Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sorn framställningen likväl är högst otillbörlig, så är det icke nog alt motionen afslås, utan framställningen måste äfven ogillas. Jag anhåller nu att vi måtte få propos. på sjelfva saken, nemi. huruvida R. o. Ad. bifaller motionen eller afslår den med ogillande. Gr. Frölich: Jag borde icke våga att vidare inlåta mig i något slags yttrande 0111 grundlagens tillämpning, åtminstone med Hr LefTe'11, hvilken plägar doppa sin pensel i Riddarhustorgets rännsten, men jag anser mig likväl berättigad att begagna detta tillfälle att ännu en gång få utveckla min å-igt i ämnet. Jag medgifver nu, alt om R. o. Ad. anser den sist gjorda proposm, alt motionen ej skall 1 emitteras till Ridd - Utsls., vara det enda, sorn är beslutadt, så går det visst an alt sedermera dertill lagga hvilken åtgärd som helst; men då propos. tillförene blifvit framställd, att motionen skulle förfalla, så återstår r.u intet annat, än att propos. göres derpå, huruvida R. o. Ad. i och för framställningssättet yrkar, att 3o §:n Ridd Ordn. skall emot Hr Munck af Rosenschöld tillämpas, i händelse någon af Ståndets ledamöter bestämdt fordrar en sådan proposition. Det är delta, som jag ansett 111ig böra svara på Hrr von Knorrings och Hjertås anförande, och det förvånar mig högligen alt man icke kan göra denna nödvändiga skilnad emellan saken och framställningssättet. För saken beliöfves icke vidare, än att förklara den vara förfallen, oell i afseende på framställningssättet kan ingen annan begäran göras, än att flr Frih. o. Landtm, ger en varning åt den ledamot, sorn begagnat ett olämpligt framställningssätt, eller också att besluta remiss deraf lill Utsk., d. v. s. af framställningssättet, men ej af motionen.
Så är likväl ej förhållandet. Hvad som kommer att öka vår skuld är, att vi hafva bifallit och komma att bifalla stora anslag, och om vi ej dertill hafva några tillgångar, måste vi låna. Det kan således inträ (Ta att, sedan Stats-Ulsk:t uppgjort sin räkning, vi stå på den fot, att vi nödgas låna, för att kunna bestrida de kuranta utgifterna. Då jag för min del anser ett sådant sätt att gå tillväga alldeles barockt, samt att det är vida bättre att låna medel för byggandet af jervägar, än för bestridandet af de vanliga utgilterne, anser jag mig föranlåten att yrka bifall till inbjudningens allålande. 360 Den li Joli t. m. Frih. af Ugglas, Gustaf: Då det torde vara af vigt för R. o. Ad. att före afgörande! af denna fråga hafva en klar öfverblick af statsregleringen, sådan den vid riksdagens slut, såvidt man nu kan bedöma ställningen, kommer att gestalta sig, må det tillåtas mig att i största korthet få i detta afseende lemna en redogörelse, grundad på den möjligast tillförlitliga beräkning. Denna beräkning upptager inkomsterna, de ordinarie, sådana desamme redan äro af R. Sl:r fastställda, de extra-ordinarie i öfverensstämmelse med K. Propos., samt utgifterna, dels till de af R. St:r under de 7 första Imfvudtitlarne eller i öfrigt redan godkända belopp, dels i afseende å 8:de och 9:de hufvudtitlarne, till hvad K. M. föreslagit, hvarjemte alla på förstärkt Stats-Utsk. beroende utgiftsposter antagits komma att utgå. Beräkningen utvisar sålunda den högsta utgiftssumma, som i närv:de ögonblick kan förutses, och visar följande resultat: (Se bifogade tabell) Af denna kalk v 1 visar sig sålunda, att om bankovinsten får öfverlemnas till Riksg.-Kont., såsom bidrag för betäckande af dess utgifter i allmänhet, allmänna bevillningen icke beltöfver höjas utöfver det belopp, hvarmed den nu utgår, hvaremot, om bankovinsten skulle användas uteslutande till jernvägsbyggnader, bevillningen måste i ej obetydlig mån förhöjas.
