Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr, utan att tillgången af de nyssnämnda 800,000 R:dr afdrogs.
RiksgäldsContoiret blcf följagteligen skyldigt år 1824, först de gamla 800,000 och ytterligare nya i,Goo,ooq, så att StatsContoiret kun - 96
Den ig Mars f. m. nät under årets lopp uttaga 2,400,000 R:dr, ehuru det endast borde behöfva i,Goo,ooo.
Också har erfarenheten sedermera visat, att emedan StatsContoret icke är berättigadt att använda Statens medel till andra ändamål än Rikets Ständer föreskrifvit, så kunna icke mer än de 1,600,000 R:dr rätteligen utgå hvarje år, hvadan 800,000 R:dr vid hvarje års slut blifva öfver.
Att man nu tagit ut så mycket, att endast 6p3,ooo R:dr återstått, härrörer utan tvifvel af de förskott StatsContoret mot slutet af sistlidet år lemnat till Riksdagskostnaderna.
Om Styrelsen, när penningar utomordenteligen behöfvas, dertill begagnar bokförda fordringar af Statsbristsumman, eller lilla Creditivet, synes mig i ansvarsväg vara likgiltigt.
Men i granskningsväg blifver åtgärden, i sednare fallet, förr synlig och mera i ögonen fallande.
Jag skulle således föreslå, att dessa fortgående balancer i RiksgäldsContoirets räkenskaper upphörde, genom en af Rikets Ständer beslutad afskrif - ning.
Jag får allenast i hast nämna, att de 800,000 R:dr, som finnas i RiksgäldsContoret ännu bokförda, äro en lemning af den Statsreglering, som 180g uppgjordes.
De komma att stå der qvar, så länge Rikets Ständer allt framgent förse StatsContoret med sina behof.
De ligga i de
Den 19 Mars f. m. 97 de öfverskott, som uppkommit genom Bevillningen efter år 180g, när StatsUtskottet kom in till Ständerna med sitt förslag till en ordentlig Statsreglering i bestämda Titlar.
De hafva en längre tid varit bokförda på sådant sätt, att det synes, som om de tillhörde StatsContoret.
Men detta Contor äger icke i Rikets Ständers föreskrift någon grundad rätt till dem.
Hvad åter angår, att Rikets Ständers beslut vid sista Riksdag allenast innehållit samma ord, som 63 §.
RegeringsFormen, får jag blott uppläsa några ord uti detta beslut:
"Vid "begagnande af sistnämnde Creditiv, bafve "Vi funnit oss böra, på sätt vår underd.
"Skrifvelse af den 17 sistlidne November "innehåller, fästa det villkor, att de utomordentliga behof och föremål, i och för "hvilka de summor, som deraf uttagas, ansetts erforderlige, skola fullständigt uppgifvas, och en summarisk redovisning deröfver upprättas, på det vi eller väre
Revisorer må jemväl deraf kunna erhålla 'en ledning, till vinnande af nödig speci’el kännedom om dessa medels användande i hvarje serskildt fall.”
Det var deta, sora var hufvudafsigten; men icke att tälla Styrelsen under någon controll af Ollmägtige i RiksgäldsContoret i afseende >å dispositionen.
Redovisningen af dessa uedel var, år i8a3, så beskaffad, genom ifverflyttningar emellan flere Verk, att det 17 H. 7 98 Ben 19 Mars f. m. knapt var för StatsUtskottct möjligt, att fu reda på en del af dem.
Jag vill icke nu längre uppehålla Ridderskapet och Adeln, hvarföre jag endast vågar förbehålla mig, att i nästa plenum få aflemna ett skrifteligt anförande i anledning af hvad Herr Lefre'n nyligen yttrat.
