Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan således icke finna, att, derföre, alt Regeringen vid slutet af contractet åstadkommit en besparing, sådant kan förändra cassans natur.
Var fonden förut icke underkastad R.
St:s granskning, kan ej heller behållningen derå vara det, helst jag skulle förmoda, att, om i stället för behållning en brist ixade uppstått, R.
St. ingalunda skulle velat ersätta densamma.
Men vore nu R.
St. icke skyldiga att godtgöra bristen, hvilket jag medgifver, så tror jag, att R.
St. icke heller böra befatta sig med öfverskottet.
Att här säga, att StatsUtsk. och R.
St:s Revisorer äro olika, måtte vara ett missförstående af Reg.F., ty jag tror, att med samma rätt, som R.
Sits Revisorer granska, med samma rätt sker denna granskning af R.
St. och deras StatsUtsk.; och jag skulle förmoda, att, då K.
M. icke funnit skäl att bifalla revisorernas granskning, K.
M. icke bifaller en sådan granskning, ehuru StatsUtsk. stege fram med anhållan derom.
Jag skulle dessutom mycket förundra mig, om StatsUtsk. företagit sig att bland statens tillgångar beräkna en cassa, som ej är statsmedel, emedan en brist derigenom kunde uppkomma, enär R.
M. icke lemnat sitt bifall dertill.
Men jag finner pretentionen på granskning af denna fond vara så mycket obilligare, som det är upplyst, att medlen disponeras icke för enskilda ändamål, utan till statens fördel; och jag anhåller derföre om bifall till Utskts tillstyrkande i denna del.
Vid sednaste riksdag gjorde jag det till en pligt för mig att söka utreda förhållandet med denna olyckliga passevolancefond.
Jag kom enskildt till öfvertygelse om, att dermed icke hushållades på ett sätt, som öfverensstämde med grunden för de med rust- och rotehållarne ingångna contract, hvilket var en anledning för mig att yrka på ansvar för det både olagliga och okloka försöket att öfvertala vederbörande till prolongerande af gamla passevolance-contractet, för att på samma gång gifva R.
St. en ledning för sitt beslut, rör:de frågan om den nya passevolanceföreningen.
Jag hade hoppats fullständigt kunna ådagalägga, att om staten vore i behof af en statsinkomst för ärméens exercis, skulle det icke vara ett åliggande för rust'Och rotehållarne ensamt att dertill bidraga.
Men dessa åsigter gillades icke af R.
PJuraliteten var af motsatt tanke och ingick på den olyckliga vägen att förlänga passevolancen.
Mig tyckes, att sedan man på det sättet behandlat frågan om gamla passevolanCeinrättningen, är det för sent att upprifva densamma.
Men jag vidblifVer likväl min öfvertygelse, att cassan är alt anse såsom statsmedel.
De äro 9 II. 5p 394 Den 17 Jali f. m. visserligen tillkomna genom contract; men allt hvad ståten äger, vare sig genom contract, eller tull, eller subsidier eller på hvad sätt som helst, måste vara statens medel.
Att de ej såsom sådana betraktades af Regeringen, och att Regeringen nekade revision deraf, ansåg jag högst oförsigtigt af Regeringen; och jag tror, att resultatet visat, att Regeringen derpå mera förlorat, an vunnit.
Att en betydlig besparing finnes på fonden är ådagalagdt, hvilken måste vara statens eller samhällets, enär den icke kan återställas rustoch rotehållarne, emedan det vore svårt att få reda på dem, som förskjutit öfverskoltet.
Hade detta öfverskott icke funnits, skulle likväl R.
St:s anmärkning öfver förhållandet inskränka sig blott till en opinion om hushållssättet, emedan passevolancemedlen tillkommit genom ett contract, som R.
St. förklarat sig icke hafva rättighet att granska.
Skulle åter öfverskottet på ett eller annat sätt vara användt, skulle jag önska, att det ärligt tillkännagafs och att man derför begärde afskrifning, på det man en gång måtte komma ifrån denna fråga.
Finnas deremot medlen qvar, är uppgiften derom riktig, så måste de väl användas till deras bestämda ändamål, arme'ens vapenöfningar; och jag skulle derföre tro, att om detta öfverskott verkligen finnes, StatsUlsk. bör beräkna det vid utgifterna för arme'ens vapenöfningar, men att detsamma för något annat ändamål icke bör anslås.
