Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då, på sätt nämndt är, Manskapet vidalia Öfriga Regementer af Indelta Armeen efter Contract erhålla SläpMunderingar af Rotarne, och hvilka nu mera äro lika med LifMunderingen, vidkännas de ingen förlust genom den, enligt 1812 års Kongl.
Förordning, förändrade Beklädnads-methoden:
Endast NerikesSoldaten, hvars förhållande synes dervid ej kommit i beräkning, har derigenom tillskyndats en kostnad, vida öfver deras förmåga.
Och Den 5 Januarii. 253 då Regementets BeklädnadsDirection, somsett sig oförmögen att behöringen svara emot det dem lemnade uppdrag, derest icke erforderliga Medel för behofvet anslås; vågar jag vördsammast anhålla, att så vida Regememtet, till underhållande och besörjandet af Soldatens Beklädnad, ej kunde återfå’ de för Nerikes delen af Regementet uti 169g års IndelningsVerk till detta behof anslagna HemmansRäntor, Riksens Högloflige Ständer ville upptänka någon utväg, till lättnad för Nerikes-Soldatens beklädnad, som nu med missnöje ser sig förfördelad, framför sina öfriga kamrater inom samma Regemente, hvilka höra till Wermelands-Roteringen, som hafva, utom Släpkläder af sina Rotar, betydliga andra Lönings-förmåner.
Att NerikesSoldatens nu ägande Beklädnad är i det usla tillstånd, att en hel ny Mundering fordras snart nog, kan jag heligt försäkra; och om ej Statsverket till en ny Munderings anskaffande bidrager, kan omöjligt någon erbållas, utan de i Nerike varande 5 Compagnier af Regementet få visa sig i trasor, då de i Wermeland varande 3:ne Compagnier komma med fullgoda Kläder, till liten båtnad och gagn för Staten.
Att klandra BeklädnadsFörordningen af 1812, är ej min afsigt.
— Nej, visst icke! dens nytta och användbarhet i det hela kan aldrig bestridas; utan endast visa, huru vanlottad NerikesSoldalen är, jemförd, ej blott med andra Soldater inom den Indelta Armeen, utan 254 Den 5 Januarii. äfven nied en del sina Kamerater inom Regementet och inom samma Bataillon.
Om lika pligter mot
Fosterlandet kräfva lika rättigheter och förmåner inom hvarje Glass af Medborgare, är jag öfvertygad att lindring uti NerikesSoldatens tunga Beklädnads-skyldigheter visserligen kommer att äga rum.
Herr Stjernschantz anhöll att hans Memorial måtte till StatsUtskottet remitteras.
Friherre Björnstjerna ^ Magnusj anhöll, att då fem Regementer, nemligen Westerbottens, Jemtlands, Helsinge, Dahl-Regementet och Jönköpings Regementer, befunno sig, i afseende på Beklädnaden, i enahanda belägenhet med de af Herr Stjernschantz uppgifne Compagnie!- af Nerikes Regemente, denna fråga för nyssnämnde Fem Regementer äfven mätte, i sammanhang med Herr Stjernschantz’s Motion, till StatsUtskottet remitteras.
Friherre Fockj Berndt Willielmj uppläste 2:ne Memorial, så lydande: 1:0
Som å ena sidan det är en ovedersägelig sanning, att Staten icke bör betungas med Den 5 Januarii. 25S flere löntagande Tjenstemän, än behofvet ovillkorligen fordrar, och att öfverflödig plats är i många afseenden skadelig; så är det ock, å andra sidan, lika visst, att Statens fördel och sjelfva billigheten kräfver, det en Tjenste-börda bör lättas och fördelas, enär dess ökade tyngd börjar öfverstiga måttet för vanlig menniskokraft.
En ny Reglering af de göromål, hvilka äro Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Nåder anförtrodde, och, enligt Kongl. Majrts
Nådiga föroi'dnande af den 28 April tillhö ra LandsContoiren och LandsCancellierne, är nu redan af ett omisskänneligt behof påkallad.
Beviset ligger uti de årligen tillökade stora mängder af göromål, för vidlyftige att här alla upprepa.
