Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under är 1846 och 1.847 lyftades häraf 400,000 R:dr, nemligen 350,000 R:dr till undsättningslån efter 1845 års missväxt och 50,000 R:dr till byggnadsoch förlagslån åt brandskadade i Amål samt understöd för nya lomtregleringar inom dels denna stad, dels staden Kungsbacka. 4 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 339. Vid 1847 och 1848 års riksdag höjdes, kreditiv-summan åter till 1,000,000 R:dr, hvaraf 500,000 R:dr anvisades för rikets forsvar och 500,000 R:dr för andra ändamål. Af sistberörde belopp lyflades och användes under år 1848, 1849 och 1850 tillsammans 350,000 R:dr till godtgörande eller bestridande af kostnader för karantäns-anstalter emot kolerafarsoten. Vid sednast förflutna eller 1850 och 1851 års riksdag bestämdes likaledes ifrågavarande' kreditiv till 1,000,000 R:dr, med enahanda fördelning, som vid den näst föregångna riksdagen; och blef under sistförlidet år hela det för rikets försvar afsedda kreditiv-beloppet, 500,000 R:dr, lyftadt; hvarjemte då utaf de för andra föremål disponibla kreditiv-medleu ulbetaldes 125,000 R:dr, hvilka skulle erfordras till bestridande af ytterligare karanläns-kostnader. Utom de, till följd af grundlagens föreskrift, sålunda vid hvarje riksdag anvisade kreditiver för rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål, hafva särskilda kreditiver för ordnandet och kompletterandet af rikets försvars-anstalter, äfvensom för krigsrustnings-kostnader, eller andra med försvarsväsendet gemenskap egande utgifter, blifvit beviljade dels under 1847 och 1848 års riksdag och dels af Rikets nu församlade Ständer.
Ofvannämnda fyr föreslås blifva en lentille-fyr af 3:dje eller 4:de ordningen, och torde kunna ändamålsenligt uppföras på eller invid den högtbelägna s. k. Slottsbastio - Motioner hos Borgare-Ståndet 1865. N:o 3. 3 nen, straxt ofvanom hamnen, och omkring 50 fot öfver hafvet, vid hvilken bastion lots-signaler hissas. Jag är visserligen icke i tillfälle, att bifoga ett detaljeradt kostna<lsförslag för en fyr, sådan som den nyss föreslagna; men af i ämnet fullt sak-kunnig person har jag inhemtat, och med ledning af hvad den vid Ystads hamn för statsmedel uppförda inre fyren kostat, med hvilken den för Wisby nu föreslagna skulle blifva i det närmaste likartad, kan antagas, att kostnaden skall uppgå till inemot 35,000 R:dr Rimt. Att Sjöfart är en af vårt lands vigtigaste, naturligaste och friskaste näringskällor — derom behöfver jag ej här erinra, Men måtte vi, som på den stadiga land^ backen sköta våra värf, och som på allt beqvämligare vägar färdas fram, och som nu skulle anse gator utan upplysning snart sagdt, för ett barbari — måtte vi egna vårt deltagande åt dem, som, i vigtiga kultur-intressens tjenst, i magtpåliggande ärenden, på de ostadiga vågorna så ofta nödgas kämpa med mörker, mist, storm och köld. Hvad mörkret angår, så står det i mensklig magt, att åtminstone kunna minska dess faror. Måtte derföre fäderneslandet, som i detta hänseende redan gjort så mycket, vara i tillfälle att, med fortsatt frikostighet och nit, föröka antalet af fyrarne — dessa dyrbara ledstjernor i natten, dessa från stranden varnande blickar, dessa lysande milstolpar, som visa vägen på det mörka, villande hafvet!