Friherre Boye3 Fredrik:
Då jag för några veckor sedan här underrättades, att ett eftermiddags-plenum icke är ett nytt plenum, utan allenast en fortsättning af förmiddagens; men jag icke finner på något ställe i Grundlagen bestämdt, att ett ämne, som förekommer på förmiddagen, då skall ovillkorligen afslutas, får jag vördsamt hemställa, om icke Herr Grefven och LandtMarskalken skulle täckas nu afsluta plenum under förbehåll, att de Herrar Ledamöter, hvilka till äfventyrs anmält sig, men ännu icke talat, kunde i eftermiddag få fortsätta discussionen.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att ingen vidare anmält sig att tala uti ämnet, sami hemställde, om Ridderskapet och Adeln an-1 såg de vid StatsUtskottets Utlåtande gjordt anmärkningar höra föranleda till detsamma*! återremitterande.
Ben 19 Mars f. m. 99 Föredrogs PrcsteStåndets genom
Deputation nyss förut i förmiddag ankomne och till innehållet bär ofvan antecknade ProtocollsUtdrag af denna dag, innefattande
Ståndets beslut om en stor Deputation till Kongl. Majit för att uttrycka Rikets Ständers känslor och tänkesätt, i anledning af Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Sophia Albertinas dödliga frånfälle; och fann Ridderskapet och Adeln, uppå derom gjord proposition, för godt, att uti PrcsteStåndets nyssnämde beslut till alla delar instämma.
Upplästes till justering och godkändes följande från ExpcditionsUtskotlet inkomnc förslag till Rikets Ständers underdåniga Slu ifvelser lill Kongl. Majit:
Nio 4o.
Angående den gamla Psalmbokens aflysande från bruk och nyttjande vid offentliga Gudstjensten.
Nio 41.
Angående afskrifning i Räkenskapernc af NummerLolteriets fordran hos Hamnbyggnads Directionen i Helsingborg.
ExpeditionsUtskottets under
Nio 42 afgifne förslag lill Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. Majit, angående ifrågasläld nedsättning å Arrendet af Svartsjö Kungsgård. . 7* 100 Den ig
Jag får hemställa, huruvida en fråga rörande anslag af medel kan förfalla, då två Stånd stanna emot två.
I sådane frågor måste något bestämdt beslut fattas.
Det är väl sannt, att då saken ej är bifallen, kunde man draga den slutsats, att den vore afslagen, men den riktiga formen är ej iakttagen, om man förfar J)å sådant sätt.
Jag har svårt att finna, hvar ExpeditionsUtskottet tagil; ledning för sitt handlingssätt i detta afseende, ty enligt Grundlagarne.skola alla frågor, som antingen angå Författningar, hvilka af Kongl. Maj:t till Rikets Ständers bestämmande blifvit öfverlemnade, eller röra inkomster eller utgifter af Staten, genom Nämnd sluteligen afgöras, enär två Stånd stanna emot två.
Nu är det visserligen fallet, att Rikets Ständer ej bifallit saken, men de hafva ej eller afslagit den, och således innehåller skrifvelsen ej något bestämdt svar på den Kongl, remissen.
Jag anser derföre frågan vara af sådan beskaffenhet, att den genom Nämnd bör afgöras.
Då det ej torde vara lämpligt att bedomina redactionen af en underdånig skrifvelse endast efter ett flygtigt åhörande vid dess uppläsning, anhåller jag, att den ifrågavarande Expeditionen måtte få hvila på bordet. %iherre Cederström förenade sig med Friherre Palmstjerna.
Den 1,9 Mars f. m. *01 I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtUlarskalken förklarade, att ExpeditionsUtskottets förslag till Rikets Ständers ifrågavarande underdåniga Skrifvelse komme att hvila på bordet.
Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan tre qvart till 3 eftermiddagen.
In fidem Protocolli, O. /.
Thorsdagen den 19 Mars 1829."
