Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lån, sk ulle försvinna. Emot detta Lb qvidations-sätt hafva alla Utskottens Ledamöter, sorn vid Betänkandet bifögåt sina serskilta yttranden , enstämmigt förklarat sig, och förenar jag mig så mycket hellre med nämnde UtskoosLedamöters tanka, som det med Lag och billighet är enbg;t , att den, som öfvettager Tiligångarne, äfven svarar för Skulderna; Räntan anser jag likväl icke böra beräknas till längre tid, än tdl den, dä Discouterne upphörde att betala. Jag delar med många den öfvertygelsen , att vårt PenningeVerks oreda härleder sig huf. vudsakligen ifrån ett , genom Disconterne, alltför vidt extenderadt LåningsSysteme, men det är en allmänt erkänd sanning, att då detta Systerne en gång blifvit vidtagit, största försigtighet fordras att återföra detsamma innom behöriga gränsor. De menligaste följder för Näringarne och för mångå Enskiltas välfärd skulle snart visa sig, om ingen annan tillgång till Lånebiträden funnes, än BancoDisconten i Stockholm, jag hemställer i anledning häraf, om icke det blefve nödigt, att för Götheborgs Handelsrörelse, samt för den södra delen af Rikets Innebyggare, tvänne utgreningar af BancoDisconten, om jag så får kalla dem, eller LåneContoir un - 44 Den 17 Martu , /. m. der Banquens styrelse» samt med bibehållande af samma local, sorn Disconterne innehaft, blefve inrättade, dock med ett inskränkt, af Riksens Ständer faststäldt RörelseCapital. Den vinst, som till-folle Banquen, dåden ensam bestridde Discont-rörelsen , skulle förmodligen blifva mera än tillräcklig att betäcka de förluster, som genom några af DiscontDebitorer-' nes obestånd möjligtvis skulle kunna uppstå. Friherre Rudbeck, Alexander, uppläste följande : Långe har jag afhört många yttrade tankar, rörande den frågan:
Ständer om en förändring i utskrisningssältet af det faststäldte Förstärkningsmanskapet, gifwen Orebro d. zo April >812, samt af åtskilligt Stånds Ledamöters af högstberörde Nådiga Proposition föranledda ensktldta yttranden, får Utskottet härmed wördsamt aflemna Resultatet af sina öfwerlaggningar. Utskottet har haft den öfwrrtygelsen, art ingend uppoffring är för stor da srägan är att förswara Fäderneslandet, att denna grundsats af hwar Swensk Man redligt erkänncs under styrelsen af en älskad Konung, under Lagar, som betrygga frihet och fä-" kerhct, och under ett säkert hopp, att, derest ett krig skulle af nöden uttwingas, wär nu warande Kronprins skall föra Swenffarne till seger och lugn, att sinnen och tänkesätt ej hos Nationens Fullmärttge kunna wara delade huruwida den söresiagne ukstr-if ningen borde antagas eller ej. Om WerldenS allmänna händelser hotat de fleste Stater med omstapning, om desse missöden endast genom Nationernas egen inre kraft kunna afböjaS, stall Swensta Folket, tappert och lugnt inom fina haf och sina fjällar, wisa dem, som äfwen dit gerna sträckte sitt walde, otc der genom enighet och ett ihärdigt mod, genom tillgifwenhet för sin Konung och smtroende för den Hielte, de genom fritt wal ulkorat till sin Anförare, will bibehålla sig sjelfständigt, will häldre trotsa döden an böja sig under något främmande ok; dä detta ar Nationens allmänna tänkesätt, lära Riksens Ständer oinssränkt bifalla den första puncl-m af Kongl. Mayts Narian Proposition: att skyldig,-eten kill deltagande i Bewarings-Manskapets utgörande ma börja med solida Dugn. och owrlkorliaen upphöra med fyllda Tjugufem är. Mea 668 Den iz Ju ni i.