Han kan icke anses hafva handlat lagligt om lian hitintills underlåtit ett sådant afseende; och kan väl icke hädanefter anses annorlunda, så länge Kyrkolagens 15 Kap. 11 § icke är upphäfd. Nu vill man likväl, utan ett sådant upphäfvande, ålägga honom att med lagligt ansvar utfärda lysning till äktenskap för mosaisk trosbekännare. Detta strider, enligt min uppfattning, icke stort mindre mot billigheten, än om man velat ålägga honom äfven vigseln. — Men frågan har äfven en annan sida. Lysning till äktenskap har, såsom sådan, enligt svensk lag, olikt de aldraflesta publikationer, en bestämd rättsverkan. De, för hvilka lyst är, kunna ej skiljas eller annat äktenskap ingå, så vida ej deras förbindelse blifver genom Domkapitlets skiijobref upplöst. Brefvet den 8 Mars 1797.) Om nu svensk prest ålägges utfärda lysning för jude och kristen, är ju han redan derigenom satt i nödvändighet att i väsendtlig mån genom sin embetsåtgärd bidraga till en så beskaffad deras förening, att en möjligen önskad upplösning deraf ej kan tillvägabringas utan Domkapitlets mellankomst. Men ett Svenskt Domkapitels befattning roed en medlem af mosaiska trosbekännelsen måste ju för en svensk prest vara lika otänkbar, som den synes hafva varit otänkbar för nu ifrågavarande lagstiftning, om till sådant får slutas deraf, att dervid all hänsigt till upplösning så af trolofningen som äktenskapet blifvit lemnad derhän. — Af hvad jag sålunda tagit mig friheten anföra, jemfördt med hvad i Herr Biskop Bringa reservation tydligen är ådagalagdt, tror jag tillräckliga skäl vara framhållna för den öfvertygelse, som bestämmer mig att först och främst yrka på afslag till förevarande lagförslag.
Riddersknpet och Adeln samt Vällofl. Borgare-Ståndet måtte biträda den af öfrige 2:ne Riks-Stånd yttrade mening, alt Cassa-Creditiv må vanlige Privat-Banker beviljas från Riksdag till Riksdag. Men bifalles ej denna hemställan, hvarken af Höglofl. Ridderskapet och Adeln eller Vällofl. Borgare-Ståndet, kommer genom omröstning i förstärkt Utskott att utrönas, huruvida Cassa-Creditiv från Banken må åt sådane Privat-Banker, som ej med spanmåls-belåning sig befatta, beviljas, antingen från Riksdag till Riksdag], eller allenast på ett ir. B« Ridderskapet och Adeln samt yällofl. Borgare-Ståndet jemväl skola bifalla Utskottets förslag derom, att de Cassa-Creditiv, andre Bolag och enskilde personer i Banken erhålla, ej kunna beviljas på mer än étt år. Det af Ridderskapet och Adeln under Litt. d. gjorda tillägg, angående den andel i Fastighets-låne-fonden, hvarje Hypotheks-Förening skulle erhålla, kommer att förfalla, derest Höglofl. Ridderskapets och Adelns inbjudning i denna del icke antages. « * a Då, till följd af 3:ne Riks-Stånds beslut, Cassa-Creditiv från Rikets Ständers Bank kunna åt en del Creditiv-sökande beviljas på år, samt af desse Riks-Stånd 2:ue, Högv. Preste-Ståndet och Hederv. Bonde-Ståndet, äfven gillat Utskottets under Litt. e. gifne tillstyrkan, får Utskottet inbjuda Höglofl. Ridderskapet och Adeln och Yällofl. Borgare-Ståndet, att jemväl, för deras del, det under Litt. e. upptagne stadgande antaga. Men om, emot förmodan, icke någotdera af sistnämnde Riks-Stånd denna inbjudning antager,verkställes i förstärkt Utskott votering öfver följande proposition:
Deremot skulle det säkerligen lända till största fördel för alla slags högre studier, om vid hvardera af våra högskolor ett efter studentmängden afpassadt antal stipendier för sådana något mognare studerande funnes, som hade lust och pröfvades skickliga att någon tid med framgång idka vetenskapliga studier vid någon Nordisk, d. v. s. Dansk, Norsk eller Finsk högskola. Sakens eget kraf komme då att af sig sjelft medföra, att undervisning företrädesvis söktes i det mest behöfliga, samt att hon erhölles af de andra högskolornas yppersta lärare. Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 233. 331 Det är öfverflödigt påpeka huru bildande det är att besöka och studera andra länder med olika folklynne, seder och inrättningar. Men hafva dessa andra länder icke endast samma tro med oss, utan derjemte öfverensstämmelse i språk, sedvänjor, lagar och samhällsskick, så skall det ena landets företräde i något afseende desto lättare uppfattas och göra sig gällande till ömsesidig båtnad. Då' våra högskolor redan förut ega några stipendier för vetenskapliga utrikes resor, utan inskränkning till vistelseorten, så borde de, som här åsyftas, uteslutande bestämmas för vetenskapliga studier vid Norges, Finlands och Danmarks högskolor; och då vidare antalet af studerande under många år varit mer än dubbelt så stort i Upsala, som i Lund, och för närvarande är tre gånger så stort, så torde äfven stipendiernas mängd för de båda högskolorna böra någorlunda bestämmas efter detta förhållande. Jag får sålunda vördsamt föreslå, att Rikets Ständer ville bevilja en summa af 6,400 R:dr R:mt årligen, till inrättande af åtta stycken stipendier på 800 R:dr R:mt hvartdera, hvaraf fem för Upsala och tre för Lunds högskolor, för att sätta skicklige studerande i stånd att under ett till två år idka studier vid Norges, Danmarks eller Finlands högskolor. Om remiss till Stats-Utskottet anhålles. Stockholm deu 15 November 1865. C. J. L. Lönnberg, från Östergötlands län. Af Petter Anderson från Blekinge län, om förhöjning af tullen d bränvin. Vid föregående riksdag beslöto Rikets Ständer att förhöja bränvinstullen på utländsk vara från 45 till 55 öre pr Gt alkohol.
B:ko komrae att afgå, måtte varda uppå Norrtelje stad, till förmån för dess fattigvård, öfverlåten, men Rikets Ständer ansett sig icke kunna härtill lemna bifall, medan omtvistadt vore, huruvida enkan Sandelius qvarlåtenskap innehade egenskap af dana-arf; hvarefter den anbängiggjorda rättegången härom, grundad uppå de i Finland bosatta fiskeri-idkarne Henrik Sunds och Johan Pehr Urnbergs, den sednare å sin hustrus, Margaretha Catharina Sund, vägnar, framställda påstående, att, såsom arfvingar efter enkan Sandelin, hennes qvarlåtenskap tillträda, blifvit genom E. K. M:ts den 1 Mars 1853 gifne dom, medelst ogillande af detta enskilda arfsanspråk, afgjord, äfvensom bemäld;* Sund och Urnberg sedermera hos E. K. M:t i underdånighet begärt, att berörda arfsmedel, utan hinder af rättsfrågans utgång, måtte varda till deras förmån efterskänkta; så har, med Nådigt tillkännagivande häraf, och enär sökanderne behörigen styrkt sig vara i skyldskap med aflidna enkan Sandelin samt närmare arfvingar sig icke anmält, E. K. M:t, uti en till Rikets nu församlade Ständer aflåten Nådig Proposition, behagat föreslå, att, med afseende å de härvid i öfrigt förekomna omständigheter, den Kronan tilldömda rätt till enkan Sandelins qvarlåtenskap måtte till förmån för Fiskaren Sund och Fiskaren Urnbergs hustru, Margaretha Catharina Sund, eftergifvas. Rikets Ständer hafva tagit detta ärende i öfvervägande; och som, enligt hvad af dertill hörande handlingar inhemtas, Fiskaren Henrik Sund och hustru Margaretha Catharina Urnberg, född Sund, äro barn till enkan Sandelins, den 15 Oktober 1841 jemväl aflidna broder, Daniel Sund och således, då enkan Sandelin, hvars föräldrar redan på 1700:talet med döden afgått, allidit utan kända bröstarfvingar, Henrik Sund Expeditions-Vlskoltels Förslag till underd.