Jag får blott exempelvis här anföra, att i afseende på den stora mängd af ringare Brottmåls-undersökningar och afdömmande, inom Upsala Län tillhörande Cancellie, göromålen hafva der ökats till den höjd, att då föråret 1809 målen utgjorde roi5, hafva de, de följande åren, ökats till den grad, att för år 1816 dessa Brottmåls numeraire uppgick till 2828.
Samma förhållande är inom LandsContoirens ansvarsfulla och trägna befattningar.
Staten kan icke af dess Tjenare fordra mera än vanliga menskliga krafter förmå, och ömsesidiga förbindelser måste, för att vara visa, åsyfta ömsesidig fördel:
Staten måste åt redliga arbetare förunna icke blott nödtorftigt 256 Den 5 Januarii. bröd, utan ock någon hvila och uppmuntran* på det att den kalla, trötta liknöjdheten må bannlysas från allmänna göromål.
Jag vågar således, i afseende på goro,målen vid LandsContoiren, föreslå, att tvenne Lands» Contorsskrifvare på hvarje LandsContoir måtte antagas, med lika befordringsrätt med Häradsskrifvare, samt att Staten åt dessa Tjenstemän borde anslå en passande aflöning, helst på nu varande Stat endast 33 R:dr 16 sk.
Banco äro härtill uppförde, hvilka i beräkning då skulle ingå, isynnerhet då LandsContoiren i allmänhet äro missgynnade på de så kallade ExpenceMedlen, men deremot mäste vidkännas kostnader med eldning af alla Contoirs-rummen, Ljus, Skrifmaterialier m. m.
Vid LandsCancellierne åter är högst nödvändigt, att en LänsNotaire med Lön på Staf och befordringsrätt tillsättes, helst göromålen äfven på detta ställe äro öfver all mensklig förmåga, att af en enda person bestridas; hvaribland hufvudsakligen såsom en del i senare tider tillkomne, må nämnas; i:o Allt hvad som rörer handhafvandet af Lag och Kongl. Förordningar, som till rättvisans befrämjande länder. 2:0 Om UtsökningsMål och fullbordan af Laga k raft vunne Domar i Civila mål. 3:o Handräckning till SalpeterSjuderiet m. m. 4:0 Den 5 Januarii. 257 4:0 Väg-ordningar, Hus- och Bro-Byggnader 5:o Manufactnrer och Städernas Näringar. 6:0 LandCulturen, Skafferier och Planteringar. 7:0 Hvad
Mått och Vigt angår. 8:0 Skogarnes vård och skötsel samt utstämplingar derå. 9:0 Jagter och Djurfång. 10:0 KronoFullmägtiges Förordnande vid Rättegångar, Huse-Syner samt föranstaltande om Huse-Syners hållande. 11:0
Gästgifveriet hållande vid magt, med Håll- och ReservSkjuts dertill, Allmänna och Häradsvägar. 12:0 Infordrande af Vederbörandes förklaringar, samt LandsKnrnererarens utlåtande öfver Kongl.
KammarRätlens anmärkningar. i3:o Alla de mål, hvaruti LandsKamereraren finner sig föranlåten alt genom skrifteliga Memorialer söka Landshöfdinge-Embetets handräckning. i4:o RiksdagsRelationer och andra Betänkanden, som innefatta både Cancelli- och Contoirs-saker.
Prof. II B, 33, 34 2gg Den 5 Januarii. i5:o Ägo-tvister emellan KronoHemman. 16:0 Besvär öfver HuseSyner 5 KungsGårdar, OfficersBoställen och KronoHemman. 17:0 Om Qvarnars och YatteuYerksByggnader. 18:0 Resolutioner öfver LandsKamererarnes observationer. 19:0 Förslager till sådana Beställningar, hvarmed Uppbörd och Räkningsgörande äro förknippade. 20:0 Skatte- och Krono-Rusthålls-Transporter. 21:0 Enskiftesmål, och hvad i öfrigt tillhörer Landtmäteriet. 22:0
Allt hvad som rörer allmänna Säkerheten och Landsfreden. 23:o Lands och Städernas Politie-mål. 24:0 Värfningar och Recruteringar, 2Ö:o Rymmares och Lösdrifvares efterlysande med hvad dem rörer. 26:0 Publication af Kongl.
