Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 10 Julii f. m. m visat största förmånen af upphandlingar med eller utan entreprenad-auctioner, borde man känna detaljerna för att kunna fälla något omdöme. Hvad Utskottet nämndt att Leverantören, som lärer varit framlidne Grefve C. H. Posse till Fogelvik skulle med 18 procents vinst till andra afstått en del af Leverancen, bevisar ingen ting, då risquen af ett så stort företag måste motsvaras af möjligheten af en betydligare vinst. Emot Friherre Ehrenborg har Utskottet anmärkt tillstyrkandet af en Författning rörande Husbehofsqvarnars skattläggning i Kronobergs Län. Jag saknar tillräcklig speciel kännedom för att kunna bedöma denna Författ* ning, sorn lär grundat sig på den af KammarCollegium lemnade upplysning, att vid Hemmans skattläggning i nämnde Län, Husbehof*., qvarnar ej ingå i någon beräkning, men jag kan ej undgå finna högst anmärkningsvärdt att med hänvisning på 107 §■ föreslås en anmärkning, hvars enda påföljd, om den godkändes, blef, att Riksens Ständer hos Konungen anhöll, att han täcktes entlediga en person från ett Embete, denne ej innehade. Nästan lika är förhållandet med den mot Herr af Klintberg gjorda anmärkning. Hvad sjelfva det af denne senare afgifna råd beträffar, så finner jag för min del tillstyrkandet af eo mindre men bättre lönt Personal i Allmänna Maga/insDirectionen nyttigt. Deremot tror jag, att om man kunnat undgå tillägga Upphandlings-Commissionäreme provisioner, de bordt undvikas. Dea io Julli f. m. I afseende på ConstitutionsUtskottets anmärkningar äger jag icke vidare att tillägga, men då dessa i min tanka, dels icke tillhöra Riksens Ständeis opinions omdöme, dels endast vidrört mindre betydliga mål, så har jag ansett m g, för att bilda detta mitt utlåtande till ett helt, böra framställa en teckning af den sista 5-års Styrelsen, sådan den visat sig för mig.
Jag vill gerna erkänna, att för kringliggande orter vore det af stor fördel, om kanaltaxan för inre farten kunde nedsättas, men jemförom den med den vanliga på jernvägar. Det vore verkligen oförlåtligt, om på en kanal, som kostar så litet att underhålla i jemförelse med hvad som erfordras för en jernväg, om de på en kanal, der stora laddningar kunna föras i ett enda fartyg, utan att fordra några synnerliga kostnader, alt taxan vore så dryg att jernvägsfrakten blifvit lägre. Afgiften för kanalens begagande för varutransporter bestämdes i början efter fördelning i sex klas ser, och med en ursprunglig beräkning af 6 r:st. för första klassen ända ned till ^ r:st. för den sista, beräknadt efter tusen alnar. Detta är ytterligare modifieradt af bolaget då kanalen passeras, så att nu betalas 1 r:dr 13 sk. för första klassen för hela kanallinien. Detta är för dyrbarare varor. För sista klassen betalas icke mer än 5 sk. 1$ r:st. för hela Götha kanal, som har en längd af nio mil, eller ungefär samma längd som den projekterade vägen mellan Orebro och Hult skulle komma att få. I Tyskland var förhållandet med jernvägarne, enligt ”Lisie der Börsen Halle” att afgiften i medeltal utgjorde 3 silbergroschen per tysk mil, d. v. s. för transport på en sträcka af 13^ tyska mil (eller ungefär detsamma som Göta kanals längd) i medeltal utgjorde 7| ndr Svenskt b:co, eller sex gånger så mycket, som den högsta afgiften vid merberörde kanal eller 72 gånger så mycket som den minsta afgiften derstädes. Vända vi nu oss till andra länder t. ex. Belgien hvilket jag år 1838 genomfarit i flera riktningar, så finna vi, enligt Hr Rydqvist’s bok om kommunikations-anstalter, att i detta rika land, hvars produktion är omätlig, der sålunda på korta jernvägssträckor, stora transporter af dyrbara varor, att icke tala om passegerare, äga rum, hvilka lemna de stora summorna för att betäcka kostnaderne för underhållet och någon behållen inkomst och sålunda transporten af tyngre artiklar, som man vill underlätta, kan sättas mycket lågt.