Centralstyrelsen kan omöjligt bedöma billigheten af de anspråk sora göras, och deraf blir en följd att den som behöfver understöd kanske ofta blir utan, under det att den som icke är i behof deraf får sina påståenden bifallna. Skulle staten, såsom jag hört föreslås, i sista hand öfvertaga fattigförsörjningen, så skulle man snart finna att det icke blefve tillgångar hvarken till arméens underhåll eller till väganläggningar eller till något annat, utan alt alla medel absorberades i och för fattigförsörjning. Ett par talare hafva föreslagit, att det nya bestyret skulle öfverlemnas åt några extra länsstyrelser, såsom jag tror att Hr Mannerskantz kallade dem. Jag kan visserligen icke hafva något emot att sådana styrelser etableras, endast de vilja sköta sig på egen hand och icke göra K:s bef:de till sina ombudsmän, hvilket jag anser mig äga skäl befara, då dessa styrelser troligen icke i sammanhang med beslutanderätten kunde förskaffa sig den exekutiva myndigheten. Jag anhåller att dessa mina anmärkmr mätte få åtfölja remissen till Utsk. Hr Gripenstedt, Joli. Au g. i För att icke borttaga en för tillfället särdeles dyrbar tid, anser jag mig nu böra uppskjuta med de anmärkmr, som jag ämnat göra vid Hr Cederschjölds ganska genomgripande motion, förbehållande mig alt framdeles få afgifva desamma. Hr Hjerta, Lars: Jag hade äfven ämnat yttra mig vid delta tillfälle för att understödja Hr Cederschjölds motion, men då en värd talare, Hr Gripenstedt, förklarat att han ämnat återkomma till detta ämne, så anhåller äfven jag, att när Hr Den 23 December f. m. 423 Gripenstedt framställer sina anmärkn:r emot motionen, få yttra hvad jag då kan anse för tillfället nödvändigt. Hr Cederschjöld, Rob. Theofron:
Alt skollärarnes löner, sadane de nu befinnas, äro allt för ringa och icke svarande emot hvad Järarne skäligen böra hafva att påräkna, lärer väl svårligen kunna bestridas. Om man, detta oaktadt, enligt hvad yrkad t blifvit, nu skulle beröfva dem den högre årsberäkningen, utan att lemna dem någon ersättning för hvad de förlorade, och låta dem qvarstå i skolans tjenst med sina otillräckliga löner, så vore detta, enligt Utskottets Bill. till R, St. Prot, 1844. 8 Sami, 19 Haft, 2 10 Allm, Besvärsoch Ekonomi-Ulskottcls Utlåtandej N-.o n3. tanka, en orättvisa, lika hård och klandervärd, som den, hvaröfver det i församlingarne tjenande presterskapet klagar, likasom det, med afseende på skolan och dess sanna fördel, vore mindre välbetänkt. Visserligen hafva skollärarnes löner hos oss i sednare åren blifvit ökade, men för att bringa dem till jern förlighet med hvad i andra länder eger rum, så tror Utskottet långt större summa erfordras, än ett nytt anslag af 42,000 R:dr. Hvad påståendet om skol-lärarnes mindre skicklighet i skötandet af presterliga värf beträffar och hvarifrån man velat hemta bevis för behofvet af den ifrågavarande förändringen, så, om erfarenheten äfven någon gång visat, att personer, som utgått från skolverket, icke såsom Kyrkoherdar varit jemförlige med dem, som, inom kyrkan tjenstgörande, erhållit samma befattning, har det likväl, äfven å andra sidan, ganska ofta visat sig, att skolverkets tjenstemän, då de erhållil dylika platser, varit desamma fullt vuxne; äfvensom att församlingar, som sjelfva egt rätt att välja sig själasörjare, bland de sökande icke sällan derlill utsett skollärare. Detta tyckes utvisa, att skollärarnes inträde i kyrkans tjenst icke är, för församlingarnes vård, så äfventyrligt, som man synes föreställa sig.
92 67 5- 37 för beklädnadsutredning vid hospi talerne i riket ett kreditiv 60,000: — 458,423- 82 4:o) för fortsatt utgifvande af planchverk öfver Svenska sigiller från medeltiden och öfver antiqvariska och historiska märkvärdigheter i historiska Riksmuseum ett ytterligare anslag, att, jemte det belopp, som vid slutet af denna statsregleringsperiod kan af förut beviljadt anslag återstå, utgå med 6,000: — 588,105: 12. dels ock att utgå med en tredjedel under hvardera af åren 1864, 1865 och 1866: 5:o) för förflyttning af botaniska trädgården i Lund 21,000: — 6:0) för hospitalsfondens förstärkning, kreditiv 240,000: — 7:o) arfvode åt en antiqvitets-inter.dent ••• 6,000: — för dennes resekostnader och extra utgifter 4,500: — för upprättande af förteckningar och beskrifningar öfver fornlemnin gar 6,000: — för uppsökande och aftecknande af runstenar 4,500: — 21,000: 8:0) för reparation af Linköpings domkyrka 30,000: — 9:o) för fortsatt utskrifning af riksregistraturet 9,000: — 10:o) för fortsatt utgifvande af arbetet »Svenska språkets lagar» 4,500: — 325,500: — För tillfälliga behof äskas således till denna hufvudtitel 913,605: 12. hvarjemte återstoden af det belopp, 9,000 R:dr, som för nuvarande statsregleringsperiod beviljats för utgifvande af sådana i Riksarkivet samt andra allmänna och enskilda samlingar befintliga skrifter och handlingar, hvilka äro af vigt för fäderneslandets historia och offentliga förhållanden, torde för ändamålet äfven under nu kommande statsregleringsperiod få användas. Bih. till R. St. Prat. 1862—1863. l:a Sami. l:a Afd. 66 Kongl. Maj:ts Nåd.