Med rätta älskar den stora allmänheten att se en väl inriden pegasus, känslig för hvarje minsta ryckning i förståndets tyglar. En god skolhäst är värd att prisa. Men den, som burit mig på dessa mina ungdomliga utflygter, var sin egen herre: han fick föra mig hvart han ville, och så bar det af in i töckenhöljda, månskensbelysta nejder, der alla föremål tedde sig med ovissa, sväfvande linier. Der trifdes jag också väl den tiden. De som göra så ännu skola ursäkta mig och möjligen här igenfinna sina egna intryck, sin egen känslostämning. För andra än dem duga dessa historier svårligen, om icke, i brist på annan läsning, någon kulen höstqväll, då regnet slår på fönsterrutorna och brasan är tänd på härden. Samlingen af dem börjas här med „Singoalla“, ett kuriosum, som för flera år tillbaka varit offentliggjordt i någon oläst kalender och nu, efter en mild skärskådning af sin upphofsmans öga, för andra gången framlägges. Ifrågavarande berättelse förutskickas såsom en pröfvosten, ty läser någon den till slut, kunna andra väl uthärda de öfriga. Författaren. SINGOALLA. En fantasi. FÖRRA AFDELNINGEN. Slottet i skogen. På en holme i en af Smålands insjöar låg i fordna tider ett slott, som tillhörde en gren af den mäktiga slägten Månesköld. Det var väl endast af trä, men förtjente heta slott, ty det var en stor tornprydd byggning, uppförd af eketimmer och medelst en fallbrygga förenad med fasta landet. Rundtomkring insjön speglade sig granitbranter i dess böljor, och öfver klipporna susade furor. Den mörka barrskogen sträckte sig vida åt alla sidor kring Eköns slott. Men på ett ställe sänkte sig stranden öppen mot insjön; der var mellan klipporna en däld, prydd af hvitstammiga björkar, och mellan dessa träd framblickade den trappformigt uppstigande gafveln af ett munkkloster. Frågar du, hvad detta kloster hette, kunna vi ej gifva svar.
Det är detta utlåt., som bancofullmäktige på Utsk:s begäran afgifvit rör:de Hr Kordenanckars motion, och hvilket lärer vara bifallet af en afdelning inom Utskottet. Skulle man nu göra denna fråga ensamt till föremål 'för Ståndets pröfning, så har man ju ryckt den ur sitt sammanhang. Hr von Hartmansdorff har ju fullkomligt sin frihet öppen att framställa alla de skäl, han anser tjenliga, för att, när frågan återkommer, om han så vill, votera hort denna halfva million. Jag har tänkt tillstyrka bifall till detta betänk. men om Hr von Hartmansdorffs skäl äro bättre, så kunna de då ganska väl göras gällande, så att Ståndet afslår detta betänk. men derigenom får Ståndet åtminstone tillfälle att pröfva saken i sin helhet. Jag får förnya min anhållan om uppskof med föredragningen af detta betänk. och hoppas att Hr von Hartmansdorff ej skall hafva någonting deremot. Hr von Hartmansdorff: Jag är ej i någon förlä genhet för användningen af den halfva millionen. R. St. hafva förut beslutat, att en million af bancovinsten skall förbehållas banken till förstärkning af dess reservfond. En sådan förstärkning tillintetgöi-es för en half million , då man lånar ut den på 28 års återbetalning. Det är emot uppskofvet och sammanbindningen af detta ärende med ett större och vigtigare mål, som jag protesterar; bordläggningen för tillfället kan jag ej hindra. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Jag anser mig böra instämma i den anmärkn., som Hr von Hartmansdorff gjort, d. v. s. att detta mål , i händelse tvänne ledamöter sig om en sådan begäran förena , måste hvila till nästa föredragning; men att uppskjuta detsamma för att afgöra det i sammanhang med Utsk:s utlåt, rör:de Hr Norden - Den 3 M art (. m. 67 anckars motion, anser jag ej lämpligt. Hufvudskälet för mig är det beslut, som II. St. fattat, att reservera en fond för banken, på det att den må kunna göra rätt för sig.