Detta förutsättande af ett Rikets Ständers beslut, som ännu icke blifvit fattadt, såsom grund fö\r ett annat frams täldt förslag, bar i och för sig sjelft blifvit klandrat; Och, då i allmänhet är vordet af de fleste Ledamöter inom Stånden, hvilka sig öfver dessa ämnen utlåtit, yrkadt, att alla frågor om anslag icke måtte behandlas annorlunda än i närmaste förening med frågan om sältet för anskaffande af medel dertill, hafva ålskilligé, tued afseende å detta samband, såsom anmärkningar emot de förslag detta Betänkande innefattar, framstält skälen emot vidtagandet af ett Stalsskuldsättnings-system i allmänhet, och särskildt emot det upplåningssätt, Utskotten i förr afgifvit Utlåtande föreslagit. I stället för denna utväg för anskaffande af nödige medel till ifrågasatte anslag och penningebiträden, har ock härvid, dels blifvit föreslagit af en värd Ledamot inom Vällofl. Borgare-Ståndet, samt af flere Hedervärda Bonde-Ståndets Medlemmar, att nya Riksgäldssedlar borde utgifvas för att småningom genom bevillning amorteras: dels äf 88 Stat s-U t s k o t tets Betänkan de ii; af en värd Ledamot inom Jlögloflige Ridderskapet och Adeln, en af Vällöflige Borgare-Ståndet, och tväliné äf Hedervärda Bonde-S tå lidet, yrkadt, att älla anslag,- sorn till CaliaBarheten utgå, horde genom Bevillning utgöras, och i följe häraf icke beviljas till större belopp än Nationens krafter kuiide i sådant afseende medgifva; Hvarförutan slutcligert någre Ledamöter äf det Yälloflige Borgare-Ståndet begärt ätt Utskotten matte på én gåiig uppgifva beloppet af älla de extra anslag och Lånebiträden, hvaraf Utskotten ansett sig böra tillstyrka beviljandet till utgående på det sätt Utskotten i öfrigt föresiagit.-
Dessa deputerades antal hade varit obestämdt och i de flesta orter, om icke allestädes, rättat sig efter fögderiernes eller taxerings-distrikternes antal, hvilket vållat ingen olägenhet, då vid markegångssättning omröstningen skett ståndsvis, men icke längre lät sig göra, när samfälld omröstning af alla Ståndens deputerade komme att äga rum; och det var detta, som skulle inträffa vid verkställighet af det nya sättet för grundskatternes utgörande. Bondeståndets deputerade i hvarje län måste då, lika med öfriga Ståndens, inskränkas till två, och kunna således ej mer på förra sättet väljas af hvarje fögderi för sig, utan måste ett nytt valsätt stadgas; och till införande af sådan förändring är, enligt Regeringsformens 75 §, ingen annan behörig, än Riksstånden sjelfva, hvart för sig. Då nu vid 1850 års riksdag något beslut om ett sålunda förändradt valsätt för Bondeståndet icke blifvit af detta Stånd fattadt; ldef det omöjligt att före nästföljande riksdag bringa i verkställighet de markegångssättningar, utan hvilka det förändrade sättet för grundskatternes utgörande ej kunde vinna fullbordan. Huru man ock må förklara den, utan en sådan fullbordan, onyttiga anvisning, som vid nämnde riksdag blifvit af Rikets Ständer gifven på medel till fyllande af en ofullständighet i räntegifvares tillämnade fördelar (forsellönens afskaffande); så låter sig likväl icke dermed förklara, huru Regeringen skulle kunnat, utan brott mot 75 § Regerings-formen, afhjelpa bristen af den åtgärd, Bondeståndet hade att vidtaga, för att få det nya sättet för grundskatternes utgörande verkstäldt. Detta hade varit nog att veta, för att äfven utan kännedom af Kongl. Maj:ts redan i ämnet fattade nådiga beslut, eller af de två Riksståndens gjorda förbehåll, finna sig hindrad att påyrka mellankommande verkställighet af Ständernes beslut, eller grunda sitt förslag på den ifrågavarande anvisningen.