Ståndet skall finna, att äfven frågan om förändring uti det barbariska sätt, på hvilket detta straff nu hos oss verkställes, icke mindre är en sådan kulturfråga; jag hoppas också att just detta Stånd skall, oberoende af de öfriga Ståndens beslut i denna fråga, i sista stadiet af sin tillvaro veta att väl häfda sitt gamla anseende för att ständigt hafva uppmärksammat civilisationens kraf. Hr Olivecrona: Då jag är den ende lillstädesvarande ledamot af Lag-Utsk:t, tar jag mig friheten att i få ord omnämna orsaken, hvarföre Utsk:t i den nu föreliggande frågan kommit till det resultat, Betänk:t utvisar. Man ansåg nemi. det vara mindre välbetänkt att i Sverige införa guillotinen, emedan man befarade, att hos allmogen ett synnerligt skarpt missnöje skulle uttala sig mot sådana exekutioner, hvilka erinrade om franska revolutionen och dess obehagliga minnen. Dessutom hade man sig bekant flera fasaväckande exempel på misslyckade exekutioner äfven med fallbila, der delinqventerna blifvit rysligt sargade. Då således icke begagnandet af detta alrättningsinstrument ens medför någon absolut säkerhet, hemtade Utsk:t deri ett ytterligare skäl att afstyrka bifall till den af Hr Treffenberg väckta motionen. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Lag-Utsk:ts förev:de Betänk., dels ock afslag derå samt antagande af den i ämnet väckta motionen; framställde Hr Gr. 0. Landtm, först propos. på bifall till Betänk:t och sedermera propos. på afslag derå samt bifall till motionen, hvilka båda propos:r med blandade ja och nej besvarades; hvarefter och sedan propos. på bifall till Betänk:t förnyats samt likaledes med många ja och nej i blandning besvarats, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande. Den 17 Mars e, m 471 Hr Treffenberg begärde votering. Upplästes och godkändes följande voterings-propos.: »Den som bifaller Lag-Utsk:ts Betänk.
In visningens värde till honom, som densamma emottagit, der ej annat förhållande af Invisningens lydelse finnes.” Herr Öfverste-Lieutenanten Hjerta, som vid sista sammanträdet varit frånvarande, tillkännagaf nu, det han för sin del instämde uti denna af Herr Revisions-Secreteraren Stråle anmälda reservation; och yttrade vidare, det han, med afseende å de möjligen ofta inträffande förändringar uti Invisningsgifvarens förmögenhets-tillstånd, hvilka på innehafvarnes rätt hade inflytande och för dem kunde medföra särdeles besvärlige iakttaganden och skyldigheter, icke ansåg lämpeligt att medgifva en så vidsträckt prceseriptions-tid för enskilde Invisningars strängare executiva kraft, utan ansåg den böra inskränkas till blott en del af den för deras utelöpande, i likhet med andra Skuldförskrifningar, stadgade tid, eller tre, högst fern år.— Uti detta Herr Öfverste-Lieutenanten Hjertås sistnämnda yttrande, instämde Herr Kammarherren Friherre Rålamb. I afseende på det uti 5 §. upptagne stadgande, att den, som till annan öfverlåter Invisning, må vara skyldig att ansvara för Invisningens rigtighet, men ej, utom i särskilda Betänkanden. 93 fall, för utgifvarens eller godkännarens vederhäftighet, anmärktes af Herr Grosshandla liden Eckhoff, samt Hr Lagmannen m. m. von Hauswolff, att en sådan inskränkning af öfverlåtares ansvarighet skulle göra den säkerhet för ofelbart utbekommande af full betalning, som Invisningar borde medföra, ganska ofta förenad med så betydliga äfventyr, besvär och omgångar, att farhågorne derföre komme att ansenligen försvåra användandet deraf uti liqvider man och man emellan; hvarföre i stället yrkades, att öfverlåtaren af en Invisning måtte åläggas samma skyldighet, att ansvara för dess fulla betalning, som, enligt Vexel-Stadgan, åligger den, som påtecknat Vexelbref.