Upplästes Kongl. Maj:ts i förmiddagspleno ankomne Nådiga Proposition till Rikets Ständer af den 6 dennes, angående förändring och tillägg i AnsvariglietsLagarne för Rikets Ständers Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoiret samt Directeurerne vid LåneContoren i Götheborg och Malmö; äfvensom Kongl. Maj:ts jemväl i förmiddagspleno ankomne Nådiga Skrifvelser till Rikets Ständer, af den 6 dennes: i:o Angående afskrifning af de från Banken och RiksgäldsContoret lill Hjelmare Canal och Slussverksbjrggnad lemnadc låneunderstöd. lot Den 19 Mars e. m. 2:0 Rörande Bevillnings-Stadgans tillämpning för 1824 och påföljande år i frågan om hemmansvärdets nedsättning i vissa Län.
Föredrogos å nyo och biföllos följande Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottens den 14 sistlidne Februarii afgifne, samt den 9 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtanden: N:o 3.
I anledning af väckt fråga om bestämmande af rättigheten att å Hafsstränderne uppherata Ilafs-tång.
I anledning af väckt fråga om skyldighet för blifvande Landshöfdingar, att förete
Academiska betyg öfver allagde vederbörlige prof på kunskap i Allmänna samt Hushålls-Lagfarenheten.
Å nyo föredrogs Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens den i4 sistlidne Februarii under N:o G afgifne, samt den 9 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt fråga, att Rådstufvu- och Kämners-Rätter samt Häradshöfdingar må erhålla exemplar af utkommande Författningar; äfvensom att den så kallade FörfattningsSamlingen må KämnersRättcrne tillhandahållas.
Dea 19 Mars e. m. io3 Herr von Schulzenheim^ David:
I anledning af så väl Utskottens förevarande Utlåtande, som den motion, hvilken detsamma föranledt, skall jag anhålla få afgifva några upplysningar.
Jag är dertill så mycket mera förpligtad, som, till följd af Kongl.
Maj:ts nådiga förordnande, Författningssamlingens redaction är ställd under IiofCancellerens uppsigt.
Till en början får jag äran anmärka, att den af motionären öfverklagade långsamhet vid allmänna författningars utdelande ej har det ringaste sammanhang med Författningssamlingens utgifvande.
I följd af Cancellie-Presidentens Circulair år 1807 utdelades det så kallade årstrycket sålunda, att de Städer, som hade KämnersRätter och HallPiättcr, erhöllo "5 exempl., de öfrige 3 exempl. hvardera.
Af Författningssamlingens utgifvande följde härutinnan ingen annan förändring, än att ett exemplar af årstrycket minskades och ersattes med ett exemplar af Författningssamlingen.
Att nu vilja hvälfva den öfverklagade långsamheten från årstrycket på Författningssamlingen, är således orättvist.
Motionären hade hos Konungens Befallningshafvande, som besörjer Årstryckels utdelning till Auctoriteterne i Landsorlerne, kunnat anmäla ett sådant förhålr lande, då säkert rättelse erhållits; i motsatt fall hade Motionären haft sig öppet, alt vända sig directe till Cancellie-Styrelsen. io4 Den 19 Mars e. m.
Jag är dock långt ifrån att vilja påstå, att icke långsamhet någongång ägt rum med Författningssamlingens utgifvande.
Orsaken har varit den, att Författningssamlingen, till följd af en ingången öfverenskommelse, blifvit tryckt på samma ställe, som årstrycket, och således ofta nog blifvit sednare lagd under pressen.
Jag är dock skyldig Redactionen den rättvisa, att den genom ordning och skyndsamhet vid utdelningen sökt ersätta den förra tidsförlusten.
Från innevarande års början är deremot den ändring vidtagen, att
Författningssamlingen tryckes på ett annat ställe och med största skyndsamhet, så att den säkerligen hädanefter skall utkomma samtidigt med årstrycket, om ej hastigare.
"Vi böra dessutom påminna oss, att Ständerna sjelfva vid sista Riksdagen hos Kongl. Maj:t anhöllo om en sådan Författningssamlings utgifvande.
