Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. egde rätt att vänta bestämda uttryck, så att man får veta hvad Utsk. tänker eller icke tänker, och jag skulle derföre önska att, i händelse LagUlsk:s majoritet verkligen hyser någon bestämd åsigt uti denna fråga, Ulsk:s utlåtanden härefter måtte upsättas så, att de tydligt och klart må uttrycka majoritetens verkliga tankar i ämnet.
Jag har i min reservation fästat upmärksamheten på det sväfvande talesättet, hvarigenom man fått veta platt ingenting om Ulsk:s åsigt, huruvida jordegaren kan, på grund af expropriationslagen, tvingas på sätt motionären föreslagit, att icke lägga hinder i vägen för en så beskaffad inrättning, då man icke vill köpa eganderälten till sjelfva jorden.
Min åsigt är den, att ingen kan efter nu gällande lag tillförbindas att öfverlåta sin jord till ifrågavar. inrättning annorlunda än emot full ersättning för jorden och 50 procent deröfver, d. v. s. att jorden skulle aflåtas med full egande rätt och derföre har jag trott att om R.
St. anse anläggningen af ifrågavar. telegrafer nyttig, så bör man vidtaga en förändring i lagen, emedan en sådan inrättning eljest alldeles icke kan komma till ständ.
Hvad för öfrigt sjelfva saken beträffar, tror jag att man icke kan bestrida att ifrågavar. inrättningar, hvilka, efter min upfattning, äro bland de mest märkvärdiga upfinningar, som i sednare tider blifvit gjerda, kunna blifva af en serdeles stor nytta för det allmänna.
Jag tillstyrker derföre återremiss af betänkandet.
För hvar och en, som kan läsa Svenska och vill Den 15 Februari. 11 läsa Utsk. betänk., kan meningen dermed alldeles icke vara tvif velaktig.
Jag hemställer detta till hvar och en, som läser dessa ord: ”Utsk. har jemväl tagit förslaget i öfvervägande; men ej funnit skäl att detsamma med sitt tillstyrkande understödja.
Utsk. hyser nemi. den öfvertygelse, att ifrågaställde telegraf-inrättningar, betraktade såsom vigliga kommunikations-medel äro hänförliga (ill sä beskaffade allmänt nyttiga företag, hvilka afses i den af motionären åberopade K.
Förordning af d. 20 Nov. 1845 och för hvilkas utförande den enskilde således ej kan lägga hinder, såvida de vilkor å andra sidan iakttagas, som berörde författning bestämmer.”
Det är således Utsk:s mening, och jag tycker att den är tillräckligt tydligt uttryckt, att ingen kan hindra anläggningen af telegraf-trådar öfver sina egor.
”Alt lag icke saknas för nu upgifna fall, följer häraf”, säger Utsk., ”men en annan fråga åter är den, huruvida, rlå den enskildes jord för en del företag mäste användas, så att jorden varder helt och hållet onyttig för egaren, men för en del blott behöfver begagnas i så ringa mån, att egaren fortfarande deraf kan draga fördel, de i lagen rör jords användande stadgade vilkor böra så tydas, att jorden alltid bör af egaren lösas, och om i sådan händelse, en förändring af lagen i denna del bör ega rum i enlighet med motionärens förslag.
Om emedlertid nyssnämnde tydning antages vara med lagen öfverensstämmande och om än en modifikation deraf, för det fall, att jorden icke göres för egaren onyttig blir behöflig, sä möter likväl härvid den omständighet, att den föreslagna modifikationen endast afser ett enstaka förhållande eller anläggandet af elektriska telegrafer”.
Således kan jag för min del icke begripa hvarför en ytterligare tydning skulle behöfvas af Utsk:s betänk., och att Sekret, har fullständigt och till Utsk:s belåtenhet uttryckt Utsk:s åsigt, det intygar jag.
Nu återstår således att svara på de invändningar, som i anledn. af min framställning blifvit gjorda.