Och eget är, att flere af de mest väl-lyckade partierna i “ Röda Rummet “ äro skildringar ur det studentikosa i våra dagar (Borg och hans kotteri). Det mottagande, som kom Röda Rummet till del vid dess första framträdande, är ett slående bevis på, hur föga man tager hänsyn till ett arbetes förtjenster, så snart partilidelserna på det ena eller andra hållet fått en stöt. Jag vill ej tala om, att man påstod boken vara osedlig. Det har man sagt om Dickens och Thackeray lika väl som om Strindberg. Och det har ännu icke skadat någon af dem. Men här grät den dygdiga harmen verkliga krokodiltårar. Det var smuts — naturligtvis — och skandal. Jag har ej lust att citera de uttryck, som fäldes under den första hettan, och som — det måste rättvist erkännas — på sista tiden gent emot detta arbete blifvit betydligt modererade. Det löjligaste af allt var, att man började kalla Strindberg Sveriges Zola, och att man till och med ville veta, att han der hemtat sina förebilder. Det enda sätt, på hvilket dylikt kan förklaras, är, att de herrar, som uttalade slikt, aldrig läst Zola, utan bara hört, att han skrifvit åtskilligt, som ej gick an att läsas högt för fruntimmer, och när det nu onejdigen fins dylikt i Röda Rummet, helt hastigt och lustigt gjort den slutsatsen, att här var en produkt af det splitter-nyaste-nya, som den franska naturalismen fört in i verlden. Här måste allmänheten få höra ett riktigt Zions väktare-rop. Literaturen var i fara. Vandalismen höll på att bryta in. Den, som läst Zola, vet, hur litet Strindberg har gemensamt med honom. Utgående från ett bestämdt vetenskapligt system, har Zola gjort till sin uppgift att skildra en hel slägts öden och genom dem konstatera ärftlighets-lagarna. Och han skildrar som vetenskapsman, lugnt, opartiskt, pröfvande. För honom gäller det aldrig att blott berätta. När han skildrar en utveckling, säger han ej blott, att så har det gått, utan äfven: det fans ingen möjlighet, att det kunnat gå annorlunda.
Enär OfverdirektÖren således är i tillfälle att, genom granskning af Landtrnätarnes egna dagböcker, och dessas jemförande med de förteckningar öfver af Konungens Befallningshafvande meddelade förordnanden, som i Landskanslien föras, följa och kontrollera Landtrnätarnes verksamhet, och OfverdirektÖren, i afseende å inseendet öfver redovisningsskyldighetens fullgörande är biträdd af Förste Landtmätarne, hvilka, då det åligger dem vid ansvar såsom för tjenstefel att sin pligt i berörde afseenden uppfylla, icke derutinnan lära behöfva vidsträcktare förmanskap öfver öfrige Landtmätare, samt dessutom, enligt Landtmäteri-Inslruktionens 22 §, Konungens Befall - 8 Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Betänkande7 N:o 16. niugshafvande skall utöfva en allmän uppsigt öfver Landtmäteriel i länen samt tillse, att Landtmäfarne sina skyldigheter noggrant uppfylla och förrättningar i vederbörlig tid företaga och fullborda, kunna Utskotten icke finna det vara af beljofvet påkaliadt, att åt Förste Landtmätarne uppdrages sådan Chefsbefattning, som uti ofvanberörde framställningar afses.
