Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då emedlertid vid de 2:ne Gevärsfaktorier, hvilka för närvarande flinnos inom landet, tillverkningen af gevär icke torde kunna beräknas högre än til sammanlagdt 10.000 st om året. och då så beskaffade politiska förhållanden icke syntes vara för handen att, för ett hastigt erhållande af hela det antal gevär, som i händelse af mobilisering vore erforderligt, om den utryckande styrkan skulle Bil. N:o 3 a. lill Kongl. Majit* Nåd. Prop. N:o i, om Statsverket 1865■ 105 skulle kunna förses med gevär af endast en sort eller af en gemensam kaliber, beställning af gevär utomlands torde böra ifrågakomma; helst då fråga för närvarande vore om ett betydligt utvidgande af det privata gevärs faktoriet vid Hus qvarna; så har Generalfälttygmästare^ ehuru erkännande det önskliga uti en högre årstillverkning, ansett sig under för handen varande förhållanden endast böra i underdånighet föreslå, att SO,000 gevär af 1864 års eller annan modell, sorn under tiden kunde vinna antagande, måtte, med samma kaliber som 1860 års. anskaffas, och det härtill erforderliga medelsbelopp, utgörande, efter en beräkning af 45 rdr 75 öre per gevär, inberäknadt besigtningskostnaden, 1,372,500 rdr begäras, att med ^ del, eller 457,500 rdr årligen utgå. Modeller.
Han utsträcker nästan sinantipati till allt, hvad författarskap heter, ja till allt hvad författare heter. Hankan aldrig förlåta geniet, att det behöfver arbeta för att åstadkomma sina mästerverk. Det är, anser han, en profanation af menniskans heligaste känslor, att han skall gråta eller skratta som ett barn åt det, som en annan beräknat, planlagt, med kall blod öfvertänkt. Han vill icke gå i denna snara, han vill icke vara med om alt gynna geniet, om han icke får tro, att det i drömmen, ser sina syner eller om han icke längre får tro, att dess idkare äro annorlunda beskaffade än vanliga dödliga. Ungefar på samma sätt som hans lilla Adolf tror, att det går till, när tuppen värper i hans abcbok d. v. s. på ett mystiskt öfvernaturligt sätt, på det sättet trodde hr X, att konstens skapelser tillkommo, på det sättet trodde han, att det tillgick att författa. Och nu hämnas han genom att icke vidare skänka literaturen sitt bistånd, när den så djupt svikit alla hans förhoppningar. Det äi; en slags förbittring, sammansatt af en mängd sådana element som de här nämda, som åtföljer den stora publikens första inblick bakom författarskapets och offentlighetens kulisser. En afsmak för alltsammans, en hämd-girighet mot pressen, ett ringaktande af författarskapet utmärker den allmänna opinionen i våra dagar, då man mer än förr lärt sig inse, att äfven detta icke är omöjligt att lära och att det är möjligt att missbruka likasom allt hienskligt. När man sammanställer detta förakt med vissa andra förhållanden, som tyda pä slafvisk undergifvenhet under pres-seils omdömen, får man en besynnerlig tanke om allmänhetens konseqvens. Allmänheten citerar tidningarna som kungsord, tager deras uttalanden för goda utan ' närmare undersökning och anser deras omdömen till den grad afgö-rande, att det blott behöfs, att pressen mera allmänt förenar sig att göra en bok, en täfla, en politisk personlighet till skottafla för sina sarkasmer för att åstadkomma ett omslag opinionen, om också boken, taflan eller den politiska personlighet, som göres till syndabock, ursprungligen hade ganska stora utsigter att göra lycka.
