Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskotten hafva ansett den försegling af bränvinsredskap, som uti 24, 25, och 26 §§ af nu gällande Författning är föreskrifven, öfverflödig vid andra tillfällen, än då Kongl. Maj:t af en eller annan orsak skulle finna nödigt inställa bränvinsbränningen, men då jag ej tror möjligt handhafva controllen på oloflig bränvinsbränning, med mindre redskapen är förseglad, den tid då tillverkningen är förbuden, och ej kan finna conseqvens uti att vid ena tillfället hafva pannan förseglad, men ej vid det andra, samt dessutom föreställer mig möjligheten af lockelse till lagbrott detta förhållande skulle erbjuda mången egare af oförseglad redskap, äfvensom lättheten för en mindre samvetsgrann åklagare att ansvarslöst kunna öfverse förbrytelser i detta fall, anser jag dessa §§ uti 1841 års Författning böra oförändrade qvarstå; 4:o Då jord värdet är bibehållet, som grund för beräkning af pannervmden och således efter nu antägna princip för tillverkningsförmågan, kan jag ej instämma i Utskottens beslut att till en dass vid denna beräkning sammanslå 3:dje, 4:de och 5:te classens pannor, utan instämmer i detta fall uti den reservation, Baron Raab afgifvit; 5:o Borttagandet af den uti 11 § af 1841 års Förordning nu varande skyldighet till erläggande af skatten på förhand, då ansökan om bränningsrättighet sker hos Konungens Befallningshafvande och ej vid mantalsskrifning, tror jag endast vara en uppmuntran till fabrication af varan och då jag äfven är öfvertygad, alt hvarje dylikt tillgörande är obehöflig! och kanske skadligt, får jag yrka bibehållande af denna föreskrift; 6:o
Emot förslaget i denna del förekommer, att inom skogsbygder i allmänhet stängselskyldigheten för en vidsträckt utmark emot en annan bys åkergärden och ängar blefve för utmarkens egare synnerligen betungande, och att, ehuru det må anses billigt, att då skog och utmark är af god och bördig beskaffenhet, egaren deraf vidkännes delaktighet i hägnadsbesväret, ett motsatt förhållande dock inträffar på de orter, der utmarken är vidsträckt, men stenbunden, bergaktig och ofruktbar, samt att det af dessa anledningar synes vara tvifvel underkastadt om och till hvad del egare af utmark rättsenligt må kunna tillförbindas att deltaga i en hägnad, deraf han i de flesta fall har föga eller intet gagn. Utskotten anse sig derföre böra tillstyrka, att Per Erik Anderssons i ämnet framställda förslag icke må vinna Rikets Ständers bifall.
Pastor yttrade, att Brita hos honom till Michaelimässan skulle hafva sitt uppehälle uti hans hus, och att någon annan imellertid kunde begagna Britas fattigdel, hvilken således, enligt församlingens beslut, Pehr i Kårtorp och Greta i Davidstorp imellertid få begagna. Fattigdeln uti 2dra klassen gafs åt enkan i Karinboda Maja Ersdotter. 80. Frågades, huruvida aflidne soldaten Berggrens son Jonas ännu skulle qvarblifva hos soldaten Sik, som för honom hittills fått två Riksdaler R.G.S. i månaden, eller om någon annan ville emottaga honom för lindrigare. Då ingen anmälte sig; anmodades Siks hustru, som tillika med gossen var närvarande, att emot samma beting vårda honom till nästa Helgonmässo Soknstämma. Äfven framkallades gossen, som befanns ren och snyggt beklädd, samt uti innanläsning hafva gjort under dessa fosterföräldrars tilsyn vackra framsteg. Utdelades penningar till följande fattiga, af hvilka enkan Kerstin Nilsdotter i Wäggen, enkan Catrina Benetsd(otte)r i Berga, Nils i Bråten, Per i Nybygget, enukan Maja Ersdotter i Karinboda, Olof Södergren i Tallsätter finge hvardera tretio två skillingar Banko. Enkan Kerstin Månsdotter i Markstugan, enkan Stina Olsdotter hos soldaten Forss, hustrun Stina Jansdotter i Jättorp, pikan Cajsa vid Djulö Grindstuga, dottren Brita i Hönsvik, Anna hos soldaten Rök, Pehr i Fäboda, Anna Gabrielsdr i Rothstorp, Kerstin Månsdr hos Rehn, hvardera sexton skillingar Banco, Lars Persson i Gribäcksstugan tjuko en skr 4 rst Bco, enkan i Skyttstugan Ingrid, pigan Anna i Qvabben, enkan Kerstin i Korshällsstugan och enkan Anna i Bjelkbohl, hvardera tie skr 8 rst; Summa Banco 8 Rdl 16 skr. lOo. Fattigfogden anmälte, att genom timade dödsfall ibland de fattige något mjöl var öfrigt, och beslöts, att 1 skålpund däraf skulle utdelas till hvardera af följande behöfvande neml.:
Rikets Ständer hafva dervid ansett sig böra i förra delen af §:n såsom alternativ införa förlust af medborgerligt förtroende på viss tid, så mycket heldre som denna § eljest skulle i vissa fall blifva strängare än E. K. Maj:ts förslag, nemligen i fråga om de stölder, som i sistnämnda förslags 6 § omförmälas. 21 KAP. Om rån. I anseende till de väsendtligen olika slag al våld, som vid ett rån kunna utöfvas och som stundom göra gränsen emellan rån och annat tillgrepp svår att uppdraga, har i 1 § införts ett nytt moment, hvarigenom, vid synnerligen mildrande omständigheter, nedsättning af straffet medgifves. Eör öfrigt är, i analogi med hvad i föregående kapitel egt rum, straffmildring vidtagen i 2, 3, 6, 7 och 8 §§, hvarjemte Rikets Ständer ansett sig böra så ändra 10 §, att den, som gjort sig skyldig till straff efter någon af de deri uppräknade §§, icke ovilkorligen skulle förklaras förlustig medborgerligt förtroende för alltid, ulan att sådan påföljd blott för viss tid jemväl i dessa fall skulle kunna ådömas. Då det i 4 § omförmälda brott icke eger de karakterer, som genom den i 1 § å råu gifna definition blifvit uppställda, hafva Rikets Ständer funnit den i 4 § förekommande ordställning dömes för rån vara mindre egentlig, hvadan densamma förändrats till “dömes såsom för rån“. 22 KAP. Om bedrägeri och annan oredlighet. Straffnedsättningar äro af Rikets Ständer beslutade i 3 och 12 §§ af detta kapitel, hvaremot, i anseende till det synnerligen förhatliga uti att öppna andras bref, Rikets Ständer funnit sig böra ur 10 §:s andra punkt utesluta det der stadgade maximum af böter, så att bötesbeloppet vid försvårande fall skulle kunna uppgå till 500 R:dr. I 5 §:n 2 mom. talas, bland annat, om edsvuren mätare, sorn med uppsåt gör orätt i mätande.
Jag önskade på det högsta att jag med den värde talaren kunde instämma i detta omdöme; men beklagligtvis är icke så förhållandet, oell för att vara kort vill jag endast uppläsa några få räder ur Öfverståthållareembetets sista berättelse, der det pag. 3 heter: ”1 afseende pä folkets lynne, sedlighet, konst-och närigsflit samt välmåga, anser Öfverståthållareembetet sig hafva anledning lill det allmänna omdöme för åren från och med 1838 — 1842, att ehuru obestridligt är, att folkets upplysning och bildning äfven under denna lid varit med allvar omfattade oell främjade, samt Den 28 April. alt konstoch näringsflit i många delar utvecklats, synes doek sedligheten samt aktningen för lag och ordning hafva aftagit och välmågan i allmänhet vara förminskad.” Mine Hrr! vi höra icke göra oss falska föreställningar i detta hänseende! sedligheten inom vårt fädernesland är beklagligen ganska djupt angripen och allmänna säkerheten spelar ett äfventyrligt spel, oaktadt de insatser af 100,000-tals r:dr, som R. St. vid hvarje riksdag nödgas göra för alt söka upprätthålla densamma. Det må vara en sanning, att intill delta ögonblick förhållanderne icke utvecklat sig alldeles så, som man borde hafva väntat, lill följd af det straffsystem, som vi äga; men det kommer sig deraf, alt vi lefval i ebbens lid; när floden inträffar, när systemet nått sin culminationspunkt, när correctionshusens dammar brista oell ulvandringarne derifrån, i följd af Stålens oförmåga att fortsätta systemet, taga sin början; när desse antaga arlen af verkliga colonisationer för vissa communcr, då blifvcr del försent alt bedömma om det är ordnandet af den fosterländska angelägenheten som fordras, eller om det är några ytterligare bidrag för Svenska folkets sent mognade öfvertygelse. Jag tror det förra och röstar för förslagets antagande. Hr Gunther, Claes Ephraim: Då jag i sista plenum uppträdde i detta ämne, var det endast för alt bestrida Hr von Hartmansdorlfs då framställda forsla förslag om instämmande i Ilögv.