Jag kan inte längre skilja svart från hvitt. Jag erkänner min oförmåga. Förlåt mig, att jag trängt in i din hemlighet och sjelfkärt trott mig kunna gagna dig med mina råd ... Här kan ingen menniska råda. LOUISE. Inte så, Viggo! Du är alltid så finkänslig och god. Du har inte trängt in i mitt förtroende – tvärtom du är den enda menniska, som jag kunnat tala med om detta ... VIGGO med tårar i ögonen. Jag vill dig väl. Jag ville så gerna se dig lycklig. — Men jag känner med dina nerver – det är en åratal igenom samlad längtan, som nu slagit ut. Den har vuxit i lön under alla dessa år nu, när den blommar, har den så djupa rötter genom hela din varelse, att den aldrig kan ryckas bort. Bara vissna och dö men när den vissnar, vissnar du sjelf med den ... LOUISE. Du har förstått det. Ja, Viggo, ja, så är det. VIGGO. Det är som att stirra ut i mörka natten – man ser inte en hand för sig. Böjer sig fram mot henne. Säg mig nu uppriktigt, kära lilla syster vill du att jag stannar hos dig? LOUISE skakar på hufvudet. Det hjelper inte. Du har rätt – här kan ingen menniska råda. Tystnad. VIGGO. Hur kom det sig? LOUISE. Vet inte! Kanske af glansen kring hans namn kanske deraf, att hans verld var så främmande för min, att den just derigenom drog mig oemotståndligt till sig ... Eller – sakta – kanske det var min natur, som tog ut sin rätt att älska en gång. VIGGO. Och nu strider naturen sin strid på lif och död ... LOUISE. Jag fruktar striden är utkämpad redan. Jag känner inte längre mig sjelf. Jag är som en gengångare här i dessa tysta, låga små rum, der damtygen kläda möblerna som hvita liksvepningar. Är det jag, som lekt och vuxit upp här? — Som trott på Gud och känt mig trygg och stark i medvetandet om mina fasta grundsatser? — Nu ha de alla störtat i grus under mina fötter. VIGGO. Tag vara på dig sjelf och tag vara på framtiden! LOUISE.
Det förslag, hvilket Utskottet, på grund af ifrågavarande motion, här nedan framställt, har alltså den begränsning, som nu är antydd. Men det afviker dessutom i flere omständigheter helt och hållet från motionärens. Utskottet har nemligen, med afseende å den lagstiftnings-rätt i en del kyrkliga mål, som Konungen, enligt grundlag, ensam eger utöfva, ansett kyrkomöte hvarken höra sammanträda i annat fall, än Konungen förordnar, eller upptaga andra ärenden, än Konungen till mötet öfverlemnar, eller kunna tillerkännas annan magt, än att i dessa ärenden afgifva utlåtanden. Ändamålet vinnes dock genom det tillfälle, som härmedelst beredes församlingen att uttala sina åsigler i sådana kyrkliga angelägenheter, som den närmast rörer; och vid mötets sammansättning har Utskottet derföre ansett lekmännen böra representeras af lika stort antal, som presterskapet. Dessa äro de hufvudsakligaste grunderna för Utskottets förslag, deri Utskottet äfven upptagit, att kostnaden för kyrkomöte skall af allmänna medel gäldas. Sådant blefve väl en följd af institutionens antagande; men det är af vigt, att grundsatsen ullryckes i den lag, hvarigenom samma institution erkännes såsom ett moment af vår kyrkoförfattning och i slikt hänseende regleras. Huru och till hvad belopp kostnaden skall utgå, är åter ett ämne, som hvarken bör blifva föremål för berörde lag eller ligger inom den i grundlagarne utstakade sphaeren för Lag-Utskottets verksamhet, I följd af hvad Utskoltet sålunda anfört, får Utskottet, med anledning af Herr von Hartmansdorffs ifrågavarande motion, vördsamligen tillstyrka, det måtte Rikets Ständer för sin del besluta följande Förordning. Anguen de all mänt ky r komöte. $ /.