Förordningar samt hvad till allmän efterrättelse bör utfärdas. 27:0 Resandes Förpassningar, FångPass och"deras påskrifvande; alla Police- och Brott - Den 5 Jannar ii. 2o9 snåls-befattningar som äro Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Nåder ålagde. 28:0 Handhafvandet af Bränvins-Försäljnings och Dryckenskapsmål:
Sluteligen hela Skuldfordrings- och Oeconomi-detaillen inom Länet.
Och änskönt håde HofRälter, Collegier och öfrige
Embetsverk tid efter annan vunnit tillökning i deras Stater och erhållit anslag håde till Ledamöter och Betjening, hafva likväl Landshöfdingarne, hvilkas Befattningar i. senare tider så ansenligen blifvit utvidgade och sannolikt ännu ytterligare komma att förökas, icke hittills fått minsta tillökning i biträde, utöfver hvad Landshöfdingelnstructiotten af år 1734 utstakar, hvaraf följden blifver, att göromålen icke med den drift och skyndsamhet, som vederbör, kunna bestridas, jag vågar således vördsammast väcka Herr Grefvens och LandtMarskalkens samt Höglofl.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på nödvändigheten, att vid LändsContoiret tvenne ContoirsSkrifvare och vid Calicellierne en LänsNotarie med Lön på Stat och Befordringsrältigheter, tillsättas, samt att för öfrigt på Kongl. Maj:ts Befallningshafvande hör ankomma, alt göra och upprätta Arbetsfördelningen LandsSecreteraren och LänsNotarien emellan, med de förändringar och jämkningar, hvartill olika omständigheter och förhållanden kunna föranleda.
I den händelse Herr Grefven och LandtMarskalken samt Höglofl.
Ridderskapet och Adeln finna skäl och billighet uti hvad jag anfört, 260
Den 5 Januarii. får jag vördsamt anhålla, det mätte Målet till behörigt Utskott remilteras. 2:0 Om Herr Grefvens och LandtMarskalkens samt Högh Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, vågar jag i förhand göra mig försäkrad, när jag nu går alt anmäla ett Mål, som angår, icke allenast en Rikets skuld, utan äfven en dermed förenad vacker och för det Allmänna nyttig Inrättning.
Till Direetionen af Upsala Barnhus hade nemligen Fru Öfverstinna!) Montgomery, fodd Friherrinna Cederhjelm, inberättat, huruledes hennes Faderbroder, Friherre Adam Cederhjelm, redan år 1799 till Barnhuset öfverlåtit den så kallade Weingardtska och Strokirchska Kronofordringen, som han ägde att disponera; men att så väl han, som hon förgäfves anhållit om samma underdåniga Fordrings betalning, emedan Acterne härom i Kongl.
KammarCoIlegio förkommit, hvarföre Fru Friherrinnan till
Direetionen nödgades öfverlåta denna omsorg.
Direetionen, som vid närmare efterfrågan inhämtat, huruledes denna underdåniga fordran härledde sig ifrån några under kriget med Ryssland åren 1706 och 1709 åt Armeen gifna Försträckningar, har ansett sin första pligt vara, ätt härom hos Konungen göra en underdånig anmälan.
Och sedan nödiga upplysningar blifvit i Nåder infordrade, har Kongl. Maj:t Allernådigst behagat anbefalla Kongl. KammarColIegium, att häröfver med slutligt Den 5 Januarii.
261 underdånigt Utlåtande inkomma.
Högstberörda och Nådiga åtgärd har också haft den lyckliga påföljd, att Liqvidationen blifvit af Vederbörande författad, beroende nu mera på Kongl. Collégii granskning; så alt, sedan Kongl. Maj:t i Nåder värdigats fastställa densamma, föga något mera härmed synes återslå, än sjelfva utbetalningen.