Bränvinsbrännaren, i samråd med kopparslagaren, hittar alltid på något sätt att kringgå författningen. Ändamålsenligast vore kanhända, att en viss afgift af t. ex. 16 sk. Banko bestämdes för hvarje tillverkad kanna bränvin, och alt sockennämnden i hvarje församling ägde att uppgifva beloppet af hvad vid hvarje bränneri inom socken blifvit under året tillverkadt, med rättighet att, till ledning för omdömet, taga kännedom om den dagbok, som vid hvarje bränneri borde, efter ett faststälclt formulär, föras, utan att dock sockennämnden deraf skulle vara ovilkorligen bunden vid bestämmandet af tillverkningens belopp. Det är sällan någon hemlighet i orten huru många tusen kannor bränvin vid hvarje bränneri tillverkas. Härigenom skulle troligen beskattningen till Staten komma att uppgå till många millioner R:dr och bränvinet stiga i värde samt fyllerilasten hastigare och kraftigare, än genom hvarje annat medel, motverkas. § 3. Näringar. Jordbruket, som är hufvudnäringen i större delen af Länet, har under ifrågavarande 3:ne år gjort ganska lefvande framsteg. Vexelbruket vinner allt. mer och mer i förtroende; en ändamålsenligare dikning börjar verkställas; 6 gärdesgårdar borttagas och vallning af kreaturen ombesörjes på flera ställen, odling af mossbelupna ängar och hagar företages i betydligt omfång; förbättrade jordbruksredskaper användas, och äfven anläggning af åkerfält, med afloppsgrafvar och täckta diken, bar på åtskillige egendomar, efter Direktör Johnsons föreskrifter, med fördel blifvit verkställd. Att det inom Länet belägna Ultuna Landtbruks-Institut redan väsendtligt bidragit till dessa förbättringars vidtagande, genom det föredöme der lemnäs till ett rationelt jordbruk och genom tillverkning vid dess mekaniska verkstad af duglig jordbruksredskap, är intet tvifvel underkastadt; men hufvudsakligast får man tillskrifva dessa förbättringar Länets nitiske Hushållningssällskap, dess distrikt-nämnder, samt det lifliga intresse, hvarmed i allmänhet de mera upplyste jordbrukarne omfatta detta ädla yrke.
Deremot, under år med knappare skördar och deraf följande höga priser å födoämnen, är denna folkklass, i följd af försummad bespa-r ring under de bättre åren, alldeles oförmögen att bereda sitt uppehälle och jordbrukaren måste då, af förbarmande eller samhällspligt, draga tungan af dess försörjning tili råga på bekymret för egen utkomst af den ringa afkastning jorden gifvit. Delta är dock icke den enda olyckan, som häraf uppkommer. Den mindre ordentliga lefnaden, som vid anförde förhållandet följer af dagsverksarbetaren försörjningssätt, föranleder att arbetsförmågan tidigt aftager och ofta upphör hos Föräldrarne, innan barnen ännu hunnit den ålder att de kunna något väsendtligen bidraga till sin bergning, och barnens uppfostran blifver ofta vanvårdad. Det är derföre af denna Folkclass i synnerhet, som Socknarnes Fattigvårdsanstalter betungas med Fatiighjon af så väl äldre personer, som värnlösa barn, och det är för dess försörjning, som största bekymret yppar sig när missväxter inträffa. j6 4'-0 Politisk Författning. Kammarverket. Under de senast förflutne Fem åren, äro skattlagdc Nyhemman till i| mantal samt 684 stycken andra å Kronans Skogar upptagne Lägenheter, som icke kunnat åsättas hemmantal, 42 Qvarnar och 12 Sågan Hemmansklyfningar hafva icke under denna tid i någon märkbar mån tilleller aftagit. Af Kongl. Förordningen den 19 December 1827 om Hemmansklyfningar och Jords afsöndringar från hemman, lia förgå verkan förmärkts, hvartill orsaken sannolikt igenfinnes i bristande omtanka på de förmåner för framtiden, som dermed åsyftas, under det tillfället att afhjelpa ögonblickets behof af Bosättning, utan de deri föreskriflie iakttagelserne, är obegränsad. Sjelfägande Jordbrukare äro 14,870 samt Arrendatorer och Brukare 6,736. Rusthålls-Stamrnars och Auginentcrs till rustningen anordnade räntor utgöra efter förvandling 64,753 R:dr 6 sk. 7 rst. och från hela Länet erlägges 38o R:dr 1 1 sk. 3 rst.
hon smekte dottrens lockiga hufvud, där det Och hur ofta månne det händer, att man i smög sig intill henne, » jag har felat mer än sitt eget hem lyckats bevara julklappshemligdu. » heten för sina närmaste? Äfven under förutsättning, att alla familjemedlemmarne respektera hvarandras mystiska paket, lär man väl sällan lyckas att undgå alla tillfälligheter, som röja arten af det arbete man har för händer, och så göra gissningar och slutsatser det öfriga. Jag minnes en gång, hur jag, af en på golfmattan tappad tråd, rispad af ett tygstycke, Af Ave. ögonblickligen förstod, hvad som förvarades i lla människor tyckas vara ense därom, att en mycket omsorgsfullt läst byrålåda, och jag julklappsgifvandet är en lika vacker som minnes äfven, hur det följande julafton pinade god sed, hvilken ej utan stor skada för julmig att låtsa en öfverraskning, som var mig glädjen skulle kunna bortfalla. Men enigheten fullständigt främmande. Dylikt har nog händt härvidlag är blott, så att säga, officiell; i hemde flesta af oss, och låtsade känslor, af hvad lighet förargar sig mången öfver denna sed och slag de vara må, bidraga aldrig till en äkta motser både jul och julklappsväsendet med bejulstämning eller en oförfalskad julfröjd. Sed oeh osed. Seden i sig själf är vacker, fast infödd svensk torde den näppeligen vara, ty ännu för 40 ä 50 år sedan tillhörde den blott julen i våra städer, oeh ännu är det ej allmänt bruk på landsbygden att gifva julklappar. Men i samma mån som de urgamla jullekarne och upptågen försvinna från allmogehemmen, hålla julklapparne sitt intåg därstädes; men icke alltid vinner den äkta julglädjen därpå. Julklappar skulle ju vara uttryck för en julglädje så stor, att man måste meddela däraf åt sin nästa. De äro eller borde vara symbol på Guds kärlek till människorna i dess högsta potens: Guds sons födelse på jorden.
Ridderskapets och Adelns visa och raisonabla omdöme, om icke det Alternativet åtminstone borde tilläggas, att i annat fall RiksStånden hvar för sig utfästa ett lämpeligt Penningehelopj) för hvarje Månad, efter Riksdagens längd. Uti den vanliga TalemansConclaven, hvarvid tvenne Ledamöter af hvarje Stånd äro tillstädes, skulle ett sådant gemensamt Mål bäst kunna beredas, för att sedan i Res|)ective Stånden stadfästas. Herr Nisbeth, Johan, Georg, anförde skrifteligen: - 410 Den 27 Januarii. Med anledning af StatsUtskottets afgifne yttrande, öfver den af Grefve Anckarsvärd gjorde Propositionen , rörande indragning af LandtMarskalksoch TalemänsTafllarne, får jag till Högvälborne Herr Grefvens och LandtMarskalkens samt Högloflige Ridderskapets och Adelns bepröfvande vördsammast framställa, om ej lämpeligt vore, att Riksens Ständfer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhöllo, att vid blifvande Riksdagar, cj något anslag till nämnde Tafflar gjordes, förr än så väl Ständernas Plena, som StatsUtskottet hunnit sättas i verksamhet, och först afgjordt huruvida de ansågo något anslag till ofvannämude ändamål nödvändigt eller ej. Kongl. Maj:t skulle af denna Piiksens Ständers underdåniga anhållan, ej endast erhålla ett vedermäle af dess trogne Undersåtares tänkesätt, att i sparsamhet och möjliga indragningar efterkomma en mild Konungs Landsfaderliga förmaningar, utan äfven emottaga en anledning, att vid kommande Riksmötens början, inställa det ifrågavarande anslag. Om Kongl. Maj:t Nådigst för godt finnér uppfylla denna Riksens Ständers underdåniga framställa!!, skulle i framtiden förekommas den möjliga händelse, att flera veckor framskrida under Tafflarnes fortfarande, oaktadt Riksens Ständers allmänna önskan vore deras indragning.
Om intagande t blifvande Bevillningsförordning af det stadgande, ali pensioner eller gratialer icke beräknas såsom beskattningsbar Inkomst, Då under sednare år en snart sagdt allmän lönetillökning för Embetsoch Tjenstemän m. fl. blifvit beviljad, hufvudsakligen ur den anledning, att lifsförnödenheterna stegrats i pris, så har deremot ett motsatt förhållande egt rum med de pensionärer, som afgått ur tjensten före lönetillökningen. Dessa, som uppoffrat sina bästa krafter i Statens tjenst och nu på äldre dagar erfara samma olägenhet af lifsmedlens dyrhet, som lönetagarne, hafva icke blifvit ihogkonme med någon förhöjning i inkomst, utan i stället mistat något af det de förut hade. Genom den vid 1859—1860 års riksdag antagna Bevillnings-stadga har det blifvit bestämdt, att äfven pensioner och gratialer, som innehafvas af personer, hvilkas årliga inkomst uppgår till 400 R:dr Rmt eller deröfver, äro underkastade bevillningsafgift, ehuru dessförinnan alla pensionärer, som sjelfve bidragit till sina pensioner, varit från sådan afgift befriade. Det är dels ur detta skäl, dels derför att pensioner och gratialer i allmänhet, ehvad de äro af Staten skänkta eller genom egen omtanka och sparsamhet förvärfvade, kunna anses som ett slags för behofvets stund afsedda undsättningsmedel, jag vågar vördsamt föreslå, att i den Bevillnings-förordning, som innevarande riksdag fastställes, mätte iakttagas, att såsom beskattbar inkomst icke beräknas pensioner eller gratialer. Remiss till vederbörligt Utskott begäres vördsamt. Stockholm den 19 November 1862. Gustaf Carl Witt. Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 25. 43 Af Herr Wi tt i Om eftergift till förmån för Ronneby köping af dana-nr efter derstädes aflidna enkan Anna Christina Löfgren. Efter en år 1860, den 5 Juli, i Ronneby köping afliden enka Anna Christina Löfgren har ett dana-arf, stort 486
Sr utsräckt tiden, under hvilken varorna få på Nederlag qvarblifva. Enligt de af Rikets Ständer fastställde grunder har en ny Sjötull-Taxa för utgående varor blifvit utfärdad, hvarigenom afgifterne äro ytterligare förminskade och i sammanhang dermed åtskiliige tillförene förbudne varor lill utförsel tillåtna. Den inkommande Sjötull-Taxan af år 1816 fortfar att vara gällande med några mindre be-’ tydlige förändringar. Kongl. Maj:t har i afseende på införseln af utländska varor bibehållit samma system, som en längre tid varit följdf, under det Kongl. Majit sökt att befrämja exporten af Rikets producter samt att för handeln och varu transporten inrikes orter emellan småningom bereda all den frihet, som med Författa ningarne om utrikes handeln kunnat; förenas. För att skydda den lofliga handeln och fö-' rekomma missbruk genom lurendräjeri, har Kongl.’ Majit, sedan allmänheten genom Kungörelse af den itt Januarii 1820 blifvit erinrad om nödvändigheten af sparsamhet och inskränkning vid. förbrukning af utländska öfverflöds-varor, under den 12 Februarii i8so utfärdat en ny Seglationsordning och en strängare Författning emot ofvannämnde förbrytelser, hvilken, enligt Kongl.’ Maj:ts beslut, kommer att i afseende på de deruti stadgade straff och ansvar meddelas Rikets Ständer, för att undergå de jemnkningar som kunna erfordras, och sedermera blifva gällande söm en af Kongl. Majit och Rikets Ständer gillad och antagen allmän Lag. Kongl. Majit har for öfrigt till Tull-Författuingames handhafvan - 7° Konungens Nåd, Berättelse. de funnit nödigt, att bibehålla en på vissa DU Stricter fördelad kustbevakning genom Örlogs* Fartyg. De öfver Rikets exporter och importer en* ligt Tull-Speciqlerne upprättade sammandrag ut* visa att de forre i allmänhet betydligen öfverstiga de sednare i värde: ehuru detta förhållande kan väsendtligen förändras genom lurendräjerier och tullförsnillningar.