Emedlertid försäljer Baron Jakob Cederström dessa 3:ne gårdar Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, hvarom fråga är, till Baron C. 0. Mörner. Mörner försäljer dem lill Guldsmeden Friberg. rPå Fribergs konkurs-auktion inropas de, såsom det uppgifves för 20,002 r:dr banko af kapten Skotte, hvilken genom testamente öfverlemnat egendomen vid sin död 1831 till sina 2:ne söner och hushållerskan Blom. Testamentstagarne inträda också i besittning af dessa 3: ne gårdar; men helt oförmodadt framkommer eg ung Baron Anders Cederström, den primitive säljaren Anders Cederströms son och den primitive köparen Jakob Cederströms brorsson, och i egenskap af fidei-kommissarie återtager han såsom sin tillhörighet oftanämnde gårdar, utan att derföre betala en skilling. Skottes testamentstagare, som måste afträda gårdarne, vända sig med ersättnings-anspråk i sin ordning emot Friberg, Mörner och Jakob Cederström. Alla tre befinnas vara utfattiga, och den sistnämnde Jakob Cederström försäljer sin lösegendom, för att ännu säkrare blifva oåtkoinlig. Derefter vända sig Skotteska testamentstagarne med lagsökning emot Banken; men både Hofrätten och högsta domstolen frikänna Banken från all ersättningsskyldighet. Nu i sista liand vilja nämnde testamentstagare, att Rikets Ständer skola betala dem hvad de förlorat och i domstolsväg icke kunnat vinna. Det synes visserligen önskvärdt om staten kunde ersätta alla enskilda förluster, ehvad de blifvit förorsakade af svekfulla handlingar eller af olyckor; men för min del anser jag mig icke berättigad att härtill använda allmänna medel. Betänkligt torde det ock i visst hänseende vara, om Ständerna taga sig före att såsom pröfningsnämnd granska grunderna för domaremaktens beslut och tillintetgöra dess utslag genom att på juridiska eller moraliska skäl ålägga Banken eller det allmänna en betalningsskyldighet, hvarifrån den lagligen blifvit frikänd. Fördenskull, och da jag icke kan finna att Banko-komniisarialet genom någon olaglig handling förorsakat
Jag hyser samma åsigt af detta ämne, sorn Herr Rosenblad. I fall man skill vänta på förändring af Grundlagen, och i medlertid lemna RiddarhusOrdningen uti ofullständigt skick, så vore närvarande öfverläggning öfverflödig. Det är ovisst om de öfrige Stånden instämma i den förändring Grefve De la Gardie omtalat och hvilken jag äfven anser rigtig, och 0111 de göra det så är det ändock osäkert, huruvida den sanctioneras af Konungen. För denna väntans skull tror jag icke att man bör låta RiddarhusOrdningen förblifva i sitt ofullständiga skick. Hon måste emedlertid naturligtvis lämpas efter Grundlagen sådan han är, och derföre bör man söka göra henne så fullständig som Grundlagens närvarande lydelse medgifver. Jag anser således i Den n Junii e, m, den 4;de §., utan hinder af Grefve De la Gardies motion, böra komma under pröfning Herr Rosenblad har nämnt, huruledes Utskottet framställt ett alternatif. Jag fruktar att man deruti felat emot formen , emedan alternativer endast kunna komma ifrån Utskott sammansätta af alla fyra Stånden, när 2 stanna emot 2, men ej ifrån ett sådant som RiddarhusUtskottet, bestående af ett Stånd allena och der bestämd pluralitet kan vinnas. Denna anmärkning har jag egentligen velat göra, på det att när saken efter förmodad återremiss kommer tillbaka ifrån Utskottet, inga alternativer måtte Ridderskapet och Adeln underställas. Friherre Cederjlrom, Jacob: I anledning af den uppkomne frågan, huruvida målet bör hvila på bordet till dess ConstitutionsUtskottet inkommit med något förslag rörande 37 §. Regeringsformen, anhåller jag få fästa uppmärksamheten deruppå, att ingen förklaring af Grundlagen kan äga rum i annan ordning, än den som är stadgad, och att således den nya redactionen af 4 §. i RiddarhusOrdningen icke kan antagas, utan måste rättas enligt 37 §.n i RegeringsFormen intill dess ConstitutionsUtskottet afgifvit förslag till ändring deraf, och Riksens Ständer samt Konungen vid en påföljande Riksdag bifallit detta förslag.