Vid denna fordran förefaller den märkliga omständighet, att, sedan de Liffländska PanlGodsen bortgått, som Kronan till säkerhet för betalningen lemnat, så hafva Riksens Högloflige Ständer vid 1720 års Riksdag förordnat, alt Fordringsägarne skulle få njuta Tionden af Täby Socken i Stockholms Län i afräkning på Interesset, så länge och intilldess de lill fullo blifvit förnöjda.
En säkerhet, som dock likväl icke kommit Barnhuset Lill endo, eliar, sedan Friherre Cederhjelm år 1749 hos Herr Landshöfdingen anmält sin afsägelse, alt lian med Uppbörden ej mera kunnat taga befattning, har Kongl.
KammarCollegium ej tillåtit Barnhuset tillträda densamma; förmodligen i fruktan att Uppbörden skulle öfverstiga Capitalet.
Att denna farhåga varit fåfäng, visar sig dock nogsamt 1111 mera, då den i vederbörande Contoir upprättade Liqvidationen finnes utslå med en Barnhusets fordran af 24,821 R:dr 44 s^* i Silfver.
Intet skäl qvarstår således nu mera att neka Barnhuset en sådan Uppbörd, om icke den förmodan, att betalningen oförtöfvadt *262 Den 5 Januarii, full göres.
Men äfven detta beror af Riksens Högloflige Ständer, som af Rikets Intrader förbehållit sig Dispositionen.
Jag hemställer fördenskull ödmjukligen, om icke någon Fond må anslås till denna un? derdåniga fordrings godtgörande, och om ej Barnhuset, intilldess den till fullo blifvit ersatt, må tillgodonjuta Riksens Högloflige Ständers eget Förordnande, att nemligen orubbadt uppbära Täby Tionde; anhållandes jag ödmjukast, så framt sådant vinner Höglofl, Ridderskapets och Adelns bifall, att de öfrige Re<- spective Stånden och Vederbörande Utskott häraf måtte få del, Lades på bordet.
A Herr von Wahrendorff^ Anders t hade inlem nät ett så lydande; Vördsamt
Då Skogarnes vård kan med skäl anses bland Rikets angelägenheter, och deras fredande för en framlid med nu varande Författningar icke äro tillräckliga eller så stränga, att icke åverkan årligen sker, i den öfvertygelse att det är ingen stöld tillgripa annan mans Skog, vare sig litet eller mycket, får jag härmed iterera den önskan, som af flera värde ' Ledamöter, men i synnerhet af Herr Grefve Johan Henning Gyllenborg vid 1812 års Riks-* Den 5 Januarii. 263 dag hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, genom dess Memorial af den 3 Junii, blifvit vackt; men ty värr i tvenne Stånds tankar ej blifvit ansedt af den vigt, sorn saken torde fordra.
Någon förhöjning i Böterna har väl blifvit stadgad för skedd åverkan å Skogarne; men då borttagandet af ett Lass Ved anses för tjuf* nåd, torde af större skäl huggning af Stor verksTräd, Timmer och Sågstockar samt dess bortförande böra anses för lika, om ej större brott, i anseende till dess betydligare värde och storf re skada för Ägaren, Utan att vilja utsätta något visst straff för dylik åverkan, önskar jag blott, att ett sådant tillgrepp af annans Egendom måtte anses lika som annan Stöld, i jemförelse af den förlast, som tillskyndas rätta Ägaren, dock med undantag af den åverkan, som tilläfventyrs af en angränsande Granne kan af misstag göras, då en Rågång icke är fastställd eller upphuggen, Delta allt torde bäst genom LagUtskottets åtgärd kunna regleras, och hvartill jag ödmjukast anhåller att detta Memorial mätte remitteras.
* Lades på Bordet.
Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan tre qvart till 3 Eftermiddagen.
Lagerheim. 264 ®en 5 Januarii.
Måndagen den 5 Januarii 1818.
Grefve Gyllenborg, Johan Henning, tog, såsom äldste närvarande Grefven, Klubban.
Herr Anrepp, Otto Reinhold, uppropades, men var icke närvarande.
Herr Bergencreutz, Lars Alger, hade inlemnat följande, som upplästes: All Lagstil bör vara kort och tydlig.