Af sådan anledning anser sig Konsistorium äfven böra underdånigst uppgifva hvilka allmänna medel af Konsistorie-Notarien härstädes uppbäras, förvaltas och redovisas. De äro: — 352 A) Fonder: 1:0 Stiftets Gymnasieoch Skolhusbyggnadsfond, med sina inkomster af besparade pastoralier, kapellansloner, vederlagsoch prostetunnor. 2:0 Stiftets allmänna Premieoch Fattigkassa Jör ElementarLäroverken. Någon Emeritifond finnes ej ännu, men hopp är, att den snart må kunna åstadkommas, således torde älven dess förvaltning böra tagas i beräkning, B) Uppbörd s medel, som med redovisning genast af lemnäs* 1 :o Lasarettsmedel. 2:0 Stamboksoch Kollektmedel, dels beständiga, åiliga, som äro: till Gymnasieoch Skolhusen, Ecklesiustikverket i Lappmarken, Sjömanshusen, Institutet Jör Blinda och Döfstumma, Stiftets Bibelsällskap, Konsistorie-Amanuensen och medellösa Studerande ; dels tillfälliga, som påbjudas för Kyrkors nybyggnad och reparation, eller andra likartade ändamål. 3.'o Lönemedel till Elementar Läroverken, som illgöras af Djeknepenningar samt Lönejylluadsmedel efter 18tg och efter i83f års Interims-Stat. /po Af gifter vid befordringar, till Krigsmansliuset, Att provisionen ej kan eller bör utgå till lika belopp af afla dessa medel, torde såsom billigt medgifvas, helst bär å djeknepenningarne och krigsmanshusmedlen alldeles ingen pi ovision hittills innehållits, och å lönefjl Inad smed len blott en piocent. Men den provision af 6 procent å byggnadsfondens inkomster, som i alla Konsistoriel, utom delta, varit beräknad och medgifven, loide deremot böra anses såsom den rätta; och hemställer derföre Konsistorium underdånigst, att denna mätte bestämmas såsom en för alla Konsislorie-Notarier gemensam rättighet. — 353 — Linköpings Stifts Konsistorii underdåniga Utlåtande.
Den skog, bruket för närvarande innehade, vore allt för ringa att fylla ett enda års behof, hvaremot densamma, i förening med skogen, som tillhör Tumba JYs 2, skulle, utan att för mycket medtagas, under alla förhållanden blifva tillräcklig för att gifva bruket nödigt ställningsoch stängsel-virke m. m. Den mest framstående fördel för bruket af det ifrågasatta bytet skulle likväl, enligt Fullmäktiges tanke, utgöras af egande-rätten till det s. k. nedra vattenfallet vid Tumba, hvaröfver bruket väl hade dispositions-rätt, men under sådana vilkor, Banko-UlskoUets Memorial JH 55. 5 att deras noggranna uppfyllande kunde leda till oberäknelig skada för detsamma. Det ålåge nemligen bruket att »drifva ett qvarnverk, och den fråga kunde ännu vara tvist underkastad, huruvida bruket må anses berättigadt att, då vattentillgången är så knapp, att densamma erfordras uteslutande för pappers-bruket, nedlägga qvamdriften. Då nu pappers-tillverkningen ständigt vore i stigande, torde det lätteligen inses af hvilken fördel det för bruket måste vara att, vid ringa vattentillgång, kunna afvisa mäldsökande och för pappers-brukets drift afse hela vattenfallet. Denna omständighet allena ansågo Fullmäktige tala för det gjorda förslaget, hvilket alltså af dem tillstyrktes, med anhållan att, om detsamma jemväl af Utskottet gillades, sådana åtgärder måtte af Utskottet skyndsammast vidtagas, hvarigenom icke allenast tillsättning af den lediga komministers-sysslan, utan äfven utarrendering af Lagmans-bostället Näsby måtte uppskjutas intill dess bytesfrågan blifvit slutligen afgjord ; tilläggande Fullmäktige att, i händelse Rikets Ständer skulle finna skäl att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att nyssnämnda Lagmans-boställe finge upplåtas till komministers-boställe och hemmanet Tumba JV2 2 till Kronan indragas, samt Kongl.
Om 3oo,ooo Skeppund Stångjern för en ökad Beläning med i af värdet erfordras dertill, och om de öfrige Effecterne skola med, blir hela den Fond, som af ofvannämnde 7 Mill. till detta ändamål af Banken bör användas: i,5oo,ooo b~) Ågare af LandtEgendom, som efter BancoMethode pantsatt sin Jord, böra, i grund af Production, få upptaga Lån. Dessa Lån böra allmännast beviljas på 6 å 8 Månader, och derefter helt och hållet \ inbetalas eller högst och efter BancoFullmägtiges pröfning en gång omsättas. Hela denna LåneSumma 382 Den 5 Januarii. bör före Realisationen varda till 3.000.000 Banken indragen. c) Manufactur-Disconten bör få en ökad Disconträtt på Banken, stor 1.000.000 hvilken efter serskilta grunder hör fördelas, och endast på g Månader utlånas. 1.000.000 (T) JernContoiret återfår sin Discont rätt på Banken emot hela Contoirets Garanti på g Månader; fördelas efter Herrar Fullmägtiges godtfinnande, i grund af Förlagsbehof. 5oo,ooo e') OdlingsLån enligt Författningen; dock så att de före Realisationen ’ till fullo inbetalas. Sedan Riksens Ständer på sådant sätt kunna komma i tillfälle att bedömma, huruvida Penningestocken kan, då den rätteligen fördelas, tåla någon förminskning, förespår jag det Resultat, att några Millioner befinnas öfverflödiga, hvilka då utur BancoDiscont-rörelsen böra indragas. Ännu en annan Methode gifves, att gifva Banken Realisations-förmåga, den nemligen att föröka dess SilfverFond. På den Skuld, sorn StatsVerket har till Banken, afbetalas ärligen 750,000 Riksdaler Banco.