Det var moralen, som för dramat öppnade dörren till skolsalarna. Man kan, om man så vill, anse denna sedolärande rigtning hämtad från moraliteterna; men med lika mycket skäl kan sägas, att den helt osökt härflutit ur reformationstidehvarfvets herrskande stämning, hvilken i allt endast såg på den praktiska nyttan, ehuru visserligen denna stämning i moraliteterna fann en färdig form, hvilken den för sitt ändamål vidare utbildade till en ny art af drama. Skulle studentlifvet ur nyttans synpunkt dramatiskt skildras, så kunde innehållet af ett sådant stycke knappast vara annat än det ena och samma: fliten och lättjan i deras motsättning till hvarandra. Också hafva troligen alla studentkomedier haft detta innehåll. Hvad beträffar de i ”Surge” förekommande allegoriska personerna, så voro de äfven under medeltiden icke inskränkta till moraliteten, och med antikens stigande inflytande under reformationen tilltog förkärleken för denna form. I flera af våra dramer hafva vi funnit sådana figurer. Men då i de gamla moraliteterna hufvudhandlingen utfördes af allegoriska personer, så äro de handlande i ”Surge” framställda som personer ur verkliga lifvet, och allegorien användes endast för bifigurer, ty den inskränker sig till ett försinnligande af de båda magter, under hvilkas inflytande de handlande personerna stå:Negligentia och Diligentia, hvartill kommer att Mars uppträder i en scen samt i sista akten Philosophia med sina sju döttrar. Vi vilja derföre för vår del icke på ”Surge” använda benämningen moralitet och det så mycket mindre som vi från samma tid hafva ett par andra stycken, med ”Surge” mycket olika, hvilka äro direkta efterbildningar af moraliteterna. Snarare instämma vi med Rydqvist, att ”Surge står detta skaldeslag ganska nära.” Chronanders dramatiska förmåga kunna vi ej heller skatta synnerligen högt, ehuru han fullväl kan mäta sig med de flesta af våra skoldramaturger. Besynnerligt nog finner Hammarsköld Chronanders öfverensstämmelse med Aristofanes förnämligast ligga uti sådant, som är af ganska tvetydig dramatisk förtjenst.
Det vältaliga föredrag, vi nyss hört af min högt aktade vän på 16:de bänken, ger mig dock anledning att framställa tvenne korta propos:r. Den ena är att R. o. Ad, måtte behjerta ställningen i YVermländska bergslagen och låta ångkraften frigöra 100,000 hästoch 200,000 mansdagsverken, på det att de som nu förrätta dessa dagsverken, må få använda sina krafter och sin intelligens på ädlare, industriella sysselsättningar. Jag hade hoppats att icke ännu en gång behöfva orda om denna sak; jag hade trott, att vi kämpade för de stora och ej för de små intressena, att vi, fastän vi älskade Biskopen, värderade Landshöfdingen och med ifver arbetade på residensstadens framåtskridande, dock i första rummet borde tillgodose hela provinsens intressen, utvecklingen af dess hufvudnäring, men jag har funnit, att allas åsigt icke är sådan, och jag måste derföre klappa på edra hjertan och bedja eder tänka på de fattiga, idoga, dugliga, intelligenta arbetarne i bergslagen, hvilka fordra att få använda sina krafter till annat arbete, än att året om köra malm och kol. Min andra propos. är den, att då 346 Deu 15 Mars. Hrr:ne säkerligen ej vilja höra flera siffror, vi ej längre må förnöta tiden med diskussion, utan samla våra tankar till den stundande voteringen. Ropen på propos. förnyades med häftighet och styrka. Hr von Axelson, Johan Fredrik: Jag har begärt ordet endast för att fullständiga mitt vördsamma anförande sisth gårdag dermed, att jag hos Hr Gr. o. Landtm, anhåller om propos. å bifall till Stats-Utsk:ts hemställan i förev:de punkt. Hr von Krsemer: Det är djerft af mig att ytterligare begära uppmärksamhet af R. o. Ad., då jag öfver en half timma under gårdagens diskussion tog R. o. Ad:ns tid i anspråk, men några af de anmärkningar, som blifvit gjorda, har jag ansett vara af den vigt för frågans utredning, att jag icke kan ansvara för mitt samvete, om jag, för obehaget af några rop på propos., underlåter att besvara dem.