Den bör vara begriplig för den enfaldigaste, och för den mäst illfundigaste Advocatur oförvrängelig; 1734 års
Lag är också väl författad.
Sednare liders
Förordningar hafva ej alltid efterföljt detta mönster; de innefatta långa Meningar, som ofta blifva Omeningar, och måste förklaras, och sjelfva Förklaringen har ibland kunnat blifva otydlig.
Förtydningar och orättvisa hafva deraf ofta åstadkommits.
Man kan vinna vid HäradsRätten, tappa vid LagmansRätten, åter vinna vid HofRätten
26g och slutligen förlora sin välfärd vid Högsta Domstolen, eller ock vinna vid alla föregående Instantierna, der saken blifvit noga undersökt, och äudå förlora vid den sisla.
Voro Lagarna tydliga, och alla Domare lika vältänkande, så kunde olika tydningar ej inträffa; ty Sanningen i hvarje sak är ej melan Erij och alt utröna den, blir sällan svårt, då man oväldigt vill.
Mängden af Författningar, Förändringar och Förklaringar är så stor, alt menskligt minne ej kan bibehålla den, och detta bedröfliga öfverflöd är lika skadligt för Lagskipningen, som allt annat onödigt öfverflöd är för välmågan.
Det vore önskligt, om den store Carl XII:s förminskningssätt af Placater, kunde än en gång vidtagas.
Nitiske
Män hafva flera gånger framställt möjligheten, att genom FörlikningsDomstolar afböja många Rättegångar.
De hafva hedervärdt stridt för Mensklighetens lugn, såsom redlige Engelsmän ifrat emot Slafhandeln, Mensklighetens förnedring.
Afsigter, inga giltiga skäl, fjettra ännu det förra> då den sednare ändtligen hunnit fjettras.
Domare aflöntes rundeligen, utan till - 266
Den 5 Januarii. fälliga Spörtlar; så torde
Rättegångars lnängd och vidlyftighet mycket förekommas.
Till d ess kunde ett kort Påbud inskränka Trätgirigheten och Advocaters inflytande.
Nemligen:
Instämd t
Mål får vid Domstol ej afgöras förr, än Gode Män sökt förlika Parlerne.
Till Exempel:
Om A. tror sig vara förfördelad af B.j begär han af honom rättelse.
Vägrar den, uttages Stämning på vanligt sätt, men uti den ålägges Parterne, att före inställelsen vid Domstolen, träffas på viss tid och ställe, hvarje med sina tvenne Gode Män, hvilka böra söka ätt tvisten bilägga.
Lyckas det, utfärdar Domstolen stadfästelse; i annat fall tvistas efter Lag.
På lika sätt borde förfaras efter hvarje Rätts Dom eller Utslag, innan Vad eller Rättelse får fullföljas eller sökas.
Dessa Förliknings-tillfällen skola visserligen afböja missförstånd och bidraga till sämja, åtminstone kunna de på intet sätt skada.
Jag anhåller derföre, att Högvälborne
Hr Grefven och LandtMarskalken samt Högloflige Ridderskapet och Adeln måtte tillåta, alt denna framställning icke allenast remitteras till Lagutskottet, utan äfven communiceras med Den 5 Januarii. 267 <Je öfrige RiksStånden, hvaraf Pluraliteten säkert fått vidkännas obehagligheten och osäkerheten vid Rättegångar, och torde omfatta tillfället att mildra detta, för hvarje fridsam, odrägliga onda.
Friherre Carpelan_, Carl Mauritz, hade inlemnat fyra Memorialer, hvilka upplästes, så lydande: 1:0 I vår Sedelstocks nu befintliga författning, och då de på Privata Actier ställda Disconler torde dels snart alldeles försvinna, dels inskränka sina LånCapitaler, blir nödigt för Industriens uppmuntrande, samt till förekommande af Åkerbrukets och Näringarnes totala förfall och Egendomarnes förytlrande till ett för deras Ägare högst förstörande vanpris, påtänka Medel till afhjelpande af dessa hotande, Riksförderfliga olyckor.