Jag skulle derföre önska, att, när statsregleringen ifrågakommer, man måtte observera denna tillgång, såvida det kan utredas, att den verkligen finnes, samt använda densamma eller ock begära upplysning, om det är skäl att afskrifva dem, så att de icke mera måtte finnas upptagna i statens räkenskaper.
De talare, som yttrat olika åsigter med mig, hafva förebragt det skäl, att medlen äro särskilda medel och således hvarken statens eller enskildas.
Att de icke äro enskildas synes bäst deraf, att de icke blifvit återställda, men att de icke äro statens blir svårt att bevisa; ty när vi hafva uti 58 § Reg.F. föreskrifvet, att K. M. skall framlemna till StatsUtsk:s och således äfven R.
St:s granskning sådana medel, som genom tractater med främmande magter kunna erhållas, synes det förenligt med andan af Reg.F. eller med statsverkets förvaltning, att dessa medel äfven lemnäs till R.
St:s granskning, vård och förvaltning.
Tilldess således någon annan bevisning kan förebringas, torde det tillåtas mig att blifva fast vid min yttrade öfvertygelse.
Man har sagt, att det vore ingen skillnad emellan Revisorernes och StatsUtsk:s granskningsrätt.
Men deruti ligger ett betydligt misstag, ty instructionen för R.
St:s Revisorer binder icke StatUtsk. vid deras granskning, sora endast begränsas af grundlagen; och om man jemnför den med instructionen, finner man lättast sitt miss - De* 17 Juli f. w tåg.
Man har ytterligare sagt, att om, i stället för behållning, en brist bade uppstått, hade R.
St. gerna velat vara ifrån all granskning, emedan de ej skulle vilja ersätta bristen.
I det fallet blefve ju fråga om hvem som skulle betala denna brist.
Jag tror ej, att det skulle ske genom underverk.
För min del känner jag ingen annan väg att i sådant fall få penningar, än att taga dem af Svenska folket.
En värd talare bar sagt, att då passevolancemedlen icke voro allmänna i sin uppkomst, hafva de sedermera icke kunnat förändra natur.
Frågan, huruvida de voro allmänna då, lemnar jag derhän; men det ligger i sakens natur, att sedan passevolance-contracten upphört, hafva äfven medlen upphört att vara passevolanceniedel.
Någonting måste de då vara, och det kan ej blifva annat än statsmedel.
Hvad dermed menas, att deskulle utgöra ett regale, förstår jug icke.
Månne meningen är, att de skulle vara en Konungens rådgifvares egendom?
Samme värde talare har menat, att jag medgifvit riktigheten deraf, att medlen icke varit underkastade R.
St:s granskning, under det passevolance-contracten voro gällande.
Det var ingalunda min mening.
Jag har blott erinrat, att det skäl, som, under det contracten voiq gällande, kunde anföras för vägrad granskning, numera upphört att gälla vid det förändrade förhållande, att medlen upphört att vara passevolancemedel.
Samme talare har tillika med en annan påstått, att ingen skillnad vore emellan R.
St:s Revisorers och StatsUtsk:* granskningsrätt.
Jag skall derföre utbedja mig att få uppläsa några ord ur instructionen för R.
Sits Revisorer. § 1: ”För alla medel af hvad beskaffenhet som helst, ordinarie eller extra-ordinarie, som genom allmänna bidrag tillkommit, eller genom tractater med främmande rnagter Riket lillflutit, aflägges räkenskap af vederbörande, på hvilka sådant beror” &c. Det är allmänna medel, som här är fråga om, och vi hafva nyss sett, huru den värde talaren förstått orden: allmänna medel; men i 3o § Riksd.Ordn. talas hvarken om allmänna eller icke allmänna medel, utan StatsTJtsk. bör granska, utreda och till R.
St. uppgifva Stats- och Riksgtsverkens tillstånd, förvaltning och behof, för hvilket Utsk.
Konungen låter uppvisa statsverkets tillstånd i alla dess delar, till inkomster och utgifter, fordringar och skulder, äfvensom, i händelse genom tractater med främmande magter några medel Riket tillflutit, för dem på lika sätt skall redovisas.
Här är sålunda icke taladt om allmänna medel, utan inkomsterna, de må hafva hvad titel som helst, skola undergå StatsUtsk:s granskning.
En värd talare har menat, alt, om brist i stället för behållning uppkommit, R.
St. icke skulle varit så angelägna att taga kännedom om cassans tillstånd, utan, om jag så får uttrycka mig, velat göra sig ur - 3g t Deli 17 Juli f. ra. arfva.