Deputation till henne med en underdånig condoléance-adress i anledning af Hans Maj:t Konung Oscar I:s dödliga frånfälle: se Deputationer. Enkeoch Pupill-kassa, Riksgälds-Kontorets, angående fortfarande understöds beviljande för -: B. XI. 219, 254, A. 254. Enskilda Banker, angående förändringar i och tillägg till den af Rikets Ständer vid sednaste Riksdag beslutade lag för -; motion af Grefve Gustaf Fredrik Liljencrants: se Motioner. Erke-Biskopsoch Biskops-val, angående: se Regerings-Formens 29:de §. Ersättning till Sala silfververk för dess förlust, i händelse af skatteförenl<lingens tillämpning på de till silfververket anslagna räntor af det så kallade Salbergs län, angående: IV. 516; R. V. 10; B. VIII. 16, 164, 207, A. 211: E. IX. lil. — af Stats-medel till delegarne i laga skifte uti Grimstorps by för förluster i följd af jern vägs-anläggning, angående: B. X. 248, 282. A. 282. — från Stats-Verket till aflidne Skeppstimmermannen J. L. Hedströms arfvingar för kontanta medel, dem Hedström i lifstiden öfverlemnat till Chefen å den sedermera förolyckade korvetten Carlskrona, angående: B. III. 313, 457, 526, A. 526. —, angående bestämmande af sådan åt Kronobetjent för försäljning af å landet utmätta lösören: B. VI. 36, 429, A. 429. —, angående rättighet för rotebonde att erhålla sådan för Soldattorpets "brukande under det Soldaten är kommenderad på arbete: B. V. 240. 278, A. 278; U. IX. 58, 110, A. 110.
Ware här endast fraga om uppoffringar til at derigenom rädda Fäderneslandet utur den wavestga belägenhet, som är oskiljaktig isrän de uti Larens kanslier upkvmna oredor, kunde denna öiwerlagguing icke blifwa brydsam för Ridderskapet och Adeln, ock kan yr; omöjeligen fela uti mit omdöme, da jag hyser den lankan, at Ridderskapet och Adeln will haswa allt ospardt för et älskadt Fosterland. Men uti en sa ta rik smn, ling, som wärk Riddarhus, hwars Ledamöter, ändock och alle syfta til samma mål, Rikets basta, likwäl hysa sk.lj. aktiga meningar, angående medle» som bertil leda, lärer ej annar wara at förmoda, än at olsta tankar äfwen blifwa yttrade angående förewarande ämne. Derom hofwa likwäl alla warit öfwerens, at wara Lreälk-Sedlar, hwilkas warde endast beror af opp. nionsn, förorsakat brist uti de kilgängar hwarmed Larens behof skulle bestridas; at Riksgälds-Lnnkoirer igenom detta icksals mynt ofta blifwit satt i förlägenhet i anseende til upfyllandct af sina förbindelser lil Utrikes Longifware, med et ord, at detta mynt, som medfört skadeliga werkningar bade för dec allmänna och för den enskillda rörelsen borde indragas och redbart mynt sättas uti omlopp; grunderna uppå hwilka en Kealisarion skalle byggas hofwa likwäl warit och äro annu, et widstrackt kwisteämne. En del önska, at Riksgälds-Sedlarna skulle igenom en bertil anslagen ^markistemsnts-lko^ iucceslivs dragas »kur rörelsen, andre äcer, at LreäikMyntet matte pä en gang realileras, män^^ bestrida all devalvation ä Riksgälds-Sedelstocken, andre ater sinna slA nöjde, om ock dera rabstlsraäcr 2; ä zz^ ^>ro(leor. 6^8
Af kastningen torde då för tiden, ehuru mera kostnad användes, ej varit betydligare större, än nu, då man eftersinnar, att under de sednare åren, alla de gamla, till stor del otjenliga Hästarne, blifvit ersatte af nya, hvilka ej förr, än de sednare bägge åren, hunnit att betydligen verka till förökning af unga Hästarnas antal, hvilket nu tyckes vara ansenligt, då nära 80 unga Hingstar, och öfver 80 unga Ston finnas. Den 16 Maji. 425 Denna tillgång på unga Hästar, som ännu ej hunnit förse Kongl. Hofstallet med Hästar, eller medgifva någon försäljning deraf, torde likväl med skäl hädanefter kunna påräknas dertill. Imellertid har, det oagtadt, och fastän, genom ett års ovanlig rägnig väderlek, omkring 4° stHästar dogo, ändock öfverhufvud 21 st. Hästar årligen från Stuteriet utgått, då 24 st. är det högsta, som efter plan, under lyckliga omständigheter, kunna påräknas. Tillägges nu, att af Stuteriets Hästar 6 st. Hingstar begagnas vid RidScholan i Upsala, och som Beskällare med nytta i Orten, samt den nytta Hästafveln i hela trakten af Strömsholm har af Stuteriet, då öfver 3oo främmande Ston, emot en obetydlig afgift, årligen blifvit derstädes betäckte, tror jag för min del, att det af Riksens Ständer dermed åsyftade ändamål, just nu, är närmare att uppfyllas, än man tyckes vilja inse, och att ingen till Kongl. Stallet lemnad Häst kan anses kosta en Summa, som kan jemföras med deri uti Herr Öfverste Tersmedens Calcul högst orimliga, af 6,415 R:dr.
Jag har blott velat visa nödvändigheten af att hela vårt bankoch lånesystem ordnas, och att Sveriges modernäring, jordbruket, framförallt förtjenar statsmakternes synnerliga upmärksamhet. För att återkomma till den af Hr Frih. v. Schwerin afgifua motionen, så delar jag fullkomligt hans tanke, att Riksbanken kan behöfva omorganiseras och att en del af dess lånerörelse öfverlemnas åt den enskilda företagsamheten. Men, deremot önskar jag icke att den gamla byggnaden skall helt och hållet öfverändakastas och att enskilda aktieegare deri skola ingå. Jag lefver i hoppet att den skall kunna förbättras utan en så radikal omstöpning. Till stöd för denna konservatismen får jag citera Sir Robert Peels ord i dess berömda tal d. 6 Maj 1844, då han framlade sin kända finansplan, och hvilken betydligt minskade privatbankernes okontrollerade rörelse, men hvilken bibehöll Engelska Banken nära nog i sitt gamla skick: »Den sanna politiken i detta land är att begagna, så vidt möjligt är, de verktyg, man har färdiga till hands, 208 Den 19 November f. m. lör att tillgodonjuta den fördel, dessa ega, att lia varit i bruk, att vara viii bekanta oell att utgöra en del af samhällets vanor». Så är det också med vår riksbank, som stått öfver 200 år. Allmänheten kommer alltid att lia vida mera förtroende till R. St:rs vilja och förmåga att upriitthälla myntvärdet än några aktieegares, hvarom för öfrigt Palmstruchska förvaltningen lemnat oss en talande hågkomst. Må vi grundligt reparera vår gamla Bank, men ej rifva ned den, ty så väl i politiska som financiella frågor är alltid det framåtskridandet det bästa, om hvilket skalden säger: Das immer schafft, doch ilie zerstört! Många Ledamöter yttrade härtill sitt bifall. Hr Ehrenhoff. Gustaf Herman, anförde skriftligen:
Brot. 1834- 5 Sami. 1 AfJ. t 5:tc Häftet. 1 BeV Hilling; - U / sk ottea Bit. N;n 10, på Svenska landthushållningen, i den nya Tull-Taxan måtte införas högre tull-afgifter för den Finska importen, än sora nu ega rum. Från Wällojl. Borgare-Ståndet: af Herr Grapengiesserj sorn i afseende å handels-förbållandena emellan Sverige och Ryssland, sedan 1828 års Handels-Convention lupit till ända, föreslagit: dels, att till förekommande af ytterliga flucluationer i spanmålspiisen, hvilka Motionairen ansett med skäl kunna räknas lill de mest olyckliga förhållanden för Svenska landtbruket, och bland de mägtigaste hindren för dess uppkomst och bestånd, Rikets Höglofl.
Trumpetstöten hade för mormor förrådt hur nära han var. — Madame kan sitta kvar, medan jag spänner från hästarna och ger dem mat. Hon satt kvar i den gamla diligensen, i hvilken hon i fantasien gjort den färd hon aldrig skulle göra i verkligheten. Hon hade fått visshet. Hennes kärlek, hennes längtan skulle aldrig föra honom tillbaka till henne. Intet under skulle ske. Han var lycklig. Intet, icke ens hennes egna ögon, hennes egna örons vittnesbörd, hade kunnat öfvertyga henne så som barnets naiva, afsiktslösa, hänsynslösa beskrifning. Hon förstod, att han älskade den nya hustrun så, som han aldrig älskat henne. Från dödens land finnes ingen återvändo — och förvisso ej från ett sådant lyckoland, som det, där han nu dvaldes. För henne var han död. Det var ett dödsbud hon fått. Men medan hon kände hur hoppet stelnade och dog inom henne, kände hon på samma gång en vemodig, lisande tröst; trösten af att ha fått denna förfärliga visshet på detta milda, harmoniska sätt. — Madame! Det var René, som kommit upp på kuskbocken. — Har madame gråtit hela tiden, medan jag spänt ifrån hästarna och varit inne hos mormor? — Jag vet inte. Den gamle värdshusvärden kom långsamt öfver gården på väg till stallet. — Hitåt, grand père! — Är du där, René? Kom ned, så skall du få gå med mig! Men, min Gud, har du fått madame upp på kuskbocken? Hvad är det nu för konster igen? Skall jag banna honom, madame? — Nej, gör inte det. — Men kanske ni vill hjälpa ned mig nu. PÅ MUNKARNAS MARK. Superintendenten på Gotland, doktor Jöran Wallin, hade hållit visitation i Roma kyrka och gästade dagen öfver hos landshöfdingen baron Johan Didric Grönhagen på Roma kungsgård. Biskopen hade för knappt en månad sedan anländt från fastlandet, och detta var hans första personliga bekantskap med stället och landshöfdingen. De båda herrarna sutto denna solheta augustieftermiddag, Anno Domini 1736, på gräsplanen framför det nyuppförda, prydliga residenshuset.
Då rann honom åter i sinnet, att han skulle försöka sin käresta, hurudant hennes förstånd var; han sporde henne derföre åt, hvad hon mente att slikt ett träd helst kunde brukas till. Bryggare-dottern svarade som hon mente bäst: »jo, det kunde aldrig likare vara, än till ett brygge-kar att brygga öl uti.» Straxt märkte ulfven att han åter var besviken. Han blef derföre öfvermåttan vred, lopp genast tillbaka till kungs-gården, och sade att han ville ödelägga hela konunga-riket och konungen med, om han icke fick prinsessan som var honom lofvad. Konungen hade så ingen annan råd än att taga igen tjenstemön; men ulfven skulle återkomma dagen efter, för att hemta sin rätta käresta. Såsom konungen nu väl såg, att han var tvungen hålla ord emot ulfven, blef han mycket bedröfvad; sammalunda ock hans folk, ty alla hade prinsessan kär för hennes mildhet och godhet skull. Der spordes så inte annat än sorg och klagan hela natten igenom, och tycktes det vara en stor nöd, att konungens enda dotter skulle gifvas åt en slik brudgum. Men om morgonen, första tid dager var ljus, lät konungen kläda prinsessan på det allra kosteligaste, i silke och präktigt skarlakan; fäste en gull-krona i hennes fagra hår, band ett gyllene bälte om hennes midja, satte röda ringar på hvart hennes finger, och lät smycka henne som det kunde höfvas en så rik och förnäm jungfru. Derefter leddes hon ut i gården till att möta sin brudgum. När nu ulfven kom, blef der åter en sorg så ingen det kan omtala, och konungen sjelf var så till sig, att han icke ville taga någon tröst. Likväl gjorde han som han hade lofvat, gaf sin dotter åt ulfven, och skildes så ifrån henne med stor kärlek å begge sidor. Derefter vände han tillbaka in till sitt, och var högeligen bedröfvad. Men ulfven vänslades emot sin fagra unga brud, och qvad: »Sätt dig på min rygg! Håll dig i min lugg! Och dig skall ingen fara ske.»
M 134. 7 styrelse i kraft af 72 § Regerings-formen meddelas; och Kongl. Majit förblifver Rikets Stander med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. Under Hans Maj:ts Min Allernådigste Konungs och Herres sjukdom: CARL. J. A. Gripenstedt. Utdrag af Protokollet öfver Finans-Ärenden, hållet, under Hans Maj:t Konungens sjukdom, inför Hans Kongl. Höghet Kronprinsen i Statsrådet å Stockholms Slolt den 11 December 1857. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern Gunther, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Friherre Lagerheim, samt Statsråden: Wallensleen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou, Almqvist och Friherre af Ugglas. Chefen för Finans-departementet, Stats-rådet Gripenstedt, uppläste till justering ett, i enlighet med Kongl. Maj:ts denna dag, på Statsrådets enhälliga tillstyrkande, fattade beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts nådiga proposition angående åtgärders vidtagande för att underlätta penningeställningen och rörelsen inom landet. 8 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M 134. Efter uppläsningen häraf anförde Stats-rådet Grefve Mörner i underdånighet: »Jemte det jag för min del i allo instämt uti det af Departements-chefen framställda förslag, utbeder jag mig tillika att få i underdånighet tillkännagifva, att, enligt min tanke, det åsyftade ändamålet endast kommer att mera ofullständigt uppnås, derest ej, i sammanhang med nu föreslagna åtgärder, större frihet, än som enligt nu gällande lag är medgifven, beredes långifvare och låntagare att vid försträckningar sig emellan öfverenskomma om räntans belopp.
I sådan afsigt får Utskottet till de Respective Ståndens vpplysta ornprofning vördsamt hemställa, om icke lämpeligt vore, att, under iakttagande af hvad löre detta finnes föreskrifvit, i afseende på den minsta valeur, hv3rå Privates Assignationer på Ulanften få utfäidas, det derjemte må stadgas, att sådane Assignationer hädanefter skola inom Sex Månader från hvarje assignations dato, till inlösen hos Ranken presenteras, vid äfventyr att, efter nämnde tid, derstädes ej emottagas, utan ålerlemnas till Presentanten, hvilken ela eger att hålla sig till den, sorn Assignationen uigifviti Ranko-Utskottets Retänkandeh. 4 lij' Börandes härvid enahanda undantag i afseende på Publika Verk och Allmänna Inrättningar blifva gällande, som Banko-Utskottet i Dess förra Betänkande i fråga em Assignationers Advigering, föreslagit. Genom Banko-Utskottets nu afgifne Utlåtande, torde en af Riksdagsmannen J, M. Wessing hos Hedervärda Bonde-Ståndei väckt och till Banko-Utskottet remitterad motion i samma ämne, tillika få anses besvarad. Någre Ledamöters inom Utskottet yttrade meningar, blifva, enligt förbehåll, medelst serskildt Protokolls-Utdrag bifogade. Stockholm den 6 Maij i§i8. Utdrag af Protokollet, hållit hos Riksens Högloft. Ständers Banko-Utskott vid Urtima. Riksdagen i Stockholm den 28 April 1818• Herr Bruks Patron Milander yttrade: Enär Set är afgjordt, att ingen Advis skall äga rnrri, och Assigneringen kommer, som tillförene, att fortfara, hvilket i mångå delar lättar rörelsen och befordrar Näringarne, så kan jag icke för någon del finna det vara i sin ordning ålägga den, sorn tagit en Assignations-Sedel för god, att inom viss tid nödsakas insända Invisningen till Banken, utan må det bero af honom sjelf.