I följd deraf tror jag mig böra hafva äran föreslå: 1:0
En lämplig tillökning af Banco LåneFonden, hvarmedelst Lånen på Fastigheter å Landet både kunde till deras Lånegrunder ökas, som ock förr utbekommas samt fbere Individuer meddelas.
Att Lån utaf denna Fond äfven utlemnas pä sådana StadsEgendomar, som ej derjemte äga 268 Den 5 Januarii. någon odlingsbar
Mark, anser jag åtminstone för det närvarande mindre Riksgagneligt.
Den hittills rådande BancoLåne-melhoden torde ock tåla omstöpning, emedan äfven å det största Jordagods ej bekommes högre BancoLån än fiooo Riksdaler, och en mindre Egendom endast får belånas till j-:del af dess år j814 uppskattade värde, som dock synes tåla en vida högre beläning.
— Dervid kan väl anmärkas, alt det är Ägaren obelaget på Egendomen söka andra Lån emot Inteckning näst Banquens, och att Banquens säkerhet fordrar en slik åtgärd; men dels lemnar ej den nu varande svårigheten att utur publique eller privata Cassör erhålla Lån någon säker tillförsigt åt den behöfvande Låntagaren, dels tvingar ock Conjuncturen Långifvaren att aldrig anse ett Hypolhek af en senare Inteckning för nog säkert; — dels ock synes Banquens säkerhet i alla händelser vara tillräckeligen bevarad, om Egendomar få belänas till hälften af j814 åi’s dem åsatte Taxeringsvärde.
För öfrigt synes mig Banquens säkerhet vara mera garanterad då dess Capital ligga hypothiserade i Jord, än nedgräfde i Banquen; hvarutur det åtminstone vore en möjelighet alt de kunde försvinna, då det ligger emot sakens natur att sjelfva Jorden kan förstöras, om icke medelst jordbäfningar, hvilka hos oss icke synas vara att befara. 2:0 Odlings Lane Fonden anser jag likaledes böra betjdeligen ökasj om någon väsendtlig
Den 5 Januarii. £69 enskild och allmän nytta deraf skall kunna förväntas.
De obetydliga OdlingsLån, som nu beviljas, äro högst olillräckeliga och ej svarande emot ändamålet; således torde sjelfva hufvudgrunderna böra undergå någon förändring.
Skulle hvarje Låntagare af denna Fond åläggas att inom en fixerad tid, tilt exempel inom 3:ne års förlopp, förete behöriga Bevis att han odlat en viss bestämd geometrisk sträcka ny jord, samt derjemte årligen ritsa 11 ett visst Kappetal påliteligt Linfrö, med styrkt uppgift på skörden, befordrades Linhandteringen hos oss och ändamålet med Landets odv lande vanns, hvarföre ock
Lånet borde ovillkorligen anses såsom uppsagdt, då denna föreskrift uraktlåten blifvit. 3:o En ny Fond af ungefärligen 3o å 4o,ooo Riksdaler till Utlåning af högst 200 R:dr åt en och samma Låntagare, åt Sillfiskare och de så kallade Storfiskare i Bohuslänska Skärgårdenj emot behörig säkerhet, till
Sill vadars anskaffande, m. m.
Sillfångsten nu åter börjat ökas och samma tecken sisllidne årsäges hafva försports, som fordom bådade lyckligare Sillfångst, sy-^ nes mig denna åtgärd så mycket nödvändigare, som den nu utfattige Svenska Sillfiskaren cj utan ett dylikt bistånd kan behörigen sköta denna vigtiga Näringsgren, synnerligast i norra delen af Bohuslänska Skärgården. ö7ö Den 5 Januarii.
Att detta mitt Anförande må blifva veder» hörande Utskott tillremitteradt, får jag äran Vördsamt utbedja mig. 2:0
Med underdånig anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om diverse så kallade Jagbackars föryttrande, till förmån för StatsYerket, bar jag trott, i sammanhang dermed, den frågan lämpligen kunna väckas: huruvida ej alla Kronan tillhörige Allmänningar och Skogar må i större och smärre delar skiftas samt till den mästbjudande å öppen Auction försäljas.
När man betänker, huru med KronoSkogarne vanligen tillgår, och kastar en uppmärksam blick på deras nu befintliga skick, och då ingen kail neka, att med deni som oftast i hög grad misshushållas, till Kronans och Allmänhetens framtida skada, lärer väl ej heller behörigheten af denna min väckta Motion kunna bestridas.
Nödvändigheten torde således lätteligen inses af en Reform med KronoSkogarne, helst den vinst äfven derigenom kunde befrämjas, att Jägeristaten, till stor förmån för StatsVerket, indroges, eller åtminstone ansenligen inskränktes.
På sin höjd torde några få Jagtparker eller Platser och ett högst ringa antal af JägeriBetjeningen höra bibehållas, samt de öfrige tjenslfrie blifvande få på lifstid tillgodo njuta sina Löne- och Boställsförmåner, hvilka först vid yppande Vacancer tillföllo Staten.
271 Om deremot nämnde Kronan tillhörige Skogar och Allmänningar blefvo medelst köp upplåtne åt enskilde Medlemmar af Samhället, blefve det hvars ens egen fördel att freda sin andel och så med den hushålla, att han städse deraf kunde draga en skälig årlig inkomst, så mycket förmånligare för honom, som Ved och Timmer nödvändigt skall hvarje år stiga i pris, om införseln deraf ifrån Finland blir förbjuden eller försvårad.
Man behöfver således ej frukta, att egennyttan kan förleda en Individue, att innan en kort tid för mycket våldföra sin Skog, då den troligen hvarje år kommer alt stiga i värde; hvilket äfven skulle föranleda vederbörande Innehafvare af de köpta Skogs-andelarne lill Trädplanteringar och deras sorgfälliga vårdande.
Man jemnföre blott en Krono- med en Frälse-skog, och man skall tydligen inse sannfärdigheten af hvad jag haft äran nu anföra.
Jag vågar således vördsamt anhålla, att denna min väckta Motion må så väl Höglofl.
Ridderskapets och Adelns pröfning underställas, som ock de öfrige Respective MedStänderne meddelas. 3:o Till undvikande af den disproportion, och i anledning af den märkbara mannamån, som vid skedd Vägsdelning i åtskillige Orter finnes vara begången, då några Possessionater och Hemmans-åboer hafva sina vägstycken helt nära sina hemvist, men andra åter på 2 å 3 2?
Den 5 Januarii, mils distancer derifrån — och till lättande af denna för den medellöse högst kännbara tunga, vågar jag vördsamt föreslå: 1) Att Vägafdelningen må öfver hela Svea Land af vederbörande pröfvas, och, der sådant äskas, en ny vägjemnkning efter de samvetsgrannaste grunder af rättvisa och billighet skyndsammeligen företagas, hvarvid hufvudsakligast torde böra tagas till norm:
Hemmanens mer och mindre aflägsenhet, Vägstyckets beskaffenhet, såsom Trummor, Broar, Kjällsög m. m. samt närmare eller fjermare afstånd tili Laggillt Vägsgrus af hämtande, &c. 2) Att ingen, som på sina ägor har öfverflöd på lämpeligt Fyllningsgrus, må äga rätt förneka Väglagande sig deraf begagna, dock vid laga ansvar för Afhämlaren, att taga den der, och enligt den föreskrift, som Egendomsägaren meddelar; och 3:o
Att alla sådana afvägar ifrån Landsvägen, sorn leda till flera serskildta Egendomar eller Bondehemman, hvilka ej äro indelta i ordentliga Byalag, och således ännu icke kommit under benämning af Byaväg, må behörigen Hemman emellan proportionaliter skiftas, i lika godt stånd med Landsvägen hållas, samt årligen, vid Laga ansvar, samma tider lagas och islåndsättas.
Om behörig Remiss till Besvärs- och Oe cono - Den 5 Jahuarii. 273 conomieUtskottet, får jag äraa vördsamt anhålla. 5:o
Då efter föregånget Missväxtår vid hrist af Brödföda och Utsäden till näststu ndande års Skord, Kongl. Maj:t och Rikets Höglofl.