Jag erkänner och har aldrig bestridt nyttan af dessa telegrafer, men jag har sagt, att jag f. n. aldeles icke känner om eller när någon sådan inrättning kan blifva gjord och att, då derom mig vetterligt icke någon framställning till Regeringen skett, då icke någon propos. derom ifrån Regeringen till R.
St. afgätt, dä Utsk. icke varit i tillfälle att bestämma, huruvida en så beskaffad uplåtelse af jord som motionen åsyftar någonsin kommer att ske, så har Utsk., uti de skäl motionären andragit, icke ansett sig hafva tillräcklig grund för att föreslå en ny lag; ty det är och förblifver min mening att det .här är ett partikuliert eller enstaka fall.
Jag bekänner att jag kunnat använda ett svenskt ord i st. f. ett fransysk!.
Helt annat vore om fråga blifvit väckt att stifta en lag för de fall Utsk. nämnt, nemi. då fråga vore om uplåtelse af jord sålunda att egaren till jorden kan begagna densamma.
Detta kan inträffa icke blott vid anläggning af telegraf-Iinierna, utan äfven för andra fall; men derom handlar icke motionen, och jag anser att man icke bör stifta lagar för enskilda fall, åtminstone icke utan att dertill gifves en bestämd anledning.
Dessutom, om man vill anlägga en sådan telegraf-linia, såsom redan är nämndt, så tviflar jag på att det kan ske annorlunda än 12 Den 15 Februari. att en och annan qvadrataln på båda sidor om linien måste inköpas på det man må kunna, vid förefallande behof, omlägga, jemka eller förbättra telegraf-trådarne.
Kostnaden blir väl icke så fasligt stor; ty man må väl åtminstone kunna lösa en så obetydlig jordrymd som behöfves för alt tråden skall kunna gå fram.
För öfrigt står det väl öppet i delta, såsom i alla andra fall, att öfverenskomma med jordegaren om någon ersättning för den — efter hvad det är mig sagdt — högst obetydliga olägenhet, som han kan komma att lida af telegraf-tråden Hr Carleson, Ed v. Henr.:
I anledn. af de anmärknasom emot LagU(sk:s betänk, blifvit gjorda, torde det tillåtas mig yttra några ord.
Vid jemnförelse af de serskilda stadganderna i den s. k. expropriations-lagen af d. 20 No v. 1845, synes mig tydligt, att lagens mening är, att man väl kan åläggas att för allmänna behof afstå eganderätten till sin jord; men att deremot ingalunda någon kan förpligtas alt afstå större eller mindre del af besittningsrätten till jorden eller tåla någon last eller tunga på densamma, hvilket åter motionären synes åsyfta.
Hr von Heland liar likväl endast föreslagit ett tillägg till berörde författning af följande lydelse: ”Der Konungen pröfvar nödigt, att jord eller lägenhet, som enskild man tillhör, begagnas skall för utläggning af elektriska ledningstrådar, vare egare pligtig, att uplåta hvad för ändamålet fordras; njute dock den, som härigenom skada lider”, etc.
-Detsamma innehålles redan i 1 § af nämnde K.
Författning, hvilken § lyder sålunda: ”Der Konungen pröfvar nödigt, att jord eller lägenhet, som enskild man eller menighet tillhörer, antingen till rikets försvar, allmän väg, bro, hamn eller lastningsplats, lill torg eller gata i stad, till ultappning eller sänkning af sjö, lill strömrensning, farled, eller annan vattenledning, till allman byggnad, eller till dylikt allmänt behof, vare egare pligtig att afstå hvad för ändamålet fordras; njute dock den, som härigenom skada lider, ersättning derför till fulla värdet och hälften derutöfver”.
