Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Svårigheten att för någorlunda godt pris få Handtverkare i Stockholm, gifver mig anledning att föreslå det Verkstäderna skulle förflyttas in i Landet, men RedskapsMagazinet finnas här i Slockholm, alltid fullt, enligt en viss fastställd plan af olika slags Redskaper och i samma mohn som försäljning sker bör genast bristerne fyllas från Vei'kstäderne.
Bestämda priser utsättas å alla Redskaper, hvilken beräkning fotar sig på rigti.ga grunder och ej af slumpen sammansätta.
Den 34 Januarii, 265 En Landtbrukare, sorn ej uti Materialiers ålgång och Handtverks-dagsverkens qvantum för hvarje lios sig brukéliga verktyg äger kunskap, bör ej få bära namn af Landtbrukare, ännu mer bör af dem, som äro våra Lärmästare förväntas denna kunskap och en dylik Taxa uppgöras, hvarefter för hvarje år prisen utScilla 5?
Sorn Hans Kongl. Höghet KronPrinsen af enskilte medel anslagit Fonden för LandtbruksAcademien, äga Riksens Ständer visserligen ingen rättighet,, att om dess Redogörelse förordna; men då en sådan Redogörelse i anseende till de skäl jag ofvan anfördt, vore mycket upplysande och nyttig, hemställer jag, om icke Riksens
Ständer kunde i underdånighet anhålla att en sådan Redogörelse, på sätt Hans Kongl.
KronPrinsen kunde i Nåder finna för godt, blefve af vissa utsedde Personer atiställd, och lämnad till Allmänhetens kunskap.
Må man ej föreställa sig, att jag genom dessa anmärkningar velat klandra Landtbr u ksAcademiens
Styrelses åtgärder:
Om dess afsigter än äro goda, kan dock vid verkställigheten sådana steg tagas, sorn ej äro förenliga med den åsyftade allmänna, önskan.
Om Ridderskapét och Adeln gör afseende på hvad jag här anfört, anhåller jag att detta mitt Memorial måtte till OeconomiajUtskottet blifva remitlcradt.
JHcit von Schulzenheimj Davida den äldre: 266 Den 24 Januarii.
Den af Herr Baron Wrangel väckta Motion om ett önskadt mera gagn af Kongl. LandtbruksAcademien, måste härleda sig ifrån dess berömliga nit för Landthushållningens förkofran; men härvid bör ihågkommas, att nämnde Academie ej är ett Rikets Ständers Verk, och icke heller njutit något understöd, mycket mindre sin Fond af allmänna Medel, utan är en stiftelse med Kongl. Majrts Sanction, upprättad af Hans Kongl. Höghet KronPrinsen, och som äger både sin upprinnelse och sjelfbestånd ifrån denne aldrig nog vördade Herres omsorg och liberalitet.
Detta Institut är icke ett Universitet, hvarvid Föreläsningar hållas, eller större Lärdomsafhandlingar utarbetas, utan hvarvid, mera i likhet med Kongl.
VeltenskapsAcademien, insände Rön och Prisskrifter emottagas, och de gillade Afhandlingar jemte flere till Allmänna Hushållningens befordran vidtagne Författningar, uti Kongl. Academiens årligen utkommande Annaler införas.
Jag finnér således icke, huru möjligen Kongl.
LandtbruksAcademien af Rikets Ständer instrueras kan, eller det väckta målet till Höglofl.
Ridderskapets och Adelns öfverläggning upptagas, mycket mindre till något Utskott som hellst, remitteras må.
Jag har icke ingått i någon pröfning af LandtbruksAcademiens åtgärder i allmänhet, utan hvad det vettenskapliga angår yttrat mina enskildta tankar och endast fästat mig vid dess CentralVerkstad, samt Redogörelsen af dess Medel.
Den 24 Januarii. 2(>7 jag nyss föreslagit, har jag dessutom anhållit, måtte såsom ett Önskningsmål i underdånighet framföras till Hans Kongl, Höghet KronPrinseu, som sedermera i anledning deraf, torde täckas vidtaga det beslut
Han finnér för det Allmänna nyttigast.