Men jag har ej underlåtit att äfven söka kännedom om tänkesätten inom denna agtningsvärda medborgareclass i denna del och förklarar tacksamt och till deras ära, att jag der funnit sådana, som långt ifrån att rubba mina grundsatser, i ganska hög grad bidragit att stärka dem och med detsamma ingifva mig en förökad agtning för ett stånd, som vet att skilja emellan det egna tilljälliga och det nationliga fortfarande intresset och som säkerligen skall ogilla hvad som icke står i öfverensstämmelse med det sednare, hälst dessa män framför alla andra äro i tillfälle att inse de för nationen i det hela menliga följderne af de nu föresiagne åtgärderne. Skadligheten af den föresiagne fria inför - Den 28 Juni i f. m. sein emot Tull af alla utländska varor, har jag nu i allmänhet sökt bevisa. Vid de säkerligen ej uteblifvande munteliga öfverläggningarne blir tillfälle att med serskildta facta bemöta de anmärkningar i detaillerne som kunna göras; hvarföre jag nu endast får anmäla, att jag till alla delar instämmer i Herr af Klintbergs grundsatser, emedan de äro en följd af erfarenhet om hvad som i verkligheten äger rum och ej af öfverdrifne theorierj som ej hålla profvet i verkställigheten. Men en anmärkning återstår ännu att gö* ra, nemligen: huruvida den af Utskottet föreslagne åtgärden betragtad såsom Bevillningsgrund, kan anses vara enlig med Grundlagarnes anda. Konungen äger ensam rätt att stifta lagar i oeconomiska mål, Riksens Ständer att ensamt beskatta sig. Häraf följer klart att Riksens Ständer ej få så utöfva den del af lagstiftningen dem ensamt tillhör, att Konungen directe eller indirecte blifver bunden i sin lagstiftningsrätt, i de mål der Konungen är ensam lagstiftare. Jag vågar betvifla att Utskottet iagttagit hvad Grundlagens anda häri utstakar, och väntar att denna omständighet blifver föremål för serskild öfverläggning. *46 Den 28 Junii /. m, Nio 5. Herr Rotlieb, Axel; Hänförd af Englands lifliga handel, blomstrande
Med en något ensidig uppfattning tyckes också det nuvarandekabinettet anse sin förnämsta politiska uppgift vara den att vaka öfver representationsförslaget, pä samma gäng ä andra sidan den politiska grupp, det s. k. jun k er par ti et, som kunde bilda ett nytt kabinett, drager sig för att undantränga en populär ministér och pätaga sig ansvaret för ett krig} som, i fall det misslyckades, ja, äfven om det till en viss grad lyckades, antagligen dock ej skulle skydda det samma mot den afgängna ministérens och dess talrika anhängares anfall. Reducerad till sin enklaste form, har situationen i Sverige hittills varit följande: man har ansett representationsfrågan vara af beskaffenhet att ej längre tåla vid att uppskjutas, men trott den dansk-tyska frågan, äfven om hon för ögonblicket afgjordes mindre lyckligt, kunna återupptagas i en nära framtid. Slutligen en anmärkning med anledning af » Fsedrelandets » förmenande, att Sveriges sympatier för Finland och drömmen om att ännu en gång vid Nevas stränder sjunga: » Ur vägen Moskoviter » skulle i det stora hela hafva skadat den skandinaviska saken och gjort mången svensk » blind för den fara, som söder ifrån länge har hotat den nordiska nationaliteten ». Sanningen är, att Sveriges historiskt ärfda ställning, gent öfver Ryssland, långt ifrån att skada, tvärtom gagnar den skandinaviska saken. Ryssland, Europas ena hälft, hotar fruktansvärdt den andra hälften med alla de faror, som ligga i den nationella sjelfständighetens, den politiska frihetens stäckande och undertryckande. Sveriges ställning såsom Rysslands motsats, och det motstånd, Sverige antages kunna göra Rysslands politik måste väsendtligt inverka på det öfriga Europas uppfattning af dess betydelse och öka dess förmåga att uppträda i skandinavisk riktning. Finland är det bålverk, hrarifrån Sverige ännu den dag som är hotar Ryssland och håller det på afstånd, ty Finland har tillegnat sig den svenska kulturens kärna: rättkänslan och kärleken till politisk och nationel frihet. Faller detta bålverk, för Ryssland mod och makt att inkorporera Finland, ja förmfir det blott att hålla tillbaka den i Finland påbegynta politiska utvecklingen, då rycker Ryssland Sverige och Norge tätt in på lifvet, och motståndet mot jätte-statens tryck blir dubbelt svårt.