Om man i l:a §, der en del af de inrältninningar för allmänna behof, lill hvilka jord skall afstås, finnes upräknad, tilläde orden ”för elektriska telegraf-inrättningar; eller utläggning af elektriska ledningstrådar”, sä bifölles allt hvad motionären föreslagit utan alt sådant likväl ledde till det af honom åsyftade ändamålet, enär Författningens mening, hvilken synes mindre af 1 §, än af de följande, såsom t. ex. 2, 13 och 14 ~§§, äfvensom vid jemnförelse med K.
Kungörelsen d. 27 Nov. 1845, i allt fall qvarstode oförändrad.
Det skulle blifva nödvändigt, för alt vinna rlet afsedda ändamålet, att hela Författningen till sin grund ändrades eller att en ny lag stiftades, hvarigenom äfven det intrång gjordes på egande-rättens område, alt jordegare ålades att för ett visst allmänt behof afstå större eller mindre del af sin besittningsrätt till jorden eller tåla en last och tunga å densamma; och en sådan lag borde väl icke då stadgas endast med afseende å elektriska telegrafer, utan äfven för andra dylika ändamål.
Nu hemställer jag
Den 15 Februari.
13 lill den värde motionären, huruvida del är lämpligt att, pä blotta möjligheten af den händelse att sådane telegraf-inrättningar, som de ifrågavar., skulle komma att anläggas i Sverige, stifta en så genomgripande lag som denna skulle blifva.
Det kan ju hända att, innan det kommer i fråga alt härstädes anlägga de ifrågavar. telegrafinrätlningarne, man upfunnit andra, ännu hällre och, att för dessa nya kommunikations-anstalter fordras en serskild annorlunda beskaffad lag, som gör den förra öfverflödig?
Och likväl skulle, jag återkommer dertill, af en anledn., som den nu förevar., genom en allmän lag stadgas ett åläggande för jordegare att för allmänt behof afstå någon del af besittningsrätten till sin jord eller tåla en last och tunga på densamma.
Jag tror sådant hvarken vara nödigt eller nyttigt och anhåller derföre att R. o. Ad. ville bifalla Utsk:s betänk.
Sparre har, såsom mig synes, velat underställa R. o. Ad:s bedömande hvilkendera, han eller jag, är mest hemastadd i konsten att läsa Svenska innantill.
— Jag anser mig deremot böra befria R. o. Ad. frän ett sådant bedömande, desto hellre, som jag villigt erkänner att
Hr Gr. i den konsten är mig vida öfverlägsen.
Ja, måhända skulle äfven jag i viss mån känna mig stolt, om jag egde förmågan att åt orden kunna gifva den behagliga och klangfulla tonvigt, som Hr Gr:n så väl förstår att i dem inlägga.
Men en konst af helt olika beskaffenhet är deremot den, att kunna rätt uttrycka hvad man tänker och rätt upfatta de begagnade ordens sammanhang.
— Hvad denna konst beträffar tror jag mig kunna vara förvissad att de af R. o. Ad:s ledamöter, som vilja göra sig mödan att genomläsa andra sidans sednare hälft af detta betänk., skola, i motsatts till Hr Gr.
Sparre, lika med mig finna, att denna del af betänk, icke innehåller, att någon, och i sådant fall, hvilken åsigt, inom Utsk. gjort sig gällande.
— Jag har dock ingalunda antydt, att betänk, af Sekret, icke skulle vara upsatt till Hr Gr:ns belåtenhet, derom jag tvertom är fullt förvissad, helst det eljest säkerligen i den anmärkta delen erhållit en annan lydelse:
Hvad sjelfva saken beträffar, så skulle bifall till förslaget visserligen, på sätt anmärkt blifvit, komma att göra ytterligare intrång på eganderälten, så vida trådarne komma, såsom här blifvit oranämndt, att ledas genom enskilde personers trägårdar och andra inegor; men meningen är, såsom jag förmodar, att genom lagstiftningen göra sådane bestämmelser, som förebygga olägenheterne i den delen.
Jag vill visst icke klandra, att LagUlsk. sökt afböja ifrågavar. motion;men jag kan icke gilla de skäl, hvarpå jag hört Utsk:s ledamöter stödja sin mening.