Häraf uppkommer den följd, att de fleste af desse sednare Landtmätare aldrig erhålla tjenster med Lön och således icke heller, vid tilltagande ålder, då deras arbetsförmåga upphört och med den, utvägen att med deras arbete finna sin bärgning, kunnat komma i åtnjutande af den förmån, andra Statens Tjenstemän blifvit förunnad, att vid uppnådd bestämd ålder få såsom pension bibehålla innehafvande Lön. 1 betraktande af billigheten deraf, att, enär de Landtmätare, som för Riket» 8x° Proposition om Statsverkets tillstånd och behof! tjenst erfordras, icke alla lämpligen kunna med Loner af Staten fdrses, de åtminstone böra på sin ålderdom erhålla nödtorftig bärgning, i likhet med hvad alla andra Statens Tjenstemän vederfares, vill Kongl. Maj:t tili Riksens Ständer föreslå, att Commissicns-Landtmätare, som efter behörig tjenstgöring uppnatt den för Civile Ämbetsmän i allmänhet till pensions erhållande bestämde ålder, må förklaras berättigade att å allmänna Indragnings-Staten åtnjuta penr sion till det belopp, aom andra Landmätare bestås, och hvarigenom någon betydlig utgift icke skulle Staten tillskyndas, då, af de nu i Riket varande Commiäsions-Landtmätare, endast fem, efter de för pensions undfående nu gällande grunder, kunde dertill komma i fråga. Kongl. Majit, som i Nåder gillat hvad Stats-Contoiret, angående förkållandet med RiksMarkegångs priset i underdånighet anfört, vill i Nåder fästa Riksens Ständers uppmärk sam het på nyttan och redigheten deraf, ali ett oföränderligt medelvärde emellan hvarje Riksdag bestämdes på den Spannmål, som under penningelöner är inbegripen. Enligt Stats-Conioirets underdåniga Berättelse bilagd förteckning hafva, sedan sista Riksdag, flere utgifter blifvit af Ofverskotterna på Stats-Verkets inkomster bestridde. En del af dem grundar sig på Riksens Ständers egna dispositioner; en annan på särskilde Kongl. Maj:ts Nådiga förordnanden. Kongl.
Nu rvs runde: du8titice-8tut8-Nini8tern 8gil8 Hxeellens Herr Grefve Äo^ezzö/ad^ 8t»t8-^iini8tern fölUtrika Xrendenu Iisn8 Lxeell6N8 iierr ltiuIlerre ä'^>z-zze/z/^ 8t»ts-Iiäden: lleir dulien6 ^ez-Zz/e/zzr^ lionj?riti6il6 /.zzZ-ezö/e/^ iHilierre vov .^e^zz/26zz/zezzzr> j?rillerre L^/^ezr/zzzzr^ l^lltörordnrrde liot-Lunrileren, 6u8in6tt8-8e6retergren //zrs, ^'illtörordnude 8tut8-86oretsr2ren, LunLii-llädet t///^^zzz-z-s. lilltorordnude 8t2t8-8eeret6rgren töredro» i underdäniZllet 8t^rel8sn§ öfve,' l^i,pelser oell ^.rli6t8-Inrättnin2ur 1 iliket underdäni^u 8liritvel86 sk lien 3o 8eptemli6r i83^, llvsruti ötverlemn3t8 ds vili Lorre6tion8llu86il oell ^.rl)6t8t:ineelsern6 i 8toe!dloIm, lVorrliö^inA, 6öt!le8or2 oell IVIulmö sntu^no lleste d'jsn8tsm3n8 underdäni^u snsöIininAsr, utt »1 Xon^I.