Men jag får då hemställa, hvem som skolat ersätta bristen?
Månne K.
Carl XIII, under hvars regering, contracten blifvit ingångna?
Jag han icke föreställa mig, att han afslutade contracten i sin enskilda personlighet, utan såsom Chef för Svenska folket; och förmodligen hade väl Svenska folket också fått vidkännas godtgörandet af en möjlig brist.
Jag kan således icke annat än vidblifva det förslag, jag förut framställt.
Frågan, huruvida den s. k. gamla passevolancefonden borde undergå granskning eller icke, vill jag ej upptaga, då denna granskning redan längesedan är vägrad; och jag anser mig böra respectera redan fattade beslut.
Jag finner mig således endast böra upptaga, huruvida granskningsrätten af denna fond undergått någon förändring genom It.
St:s vid förra riksdagen fattade beslut, rör:de nya pässevolancen.
I detta fall linner jag, att R.
St:s skrifvelse i anledn. af K.
M:s nåd. propos. i detta ämne uti 8:de punkten innehåller, att de inflytande passevolancemedJen skola på föreskrifvet sätt ärligen, redogöras.
Det var sår ledes icke de medel, som under de föregående i5 åren influtit, utan de, som derefter inflöto, för hvilka redogörelse borde upprättas.
Vidare heter det uti påföljde g:de punkt, att R, St. oell deras revisorer ma äga rätt, att dessa årliga redogörelser, med alla dertill hörande verificationer, granska samt medlens råtta användande dervid tillse.
Häraf synes det för mig påtagligt, att skrifvelsen icke angick den gamla passevolancefonden, utan blott de sedermera inflytande medlen.
I afseende på det förslag, som blifvit framstäldt, att mr:n skulle anvisa den gamla fonden för extra anslag, tror j;g, att R.
St. derigenom skulle begå en inconseqvens, enär R.
St. uti förenämnde g:de punkt ganska riktigt uttryckt den opinion, att de inflytande passevolancemedlen endast må till sina bestämda ändamål användas, nemi. för indelta ai tne'ens behof.
När jag uttryckt denna, efter min åsigt, riktiga opinion om den nya passevolancen, skulle jag ej handla rätt conseqvent, om jag ville understödja ett beslut att använda gamla fonden på ett motsatt sätt.
Örn jag tror, att den gamla passevolancefonden blifvit oriktigt använd, skulle jag genom ett sådant beslut hafva autoriserat användancet, och jag kan således icke ingå påförslaget, utan yrkar b.fall till Utsk:s beslut i denna punkt.
Tvenne talare hafva tagit upp mina ord och bes v. at dem.
Jag anhåller få förklara, att jag icke sagt eller menat, att passevolancefonden icke utgjorde allmänna medel; tvärtom tror jag mig hafva sagt, att de äro allmänna medel, fastan icke af den natur, som enligt vår grundlag kallas statsmedel.
Om talarne draga sig till minnes, lära de icke glömt, att från början af vår nuvar, couslitution funnos åtskilliga fonder, som icke granska - Den 17 Juli f. m. 397 des af R.
St. eller deras revisorer, men som R.
St. tid efter annan anhållit att få granska, hvilket Regeringen medgifvit.
Det enda, sorn häraf står qvar, är den gamla passeVolance-fonden, hvilken står qvar såsom en lemning af den ordning, sorn från början existerade, och det var det, sorn jag menade med regale.
Fonden utgöres nemi. af allmänna medel, men under Konungens och icke R.
Så har jag uppfattat saken, och så tror jag, att R.
St. äfven fattade den, när frågan första gången väcktes; och naturen af saken måtte väl ej hafva förändrat sig sedermera.
I öfrigt och hvad R.
St:s anvisning på denna fond beträffar, så, om äfven R.
St. skulle äga att anvisa på en fond, hvaröfver R.
StJs dispositionsrätt är satt i fråga, lärer någon sådan anvisning sä mycket mindre äga rum, som det är upplyst, att tfredlen äro disponerade icke för enskilda, utan allmänt gagrfeliga ändamål, Så att något af denna fond icke återstår att anvisa på.
ITr Cederschjöld:
En värd talare har, så vidt jag kunnat förnimma, uppläst några §§ ur R.
St:s und. skrifvelse, ang:de passevoiance-inrättningen.
Af den ena §, som innehåller, att R.
Sl:s revisorer skulle tillkomma granskningsrätten af medlen för framtiden, har han tvckts sluta, att de ej ägde denna rättighet i afseende på den behållning, som är qvar efter förra passevoiance-inrättningen.
Af den andra citationen fattade jag icke riktigt mer än blott, att talaren tycktes sluta från sednare passevoiance-inrättningen till förhållandet med den förra.
Jag vill då allenast önska, alt analogien blefve fullständig, så att allt, hvad som gällde om den sednare, äfven blefve gällande om den förra, då man nemi. linge se, hvartill behållningen användes och huru den förvaltades.
Den siste värde talaren har förklarat sin mening med ordet regale, att det nemi. betyder Konungens lätt att ensam disponera dessa medel utan R.
St:s medverkan.
Jag lemnar derhän, huruvida detta är riktigt eller icke.
Hvad sjelfva dispositionen beträffar, tillhör den K.
M. af alla statsmedel, men med de vilkor, som 65 § Reg.F. föreskrifver, och hvarest det heter: ”dessa medel må icke annorlunda användasj, än faststäldt blifvit; varande Statsrådets ledamöter ansvariga, om de låta afvikelse derifrån äga rum.”
Det skall således, på sätt grundlagen föreskrifver, fastställas, huru medlen skola användas; och det är blott till fastställande af detta sätt, som jag velat gifva initiativet.
Vi hafva så till vida kommit längre, än då utlåt, förra gången förevar, att de talare, som vilja undanhålla fonden R.
St:s granskningsrätt, likväl nu medgifvit, att densamma består af allmänna medel.
En talare midt emot, som nu icke linder discussionen yttrat sig, påstod då, alt medlen utgjorde en rest, ett saldo eller 398 Den 17 Juli f. m. en •fullgjord entreprenad, och att denna behållning icke kunde komma under kategori af allmänna medel.
Jag anhöll da att få veta, hvem som vore ägaren dertill; men derpå erhöll jag intet svar.
Nu är det medgifvet, att fonden utgör allmänna medel, och följaktligen måste Svenska folket vara ägare dertill.
I sådant fall, och då här är upplyst, att den endast användes till allmänna behof, ser jag icke, hvarföre en fond, som användes till nödiga och nyttiga behof, icke skall få af R.
St. granskas.
Jag fruktar att alltid i denna tvist se ett fortsatt olyckligt förhållande, som splittrar de båda Statsmagterna; men ju mer man ser, att fonden rätt användes, ju mer bör man kunna fordra af Regeringen att icke genom granskningens undanhållande bibehålla ett frö till oenighet, hvartill Regeringen icke gifvit anledning med hushållningen, om jag får tro den talare, som påstått, att fonden väl användes.
Hr Cederschjöld har framställt den medelväg att begära, att granskning noa ske icke af revisorerna, utan af StatsUtsk.; granskningen skedde då väl icke så ofta, men principen blefve dock iakttagen, enligt hvilken den andra Statsmagten icke bör undandragas en slik granskningrätt.
En värd talare har uppläst tvenne §§ af R.
M. vid sista riksdagen, angtde mötespassevolancen, hvilken skrifvelse, efter uiin tanka, i intet fall har någon gemenskap med gamla passevolaucefonden, så att, om äfven R.
St. uti denna skrifvelse uttryckt den princip, att den nya passevolancefonden under intet vilkor får användas till för densamma främmande ändamål, jag likväl icke kan finna, att R.
St. skulle begå någon ineonsequens, om R.
St. beslöto, att behållningen på den gamla cassan, som numera icke kan betraktas såsom passevofancefond, må användas till allmänt nyttiga föremål; och jag skulle tro, att det vore i full consequeus med fondens primitiva ändamål, om öfverskottet, på sätt
Hr Cederschjöld föreslagit, användes för krigsmagten.
Jag ber att öppet få tillkännagifva ett motiv, hvarföre jag denna gången så litet deltagit i discussionen i denna fråga, då jag deremot förra gången, densamma förevar, deruti stridde ternligen lifligt.
Jag har nemligen hört (och jag vill oilentligen uppgifva det) förhållandet vara sådant, att en stor del af fonden skall vara utlånad på händer, der intet lärer vara att ålerförvänta, och t. o. m. till personer, som vistas utom fäderneslandet.
Om detta är förhållandet, och detsamma hindrat Regeringen att framlägga fonden till revisorernas granskning, erkänner jag, att jag har så myckea fosterlandskänsla och kärlek för enighet Statsmagterna emellan, att jag icke skulle vilja insistera på granskning af fonden för att icke compromettera den andra Statsmagten; men jag skulle då önska, att denna behållning blefve afskrifven ur rikshufvudboken, på det att oenighetsfröet måtte försvinna.
Intilldess detta sker, måste jag consequent vidhål - I Den 17 Juli A. m. 399 la min begäran, att fonden blir granskad, om icke af revisorerna, åtminstone af StatsUtsk.; men om äfven detta afslås, anser jag R.
St. vara fullt berättigade att anslå medlen för de extra utgifter, som under riksdagen lära komma i fråga, eller att bos K.
M. begära att få öfvertaga de på fonden anvisade nödvändiga utgifterna, emot det att R.
,St. komma i åtnjutande af capitalbeloppet.
För närvarande yrkar jag bifall till Hr Cederschjölds motion.
Då ytterligare blifvit yrkadt bifall till Hr Cederschjölds propos., anser jag mig skyldig alt fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på den af mig till vissa delar upplästa skrifvelse, hvaruti i io:de punkten förekommer:
"Varande derjemte uttryckligen förklaradt, att dessa besparingar, så till capital som ränta, äro som rust- och rotehällares egendom att anse.” Detta visar, hvem den nya passevolaneefonden tillhör; och då det är ostridigt, att begge cassorna tillkommit på samma sätt, och den nva cassan medgifves vara rust- och rotehållarne tillhörig, fordrar väl rättvisan, att äfven den gamla cassan betraktas såsom sådan.
Under sådana förhållanden hemställer jag, huru lämpligt det skulle vara, om R.
St. ville tillegna sig fonden.
Hvad Hr Gr.
Cronhjelms önskan angår, att fonden måtte afskrifvas ur rikshufvudboken, instämmer jag i denna önskan, men icke på det skäl, alt cassan icke skulle finnas, ty derom äger jag ingen kännedom, utan på den grund, att denna fråga i annat fall skall vid hvarje riksdag komma alt utgöra ett ämne för oenighet, emedan jag förmodar, att Regeringen conseqvent vidhåller den åsigt, hon uttalat, rör:de den yrkade granskningen.
Jag vill icke hålla mig till de rättigheter och skyldigheter, som innefattas uti grundlagseller §§ af instruetionen för R.
St:s revisorer, eller meningen af und. skrifvelse!-; jag vill blott hålla mig vid de skyldigheter, som åligga Representationen uti omtankan för det allmänna bästa.
Denna fordrar, att misshälligheter eller tvister Statsmagtei na emellan icke underblåsas, utan vid första lämpliga tillfälle slutas.
Här har den ena Statsmagten sagt: ja, och den andra: nej.
Att fortfara på detta sätt skulle föranleda till förnyande af den obehagliga skriftvexlingen Statsmaglerna emellan, och vidare genom den riktning, det i längden gaf åt sinnesstämningen, måhända medföra följder, som icke kunna förutses, men som vid något tillfälle kunde blifva långt vådligare, än den förlust, statsverket skulle kunna anses
Iida genom fondens afskrifning.
Undanrödjandét af alla tvisteämnen är så mycket angelägnare under en tid, då så många andra ämnen finnas, hvilka skulle kunna föranleda till skiljaktiga meningar emellan Styrelsen och folket; under en tid, då det så mycket försökes att rubba och förändra gamla institutioner, är det angeläget 4oo Den ij Juli f. m. att bibehålla enighet för att gifva kraft åt sina handlingar, äfvensom att vinna kraft att motstå inverkan från främmande håll.
Ur denna synpunkt har jag sett saken, och jag förmodar, att StatsUtsk. äfven ur denna synpunkt framställt sitt förslag att låta saken förfalla.
Utaf Gr.
Cronhjelms yttrande har jag anledn. att hoppas, att han med mig instämmer, då jag upplyser, att den summa, som är ansedd såsom behållning pä gamla passevolance-fonden, numera icke finnes i rikshufvudboken upptagen.
Den var der intagen, men affördes genast.
Någon afskrifning af denna summa kan således hvarken erfordras eller vara lämplig, då densamma icke är i statens räkenskaper upptagen.
Att för öfrigt göra bestämda anslag på denna cassabehållning, har jag, för min del, icke kunnat finna lämpligt, när R.
St. icke ägt dispositions- eller gransknings-rätt deröfver.
St. böra icke göra anvisningar för andra ändamål, än som finnas oundgängligen nödvändiga.
Finna R.
St. något sådant behof böra fyllas genom anslag, så böra derför anvisas medel, hvaröfver R.
St. med visshet kunna disponera, på det ändamålet icke må förfelas.
Men då förhållandet med ifrågavar. medel är annorlunda, vore det icke med en riktig statshushållningsgrundsats öfverensstämmande att derpå göra anvisningar.
Riktigare vore det då, om man är af den opinion, som flera talare yttrat, att göra bestämda anspråk på denna behållning och, om anspråket godkännes, sedermera disponera medlen; men på de skäl, jag anfört, anser jag dessa anspråk icke böra drifvas längre, än de gått.
St. redan gjort nog i detta afseende, och att, om R.
St. nu finna för godt att icke mera besluta någon lind. anmälan till K. M. i detta fall, det är ett exempel af lugn besinning och moderation, som i framliden skall hafva lyckligare följder, än ett motsatt förhållande skulle åstadkomma.
Jag tillstyrker således bifall till Utsk.‘s förslag i denna del.
Hr Möllerhjelm; Jag har tagit mig friheten att begära ordet för att göra en rättelse vid Gr.
Cronhjelms yttrande örn på osäkra händer och till utrikes vistande personer utlånade capitaler af gamla passevolance-fonden.
Det förhåller sig icke så, att fonden är utlånad på händer, der den icke kan fäs tillbaka; ej heller innehafves någon del deraf af för närvar, utrikes vistande personer, och efter min öfvertygelse skola, genom en omsorgsfull utredning af denna fond, förlusterna derpå blifva ganska betydliga.
Men det är icke detta, jag egentligen fästat mig vid, utan vid den yttrade förmodan, att berörde förhållande skulle utgöra ett motiv för Regeringen att bestrida R.
St. granskning af fonden.
Jag begriper icke, huru ett sådant motiv kunde uppkomma lör Regeringen, som aldrig begärt att få veta, huru myc - Den 17 J u 1 i f. m. mycket, sorn blifvit utlånadl, eller lill hvilka personer utlåningar skett.
Förvaltningen sker efter reglemente!, och räkenskaperna Öfverlemnas till Kamman ättens granskning.
En värd talare har förmenat, att K. St., för att bibehålla enighet Statsmagterna emellan, borde afstå från allt anspråk på öfverskottet af gamla passevolancefonden.
Jag har svårt att föreställa mig, att bibehållandet af enighet mellan Statsmagterna skulle påfordra en sådan concession; ej heller har jag trott, att enigheten dem emellan är rubbad.
Om således anspråket är rättvist och billigt, ser jag intet skäl, hvarföre man skall afstå derifrån, helst, när olika meningar emellan Statsmagterna uppstå, det, efter min öfvertygelse, icke finnes något annat sätt att komma till slut, än att på båda sidor vidhålla sin opinion, intilldess sanningens och rättvisans röst hunnit göra sin oemotståndliga kraft gällande.
Så har det tillgått förut.
St. begärde fordom att få granska t. ex. tullverkets räkenskaper.
Detta afslogs flera gånger; men slutligen vunno de ändamålet, då andra Statsmagten fann billigheten deraf.
Jag kan således icke inse, hvarföre man nu skall afstå från ett anspråk, som man anser grundad! på sanning och billighet; man bör tvärtom vidhålla detsamma, tilldess det lemnar det resultat, man åstundan Hr Lage rhjelm:
Jag utber mig att ytterligare få nämna några ord i detta ämne.
Rikets sednast församlade Ständers und. skrifvelse till K. M., rör:de nya passevolanceinrättningen, har blifvit uppläst.
Jag kan icke finna, att hvad R.
St. der yttrat kan binda dem för ett annat fall, nemi. gamla passevolance-fonden.
Att den gamla fonden icke är inbegripen i den nya är allmänt bekant, och just den omständigheten, att redovisning icke är medgifven för den förra, utgör skillnaden dem emellan.
Man har anmärkt, att en und. skrifvelse i detta ämne skulle blifva utan följd, emedan föga eller intet är qvar att anvisa på.
I sådant läll synes mig så mycket mindre vara att förlora på att för StatsTJtsk. framlägga en tableau öfver fondens tillstånd.
Rätteligen hor jag omtalas, att emellan Konung och Ständer, så vidt möjligt är, bör herrska en likartad öfvertygelse i alla ämnen.
Jag skulle vara den förste, sorn ville bidraga till bibehållande af den jemnvigt, som bör äga rum emellan Statsmagterna; men då i närvar, fråga allt talar för R.