Att nu vilja tillintetgöra densamma, vore kanske mindre conseqvent, helst i en tid, när man så mycket och så strängt tadlar Regeringen vid hvarje tillfälle, då den icke trott sig kunna eller böra gifva någon påföljd åt Ständernas önskningar.
Jag anhåller om återremiss af Utlåtandet, och att mitt nu afgifne yttrande må få åtfölja.
Jag förenar mig i önskan af återremiss, men anhåller, att Utlåtandet må ytterligare få hvila på bor - Den 19 Mars e. m. io5 det.
För mig är det klart, att författningssamlingen i en framtid skall svara mot det mål, som sednaste
Ständer med* densamma ville uppnå, men flere föreskrifter saknas måhända i afseende på dess fullständighet.
Det är visserligen af stort inflytande för allmogen, att hafva i en tidning samlade alla lagförklaringar och allmänna författningar.
Denna allmoge söker kanske mera än man tror, att hos sig inplanta begreppet om hvad som är lag, men den mötes dervid af oerhörda svårigheter.
Om Posttidningen upphörde att vara den enda Officiella Tidning; om alla förordningar bestämt infördes i Författningssamlingen; om den blef satt under en rigtig tillsyn, som äfven kunde ske inom HofCancellers Expedition, så borde den komma att motsvara, hvad i8a3 års Ständer med densamma ville vinna.
Jag anhåller, att Utlåtandet må få hvila på bordet, emedan jag nu är i saknad af några upplysningar, som jag ämnade afgifva vid den återremiss jag kommer att begära.
Grefve HamiltonJohn, förenade sig med Herr Hjerta.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att, då flere Ledamöter begärt, att Lag- och EkonomiUtskottens ifrågavarande
Utlåtande måtte ytterligare få hvila på bordet, kunde sådant, enligt 49 §•
Riksdagsordningen, icke förvägras. io6 Den 19 Mars e. m.
Lag- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottens den i4 sistlidne Februarii under N:o 5 afgifne, samt den 9 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt fråga om KammarRättens rättighet att, i vissa fall, fullfölja gjorde anmärkningar.
Herr IIjertaj Gustaf:
Jag vågar vördsamt anhålla om återremiss af detta Utlåtande.
Den motion, sorn deri besvaras, anser jag röra en af grundvalarne för lagLundet samhällsskick.
Här är fråga om ett högst vigligt ämne, om Kammar-Rättens Domaremagt.
Mången fäster ej synnerlig vigt vid KammarRättens gransknings- och Domsrätt; men KammarRätten i dess första inrättning var en Domstol, och måste ännu vara det, om den skall gagna samhället.
Jag är öfvcrtygad, att all säkerhet i förvaltningen af Statsmedlen skulle försvinna, om man ej fästar större vigt på denna controll.
KammarRätten måste vara Domstol i alla frågor, som röra redovisning för allmänna medel.
Att undandraga dem en sådan öppen behandling vore detsamma, som att tillintetgöra all granskningsrätt.
Jag tror derföre, att ifrågavarande Kongl. Bref af 1824 angående KammarRättens skyldighet att till Kongl. Maj:t hemställa, om åtal bör ske, eller ej, är al den beskaffenhet, att derå bör fästas största uppmärksamhet.
Besynnerligt förefaller det mig, att sådune åt - Den 19 Mars e. m. 107 gärder vidtagas just vid samma tidpunkt, då man nyss förut sökt inskränka Rikets Ständers granskningsrätt, genom deras Revisorer, öfver de medel, som folket på god tro lemnar genom sine representanter, och hvilkas tillräcklighet och användande ej kan bestämmas eller controlleras, då det skall bero på godtycke att undandölja alla slöserier dermed.
Jag förvånas öfver, att man vill undandraga Embetsmännen åtal och ansvar, när det rörer Statsmedlens användande, och jag finner här en ytterligare utveckling af samma origtiga princip, som vållat 1807 års förordning, hvilken hindrar enskild part, att utföra klagan mot Domstolar och EmbetsVerk.
Med förundran har jag anmärkt, att 1809 års
Ständer icke förkastat denna godtyckets handling.
Författ-r ningen har undgått deras uppmärksamhet och på sådant sätt blifvit gällande.
Jag vet väl, att den härigenom förlorade rättighet icke på länge kan återkämpas.
Det iir likväl denna författning jag anser hafva vilsefört till de nu klandrade föresluifterne, i afseende på KammarRättens domsrätt, hvilka göra äfven ansvarige Embetsman frie från åtal för felaktig förvaltning af Statens medel.
Ja, jag vågar till och med säga, att vi, genom desse åtgärder, återbringas ej långt från den tid, då Konungens Fogdar ansvarsfritt pressade folket, och då här i landet cj fanns någon ro, någon säkerhet.
KammarRätten ej anses såsom dom - io8 Den ig Mars c. m. t stöl, så tjenar den till intet.
Skall den blott granska ziffran och ej efterse förvaltningens enlighet med Instructioner, Reglementen och andre Lagstadganden, hehöfves den knappt, och påbudet synes i detta fall stå i consequent öfverensstämmelse med de 1823 och nu gjorde försök, att göra Rikets Ständers Revisorer tili en ÖfverKammarRätt.
Också se vi märkvärdiga exempel på följder af desse lagar och föreskrifter.
När Regeringen börjar, så efterfölja de underlydande EmbetsVerken.
Jag går, att anföra ett frappant bevis, huru ett förvaltande EmbetsYerk iakttagit detta vackra exempel.
Det finnes ett Circulaire, utfärdadt den 24 Augusti 1825 af GeneralTullstyrelsen till TulldistrictCheferne och Tullkamrarne, rörande serskild behandling af mål angående ouppsätliga öfverträdelser af Tullförfattningarne.
Detta Circulaire innehåller, att ”Kongl.
Maj:t med afseende derå, ”att, vid öfverträdelser af Tullförfattnin”garne, sådane omständigheter kunna förebomma, hvarigenom ådagalägges, att den ”anklagade icke uppsåtligen sig förbrutit, ”funnit godt förklara, det Tullstyrelsen bör ”i dylika fall hos Kongl.
Maj:t i underdånighet anmäla förhållandet, innan målet ”blifvit vid Domstol anhängigt; viljande ”Kongl.
Maj:t derefter genom Dess Handels”och FinanceExpedition pröfva, huruvida ”böter och ansvar må för den åtalade förbfy”Lelscn eflergifvas,” (NB innan ransakning
Den 19 Mars e. m. 109 föregått) ”då, i händelse af Nådig eftergift, hvarken publik åklagare eller någon ”annan må äga anspråk på de dem eljest ”tillkommande andelar af varors värden el”ler böter.” — ”Det åligger till följd här”af hvarje beslagare att göra sig noga underrättad angående sådane omständigheter ”vid beslagstillfället, som kunna ådagalägga det mer eller mindre uppsåtliga vid ”förbrytelsens begående
,” (sålunda skall jäg, då jag gör min tjenst, äfven göra mig reda för, om någon anledning finnes, att ej tilltala förbrytaren, och förmodligen skall den anledningen sökas hos personen) ”och ”att derom afgifva rapport i Stockholm till ”GeneralTullStyrelsen, och i Landsorterne ”till TulldistrictChefen eller Tullkammaren ”i den stad, der målet skulle, i händelse af ”laga beifran, vid domstol i första Instan”tien handläggas, hvarefter, i sednare fal”let, DistrictChefen eller Tullkammaren, ”enär skäliga anledningar förekomma till ”den slutsats, att förbrytelsen utan uppsåt ”är begången, bör, så framt den anklagade ”partén sjelf icke, till undvikande af uppskof, föredrager målets handläggning vid ”domstol, genast till GeneralTullstyrelsen ”fullständigt inrapportera förhållandet och ”afvakta föreskrift i ämnet, innan målet gö”res vid domstol anhängigt.”
Detta är nu ett opus af en underordnad auetoritet, analogt med Regeringens ifrågavarande åtgärder; ett förvånande bevis på laglöshetstill - i io
Den 19 Mars e. m. stånd, då Embctsmännen upphäfva sig till alt först pröfva, om brottslighet äger rum eller ej, och om åtal vid Domstol bör ske.
Principen af 1807 års Förordning måtte ligga till grund för detta förhållande, emedan den ej tillåter enskild person att åtala Domare för tjenstefel.
Men sjelfva denna Författning är ej på långt när så ingripande i hvars och ens rättigheter, som ifrågavarande föreskrifter för KammarRälten; ty HofRätten kan i alla fall genom sitt AdvokatFiskalsEmbete tilltala felaktiga Domare; då deremot KammarRätten måste först fråga, om åtal mot en för felaktighet angifven redovisande högre Embetsman får äga rum, om än fråga är angående de största summor.
Det är väl sagt, att anmälan skall göras hos JustitiasCancelleren; men hvarest finnes väl något tvång honom ålagdt att anställa åtalet.
Och då sådant på detta sätt äfven undandrages StatsRådsProtocollet, är det ej eller möjligt för ConstitutionsUtskottet, att deri upptäcka förhållandet.
Huru stor controll återstår oss då i ConstitutionsUtskottet i detta fall, och hvad säkerhet finnes då qvar?
Allt är öfverlemnadt till godtycket.
När nu detta sammansättes med hvad vi dagligen här höra talas angående Revisorernes granskningsrättighet, i afseende på redovisning för Statens medel, så frågar jag, om man icke bör fästa den största vigt vid delta Utlåtande, der man undandrager oss äfven den sista Den 19 Mars e. m. 111 controllen.
För min del är jag dessutom af den öfvertygelse, att hela åtgärden är stridande emot Svenska Embetsmäns egna önskningar, samt ett rigtigt begrepp om deras sanna heder och hästa.
Jag vill tro, att det ej skall finnas något EmbetsVerk, som med nöje undandrager sig granskning af sin förvaltning.
Det är håde enligt med Embetsmännens pligt och tänkesätt, att lagligen ansvara; och om ej deras handlingar öppet granskas, hafva de svårare att undvika misstankar för fel och olagligheter.
Jag önskar derföre, att Lag- och EkonomiUtskotten måtte behjerta detta förhållande, och icke blott, såsom nu synes hafva blifvit vanligt, referera saken, utan yttra sitt omdöme deri tillräckligt motiveradt samt tillstyrka återgång till den gamla ordningen.
Frågan rörer samhällets innersta rättsgrunder, och hör derföre af Utskotten med mera allvar behandlas, än nu skett.
I KammarRättens Instruction af år 1814 ligger visserligen redan ett stort steg till försämring i controllen; men den medförer åtminstone den verkan, att saken måste synas i StatsRådsProtocollet; hvaremot det sista Kongl. Brefvet af år 1824, äfven undanröjt denna controll.
Det förintade så all granskning af redovisning för Statsmedlen, att jag med en högst besynnerlig känsla såg det utfärdas, likasom flere åtgärder i många andra fall, vid slutet af i8a3 års Riksdag, hvilka jag åtminstone icke önskar 112 Den 19 Mars e. m. måtte varit foster af ett uppgjort system, utan snarare vill tro varit tillfälliga åtgärder, utan all plan, och blott en följd af missförstånd om granskningsrättigheten.
Jag anhåller derföre nu om rättelse häri.
Hvad angår sista punkten af Utskottens Utlåtande, rörande fullföljden af KammarRättens anmärkningar mot menigheter, så medgifver jag gerna, att detta må blifva, såsom Utskotten det föreslagit.
Om det skulle hända, att någon menighet undandrog sig att utgifva en kanhända olideligt tung skatt, så anser jag Konungen kunna i Nådeväg säga, att anmärkningen derom ej må fullföljas, utan böra förfalla; likasom Konungen i min tanka äger att nedsätta alla skatter, om Statsbehofvet medgaf sådant.
Dock bör äfven här vara en gräns, den nemligen, då det tydligen visar sig, att falska uppgifter blifvit gjorde af TaxeringsComiteer om hemmansvärden och dylikt.
För att controllera sådane möjliga missbruk, borde ordentliga Protocoll vid TaxeringsComite'erne föras, och KammarRätten meddelas.
För Öfrigt vill jag i denna del bibehålla Utskottens yttrande, och begär ej förändring deraf.
Men i förra delen deremot yrkar jag på det högsta återremiss, med innerlig önskan, att Utskotten må allvarligen behandla saken, och göra något till vinnande af det ändamål Motionairen åsyftat.
Grefve Den 19 Mars e. m. 113 Grefve Posse, Arvid:
Jag finner icke, lika med Herr Hjerta, att ämnet är af den vigt, att det kan anses utgöra en del af grunclvalarne för samhällsskicket, men gerna medgifver jag, att det är lika vigtigt, som de många andra frågor, om hvilkällan börjat öfverläggning med samma kraftiga lyssningsord.
Herr Hjerta har genast i början af sitt tal skiljt sig från ämnet, och för ilet mästa sysselsatt sig med Circulärbref &c. som dermed icke hafva sammanhang; men rörande sjelfva saken, har han dock framställt några anmärkningar, hvilka jag anhåller få i korthet besvara.
Ingen bestrider, att KammarRätten bör vara Domstol för redovisande Uppbördsman och penningeförvaltare i allmänhet.
Hvarken i afseende på redogörelsen till siffran, eller granskningen af förvaltningsåtgärderne, har denna grundsatts blifvit bestridd.
Frågan är blott att bestämma, om KammarRättens domsrätt bör sträcka sig så långt, att den kan i mål af viss beskaffenhet jemföras med Högsta
Domstolens?
Nog låter det säga sig, att Kongl. Brefvet af den 20 October 1824 tillkommit, för att dölja underslef hos högre penningförvaltande Verk och Embetsmål!, men det låter dock icke bevisa sig, åtminstone icke för den, som lugnt betraktar saken.
Brefvets innehåll är enkelt och klart, och jag anhåller, att få återkalla en del deraf i Ridderskapets och Adelns min17 H. 8 Den ig Mars e. m. ne.
Der står nemligen ”att Kongl. Maj:t ”funnit en väsentlig skillnad äga rum emelian de anmärkningar emot något Collegi”11m, eller annat allmänt Verk af lika värdighet, eller någon dess Ledamot, eller ”ock en Kongl.
Majit allena redo skyldig ”Embetsman, hvilka förekomma vid redo”görelsen och siffran, samt dem, som kunda göras vid sjelfva förvaltnings-ätgärderJ, ne, härrörande ofta från olika begrepp om ”rätta förståndet af Kongl. Maj:ts i vissa fall "meddelade Nådiga föreskrifter, eller om ”tillämpning af författningar, eller om tjen”ligheten och nyttan af vidtagne åtgärder.
I förra fallet eller då det angår redogörelsen och siffran, har Kongl.
Majit förordnat, att anmärkningarne böra öfverlemnas directe till JustitiaeCancelleren ”för att i laga ordning handläggas.”
Den, sorn har någon kännedom om Domareyrket — och den, som uppträder för att klandra Lagskipningen och de för densamme gifne föreskrifter, bör hafva det — vet, hvad en remiss till JustitiaeCancelleren för att handlägga ärendet i laga ordning vill säga, nemligen att tilltala den, mot hvilken anmärkningen blifvit gjord.
I samma stund remissen skett, är också Actionen börjad, och det beror ingalunda af JustitiaeCancellerens godtfinnande, att fortsätta eller nedlägga Actionen.
Det sednare skulle vara ett Emhetsfel, som icke kan genom författningar förekommas.