Jag anhåller om Ilr Gr. o» Lattdtmis propos. lill ålerremiss af meiner» Ilr Hjerta, Lars Joli.: Jag delar tanke med dem, sorn 33a Den 18 December c. m. tro, att mycket här blifvit yttradt, som egentligen icke liörei* till närvar, Öfverläggningsämne. Jag vill således icke ingå i upptagande af den frågan, huruvida nationens säkerhet skall vara mera betryggad genom tryckfnsmålens upptagande af cn utaf medborgare vald jury eller, enligt Frih. Boyes tanbe, af en domarecorps, som bland sig kan hafva sådana ledamöter, hvilka nödvändigt vore intagna af en så bestämd fiendskap, som den ädle Frih. är, eller t. ex. tvärtom af ett lika motsatt tänkesätt å andra sidan, men det oaktadt skulle afdömma alla inom ett visst område förekommande tryckfr.- mål. Jag vill icke heller söka vederlägga någon af de farhågor, den ädle Frih. sökt skapa af den ljungeldshastighct, hvarmed våra tidningar af Svenska postbuden kringföras omkring landet, icke heller af Hr Frilits förespeglingar om despotism och anarki, icke heller af den sekellängd, man gifvit åt närvar, domstolsform i tryck frtsmål, hvilken icke är iner än 19 ä 20 år gammal. Jag vill endast något vidlyftigare upprepa hvad en talare på f. ro. yttrade i afseende på tryckfriheten, derföre att det tycktes mig, som om detta yttrande af ert och annan ledamot blifvit missförstådt, nemi. att tryckfriheten vore det element, som ensamt kunde undanrödja revolutioner. Jag vill hänvisa till Englands exempel, det land, som längst ägt tryckfriheten, och som längst Varit bevaradl från revolutioner.
Uti adertonde årena Konungs Josia, sände Konungen Saphan, Azalia son, Mesullams sons, skrifvaren, bort uti Herrans hus, och sade: Gack upp till öfversta Presten Hilkia, att man må få honom de penningar, som till Herrans hus införde äro, och dörravaktarena församlat hafva af folkena; Att de måga gifva dem arbetarena, som beställde äro i Herrans hus, och gifva dem som arbeta på Herrans hus, och bota det som förfallet är i husena; Nämliga timbermannom, byggningsmannom, murmästarom, och dem som trä och huggen sten köpa skola, till husets förbättring; Dock så, att man ingen räkenskap skulle taga af dem för de penningar, som under deras hand antvardade vordo; utan de skulle handla dermed på sina tro. Och öfverste Presten Hilkia sade till skrifvaren Saphan: Jag hafver funnit lagbokena uti Herrans hus; och Hilkia fick Saphan bokena, att han skulle den läsa. Och skrifvaren Saphan bar henne till Konungen, och bådade honom igen, och sade: Dine tjenare hafva tillhopahemtat de penningar, som i husena funne voro, och hafva utgifvit dem arbetarena, som beställde äro i Herrans hus. Och förtäljde skrifvaren Saphan Konungenom, och sade: Hilkia Presten fick mig ena bok; och Saphan las henne för Konungenom. Då Konungen hörde orden i lagbokene, ref han sin kläder sönder. Och Konungen böd Hilkia Prestenom, och Ahikam, Saphans sone, och Achbor, Michaja sone, och Saphan skrifvarenom, och Asaja, Konungens tjenare, och sade: Går bort, och fråger Herran, för mig, för folket, och för hela Juda, om denna bokenes ord, som funnen är; ty det är en stor Herrans vrede, som är upptänd öfver oss; derföre, att våre fäder icke lydt hafva denna bokenes ord, att de måtte gjort allt det derutinnan skrifvet är.