Några torde få orsak invända det Spannmålen kunde falla till vanpris genom Bränvinsinskränkningen;- men Bränningen blir friare nu än förr, utan endast den förödande oerhörda tillgång af denna i öfverflöd tillverkade SpirS> tus hämmad och afskaffad, emot detta föreslås, om Kongl. Maj:t och Kronan skulle upphandla all Salu * spannmål af Hvete, Råg, Korn och Bafra, efter en noga och väl pröfvad Markegångstaxa, som då den vore allmänt kungjord, visste hvar och en hvad han agde att til! sin nytta använda efter behag. Den 13 December. Af denna, i Kronans Magaziner., så vål i Hufvu.dstad.en,. rande Spannmål besörjdes Krono - Brännerierne, som borde tillverka alia tjenliga årstider, så. vidt hehofyet fordrade. Afven om så nödigt pröfvas, bistå Landsorterne, om hungersnöd genom missväxt eiler olyckshändelser å några orter, sådant skulle fordra, men ingalunda till, dem , sorn genom öfverdrifven Bränvins tillverkning satt sig i förlägenhet. Vid Spannmåls. Undfående mot contant betalning och någon proportionerad tillökning på Kronans inköpte Magaz. jns pris., skulle edligt betyg af Jordägare, Presten i Socknen och Krono-betjeningen vara, gällande att undfå nödig hjelp. Genom, dessa, utvägar behöfdes aldrig någon Utrikes Spannmål, inför,skrifvas. Försynen, bar benådat värt kira Fädernesland med så tillräcklig och bördig Jord, att. de lefvande varelser deruti finnas, onekligt äga sin fullkomliga föda och. bergning, då Guds välsignelser användas etter Dess nådiga välbehag. Det kunde kanske af någon vid första pär seende förebäras, att Rikets inkomst af obeskattad Bränvins-tillåtelse vöre utur aktning lemoad . men då Riksens Häglof!. Ständer, Nations, Ombud och Representanter, äro församlade, finna de nog utvägar att under hvad rubrjquer sorn helst, hälla Kongl. Majit oeh Kronan skadeslösa.
Tillstyrkte att ändras efter Särskildta Utskottets Förslag, s. 306. 33 $. Förslag till ändring, s. 236, 237. Ytterligare Utlåtande, s. 263, 264. 37 J. Förslag till Tillägg i. s. 225, 226. 37 §• Föreslagen till ändring, s. 98» 99* 41 §• Föreslagen ändring, a» 341* ~ 43 och 44 §•§• Föreslagne till ändring, s. 3:4* 59 §. Föreslagen till ändring, s. 316, 319. —« —■• — 63 §. Förslag till Tillägg i. s. 307- • 68 §. Föieslagen till ändring. »• 73» 74- Riksdags-Ordningens 79 §’. Förslag till Tillägg i. s. 8<r. 82. Föreslagna ändringar föran ledda af det inom Utskotten införda Omröstningssätt. s. 245, 247• Riksdags-Ärendernas skyndsammare gäng , förslag dertill, s. 227, 233. Ytterligare Utlåtande. s. 254, 256. RiksRätt. Se Quiding. Rustnings-skyldigheter faststälde genom Konungens och Ständers beslut, föreslagna till ändring, s. 127, 141. Rådgifvare, Konungens, i CommandoMål* Anledning till anmärkning emot. s. 248» 252. Råg, 1000 Tunnor, förskjutna till BagareÄmbetet i Stockholm och ej återbetalda, s. 135. Röster, Konungens två, i Högsta Domstolen. Se Domstolen. S. Skogsproducter förbjudna till export från Bohuslän, men tillåtna från Westergöthland. s. 150, 143. StatsRåds-ProtocolIens fulländade granskning, Betänkande i följd af, s. 152, 173. Statsräntemedel använda till Kongl, Theatrernes understöd. 6. Stats» StätsSecreterare-platser, trenne, lemnade längre tid ledige, s. 125 139.