Friherre Lilkverscl, Zick, Kils. Jag för min del har mm at påminna deremot, at Friherre I.,- Aerdjelks reser til Stockholm för at tillråda sit Fullmägngskap sa wida han dec sielf behagar; men sinner tillika, ar sädaar honom såsom Or^ur ej boede kunna åläg» ga§. Deremot sinner jag, at om någondera kan fa et sädank aliggande, är det Herr von Engsström som ej är Oapur, uran siccex pa Riddarhuset såsom Fullmagrig för en annan Ärr. Hanö Lxcellence Herr Grefwe» och Landt - Marskalken. Hemliga Utskottets Lxcrstkam keorocolli innefattar de bägge frågor, som nu warit under öfwerläggnjng, och jag kar först tiURiddcrskapers och Adelns afgörande proponera den ena, om icke Ridderchapek och Adeln skulle anse ljenligast at Herr lVlrjoren 8rs^l och förre Riksdagsmannen knur kerton ina tils widare afhälla sig frän göromäien i RiksgäldsLonloiror? Denna kro^osinon blef enhälligt bifallen. Hans Lxcellencs Herr Grefwen och Landt-Marskalke n. Den andra frägan är den, hu» ruwida Friherre I^agerbjslks såsom Lapur IHmilise pa Riddarhuset mä kunna aläggas at begifwa sig frän Riksdagen och uphöra med utöfningen af sin Riksdagsmanna -ratt? De Fullmägtige, hwilke såsom vspursraäL pä L^ntoirers wägnar, befinna sig wid Riksdagen »ärwarande, lara härstädes behöfwas för at med uplyöningar gä Hemliga Utskottet tilhanda. 479 Grefwe borner-, (^arl 6obrie!.
Men då man sedermera; utaf de Embetsman som blifvit iobegripne under denna titel, fordrat en verkningsförmåga, som går utöfver den af lagen utstakade gräns; då man uti StatsRådets åligganden velat finna en likhet med Engelska och Franska Ministérernes befattning; då har man glömt hvad 4 § af Regeringsformen bjuder, att Konungen tiger alleria styra Riket, att han dervid endast är förbunden att inhämta underrättelfer och råd af ett StatsRåd och att då enligt 9 §. dessa äro förbundne att fina meningar yttra och förklara, är det Konungen dock förbehållit att allena bejluta; man har glömt att detta Gi undlagen» stadgande fullkomligen instämmer med Svenska menighetens önskan och tänkesätt, sorn alltid häldre skall styras af en Konung, än af hvilka Embetsman som heldst och man har sluteligen glömt, att denna Konung är Carl ffohan^ att inför Honom torde det vara ej allenast förlåtligt, men pligtenligt, om vid yttrandet af olika meningar man likväl misstror sina egna insigter, och om med vördnad för det beslut, hvars rigtighet man icke genast insett, man likväl icke tror sig hafVä förlorat förtroendet eller varit onyttig, fastän - Den 17 si pr il e, m. 553 än den tanka man framstäldt icke vunnit afseende. Härmed tror jag mig också hatva besvarat de påståenden, som indirecte at' Friherre Anckarsvärd, som directe uti åtskilliga tryck, ta afhandlingar blifvit gjorde, att en Ledamot af StatsRådet, derföre att hans mening icke blifvit gällande, skulle genast lemna sin plats.