Man har nemi. trott, att en förändring i expropriationslagen i och för det ändamål, som motionären åsyftade skulle förenas med en allmännare lagstiftning för andra fall, än det nu åsyftade.
Om en elektrisk telegraf skall anläggas, så tror jag att dertill behöfves en speciel lagstiftning och i min tanke har motionären åsidosatt att up - 14 Den 15 Februari. lysa LagUtsk. om alla de förhållanden, som borde komma i fråga vid en sådan lagstiftning.
Det är derföre jag gillar att LagUtsk,, som icke fått någon ledning för sitt omdöme i frågan, har afslagit motionen.
Jag tror mig också af motionären nu hafva hört upgifvas sådana omständigheter i och för verkställigheten, som i min tanka strida emot verkliga förhållandet i saken.
Han tror nemi. att vid dessa liniers dragande öfver cn egendom ingen annan fråga skulle kunna upstå än den temporära förlust, som kunde drabba jordegaren, antingen genom trådarnas nedgräfning i jorden eller deras förande pä pålar öfver densamma.
Det är likväl ganska naturligt, att om jag vill göra en ledning af trådarne genom odlad mark, så kan stora skador upkomma för hela fältet icke blott öfver den lilla obetydliga delen af åkern som upgräfves, utan man kan derigenom möjligen afskära sådana underjordiska aflopp, som göras för vatlenafledning ifrån fältet, hvarigenom, såsom jag nyss nämnde, hela fället kan taga skada.
Vill jag på pålar göra en sådan trådledning, så finnes icke någon bevakning öfver dessa trådar, och del är troligt att de ofta blifva skadade.
I sådant fall skulle, såsom här också lärer vara upgifvet, nödvändigt göras en väg öfver åkrarna, som är nödvändig för att göra dessa trådar åtkomliga.
Kommer denna linie att passera genom en skog, skulle trådens nedgräfning förhindra återvexten af hela linien och dess sträckning öfver marken blifva hinderlig för skogens fällande.
Sådana der minutiösa observationer måste ovilkorligen göras vid stiftande af ifrågavar. lag och i min tanke har motionären helt och hållet förfelat sitt ändamål, då han icke vändt sig till K. M., som med ledning af alla möjliga agronomiska och vetenskapliga undersökningar varit i tillfälle att gifva ett lagförslag i frågan.
Jag afstyrker derföre all vidare åtgärd och önskar att LagUtskis betänk, måtte godkännas.
Jag erkänner, lika med föregide talare, nyttan af den inrättning, för hvilken Hr von Heland och andra värde ledamöter nitälska; men frågan är här icke blott om inrättningens gagnelighet, ulan om möjligheten att införa henne i vårt land och följaktligen om behofvet att för henne lagstifta.
Jag medgifver, att LagUtskis betänk, kunnat vara mera bestämdt; men måhända hafva Utskis ledamöter erinrat sig den ifver, med hvilken R.
St. vid sista riksdag beviljade hvarjehanda stora förmåner åt en annan konnnunikations-anstalt, som borde hafva mera utseende att lyckas; hvaraf dock hittills intet blifvit.
För att nu undvika samma ifver, för att icke säga hetta, hvarmed den förra frågan bedrefs, har Utsk. måhända velat bemantla sitt motstånd eller göra det så lindrigt som möjligt.
I saken är det ju aldeles likgiltigt, om LagUtsk. yttrat sig mera eller mindre bestämdt, i händelse inrättningen är af beskaffenhet att icke snart kunna komma i fråga.
LagUtsk. och vi alla hafva så mycket att göra med verkliga, för handen varande, behofs afhjelpande, att vi böra bespara oss tidsförlust genom sysselsättning med sådant, hvarigenom ingenting uträttas.
Ville LagUtsk. stifta författningar för alla slags
15 möjligheter, som äro önsklige, så linge litsk. öfver höfvan att göra oell det nödtorftiga, som är ögonblickets behof måste då sättas ä sido. h.v det möjligt för oss att i detta ögonblick påräkna en sådan inrättning, som den ifrågavar.
Jag mäste betvifla det, ehuru jag vid förliden riksdag blottställde mig för stort misshag af åtskilliga bland detta Stånds ledamöter, emedan jag vågade yttra tvifvelsmål om den då ifrågaslällda jeruvägsanläggningen mellan Orebro och Hull.
Nu sedan hon icke blifvit af, hoppas jag att man icke måtte misstycka om vissa ledamöter fästa Ståndets upmärksamhet på vanskligheten af dessa våra önskningars fullbordan.
Jag bar i några länder sett elektriska telegrafinrättningar och kan icke nog glädja mig åt den nytta, som de göra.
Men det är vid jernvägarne, jag sett dem anbragta och annorstädes än vid dem har jag icke eller hört att de finnas.
När de åtfölja jernvägarne så dragas trädarne längst dessa, fästade högt efver dem på stolpar och bevakas på samma gång som sjelfva vägarne.
Då sådane deremot såsom hos oss, saknas, så måste hvad Gr.
Horn anmärkt, inträffa nemi. att dessa trådar af hvarjehanda händelser skadas.
Huru vill man föreställa sig att i vårt land, der okynnet är så stort att man svårligen kan plantera ett träd utan att det afbrytes, eller utsätta en bildstod, utan att hon sönderslås o. s. v., att man här, säger jag, skulle lemna en sådan tråd orubbad?
Om han dugde till det aldra ringaste, så blefve han troligen borttagen.
Ilan kan icke bevakas, om han skall gå öfver skog och mark, der jernväg icke finnes.
Ville man åter draga tråden under jorden, hvilka ofantliga kostnader skulle icke dertill erfordras.
Huru skulle man i vårt stenbundna land, kunna föra honom öfver berg och på hvad sätt skulle han då skyddas?
Fattigdomen är, enl. det gamla ordspråket, alla vackra förslags graf, och det gäller äfven här.
När förhållandet är sådant, hvarföre skola vi lägga ett onödigt arbete på LagUtsk., som är till den grad sysselsatt, att det häller sammankomster äfven på eftermiddagarne örn ämnen, hvilka ligga oss så nära att vi derutinnan ej kunna umbära lagstiftning.
— Hvarför skulle vi ålägga LagUtsk. att sysselsätta sig med det, som efter all anledn. icke blifver något af.
Det är af detta skäl, jag anhåller, att R. o. Ad. af vård om riksdagsmäns tid både här och i Utsk., måtte bifalla detta betänk, sådant det är, utan återremiss, hvaraf i min tanka ingen annan följd, än tidsförlust, kan upstå.
För att efterkomma den siste värde talarens önskan att spara tiden, så vill jag vara mycket kort.
Vi hafva äfven, Mine
Hrr, inom Utsk. ganska mycket att göra och vi hafva saker att använda vår tid på, der vi kunna använda den med mera sakkännedom och till mera nytta.
I detta ämne har jag icke fått någon ledning för mitt omdöme, på hvad sätt jag skulle kunna tillstyrka motionen.
Dertill fordras en undersökning om till hvad grad jorden onyttiggöres genom telegraftråden, huru ofta jemkningar derpå behöfves o. s. v. Om således, jag uprepar det ännu en gång — ifrån Regeringen, som är i tillfälle att skaffa sig nödiga uplysningar, ett förslag i detta afseen - i6
Den 15 Februari. de inkommit, så hade Utsk. kunnat veta hvad Lagen skulle innehålla.
Delta om saken.
Jag förmodar alt R. o. Ad. icke gerna hör käbbel emellan LagUtskrs ledamöter inbördes, och jag fortsätter det således icke heller.
För mig framställer sig frågan af mycket enkel beskaffenhet.
Alla tyckas vara ense derom, att det vore af vigt för samhället om sådana telegraf-inrättningar kunde tillvägbringas, som här äro omtalda.
Derjemte synes det också vara erkändt att sådana anläggningar icke kunna ske, med mindre än att någon lag stiftas, som berättigar anläggaren att der till få använda jord.
Väl har den värde talaren här midt emot mig yttrat, att det alltid står fritt att derom söka öfverenskomma med jordegarne; men om det lyckas på en längre vägsträcka att öfverenskomma med -,9ft af jordegarne, så kan den återstående 10:delen göra anläggningen omöjlig.
Ett oeftergiflig! vilkor för tillvägabringaudet af ifråga var. inrättningar är således att en lag stiftas, som tvingar jordegare att dertill oplata jord.
Lagen måste finnas, innan telegraferne kunna anläggas.
Hvad hinder möter nu för en sådan lagstiftning?
Dét hinder har mott, säger Gr.
Sparre, att
Dtsk. icke har haft nog vägledning för sitt omdöme, och Gr.
Horn har sagt att motionären icke nog utvecklat sin motion, för att sätta Utskottet i tillfälle att kunna lagstifta i ämnet.
I detta afseende synes mig väl ingenting vara lämpligare än att en återremiss måtte beviljas, på det att Utsk. mätte komma i tillfälle att inhemta de uplysningar, som erfordras.
Man har sagt, att LagUtsk:s tid är så uptagen, att det vore önskligt att Utsk. kunde slippa detta mål.
Mig synes att detta ärende icke behöfver uptaga en så betydlig del af tiden, att delta bör utgöra något hinder för frågans lösning.
Jag tager mig friheten hemställa, om icke LagUtsk. vid denna riksdag, dä Utsk. har antydt, att det icke ämnar befatta sig med den nya lagen, skulle hafva bättre lid, än vid de föreg:de, då dessa lagar varit föremål för LagUlsk:s åtgöranden.
Jag vill nu besvara Gr.
Horns anmärkn., som kan vara ganska riktig, nemi. att en nedgräfning i jorden af trådarne kan vara skadlig, der den skulle kunna förstöra förut anlagda underjordiska diken.
Det är sanni att om direktionen af telegraflinien tages så, att den går på tvären öfver sådane anläggningar, så skulle det kunna medföra stor förlust på ett fält, som är försedt med underjordiska vattenaflopp; men det är väl icke sagdt att trådarne ovillkorligen skola läggas i en riktning hvarigenom förut varande anläggningar skulle förstöras.
Jag föreställer mig, att trådarne kunna ledas några alnar lill höger eller några alnar till venster, och om dessas läge kan någorlunda ställas i öfverensstämmelse med jordegarnes intresse, så skulle en sådan gräfning blifva ganska nyttig: ty samma graf, hvari tråden lägges, skulle tvifvelsutan kunna jemväl tjena till ett underjordiskt vattenaflopp.
Dessutom, då här icke är föreslaget att man skall uplåta jorden för intet, utan mot ersättning för skadan och 50 proc.
Den 15 Februari. 17 proc. förhöjning derutöfver, så måste det väl ligga lili den eller deras intresse, som anlägga telegraf-linien, att för densamma söka den riktning och den lokal, der ersätlningarne till jordegarne blifva minst kännbara, och der de således åstadkomma minsta skadan för jordegarne.
Jag tillstyrker återremiss till Ulsk. af betänk.
Jag önskade blott fä uplysa ett par facta, i anledn. af Hr von Hartmansdorffs yttrande.
Han yttrade, att han icke kände, att utomlands elektriske telegrafer vore inrättade annorlunda, än utefter jernvägslinier.
Jag får uplysa att från Hamburg är en linie ledd öfver Elben och vidare till Cuxhaven. 10 ä 12 Svenska mil.