Precis på samma vis skref jag det ställe, der hon stödjer sig mot Richards axel »som om han vore ett stycke trä», och likså det, der han talar om, hur han varit kär i Selma, det har jag rentaf stulit från dig, genom att låna dina ögon för en stund. — Hå, jag ställde inte din personlighet öfver din teori i den bemärkelsen, du tycks ta det. Jag menar endast, att en menniska, hvars både fel och förtjenster finna en ressonnansbotten i mitt eget sinne, måste vara mera värd för mig – realisten – än den fullkomligaste teori. Jag tror dig inte om att vara en ängel, skulle inte ens tycka om dig då; om du inte hade kraft i både godt och ondt, skulle vi ju omöjligt kunna förstå hvarandra riktigt, ty jag är ingen dufvosjäl och kan vara så hård ibland, att du säkert inte tror mig om det. Dender scenen i slutet af mitt bref. Den var ju ett löst hugskott, en stämning. Du har rätt, det var mig sjelf jag gaf, men inte Ellen. »Hvarken hon eller han skulle kunnat motstå det i längden.» Nej, naturligtvis. För åtta år sedan tänkte jag det – ja, det gjorde jag, men jag var inte något blodlöst spöke. På den tiden dyrkade jag svenska akademien, var det då underligt om man hade litet vridna föreställningar om den menskliga naturen! Men nu, sedan jag kastat böckerna på hyllan och tagit slägtet »homo» under min egen dissekerknif, nu är jag inte längre så naiv. Och de orden, som du citerade ur »Wilhelms» broschyr, dem står jag till, om det också vore i tryck och med Ernst Ahlgren under. En sådan allvarlig och varaktig förbindelse, som den du nu skildrat mellan Wilhelm och Ellen, det kallar jag för ett äktenskap, så få andra kalla det hvad de vilja. Men du, det skall en sådan bergfast tro till, å qvinnans sida. Ty, jag upprepar det, hela risken blir hennes. Tänk dig bara en sådan himlastormande tillit, hon måste ha till honom till hans ärlighet! – så vida hon inte är dum, ty dumma qvinnor tro alltid.
Hösten i833 öfverenskom Grosshandlaren G. F. Liljewalch med Regeringen, att han skulle till undsättande af Norroch Westerbottens län mottaga från kronomagazinen 24ii-yS t:r råg och 4i85-i| t:r korn, för att tillhandahållas innevånarne mot de af Konungens Bef:h:de bestämmande priser och företrädesvis mot betäckning i produeter. Jag erhöll uppdrag af Ilr Liljewalch, att för dess räkning besörja undsättningen, och min instruetion var kort men bestämd, samt uppfattad i följande puncter: 1:0 att först och främst lindra nöden hvarhelst den fanns; 2:0 att, med hvad uppoffring som helst, söka framkalla industri, samt till den ändan genom inköp af allt, som kun - 3or Den 7 Mais e. ra. de frambringas af landets alster, uppmuntra folket till arbetsamhet. Ehuru Staten uppoffrat omkring en half million r:dr till lindrande af nöden efter de 3 föregtde missvextåren, sä hade dock eländet stigit öfver all beskrifning och tillika alstrat en håglöshet, som gjorde den fattigare delen af folket oförmögen att tänka på möjligheten af räddning. Undsättningslinien sträckte sig från Nordmaling till Öfver-Torneå, omkring 60 mil, hvilken jag flera gånger måste genomresa, och hvarvid jag öfverallt bestormades af hungrande. Hopar af menniskor från det inre af landet, ända från fjellorterna, släpade sig till kusten, för att erhålla några kappar säd på credit. Somlige voro af hunger redan till den grad utmattade, att de ej skulle förmått arbeta, om ock arbete för dem funnits. För Stockholmsboer, uppfödde i öfverflöd och obekante med de rysliga verkningarna i en landsort af flera consecutiva missvextår, lär jag svårligen kunna beskrifva de hjertrörande scener, som under mina resor oftast framställde sig. Många för 3 år tillbaka välmående bönder saknade nu medel att skaffa sig en tunna korn till blandning med barken åt hemmavar. brödlösa makar och barn.