För min del skulle jag tro detta antal erfordras, då frågan vore om blott förolämpande uttryck eller i anseende till allt, som ej vore af natur att igenom Lagens bokstafliga mening bestämmas. Men då tydeliga förbrytelser emot Grundlagen eller obevista tillmålen emot enskilta skulle inträffa, då har den Riksdagsman, som tillåtit sig dem, i det förra fallet afklädt sig allt anspråk på den Lags beskydd, hvilken han brutit, och i det senare ifrån egenskapen af Nationens ombud nedstigit till den af belackare af enskild mans goda namn och rykte. Intetdera bör blifva ostraffadt. Intetdera kan vara tvetydigt. Uti Lagen bör således möjligheten af tilltal för båda igenfinnas. Jag skulle derföre vilja föreslå, att i 110 § RegeringsFormen efter orden »sin frihet beröfvas för dess» tillädes: Laglihnätiga »gerningai’» etc., och att antalet af den pluralitet, som fordrades till dess ställande under tilltal, förändrades ifrån ä/6-delar till 2/s-delar af Ståndets in Pleno närvarande Ledamöter. Uti 78 § (Riksdags-Ordningen) borde utsättas, att med »Laglikmätiga gerningar och yttranden» förstås sådane, som icke äro tydeligen stridande emot Grundlagens eller Allmänna Lagens af den förstnämnde ej förändrade föreskrifters bokstafliga mening, och uti 2 Morn. af 78 § borde tilläggas efter orden »Riksdags-Ordning utsätta»: Vare en hvar, sorn utan sitt Stånds begäran på egen kostnad låter särskildt trycka ett i något Stånd eller Utskott ingifvet Memorial, Bilaga H till Mern. N:o 8. 137 enahanda Författare-ansvar underkastad. Genom dessa stadganden skulle efter min tanka 78 § af Riksdagsordningen vinna mera enlighet med sig sjelf, då den i början talar om frihet för tilltal för gerningar och yttranden i allmänhet och i det följande uppger sådane, hvilka utan Ståndets vidare pröfning fordra ansvar. Det är för öfrigt principen, icke redactionen af de förändringar, jag vågat föreslå, vid hvilken jag fäster någon vigt.
Och dessa har Utskottet funnit hopsamlade uti tvänne underdåniga Betänkanden, sorn den af Kongl. Maj:t i Nåder tillförordnade Stats Beredning år 1813 afgifvit, det ena angående Mantals-Commissariernas lönings-vilkor, och det andra, rörande Betjeningens vid Krono-Uppbörds-Verket aflöning. Af dessa underdåniga Betänkanden, hvilka i Afskrifter Sub Bitt. A. et B. äro vidfogade, inhämtas, att Mantals - Commissarierne i Stockholm, enligt Kongl. Brefvet den 24 Juli 1754, utaf allmänna medel åtnjutit 8y R:dr hvardera till expenser; äfvensom de på Mantals-penningarna godtgjort sig provision i likhet med Maritals-skrifvarne i orterna, efter sextionde penningen. Och beträffande Krono-Uppbörds-Cornmissarierna, sa har vid en på 1750-talet skedd slutelig reglering af dessa Tjenstemäns löningsvilkor, Kronan åtagit sig att med en viss och bestämd summa af 3,300 Dal. S:mt bidraga till afioningen åt sju Uppbörds-Commissafier, hvilka i lön Den 11 Juli. i lön och skrifvarhjelp skulle åtnjuta tillhopa 6,300 Dal samma mynt; hvarförutan KronoUppbörds-Cornmissarierne, jemlikt Kongl, Maj:ts Nådiga Utslag den 26 Februari 1768, under namn af dragare-lön, utaf den influtna Uppbörden innehållit 3 öre S:mt a hvarje Etthundrade Daler samma mynt. Stats Utskottet har tagit detta allt uti noga öfvervägande; och hvad angår Hans Excellences Herr Grefvens och Öfver •
Majit liar således endast tillstyrkt utförandet på Statens bekostnad af banan från Orebro till Askersund, hvilken Kommittéen förordat såsom särdeles vigtig icke allenast för underlättande af malmoch tackjerns-lransporlerna från Nerikes bergslager, dels till Jönköping öfver Wettern och dels till Wermland genom Göta Kanal, utan äfven och synnerligast i militäriskt hänseende lör tillvägabringande af en beqväm och hastig transport af trupper och krigsmateriel mellan de norra och södra militär-distrikterna samt till och från Carlsborgs central-fästning. Jemte de från Riks-stånden till Utskottet remitterade handlingar, rörande anläggningen af de jernbanor, som, enligt Kongl. Majlis och Rikets Ständers under sednaste Riksdag fattade beslut, komma att genom Statens försorg och på det allmännas bekostnad utföras, Ilai' Utskottet, under behandlingen af de väckta frågorna, och framställda förslagen angående dessa statsbanors sträckning, äfven tagit kännedom 0111 följande, angående samma ämne, lill Kongl. Majit i underdånighet ingifna och, tillika med öfriga i Kongl. Majits Nådiga proposition omförmälda förslag och deröfver afgifna betänkande», Utskottet tillställda underdåniga ansökningar, nemligen 1 Stockholms Stads Magistrats och Borgerskaps, om påbörjande af en stam-jernbana från Stockholm och densammas ledning företrädesvis norr 0111 Mälaren; Särskilda Deputerades för nämnde stad samt Stockholms, Upsala, Westerås, Stora Kopparbergs, Wermlands, Gefleborgs och Wester-Norr lands län äfvensom Örebro stad, 0111 vestra stambanans anläggning på norra sidan af Mälaren; Upsala stads Magistrats äfvensom dervarande Borgerskaps Äldstes samt Handels-, Fabriksoch Handlverks-föreningars, 0111 anställande af undersökningar angående nämnde stambanas ledning öster om Sigtuua-fjärden; Stora Kopparbergs läns Hushållningssällskaps Förvaltnings-ulskolls, angående samma banas anläggande vester och norr örn Mälaren; Stats-Utskottets Utlåtande N:o 62. 35 Sahi stads och bergslags
Och si, det andra djuret dernäst var likt enom björn, och stod på den ena sidone, och hade i sinom mun, ibland sina tänder, tre stora långa tänder; och man sade till det: Statt upp, och ät mycket kött. Efter detta såg jag, och si, ett annat djur, likt enom parde, det hade fyra vingar, såsom en fogel, på sin rygg; och det samma djuret hade fyra hufvud, och thy vardt magt gifven. Efter detta såg jag i denna synene om nattena, och si, det fjerde djuret var grufveligit och förskräckligit, och mägta starkt, och hade stora jerntänder; åt omkring sig, och förkrossade, och hvad qvart var, trampade det med sina fötter. Det var ock mycket annars än de förra, och hade tio horn. Då jag nu skådade hornen, si, då gick der ut ibland dem ett annat litet horn, för hvilko de tre främsta hornen afstött vordo; och si, det samma hornet hade ögon såsom menniskoögon, och en mun, den stor ting talade. Sådant såg jag, tilldess stolar framsatte vordo, och den gamle satte sig, hvilkens kläde var snöhvitt, och håret på hans hufvud såsom ren ull; hans stol var alltsammans eldslåge, och hans hjul brunno af eld. Och af honom utgick en lång eldstrimma: Tusende sinom tusend tjente honom, och tio sinom hundrade tusend stodo för honom. Domen vardt hållen, och böckerna vordo upplåtna. Jag såg till, för de stora ords skull, som det hornet talade; jag såg till, intilldess djuret dräpit vardt, och dess kropp förgicks, och i eld kastad vardt; Och de andra djurs välde också ute var; ty dem var en tid och stund bestämd, huru länge hvartdera vara skulle. Jag såg i denna synene om nattene; och si, en kom i himmelens sky, såsom ens menniskos Son, allt intill den gamla, och han vardt framhafd för honom.
Någon svårighet för bosättning torde väl åtminstone i do norra orterne icke förefinnas, till följd af nu gällande stadganden, och då det väl ej kan vara meningen att förbjuda upplåtelse hädanefter åfjord på viss tid, så lära väl ej heller de olägenheter, som förmenats deraf uppkomma, kunna genom en förändrad lagstiftning undanrödjas. Den, som icke har råd att inköpa en lägenhet till full eganderätt, men som deremot är i tillfälle att öfvertaga densamma på vissa år, lärer väl äfven hädanefter få nöja sig med den utväg, som hans tillgångar medgifva honom att vidtaga, och hvarigenom han vinner en tryggad besittning för sin lifstid. Då denna utväg i alla fall kommer att qvarstå, och säkerligen också blir flitigt begagnad, så åstadkommes icke deruti någon ändring genom det stadgande, för hvilket man här söker att vinna sympatier. Den 30 Mari. i Hr Tersmeden, Pehr Reinhold: Det ämne, som nu är under öfverläggning, torde af mången anses vara af en särdeles torr beskaffenhet. 1 mina ögon är det deremot af den största betydelse, ty det står i närmaste samband med civilisationens framsteg, med arbetets rätt, med Sveriges framtida utveckling. Kastar man en blick tillbaka på vårt lands äldre lagstiftning i detta fall, så kan man ej annat än förvånas öfver det förmynderskap, som staten i detta afseende, likasom i så många andra, velat utöfva öfver den enskilde. Det må tillåtas mig att i största korthet (å erinra R. o. Ad. om gången af denna lagstiftning. Bevekelsegrunderna för statens omnämnda förmynderskap hafva under olika tider varit helt olika. Nu är man rädd att folk skall tå för litet jord; fordom var man rädd för att folk skulle ega för mycket jord. Det var nemi. förbudet att besitta mera jord än man kunde bruka och beså, och den det gjorde, var förfallen till böter. I en författning af 1667 förklaras all afsöndring af jord från skattehemman för ogiltig. Sedermera biel' genom författning af 30 Juli 1770 medgifvet att få i någon mån köpa delar af skattehemman, hvilket ytterligare utsträcktes genom 1827 års författn.
Men jag sjelf, ack, jag var alltför poetiskt och högtidligt stämd för att ens kunna tänka på några materiella behof. Jag satte mig i stället vid skrifbordet och diktade: Skaldesyn på Otterhällan Ljus till hjeltekungens minne Tänds i fönster, tänds på torg, Flammar ock i hvarje sinne I det stolta Göteborg. Sjelf jag burit festens fackla Rundt i staden till hans pris, Uppnått utan till att vackla Otterhällans frontespis. O, du höga Otterhälla, Som af hjelten trampad är, Uppå dig jag mig vill ställa, Varsla, hvad oss ödet bär. Och jag hör ett dån i öster. O, hvad är, som larmar så! Liksom tusen åskors röster Genom eterns salar gå. Då jag låter blicken ljunga Som en pil från bågens sträng Dit, der dundrets röster gunga Öfver stad och elf och äng. Si, då ser jag flyga, rusa, Med en man, som fladdrar kring, Göta Lejon. Röster susa. Här kring klippan slå de ring. Fram den store Gustaf ilar, Höjer så sin hjelteröst: »Gamla Göta Lejon hvilar Nu ej mera, det är löst. Det skall flyga öfver länder Och slå folken ner med magt, Det skall visa sina tänder Dem, som visat det förakt. Oväns här det skall förtära Och uttömma vredens horn. Nordens ära skall det bära Upp i sjelfva påfvens torn. Häpna slägten skola darra Allt för detta underdjur. Oväns troner redan knarra, När det ryter i sin bur.» Så han talade, monarken, Göta Lejon lyddes på. Alla föllo ned till marken, Göta Lejon likaså. Men det skakar åter manen, Sopar sten från klippans brant, Som då vilda Oceanen Störtar sig mot skärets kant. Men himlens stjernor gå, Så underfulla De sakta rulla På fästet blå, Och jag ser på. Dess millioner I skilda zoner Från himlatroner De blicka ned I långa led. Men då jag skred Dit ned Till kojan, Och sömnen bojan Uppå mig lade, Och sen jag hade En syn ej mer.
R:dr af besparingarne å riksstatens 6:te hufvudtitel, emot redovisning inför Kammarrätten, samt med 1,000 R:dr af samma hufvudtitels anslag till extra utgifter, emot enahanda redovisning som dittills, i följd af Kongl, brefvet den 25 November 1812, ägt rum i afseende å det vanliga anslaget, 15,000 Ralr, till polisinrättningen i hufvudstaden, hvilket anslags förvaltning icke undergått granskning af Rikets Ständers Revisorer, samt att Revisorerne, sorn fått emottaga redogörelse för användandet af det förra anslaget å 3,000 Ralr, dervid icke funnit något att erinra; så har Eders Kongl. Maj:t, genom remiss den 20 sistlidne Januari, i nåder anbefallt Öfverståthållare-embetet att med underdånigt utlåtande i ämnet till Eders Kongl. Majit inkomma; och far, till fullgörande häraf, Öfverståthållare-embetet i underdånighet tillkännagifva, att ofvanberörde 1,000 R dr, på sätt ett hos Öfverståthållareembetet förvaradt, af dåvarande Polismästaren, numera Landshöfdingen Bergman, den 22 April 1848 utfärdadt, med dåvarande Öfverståthållare!), Herr Generalmajoren, Riddaren och kommendören af Eders Kongl. Maj:ts orden, Friherre Sprengtportens åtecknade godkännande för.sedt, qvitto utvisar, blifvit använda till extra utgifters bestridande i och för de oroligheter, som, under loppet af Mars månad sistnämnde år inom hufvudstaden ägt rum. Med djupaste vördnad, trohet och nit framhärdar, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåte, J. HAMILTON. Stockholm den 13 Mars 1S52. o. b. Huit. Kongl.