Hvad som redan tilldragit sig är föga värdt att omtala. Hvad deremot beträffar framtiden, eller den underd. skrifvelse som SlatsUtsk. föreslagit, så, om det förhåller sig på sätt Hr Bildt sagt, nemi. all Regeringen varit så eftergifven för Norrmännens fordringar, all man först byggt 2:ne särskilda fyrar och derefter förändrat dem efter Norrmännens olika tycken, men icke deslomindre, sedan detta blifvit verkstäldt, dock låtit släcka den ena fyren såsom onyttig befunnen: så har byggnadskostnadeu varit ändamålslös. Jag hemställer då hvilken åtgärd R. St. skola vidtaga lill dylika onödiga utgifters förekommande i framtiden. Antingen måste Ständerna vägra medel till Lotsoch Fyrings-väsendet, eller ock måste de vidtaga den här föreslagna mildare ålgärden alt genom underd. skrifvelse hos K. M. anhålla, att de för dessa ändamål anslagna medel måtte företrädesvis användas till sådana fyrars upförande af hvilka Sverige har egentlig nytta. Uti detta sitt förslag synes mig Utsk. icke hafva gjort sig skyldigt till någon tadelvärd öfverdrift. Om något misstroende skulle i denna framställning röjas: så frågar jag Eder, Mine Hrr om icke skälig anledn. dertill i den anmärkta regeringsåtgärden förefinnes? Jag tillstyrker bifall på Utsk:s förslag. Hr Lagerhjelm: Det är i sanning en högst egen tankegång, som begagnas af dem, hvilka tala för bifall till Utsk. förslag. Ett af de för den föreslagne skrifvelsen åberopade skäl är välmeningen att vilja gifva Regeringen ett stöd, och det andra skälet var, alt Regeringen vore i behof af ett dylikt stöd. Om nu StatsUtsk:s mening varit, att med sitt förslag hänsyfta på Norige, hade sådant bort vara uttryckt. Men nu har det icke skett och derföre måste man efter orden draga den slutsats, att Utsk. velat lemna Regeringen ett stöd emot alla främmande Magier. Nå väl! det är godt att så göra; men är sättet det rätta? nemi. att 304 Den 1 Februari e. m. ge det i en tillrättavisning i allmänhet? och! huru är den motiverad?
För öfrigt, om H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, icke anser någonting annat stå i strid med de fattade besluten, än den del af mitt förslag, som innehåller, alt ett minimibelopp bör fastställas för fastighetsberäkningen, så går jag gerna in på att äfven utesluta denna del af förslaget; och skulle då blott den andra delen, enligt Anckarsvärdska förslaget, stå qvar. Gr. Anckarsvärd, Carl Henrik: Om Gr. Björnsljernas förslag hade framkommit vid en tidigare period af öfverläggningen, sä skulle jag både af öfvertygelse och pligt sökt att hafva understödt detsamma, åtminstone i de delar, i hvilka det står i öfverensstämmelse med mitt eget förslag. Men nu, sedan Hr Gr. o. Landtm., äfvensom ledamöter af Huset, förklarat, att detta förslag står i strid med de beslut, sora af R. o. Ad. redan äro fattade, så finner äfven jag, att någon öfverläggning om detsamma ieke vidare torde kunna komma att äga rum, hvilket jag pä det högsta beklagar, enär jag tror, att vi, förmedelst en discussion öfver delta förslag, hade kunnat komma till vida bättre resultater, än dem, hvartill de redan fattade besluten nu komma att leda. Då nu H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, fästade uppmärksamheten derpå, att Gr. Björnstjerna medgifvit uteslutande af den första af de punkter i förslaget, hvilka anmärkts såsom stridande emot 11. o. Ad:s redan fattade beslut, men icke yttrat något om den andra punkten, som innehöll, att ofrälse ståndspersoner erhålla medelst denna fördelning, den dem tillkommande valrätt, utan att behöfva afskiljas i ett särskildt Stånd, svårt att definiera, och hvarigenom Grefven antydt att ett 5:te Stånd ej skulle komma att finnas, då deremot IL o. Ad. genom sitt beslut förklarat alt ett 5:te Ständ borde bildas, yttrade H. Ex. Hr Gr. Björnstjerna: