfver, utan klokast är att gå varligen tillväga.
Hr Gr o. Landtrms härefter först till bifall och sedan till återremiss å nu förev:de puukt framställde propos:r besvarades med blandade Ja och Nej, hvarpå förstnämnde propos. förnyades, samt sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte många Nej, Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg
Gr, Sparre begärde votering.
- Den 14 Oktober. 99
Den sora bifaller första punkten af StatsUtskis Utlåt.
N:o 125, röstar Ja; den det ej vill, röstar
Nej > vinner Nej, varder berörde punkt, på grund af deremot gjorde anraärkn.-r, till Utsk. återremitterad.
Vid voteringens slut befur.nos rösterne hafva utfallit sålunda:
, Nej — 24.
2:dra punkten, avgående ordnandet af de för Statens jernvägsanläggningar ar.slagne och hos Riksg:sKont. lyftade medlens förvaltning.
Denna punkt lemnades utan anmiirkn. och bifölls.
Föredrogs och lades till handlingarne Const.Utskrs d. 10 d:s på bordet lagda Mera.
N:o 47, i anledn. af EiksStåndens beslut rörande det af Const.Utsk. uti Mem:t N:o 32 framställda förslag till ändring uti 15:de §:n Riksd:sOrdn:n, ang:de hemmansegares representationsrätt.
Föredrogos och biföllos StatsUtskis uedannämnde den 10 d;s på bordet lagde Utlåtanden: N:o 130, i anledn. af väckt motion om befrielse för hemmanet Rannäs Holstagården från grundränta och rotering samt nämnde skyldigheters öfverflyttande på nya Kapellansbostället Hafrida Ågården i Jönköpings län; N:o 131, i anledn. af väckt motion om lindring i roteringsskyldigheten för fiskläget Fjellbacka i Götheborgs och Bohus län; N:o 132, i anledn. af K. M.s Nåd. Propos., ang:de afsöndring af jord från f. d. Hautboistbostället Ingeshult vid Elfsborgs regemente till plats för en folkskola i Seglora församl, af Elfsborgs län; N:o 133, i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos., ang:de öfverlåtelse på Jerlåsa församling af Kronans rätt till dana-arf efter Seraphia Lindskog; och N:o 134, i anledn. af väckte motioner, ang:de förändradt sätt för utgörandet af kronotionde, anslagen till Kyrkoherdarne i Nöbbelöfs och Ottarps pastorater i Malmöhus län.
Föredrogs och lades till handlingarne StatsUtsk:s den 10 d:s på bordet lagda Mern. N:o 135, i anledn. af återremiss å Utlåt.
Föredrogos och biföllos StatsUtskis den 10 dennes på bordet lagde nedannärande Utlåtanden: 100 Den 14 Oktober.
N:o 137, i anledn. af väckt motion om utbyte af åtskilliga Häradshöfdingeboställen inom Elfsborgs län; och N:o 138, i anledn. af K.
Propos., ang:de Landshöfdingarne Erih. E. E. von Krsemers, Gr. G. E.
Erölichs och Gr. P. A.
Levvenhaupts bibehållande vid deras rätt till framtida pension från Arméns Pensions-kassa.
Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, StatsUtsk:s den 10 d:s på bordet lagda Utlåt.
N:o 139, i anledn. af väckt motion om anställande af en fullständig inventering å Flottans förråder i Carlskrona.
Föredrogs och bifölls StatsUtsbs den 10 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:o 140, i anledn. af väckte motioner, ang:de den åtskilliga hemman åliggande dagsverksskyldighet till kungsgårdar och andra kronolägenheter.
Föredrogs StatsUtskis den 10 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:o 141, i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos. om anslag till bestridande af kostnaderne för Sveriges deltagande i en blifvande exposition i Paris af race-djur och landtmanna-produkter.
Jag vill icke bestrida att ju någon nytta kan vinnas genom den upoffring som E.
St:r skulle göra för enskilda personer genom att bereda dem tillfälle att bevista landtbruksexpositionen i Paris och att låta ditföra åtskilligt af våra åkerredskap och produkter, oaktadt jag, hvad det sednare beträffar, är öfvertygad att någon egentlig nytta för detta land icke derigenom skulle upstå; — men min tro är, att en vida större frukt kunde vinnas af ett anslag på 50,000
Edr för andra ändamål som angå jordbruket.
Jag tar mig i detta afseende friheten såsom exempel nämna att ehuru onekligen ganska stora framsteg gjorts på sednare åren i landtbruket inom vårt land, står detsamma dock mycket efter flere andra länder i hvad som rörer ladugårdsafvelns uphjelpande till förökande samt förädlande af dess produkter.
Det kan icke dragas i tvifvelsmål att
Sverige visserligen erhållit betydliga fördelar af sin spanmålsexport, hvilken lyckligtvis genom landets upodling på de sednare åren tilltagit och som vi väl hoppas allt framgent kunna fortfara; men denna fördel för landet skulle blifva vida större, om vi, utan att begagna konstlade medel af förbud eller tullafgifter kunde med bibehållande inom landet af en del af den sädesproduktion, som nu utföres, genom ladugårdsskötselns updrifvande deraf producera sådana artiklar, som vi nu till betydligt belopp måste införa från utlandet såsom smör, ost, hudar ull m. m.
Derigenom skulle ej blott besparas frakter och haudelsomkostnader, utan landet erhölle också en betydlig del gödningsämnen i behåll, som skulle kunna bespara en del af de summor hvilka nu utgå Den 14 Oktober.
101 för iuförskrifvande af guano.
Frågan huru lika stora fördelar må vinnas genom ladugårdsprodukter som genom spanmål, ligger hufvudsakligen deri huruvida vi blifva i stånd att producera dessa artiklar till lika godhet som det sker i andra länder.