Ytterligare får jag uplysa, i anledn. af de stora ska dor, som Hr von Hartmansdorff befarat skulle upkomma pä trådarne, om de leddes utanpå busen eller öfver jorden, att i Paris, der folket icke är kändt för att vara serdeles stillsamt och laglydigt, der ledas trådarne dels på pålar dels på husen, och man har icke hört att någre stora skador skett.
Min öfvertygelse är, att om man der funnit trådarne serdeles blottställde, sä hade man i stället gräft ned dem under jorden. i Gr.
Jag skall fägna Frih.
Haab med att vi bafva Criminal-Lagen qvar, så nog hafva vi alt tala om både i LagUtsk. och på delta rum.
De betänk:n, som hittills äro afgifna, röra blott en obetydlig del af den massa af motioner, som hvila på LagUtsk:s bord och hvilka fordra mera arbete och mera tid, än mången tror.
Raab har talat om jordegarens ersättning för den afslådda jorden.
Derom finnes stadgadt i 1845 års lag, och just derföre att vi redan hafva en sådan lag för allmänt förekommande fall, ansåg Utsk. icke nödvändigt att f. n. och intilldess fråga väcktes om anläggande af elektrisk telegraf-linie, stifta en lag serskildt för det ta fall.
Hela min motion hade uteblifvit om i expropriationslagen hade stått icke endast afstå, utan äfven uplåta.
Det är således med detta ordet, som jag nu skulle varit fullt belåten, och jag tror att om det slått, att jordegare eller husegare vore tvungne att uplåta sin egendom mot ersättning för densamma, så skulle inga så stora vådor upkomma, som af åtskilliga talare här blifvit förespeglade.
Jag beklagar alt göromålen vid denna riksdag hopat sig så betydligt serdeles på Utsk., men jag skulle tro, alt om detta ärende nu vid denna riksdag undanskjutes, så återkommer det, antingen i följd af nödvändighet eller i följd deraf, att någon annan vill söka undanrödja de hinder, hvarpå jag velat fästa upmärksamheten.
Jag har således önskat, att man nu ville undanrödja dessa hinder, i st. f. att dermed upskjuta till längre fram.
Jag vill icke förlänga diskussionen utan förnyar endast min anhållan om återremiss af betänk.
Hr Carleson: I anledn. af Hr von Helands sista yttrande, vill jag erinra att, på sätt jag förut omnämnt, lyder l:a § i ex4 H. 2 18 Den 15 Februari. propriationslagen, sålunda ”der Konungen pröfvar nödigt att jord eller lägenhet, som enskild man eller menighet tillhörer, begagnas skall, antingen till rikets försvar, till allmän väg-, bro-, hamn- eller lastningsplats, till torg eller gata i stad, till uttappning eller sänkning af sjö, till strömrensning, farled eller annan vattenledning, till allmän byggnad eller till dylik allmänt behof, vare egare pligtig att afstå livad för ändamålet fordras.”
Ordet hvad kan i denna mening anses åsyfta icke endast jord eller eganderätt till jord, utan både egande rätt och nyttjande rätt eller hvad som helst, och vid sådant förhållande måste det vara detsamma om §:s lydelse förblifver sådan den är, eller om man, pä sätt Hr von Heland föreslagit, deruti gör den ändring, att ordet uplåta insältes i st. f. ordet ”ö/sitå”.
Jag tror alt meningen blefve alldeles densamma, och gällde frågan allenast en sådan lagförändring, skulle jag anse att densamma icke behöfdes, enär det föreslagna redan vore i lag stadgadt.
För ernående af det ändamål Hr von Heland åsyftar, tarfvas icke förändring af 1 §, utan af åtskilliga af de följande §§.
Jag minnes nu icke alla och har icke författningen här, men erinrar mig bestämdt att 2:dra och 13:de §§ äro ibland dera, af hvilkas innehåll man kan sluta dertill, att författningen afser afstående af endast eganderätt till jord, och det är dessa, hvilka hudvudsakligast behöfde ändras.