Tulllasce-un derrätlelser na. §§ i och 4. § 3 nu 5. 68 Jlevillnings-Ulskottets Utlåtande, N:o 13. § 6 nu 4. § 9 nu 7. § 11 och 14 nu 9 och 12. §§lo och20 nu 13. sista momentet af 6 §, som blifver den 4, böra erhålla den förändrade redaktion, förslaget innehåller; samt den i 9 §, blifvande 7 §, begagnade benämning »societet» böra utbytas mot förening. Sista momentet af 9 §, som medgifver schäferiegare och ullproducenter rättighet att i de städer, dit grof ull får införas, hålla ombud för tillsyn på förtullningarne deraf, har Kongl. Maj:t, i följd af Sitt förslag att belägga all ull med lika tull, ansett böra uteslutas; men då utskottet bibehållit ullen i 2 klasser, med olika tullsatser, torde 9 § sista momentet böra qvarstå vid blifvande 7 § med den förändrade redaktion, som af förslaget, att grof ull får införas till alla stapelstäder, påkallats. De i 11 och 14, blifvande 9 och 12, §§ gjorda redaktions-förändringar stå i nödvändigt sammanhang med besluten om förbudens upphörande samt om kreditupplags—tariffens förändring och torde alltså godkännas. Utskottet tillstyrker, att, på sätt Kongl. Maj:ts förslag innehåller, för nya fabriksanläggningar erforderliga machinerier, som alldeles icke eller ej till full godhet vid inhemska macbineriverkstäder tillverkas, eller icke kunna från dem inom lämplig tid erhållas, må efter pröfning af Kommers-kollegium, tullfritt införas; och att föreskrift härom i taxeunderrättelserna meddelas. Kongl.
Ständer -välje i Stats-Rådet förda Protocoll; Ett Statsoch Bevillnings-U) Is kolt, bestående af T>vä Hufviul-Bfdelningar „ att utreda och för Rikets Ständer uppgifva Stals-Verkets och RiksgäldsVerkets tillstånd, förvaltning och behof, samt att föreslå Bevillningens grunder och fördelning; Elt Banco-Utskott, att m. m.” 58 §. ”Vid hvarje Riksdag för det Statsoch Bevillnings-Utskott, som m. m.” 62 §. ”Sedan Stats-Verkets behof blifvit af Statsoch Bevillnings-Utskottet uppgifna m. m.” 66 §. ”Rikets Ständers sedan Statsoch Bevillninzs-TJtskollet öfver 111. m. 4 Constitutions-Utskottets Memorial N:o fp. 6g §. Ordet "Stats-Utskottet,” förändras till "Statsoch Bevillnings-Utskottet. ” 7° §• I stället för "Bevillnings-Utskott,” sättes ”Statsoch BevillningsUtskott. ” 71 §• Orden: "Bevillnings-Utskottet” och ”Bevillnings-Utskottets,” utbytas mot orden: ”Statsoch Bevillnings-Utskottet” och Statsoch BevillningsUtskottets'. ' I Riksdags-Ordningen. M §• 1 morn. 3 perioden. '■'Stats-Utskottet” ändras till: ”Statsoch Bevillnings-Utskottet.’ a7 §• 1 moru. "Stats-Utskotl” ändras till: ”Statsoch Bevillnings-UlskoW.” 28 §. ”Ridderskapet och Adeln Constitutions-, Statsoch Bevillningsj Banco-, Lagm. m.” 30 §•
De klaga icke; de njuta tacksamt hvad dem anslaget blifvit; de kiagade icke, när detta anslogs. De sågo vårt Statsvei-ks tillstånd och uppskattade billigt de hinder, våra Ständers goda vilja mötte i dåvarande conjuncturens trångmål. Möjligheten att på denna sidan Östersjön lifnära sig, var dem nog. Mina ord till deras fördel i dag skulle icke af dem godkännas, om jag klandrade, hvad efter kriget i anseende till dem beslöts. Våra Ständer, som väl icke ville med snödhet afvisa deras rörande sträfvan att få förblifva Svenskar, borde icke heller och kunde icke, under våra egna dåvarande financiella bekymmer, än ytterligare och genom materiella fördelar locka dem att afslå de mångdubbla, lefnadslånga fördelar, dem på andra sidan hafvet tiilhandahöllos. Finska Officerarna insågo detta då; de inse det än och — jag upprepar det — de klaga icke, men — de lida. Expectance-löner anslogos; men de beräknades till ungefärliga hälften af vår, notoriskt så knappa, värfvade löningsstat, och än knappare hafva dessa expectancelöner genom myntförsämringen blifvit. Derjemte öppnades dem visserligen våra leder, i mån af de vacancer, som utom Regementerna kunde tillsättas; men, mina Herrar, eder är nogsamt bekant, huru svårt, i oeconomiskt afseende, inträdet i vår indelta Arme' är för en Officerare, som icke från första graden tjenar sig upp, då han icke är bemedlad, och då han, såsom främling, icke kan äga credit och saknar biträde af slägt eller vänner. De nu, så lyckligen för framtiden, undanröjda accordsinrättningar utgöra blott ett af de mångå Den q4 Fcbruarii. i55 förhållanden, som för en Officerare i denna belägenhet bilda behof af capitaler.
Beträffande de uti Rikets Ständers underdåniga skrifvelse omförmälda liqvider emellan Ull-Diskontfonden och Riksgälds-Kontoret, har Kongl. Majit, jemlikt högstberörde nådiga Bref af den 14 Augusti 184f» förordnat, att, i förenlighet med hvad Rikets Ständer yttrat i afseende å tillfälliga förluster, hvilka vid lånerörelsen icke kunna undvikas, sådana förluster äfven må anses utgöra föremål för de afdrag, som vid dessa liqvider böra äga rum. — Med tillämpning af omförmälda nådiga föreskrift, hade Kongl. Kommerse-Kollegiuro, i afseende på de å ullkrediti vet åren 1840 och 1841 lyftade medel, upprättat och till Fullmäktige i Riksgälds-Kontoret öfverlemnat en Vidräkning, Ull-Diskontfonden och Riksgälds-Kontoret emellan, deruti Kontoret blifvit påförda de, under nyssnämnde tvenne år, för Fonden uppstådda låneomkostnader och förluster, hvaraf en summa, stor 201 R:dr 16 sk. 11 rst., motsvarande en fjerdedel af berörde års räntor, afdragits från det Riksgälds-Kontoret eljest tillkommande räntebelopp; hvaremot Fullmäktige, uti aflåten skrifvelse, väl medgifvit, att då de uti Vidräknin - — 20 — gen upptagna omkostnader vid Ull-Diskontens lånerörelse understegs hvad som, enligt io4 §• af gällande Reglemente för Riksgälds-Kontoret, finge afdragas å räntan för de utaf kreditiv-medlen utgifna lån, dessa omkostnader, ai R:dr i3 sk. io rst, fingo afgå från R/ksgäldsKontorets, vid 1841 års slut, hos Ull-Diskonten ägande fordran, men ansett det af Kongl. Kollegium jemväl yrkade afdrag för de vid lånerörelsen uppkomna, tillfälliga förluster så mycket mindre kunna af Fullmäktige medgifvas, som ersättning för dessa förluster möjligen kunde framdeles erhållas.
hotellföreståndarinnan fru Wilhelmina SJcogh, i Storvik. — Första Grieg-konserten äger rum i morgon lördag under mästarens egen ledning. Program* Åttio år fyllde i måndags en för många äldre met upptager bland annat konsertuvertyren » I stockholmare välbekant person, f. sidenkramhandhöst », vidare sånger med orkester, en pianokonsert lerskan fröken M. E. Glasset. Infödd stockholmoch första Per Gynt-suiten m. m. De flesta biljetterna hafva sålts i dubbelt förköp. Den andra ska har fröken Glassel snart sagdt allt ifrån sin Grieg-konserten äger rum nästa torsdag. barndom och till dess hon för ett par tiotal af år sedan drog sig tillbaka från rörelsen tillhört Vasateatern uppförde i lördags för första gånhufvudstadens affärsvärld, och hon utgör ett gen och med obestridlig framgång August Strindvackert exempel på kvinnlig företagsamhet och bergs välbekanta sagospel » Lycko-Pers resa », här kraft. Hennes fader, en från Österrike inkommen, icke gifvet sedan Nya teaterns dagar. Det poesärdeles skicklig sidenväfvare, gifte sig härstädes, tiskt stämningsrika och med etsande satir öfver lyckades arbeta upp sig och anlade själf en mindet moderna samhällets missförhållanden mätdre sidenfabrik på Södermalm, men afled i jämtade stycket visade sig fortfarande med raden af förelsevis tidig ålder, efterlämnande änka och ej sina sceniskt effektfulla och växlande taflor lifmindre än 8 minderåriga barn, hvaraf flertalet ligt fängsla åskådarne, hvilka, trots föreställnindöttrar. Till allas förvåning lyckades det emelgens ovanliga längd — hufvudstadens klockor lertid änkan, en fattig handtverkardotter från ringde midnatt, när premiérpubliken strömmade Stockholm, att med » sina flickors » hjälp bibeut — till sista stund lade ett oförminskadt inhålla och utveckla fabriken, hvilken i många aftresse i dagen. seenden och ej minst med hänsyn till förhållanDe två viktigaste betingelserna för sagospelets det mellan arbetare och arbetsgifvare den tiden framgång voro ock från teaterns sida lyckligt kunde tjäna som mönster för många större etafyllda: i hr de Wahl en god representant för den blissement.
Jag hade önskat, att Regeringen i detta likasom i andra fall inom 4:de HufvudTileln mera framhållit det verkliga behofvet. Man har ofta sett att R. St:r, då ett stort mål kunnat vinnas genom slöra upoffringar, dertill lemnat bifall, då de deremot, när en half åtgärd föreslagits, förkastat den. Skulle R. St:r först pröfva K. M:s förslag och möjligen af de orsaker jag nämnt förkasta detsamma, så kunde detta äfven inverka på behandlingen af Hr Mannerskantz’s motion, och derföre önskar jag, att R. och Ad. måtte uttrycka den gemensamma tanka, att alla förslag rörande beväringsskyldigheten, skola samtidigt hos Utsk. till behandling förekomma, så att derifrån måtte utgå ett gediget förslag till ordnande af ett starkt landtförsvar för Sverige. Jag anhåller att detta yttrande måtte få åtfölja till Utsk. Hr Rosensvärd: Jag har blott några ord att tillägga. Jag har icke upträdt till försvar för de olika Propos:r Regeringen vid serskilda tillfallen till R. St:r aflåtit, och vill således icke tvista med Hr Stjernsvärd i detta ämne, för att icke inveckla saken och borttrassla hela frågan. Jag vill endast hafva nämnt, att det förefaller mig besynnerligt att han, som ifrar för ett utsträckt nationalförsvar, icke desto mindre afstyrker utsträckning af tiden för bevärings-manskapets öfning. För vinnande af detta utsräckta national-försvar, synes första steget vara att få tiden för den första soldatbildningen förlängd, och det andra, att öfningarna under flera år återkomma, 1 detta, afseende delar jag Gr. af Ugglas åsigt. Då jag emellertid icke kan instämma i allt hvad Hr Mannerskantz^ - Den 10 December f. m. 545 nerskantz’s motion innehåller, har jag likväl ansett mig böra förorda syftningen af densamma.
Det under denna benämning i Riks-staten uppförda anslag tillkom vid sednaste riksmöte genom sammanföring af de förut varande särskilda anslagen till Fxercis-sqvadronernas underhåll, Ersättning för utöfver markegång spris förhöjd betalning till Inqvarteringsgifvare för dagportioner vid indelta regementenas marscher till och från möten, Mötcskostnader samt förslagsanslaget till Fouragering vid Indelta kavalleriet, hvilkas sammanlagda belopp, ökadt, i anseende till den utsträckta tiden för vapenöfningarne, med en summa af 200,000 R:dr, utgör det nuvarando anslaget 590,000 R:dr. Någon förändring i afseende å beloppet af detta anslag har icke blifvit ifrågaställd; men inom Borgare-Ståndet har Herr Björck, under uttalande af den åsigt, att förslagsanslag i allmänhet vore olämpliga för en väl ordnad statsförvaltning, der utgifterna borde för hvarje större del af förvaltningen begränsas inom derför beräknade och fastställda belopp, fästat uppmärksamheten på de flerfaldiga olägenheter, som ett motsatt förhållande, enligt motionärens åsigt, måste föranleda, hvaraf den mest betydande vore bristande hushållning med Statens medel. Om nemligen de för särskilda ändamål anslagna tillgångarne icke voro till bestämda belopp fastställda, kunde utgifterna obehindradt utsträckas huru långt som helst, och skulle säkerligen gå vida utöfver, hvad behofven, noggrann! beräknade, verkligen kräfde, enär alla de, som uti förvaltningsbestyret deltoge, saknade den kraftiga uppmaning till sparsamhet, som förefinnes uti tillgångarnes begränsning. — På grund häraf och då, hvad särskildt beträffade arméens vapenöfningar, till hvilka äfven de större öfningslägren räknades, utgifterna härför borde kunna bestridas med den af Rikets sednast församlade Ständer dertill anslagna betydliga summa, helst vid inträffande dyr tid eller annan olycka för landet någon synnerlig olägenhet ej kunde uppkomma deraf att mötestiden något inskränktes eller ett öfningsläger inställdes eller förkortades med några dagar — liar motionären hemställt, att ifrågavarande anslag ej vidare måtte anvisas såsom förslagsanslag.
Herrans Ängel sade till Manoah: Han skall vakta sig för allt det som jag qvinnone sagt hafver. Han skall icke äta hvad utaf vinträ kommet är, och skall intet vin dricka, eller starka drycker, och äta intet orent; allt det jag henne budit hafver, skall han hålla. Manoah sade till Herrans Ängel: Käre, låt oss behålla dig här, vi vilje tillreda dig ett kid af getterna. Men Herrans Ängel svarade Manoah: Om du än behåller mig, så äter jag dock intet utaf ditt bröd; men vill du göra Herranom ett bränneoffer, så må du det offra; ty Manoah visste icke, att det var en Herrans Ängel. Och Manoah sade till Herrans Ängel: Huru heter du, att vi dig prisa måge, när du kommer såsom du sagt hafver? Herrans Ängel sade till honom: Hvi frågar du efter mitt Namn, det dock underligit är? Då tog Manoah ett kid af getterna och spisoffer, och lade det på en sten Herranom; och han gjorde det underliga; och Manoah med hans hustru sågo deruppå. Och då lågen uppgick af altaret åt himmelen, för Herrans Ängel ock upp i altarens låga. Då Manoah och hans hustru det sågo, föllo de neder till jordena på sitt ansigte. Och Herrans Ängel syntes intet mer Manoah och hans hustru. Så förnam Manoah, att det var en Herrans Ängel; Och sade till sina hustru: Vi måste döden dö, att vi hafve sett Gud. Men hans hustru svarade honom: Om Herren hade velat dräpa oss, så hade han icke anammat bränneoffret och spisoffret af våra händer, och hade icke tett oss allt detta, ej heller låtit oss detta höra, såsom nu skedt är. Och qvinnan födde en son, och kallade honom Simson; och pilten växte, och Herren välsignade honom. Och Herrans Ande begynte till att vara med honom, uti Dans lägre, emellan Zorga och Esthaol. Simson gick ned till Thimnath, och såg ena qvinno i Thimnath, utaf de Philisteers döttrar.