Herr Grefven och Landt Marskalken, hemställde, att de af Friherre Wrangel och Herr von Schulzenheim nu afgifne Anföranden måtte till Allmänna besvärs- och OeconomieUtskottet remitteras; hvilket bifölls.
Föredrogs å nyo StatsUtskoltets den 17 dennes afgifne, samt den 20 i samma Månad på bordet lagde Utlåtande, i anledning af gjorde Anmärkningar vid Utskottets den 24 sistledne December rneddelte Betänkande, om restitution af RegeringsRådet von Schewens Arfvingars fordran.
Herr Hejkenskjöld j Carl Fredric: uppläste följande; Jag skulle icke våga borttaga Höglofl.
Ridderskapets och Adelns dyrbara tid med anmärkningar vid ett så obetydligt
Mål, som detta, om jag icke befarade att det beslut Riksens Höglofl.
Ständer häruti nu fatta mojeligen kunde i framliden tjena till Prejudikat vid afgörande af mera betydlige
Mål af dylik be - 268 Den 24 Januarii. skaffenhet, cn farhåga så mypket mera grundad, sorn StatsUtskottet sjelf såsom skäl i sitt
Utlåtande antagit och åberopat den vid j8i5 års Riksdag följde Principe.
Af sådan anledning tager jag mig friheten härå fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet. 1812 års Författning, hvars Hufvudändamål är att erhålla ordning i RiksStatens utgifter, föreskrifver hvad dervid bör iakttagas af dem, som tro sig äga något att af Staten fordra, med stadgande att sådant hör ske innan den 1 Julii året efter det, för hvilket utgiften blifvit bestämd, vid den påföljd att vid underlåtande deraf, all fråga om betalning anses förfallen in till dess Riksens Ständer sammankommit och efter inhämtad upplysning om Fordringens beskaffenhet pröfva t huruvida till dess godtgörande något serskilt anslag må Be vill jas; men, efter min tanka, följer ingalunda deraf, att en sådan fordran, ehuru af Kongl. Maj:t i Nåder till Riksens Ständer Öfverlemnad, absolut af dem skall godkännas och betalas, utan ankommer af deras omdöme hvad som gifvit anledning till försummelsen och huruvida skäl finnas af don beskaffenhet, att de kunna gifva laglig och behörig anledning lill fordrans godkännande.
Med tillämpning af detta begrepp om Författningens Esprit till nu ifrågavarande sak, kan jag för min del icke erkänna framlidne RegeringsRådet von Schewens Sterbhusntredare någon rätt till ersättning af den Pension, som han utan någon laglig utsägt underlåtit att i behörig ordning uttaga.
Jag medgif. ver, att RegeringsRådet von Schewens Dispo - Den 24 Januarii.
269 sition af sin förmögenhet till Barmhertighetsverk är vacker, men kan icke anse det höra verka, vid afgörande af denna fråga till Statens synbara förlust.
Det är rätteligen fräta de grunder, hvarifrån en fordran sig härleder, sorn anledningen bör hämtas till dess gillande elier förkastande; och i närvarande fall finnér jag icke något så giltigt skäl anfört, som ursäktar den af aflidne RegeringsRådet von Schewens underlåtenhet, att i rätter tid uttaga sin fordran.
Rikets Ständer äro församlade för att bevaka det
Allmännas rätt och för att stadga ordning och säkerhet i Rikets PenningeVerk.
För detta ändamål är nödigt att nya Anslag endast beviljas för ändamål af väséndtelig nytta eller uppenbar rättvisa och billighet.
Till vinnande häraf är nödigt att gifne Författningar hållas i helgd, och att, då fråga är om undantag vid tillämpningen, sådana grunder .stadgas, att Författningens ändamål vinnes och att Undantagen ej kullkasta Regien; men denna är, att i allmänhet en viss Prasscriptionstid skall varda gifven för de Fordringar, som kunna af StatsYerket erkännas, och att, när denna är öfverskriden, endast Riksens Ständer må äga att återskänka en sålunda förlorad rättighet.
Detta stadgande grundar sig på Riksens Ständers Beskattningsrätt och afsigten är onekeligen, att undantagen skulle blifva få och endast äga rum för sådane fall, då Fordringsägaren utan sitt eget förvållande blifvit sin talan förlustig.
270 Den 24 Januarii.
Utan att en sådan grund stadgas och iakttages upphör hela ändamålet af Författningen, oell för det nöjet att göra Nådebevisningär, skola Riksens Ständer med tiden finnas hafva ådragit sig ökade bördor; — Det är för att, undvika detta, det är för att göra Författningens tillämpning enlig med dess Esprit, och för att i detta afseende stadga grunder, hvilka må tjena till ledning för kommande StatsUlskptt, som jag, utan att för öfrigt äga någon kännedom af von Schewens Sterbhus eller de Barrnhertighets-inrättningar, hvartill han donerat sin betydliga förmögenhet, ej kan annat än anse den hjelp, som skulle dessa sednare tillkomma, vara obehörig, då den skedde på Statens bekostnad, och emot en grundsats, hvars åsidosättande i framtiden, skulle kunna för Staten medföra en skadelig påföljd, då den tillintetgjorde Författningens ädamål och verkan, och det är i följe häraf, som jag tror mig böra tillstyrka afslag på StatsUtskottets Betänkande och att von Schewens Sterbhus må förklaras oberättigadt att utbekomma den af honom under dess lifstid outtagne Pension, hvilket Hög välborne Herr Grefvens och LandtMarskalkens, samt Höglofl.
Ridderskapet och Adelns upplyste ompröfvande, ödmjukast underkastas.
Herr PåhlmanOtto Fredric:
Som jag icke tror mig böra bysa någon annan tanka nu än den jag förut framställdt i StatsUlskotlet, torde mig tillåtas förklara, att, ehuru Riksens Ständer otvifvelaktig! äga rättighet att afslå den Den 24 Januarii. 271 af aflidne BegeringsRådet von Schewens Sterbhus sökte Restitution, anser jag likväl för min del att, sedan frågan, på grund af 1812 års Författning, Blifvit af Kongl. Maj:t till Riksens Ständer öfverlemnad, bör man icke till StatsYerkets förmon begagna en Persons uraktlåtenhet, att inom behörig tid uttaga sin Pension.
Här förete sig derjemte de omständigheter, att aflidne RegeringsRådet von Schewen, som uppnått en hög ålder, troligen icke hade sig bekant det äfventyr, som blifvit fästadt vid underlåtit uttagande af Fordringar hos Statsverket, äfvensom att han anslagit hela dess efterlemnade qvarlåtenskap till fromma Stiftelser; af hvilka anledningar StatsUtskottet hemställt, att ifrågavarande fordran måtte till hans Sterbhus utbetalas, och hvarå jag får utbedja misr Herr Grefvens och LandtMarskalkens o Proposition.
Grefve Mörner j Adolph Göran:
Jag vill visserligen icke klandra StatsUtskottets beslut, i svnnerhet då ifrågavarande Summa är min„dre hetydelig; men jag får endast anmärka, att ändamålet med den af StatsUtskottet åberopade 1812 års Författning är, att kunna med säkerhet beräkna StatsVerkets tillgångar.
Jag tror att hvar och en, som icke är frånvarande eller af laga förfall hindrad, icke har skäl att underlåta begagna de medel, som af Statsverket kunna honom tillkomma, så vida han ej anser sig kunna umbära dem, och i sådant fall är ingenting billigare än att en sådan besparing kommer Statsverket till godo.
Då 272 Den 24 Jaiiuarii. underdånig ansökning om Restitution i sådana fall göres, kan Kongl, Maj:t icke vägra Remiss deraf till Riksens Ständer; men om Riksens
Ständer alltid skulle ovillkorligen bifalla dylika ansökningar, kunde missbruk och rubbning i StätsVerkets påräknade tillgångar, lätteligen inträffa, om flere Personer, hvilka af en eller annan orsak försummat uttaga deras Pensioner, på en gång anmälte sig till deras utbekommande.
Jag känner väl, att Riksens Ständer tillförene med välvilja bifallit åtskilliga ansökningarom Restitution, men dessa ansökningar angingo blott sådana Personer, hvilka varit frånvarande, utkommenderade i krig, och således af Laga förfall hindrade att deras rätt bevaka.
Då aflidne RegeringsRådet von Schewen var en förmögen man, och icke sjelf i lifstiden sökt någon Restitution, utan endast hans Sterbhus nu derom väckt fråga, och då de Inrättningar, åt hvilka han disponerat sin efteriemnade förmögenhet, icke vinna någon serdeles betydelig tillgång, genom utbekommandet af ifrågavarande Summa, så anser jag för Principens och Prejudikatets skuld, mig böra för min del afstyrka den sökte Restitutionen samt i anledning deraf anhålla, att Betänkande måtte afslås.
Herr Grefven och Landt Marskalken framställde Proposition tili bifall af StatsUlskottets Utlåtande.
Herr Den 34 Januarii. 273 Herr Anckar,sparre, Ingemar August:
Den' sora ej uttager sin Pension, tyckes ej Vara i tellof deraf, oell jag anser det vara emot Pensionslnrättningens Esprit, att någon, som ej behöfver Pension, är deraf i åtnjutande, på hvilken grund jag yrkar afslag å Betänkandet.
Herr Grefven och Landt Mar skalken hemställde om Ridderskäpet och Adelil behagade afslå Betänkandet; hvilket bifölls.
Högloft Ridderskäpet och Adeln åtskiljdes klockan £ till 3 eftermiddagen.
In fidem ProtocoHi O. J. Lagerheim Lördagen den H Januarii.
Föredrogs å nyo Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskottets den >7 dennes afgifne, och den i5 i samma månad på bordet lagde Utlåtande, i anledning af åtskillige hos Högloflige Ridderskäpet och Adeln, samt Välloflige Kidd. 0. Ad.
Prat. II B. 2 Aid. ' 35, 36 m
Ben 2 4 Januarii.
BorgareStåndets gjorde anmärkningar vid Utskottets den 20 sistledne December aflåtne Betänkande i den frän sarateliga RiksStånden till Utskottets handläggning öfverlemnade fråga, om fortfarande eller inställning af den fria llusbeliofs-B. r än vinsbränningen.
Friherre Fockj Berndt JVilhelnij uppläste följande:
Ständers Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskotts sednare Betänkande, i anledning af de från RiksStånden återremitterade Memorialer rörande Husbebofs-Bränvinsbränningen och dermed gemenskap ägande ämnen, har slutat sig med en hemställan till Rikets Ilögloflige Ständer om den fria Bränvinsbränningens fortfarande och uttryckeligt afstyrkande från hvarje åtgärd, som kunde hafva dess inställelse till föremål.
Ämnet kan ses utur serskildte synpuncter: frågan är nu att finna den rätta.
Mankan betrakta hvarje enskildt Medborgares vinning, genom den Bränvinstillverkning, han är i tillfälle att åstadkomma, och godkänna denna vinst såsom en loflig Industrie; man kan ock låta alla dessa individuella intressen sammansmälta i étt helt, och se blott det Allmännas gagn och behof; Resultatet skall icke blifva detsamma.
Bränvihsbränningen är väl en fri fabri - Den 24 Januarii. 275 cation; men den rörer alla Medborgares rätt, oell alla kunna deruti icke taga del.
Den är ännu, och måste kanske alltid vara ett Monopolium i den beslutna Hemmansägarens och några Statsboerk hand.
Ofelbart välja Rikets Ständer den sednare synpuncten, se förbi privata interessen, ehuru många de än må vara, och rigta deras omtanka på det Allmännas fördel, alfvarligt tillseende att den må vinnas, äfven i fall den icke skulle erhållas annorlunda, än derigenom att i valet emellan 2:ne onila ting, det mindre föredrogs för det större.
Utskottet yttrar förra gängen: 1:0
Att täta ombyten af Oeconomiska Författningar_, skada ÅkerbruketjCulturen och Näringarna.
Satsen är i visst afseende sann, men sjelfva begreppet om Oeconomisk Författning innebär, att den måste kunna rätta sig efter Culturens framsteg, och således förändras, enär den finnes olämpelig.
Om behofvet kräfver täta förändringar i Oeconomiska Stadganden, så bevises derigenom visserligen ett vacklande Husbållssystem, och att föreskrifterne antingen icke varit byggde på den visshet, som är erfarenhetens frugt, eller1 ock, att man vid deras stiftande sedt mångas, men ej allas, icke en gång de flestes interessen; men onekeligen in trä lfa många sådana förhållanden, dem den högsta menskliga vishet ej kan förutse, och då det skulle befinnas i högsta grad olyckligt för ett
Land att äga oföränderliga Oeconomiska stadgar.
Den 34 Januari!. 3:0 Att
Spanmälspriserne icke alltid nedsättas af förbud emot B ränvinsbr ämling.
Derå får svaras:
Att då Jordbruket är Sveriges ModerNäring och det yrke, som nu upprätthåller Staten, och sorn en gång lossar från sina tunga band, skall göra Statens välstånd; hvilken kan då önska att Jordbrukets producter skola falla uti vanvärde, eller skäligen missunna dess Idkare en billig vinst.
— De flestes, ja! alla Medborgares, både i Släder och på Landet, sanna väl, fordrar att Jordbruket gynnas i naturlig ordning; ty i annat fall skulle ju den källa uttorka, som gifver lif åt våra öfriga Yrken.
Här är således mindre fråga om att nedsätta priserne, är att bespara sjelfva Spanmålen och dymedelst förekomma nöd och brist jemte deras oskiljaktiga följder; Ocker och Brott af alla slag. 3:o Att införsel af Utländsk
Säd icke skulle ökas vid fort farande fri Bi' anvin sbränn ing, åtminstone ej i större mohnj än som af det i motsatt händelse införskrifna Bränvin rikeligen skulle fyllas.
Jag får dervid anmärka, att hvarje inforskrifven Utländsk tunna Säd, är Riksförlust, och hvarje deremot svarande Bränvin» qvantitet, en ännu större.
Ändamålet med ett temporairt Bränvinsbrännings-förbucl, är ej att betaga Nationen en blott vid öfverflödigt bruk förstörande, genom vanan och kanske för vårt Climat passande njutning, utan endast med hvad nyss är anmärkt, att spara våra Sädesförråder, för det ännu angelägnare Brödet, och det för en framlid, öfver hvilken vi icke kunna Den 24 Januarii.
277 disponera.
Bran vins-i införskrifning till större
Qvantiteter, bör dessutom icke kunna komma att äga rum, såsom förbuden, och då dessutom otvifvelaktig! är, att Bränvin redan finnes i Landet till öfverflödig myckenhet, efter en nu i lång tid utöfvad fri Bränning. 4:o
Att ett temporairt Bränvinsförbud, hvarken verkar på Nationens Moralite eller det öfverdrifna begäret till njutning.
Delta medgifves; likväl står den urgamla satsen fast, att tillfället gör brottet.
Utskottets sednaste
Utlåtande inskränker sig till besvarande af fyra framställde Ilufvudjrågor.
I möjligaste korthet anhåller jag vördsammast om Högloflige Ridderskapets och Adelns tålamod att dem besvara.
Den af Utskottet åberopade omständighet, att åtskillige Provincer hafva Spannmål att aflåta, gör nödvändigt alt förekomma det icke alla inhemska tillgångar uppgå i Bränvin, innan den tid inträffar, då Communicationen kan öppnas, emellan Skånska, Blekinge, Halländska och Norrländska Ilamnarne, samt öfriga puncter af våra vidsträckta Hafskuster.
Det är i högsta grad lyckligt för Oss om, i nödens stund, vi kunna påräkna dessa egna förråder; men den som tror att de kunna påräknas längej om icke särskildte omständigheter tvingas lill deras förvaring, känner illa Landtbrukarens många penningebehof, 278 Den 24 Januarii.
Det torde mig tillåtas yttra, att Utskottet, efter min tanka, kanske med för mycken säkerhet byggt deruppå, att Bran vinsbränningen skulle med klokhet bedrifvas, om den finge fortfara utan inskränkning.
Den sanna klokheten bör visa sig i en, till efterföljd förbindande
Uti ett rättvist jemkande af det gemensamma Fosterlandets serskildta delars olika kraf.
Åt slumpen må vi icke öfverlemna pss, och i hvad mohn skulle icke detta likväl ske, om vi, saknande fullkomlig kännedom af närvarande och åtminstone af, under loppet af vintern och våren, kommande behofver, skulle i anseende till möjliga tillgångar rätta oss efter den allmänna rösten; och antaga, att ökad. tillgäng pä Brödföda af de stridare Sädesslagen, bör blifva en följd af Bränvinsbränningens fortsättning.
Hvad år 1812 skedde, hörer egentligen icke till saken, ty endast och allenast det närvarande förhållandet bör skärskådas; och örn än en mängd Landthushållare tillverka Bränvin af Potaloes, så dristar jag likväl med trygghet påstå, att, deras antal förhåller sig till de öfrige, hvilka bedrifva Bränningen af Hvete, Båg, och Korn såsom 1 till i5.
Rikets Ständer bindas icke heller af de i ämnet år ^8i5 tagne Beslut.
Då, sorn nu, var allmänt väl föremålet för deras bestämmelser om Bran vinsbränningen; men vore val dessa år i8i5 så ofelbara, att deickeåri8i8 kunna gifva vika för en bättre af tillfällighetens kraf påkallad öfvertygelse.
Svaret faller
Den 24 Januarii. 279 af sig sjelf.
Det som efter min tanka bör och måste undersökas, är, hvilken nytta har den, snart sagt oinskränkta Bränvinsbränningen tillskyndat Svenska Folket och Sederna; hvilken förmån skall dess fortfarande medföra i denna Conjunctur.
I sednare hänseendet kan väl med trygghet svaras:
Ingen förmän, idel Förlust j
Nöd och Brott.
Den trösten att Utländsk Spannmål under förflutne missväxtår, blifvit införd till större belopp, än hvad nu synes komma att behöfvas; hvad båtar den väl, om den ock vore mera, än ett inbillningens, foster.
Skall det fria från Sjelfsländiga Sverige alltid vara fördömdt att bära Utländska Spann målsHandlares bojor, eller skola vi, efter fullbordad Sädesförädling äta Barkbröd till vårt myckna Bränvin, eller månne ej vår Statshusliållningsgrundsats bör vara, att bero af oss sjelfva, i anseende till våra behof, hvilket alla Sveriges Konungar ifrån urminnes tider åsyftat.
Vilja vi med alfvar undgå att se våra ExportArtiklars värde uppslukat af en aldrig hvilande Spannmålsimport, så måste vi nödvändigt besluta att förneka oss Bränvin, när vi sakna bröd, I den händelse några af de anförde skäl, så väl i afseende på mindre god äring, som rådande behofver m. m. icke skulle finnas öfvertygande, bör jag till mitt stöd åberopa den ovedersägeliga sanning, att under 1816 års Rågsådd, uti flere Provincer inträffade så starkt och långvarigt regn, alt kanske nära f:del af 280 Den 24 Januarii. dcu Jord, som för Rågproduetionen vanligen begagnas, Lief osådd; att 1816 års Vårsäd var otjenlig tili utsäde, och att sålunda Resultatet af 1817 års
Skörd blef vida mindre gynnsamt än man förmodadt.
Att nästan alla, både allmänna och enskildfa Förråder, vid sista skördetid vore uttömde, och Magazinslnrättningens tillgångar så anlitade, att nära 140,000 Tunnor ‘Säd och i5o,ooo Lispund
Mjöl och Bröd derifrån måst utgå till undsättning; att Magazinslnrätlningens Capitaler, till deras största belopp, äro fästade, genom deras utborgning, så att ingen betydligare Spannmåls-upphandling kan af Direclionen bedrifvas, om ock tillfälle dertill yppade sig, att Inrättningen icke kan påräkna någon stor tillgång af Kronans Afrad-och TiondeSpannmål, emedan Directiolien måst tillåta dess lösande med Penningar i de fleste Orter, hvadan den ock ser sig alldeles urståndsatt att kunna fylla alla, nu redan kända Undsättnings-reqvisitionerne.
Att Rikets Geographiska läge förbjuder, att af Öfverskotten i de åberopade 8 Provincer, hämta all den hastiga hjelp, sorn de öfrige nu redan, och ännu mera framdeles behöfva, och att sluteligen sjelfva Hufvudstaden, med omkring 70,000 Innevånare, då den vanliga Spannmåls-införseln, om ej afstadnat, åtminstone minskas, äfven ej bör sakna hjelp i nödens stund.
Då för öfrigt Höglofl. Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet, i afseende på de reqvirerade Undsältnings-belpppen, icke ansett sig kunna eller böra vederlägga Allmänna Ma - Den 24 Januarii. 281 gazinsDireetioneii, på officiella meddelanden grundade, och i redligaste afsigt framförde uppgifter, torde dock med likgiltighet icke höra hetraktas den sannolika nödvändigheten, att denna erforderliga UndsättningsSpannmål skall på Utländska Orter upphandlas, kanske för flere Millioner R:dr; månne icke uti beräkning hör komma vådan härigenom för Rikets * Financer, aft för framtiden bestämma, såsom grundsats, en dylik Hushållning!
— Man har funnit obetydlig den omständighet, att en Veckas Spannmåls-förråd komme, efter Utskottets Uträkning, att brista för hela Riket, eller, med andra Ord, att mera än 100,000 Medborgare måste sakna Bröd för Ett halft år!
Individuelle kännedomen om Sädesafkastningen i en och annan Landsort, upplyser icke: att dermed höra förbindas generelle Calculer, oell desse, i sammanhang med de Resultater, som vinnas efter verkställd ut tröskning, således icke med afseende på Landsliöfdingarnes sä kallade ArsväxtBerättelser och deraf följande Allmänna MagazinsDirectionens, till Kongl. Majit ingifna, vanliga underdåniga RapportSammandrag, men deremot igenom dageligen ifrån Länen inkommande VeckoRapporter, t. ex. ifrån Uddevalla af den 5 Januarii, som upptager Rågen till 20 R:dr RgsSedlar, och icke 12 R:dr.
Då, på de fleste ställen , efter verkställd tröskning, det bekräftas, att brist i många Orter är för hand, och att förmodade Öfverskott nu redan knappast förslå att jemna de andras behof, än mindre att undsätta -Jldelar af de Jordbrukare, som innan nästa Skörd behöfva köpa 282 Den 24 Januarii.
Spannmål till Brödfödan; så borde omtankan fästas på det helas Interesse, hvarmed ej torde vara förenligt eller Riksgagneligt, att lemna Brån vinsbränningen i ostörd ro, och hvarje Hemmansägande Medborgare, ett Privilegium att med oqvalt samvete, till Bränvin och Drank consumera, hvad behöfvande Landsmän, Närings- och Bruksidkare samt Stadsboer i de fleste delar af Pöket, hoppas blifva af Fosterlandskänsla och Broderlig kärlek, lemnadt, den hungrige till Bröd, emot skälig betalning.
Under dessa omständigheter gifvas blott tvenne Alternativer:
Deteria, att genom Bränvinsbränningens inställande, på någon viss tid, minska SpannmålsConsumlion, och det andra:
Att låta Bran vinsbränningen vara ostörd, men deremot öppna Hamnarne för Utländska Skeppsladdningar af Spannmål, till ersättning för den vi förslöst och uppbrändt.
— Tvekar man i valet, så frågar jag tryggt: