Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi ha lefvat samman med så många, att vi icke gerna kunnat komma till bottnen af någon enda, liksom vi splittrat vårt lif mellan så många orter, att vi inte kunnat växa samman med någon enda. Jag sjelf känner hela Europa, är hemma öfverallt och har mina bekanta öfverallt, är parisare i Paris och berlinare i Berlin, vet noga hvad chic är och hvad schneidig är, och är med min vän Mr. Smith ungefär lika intim som med min vän herr Meyer. Blott ett ställe i verlden känner jag inte, och det är det lilla gods, jag lär ha någonstädes ute på landsbygden oppe i Friesland, hvilket jag aldrig sett och om hvars tillvaro jag ingenting vet, utom derigenom att onkel årligen sänder mig den lilla nettoinkomsten, för hvilken jag kan lefva en hel säsong i Ostende och som alltså ändå är bra för något ... Jag vaknar opp ur mina tankar vid att det håller. Vi äro framme. Jag får ned mina handsäckar och stiger ut, känner bergsluft samt möter en sparsam belysning i ett stort mörker, och tomt på menniskor. Får syn på en stationskarl och frågar honom, hvar man får logi. Han säger ett namn och gör en gest hän om hörnet af stationsbyggnaden. Jag är ännu helt blind af allt det svarta ikring mig och trefvar mig försigtigt fram i vätan. Ett hus dyker plötsligt upp framför mig, lågt, med verandor rundt omkring, och mörkt i alla de små fönsterna. Blott från förstugan faller ett glåmigt ljussken ut i skumrasket. Jag stiger in, passerar en rad öfver hvarandra uppstaplade biertunnor, hör vid sidan ett sorl och sum af många menniskor, samt faller genom en dörr in i ett rum, som är fullt med rök och bier och folk. Flickan ringer i en klocka, värdinnan kommer med nyckelknippan skramlande öfver magen, och jag visas upp i ett rum, som i denna utomsäsongstid är iskallt och utan gardiner. Derpå går jag ned igen, äter den förfärliga baierska maten och dricker den härliga baierska bieren. När det är undanstökadt, ser jag på uret: nio. Här nere är icke att hålla ut, deroppe inte heller, — jag får rocken på mig och traskar ut.
Ridderskapets och Adelns genom meddeldt Prowcolls-Utdrag widtagne beslut, att nästa Lagtima Riksdag till den ,s September r8i? kommer att bestämmas; förenade Bonde-Ståndet sig äfwen i det at Expeditions-Ut, ffottet kemnade uppdrag, att det i Niksdags-Bestutet wederbörligen iakttaga. sstt su^ra. klx krotocoUo, brinkman. Ut - Den 8 Augusti. 2475 Utdrag af protscollet, hållet hos Hederwetrda Bonde-St<kndet, wid Urtima Riks, degen i Orebro den 8 Aug. 1812. S« D. ^edan Allmänna Beswärs, och Econo, nomie-lltstoiiet nu mera mcddelt desi den 6 i denna manad pa bordet lagte yttrande öfwer de anmärkningar Högwördige Prest-Ståndet, framställt emot bemälte Utskotts, sedan den 9 Juli hwilande Betänkande, öfwer Prosten Doctor Mellgrens Me, morial, angående en Practisk BergsSchola i Fahlun; Blefwo defte Handlingar nu ytterligare föredragne, och Betänkandet, med det derwid stedde tilllagg, af Bonde-Standet bisalljt. Ot sugrs. bx krotocoUo, (st. brinkman. Utdrag af st)rotscollet« hältet hos H-derwctrda Bonde-Standet, wid Urtima Riksdagen i Örebro den 8 Aug. 1812. S. DÄ8id ytterligare föredragning af Stats, Utskottets pa bordel hwilande Betänkande, i anlcd, ning af Kongl. Majus Nådiga Skriswelie den 28 sistl. Julii, angående te 2:ne serskildte Summor, som enligt 6z §.
R:dr, inköpta för „ 139,230: — „ d:of d:o, k 4 proc., ställda i utländskt mynt, å 54,500 mark Hamb. Banko, inköpta för „ „ 72,666: 67. „ Wermlands Hypotheks-Förenings, k 4 proc., å 134,500 R:dr, inköpta för . „ „ 122,395: — „ Smålands och Hallands Hypotheks-Förenings, k 4 proc., å 171,700 R:dr, inköpta för „ „ 156,247: — „ d:o d:o k 4 pi'oc., ställda i utländskt mynt, å 257,000 mark Hamb. Banko, inköpta för „ „ 319,536: 66. „ Östgötha Hypotheks-Förenings, k 4 proc., å 948,600 R:dr, inköpta för 870,930: — „ d:0 d:o, k 4 proc., ställda i utländskt mynt, å 483,000 mark Hamb. De i Bankens Myntkabinett förvarade samlingar af medaljer och mynt hafva Revisurerne besett och funnit vara väl ordnade. Myntkabinett et. / Revisorerne* besök vid Tumba. Inspektionen efver bruket. Sammandrag af Brukets räkenskaper. 76 • Genom verkställda inköp under nästlidne år, har Myntkabinettets metalliska värde, som vid slutet af år 1859 utgjorde R:mt R:dr 22,070: 51, ökats med . „ „ 491: 85. så att detsamma vid 1860 års utgång belöpte sig till .
När Bergscoll. blifvit bordt, så trodde man sig hafva iakttagit ali önskvärd och nödig försigtighet, helst det säkerligen icke lär inträffa, att Comm.coll., i fall Bergscoll. afgåfve ett afstyrkande, skulle lemna detsamma utan allt afseende. Man bör i min tanka aldrig göra marschen af frågor lång och kostsam för de sökande, och derigenom äfven förorsaka tidsutdrägt, hvilka olägenheter dock af Frih. Ragbs förslag oundvikligen måste inträffa. Jag Den 20 Januari. 331 Iror således, alt den redaclion, som Utsk. föreslagit, är den enda rätta oell ändamålsenliga, och får derföre vördsamt tillstyrka dess antagande. Propos. till bifall å Ulsk:s förslag hlcf härefter framställd, men besvarad med starka nej, blandade med ja, i anledn. hvaraf H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Ulsk:s förslag, med den af Frih. Raab föreslagna förändring. Dä denna sednare propos. besvarades med starka ja, blandade med nej, lillkännagaf H. E., att ja härvid öfverröstat nej. 5:o Utsk:s förslug till förändring af de i tS § intagne föreskrifter rörande drawback. Frih. Raab: Jag vågar vördsamt anhålla, att Hr Gr. o. Landtm, ville framställa lill särskildt afgörande de särskilda artiklar, sorn äro föremål för drawback. Utsk. har föreslagit en tillökning i drawback för socker af endast 2 r:st., derföre att Utsk. ansåg, alt den drawback, som förut pålagts pä socker, vore något högre än den bort vara. I detta afseende bar jag skaffat mig närmare underrättelse, och i öfverensstämmelse med den åsigt jag redan inom Utsk. hyste, bar jag nu vunnit ny styrka för den mening, i öfverensstämmelse hvarmed jag reserverat mig. Jag tillåter mig alt för R. o. Ad. göra en liten calcul, som visar att milt förslag icke är för högt.
Signe&gt;, sade han med en röst, som tycktes rara ett återljiiil af d e srnekaiide flöjttonerna, och lade sin arni öfver stolskarmen bakom hennes hufviid. Ett friskt skratt bröt fram öfver hennes läppar. ~Jnsb, min herre, ar det pb det sättet man deltar i lustpartier! Men hur slapp du untlaii.? Hon rodnade och tvekade viil uttal: inilet a i det förtroliga tilltalsordet. : m du vet ju. att kärleken är uppfinningsrik *, log han och lutade sitt ansigte ned till hennes. * Ja, mnn sager s h, svarade hon och vände sig till hälilen bort. Ha11 satte sig bredvid henne och började detta slags Iiviskande joller, hvarrid tonfallet, minspelet får utfylla, hvml soin fattas i iniieh.5llet. och hvari han var fulliindad mästare. Hon kände, huru hans ögon oaf \ ~iiilt Iivilade 11 % henne; men när hcunes nied ett uttryck af sv; irniisk hangifvenhet sökte hans. (19 sled hans blick 9t sidan, oviss och nästan f (irlägen. Och om hon försökte ge niera djup och iniieh811 %t deras samtal. strax. hon viste ei huru. voro d e Ster inne p9 den ton, han fran hörjan a " slngit. Men det var ju blott ett ytterligare bevis p8 hur betagen han var, och hon öfverlemnade sig obetingadt %t stundens Ijufva förtrollning. Det var aiiiiu s5 siillsnnit nytt. Blott tv9 dagar hade (le varit tillsammans, förut visste d e ej ens om hvarnntlrns tillvaro. Han kom med niidra sommargäster och blef p8 det vanligaste mottagen i detia För öfrigt var ju hela hans personlighet egnad att s l l an och väcka beundran. Hon märkte, huru han studsade vid hennes första åsyn, hon kände, hum se ' n dess hans eldiga I~lick sökte henne ständigt. Och han utmärkte henne genast framför de ufriga unga damema.
S. D. Stats-Utskottets på bordet hvilande Utlåtande N:o 386, i anledning af återremiss å samina Utskotts Utlåtande N:o 310, blef nu åter föredraget och af Ståndet bifallet. S. D. Föredrogs ett från Högloflige Ridderskapet och Adeln ankommet utdrag af dess Protocoll för den 5 i denna månad, hvaraf inhemta des, att bemäldte Riks-Stånd, vid föredragning af ej mindre Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande N:o 86, i anledning af återremiss å Betänkandet N:o 10, angående inrättandet af Navigations-skolor, m. m., än ock Välloflige Borgare-Slåndets i Prctocolls-utdrag af den 2 dennes gjorda inbjudning till instämmande i Ståndets beslut, att, oberoende af hvad uti Utskottens förslag omförmäles, dels en summa af 500 R:dr Banco, för hvardera af städerna Wisby och Carlshamn, må till uppförande på ordinarie stat beviljas, för alt användas till underhåll af de i nämnde städer redan inrättade eller tillämnade lägre undervisnings-anstalter i Navigations-läran, dels att ett anslag af 500 R:dr Banco må uppforas å ordinarie stat, till inrättande af en Navigations-Skola i Hernösand, antagit Borgare-Ståndets inbjudning, med det vilkor, att anslaget utgår från 1841 års början, när vederbörande i staden visat sig hafva beredL tillgångar för hvad, som till ändamålets vinnande erfordras utöfver det anslag, Rikets Ständer nu göra, samt att det ifrågasatta anslaget för en Navigations-Skola i Hernösand icke ovilkorligen skall tillfalla nämnde stad, utan den stad norr om Gefleborgs Län, som först anmäler sig hafva beredt de tillgångar, hvilka äro för ändamålet nödiga, samt att Ridderskapet och Adeln inbjudit de öfriga Riks-Stånden att i detta beslut sig med Ridderskapet och Adeln förena. Denna inbjudning blef af Bonde-Ståndet antagen.
Hans anseende växte med hvar dag, ty han var vis icke blott i boklig lärdom, utan äfven i det som hörde till det praktiska lifvet. Mån om sig var han, att döma efter de drag, sagan förvarar, och deltog uti de strider, som fördes af öns höfdingar. De goda tiderna, då man hade lagt bort seden att bära vapen, voro nu redan förbi. Snorre uppträdde en gång på thinget, då ett hans mål skulle afgöras, med sexeller, enligt några handskrifter, sjuhundra man, af hvilka åttatio voro helt beväpnade. Men den högtflygande ande, som bodde i honom, lät honom ej med odeladt nöje och uteslutande egna sig åt hemmet och dess jemförelsevis småaktiga strider. Han fästade sina blickar på utlandet. Till Håkan Galen, som den tiden utöfvade ett stort inflytande på ledningen af Norges öden, sände han ett lofqväde och fick till lön ett svärd, en sköld och en brynja, hvarjemte jarlen skref till honom och bjöd honom till Norge, der han skulle än mer hedras. Snorre ämnade lyda uppmaningen, men jarlen dog, och resan uppsköts. När Snorre omsider kom till Norge, regerade der konung Håkan Håkansson och jemte honom Skule jarl. Hos jarlen blef han väl mottagen och gästade hos honom öfver vintern. Sommaren derpå for han till Vestergötland för att besöka lagman Eskil, Birger Jarls broder, och hans husfru Christina, Håkan Galens enka. Snorre mottogs med största gästfrihet och fick efter tidens sed ansenliga gåfvor; bland annat gaf fru Christina honom det märke, som burits framför Svenska konungen Erik Knutsson, då han i slaget vid Gestilren fälde sin motståndare konung Sverker unge. Snorre var då ungefär 40 år. Vi kunna utan svårighet förstå, af hvilken nytta det skulle vara för den stora häfdetecknaren att få röra sig i de högre kretsarna af det offentliga lifvet, som han sedermera så mästerligt skildrat i dess tidigare företeelser. Till vintern vände han åter till Skule och var hos honom i tillfälle att använda sitt inflytande till Islands förmon. En händelse hade nämligen timat, som sorgligt tecknar tidens art. En son till Snorres fosterbroder Sämund hade kommit till Bergen.
Nu sedan dessa tjenstcr, efter sednast beviljad löneförbättring, till största delen blifvit med behöriga läkare återbesatta, kunde visserligen en sådan reglering af stationerna för Bataljonsläkare åter ifrågasättas. Likväl och då underdånigt "förslag redan är afgifvet till en förändrad organisation af Eältläkare-korpsen och dessutom, enligt hvad erfarenheten visat, ifrågavarande läkare mångenstädes säkert skulle möta stor svårighet att finna bostäder vid för dem å landsbygden anvisade stationer, anser Kollegium lämpligast, att desse tjenstemän framgent må, inom de respektive bataljonernas stånd, välja den bostad, de sjclfve, med vederbörande Militärbefäls bifall, finna tjenlig, hvilket icke utesluter möjligheten och åliggandet för dem, att när behof af ökadt läkarebiträde yppas, såsom vid inträffande farsoter och allmännare sjuklighet m. m., efter Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes förordnande, deltaga i den allmänna sjukvården, äfvensom att, genom den enskilda sjukvård de, hvar i sin ort, kunna komma att utöfva, för orten alltid blifva nyttiga. Bataljonsläkarnes antal vid den indelta armeen uppgår till femtio, bland hvilka elfva tillika innehafva extra provincial-läkare-befattning. 5:o. Stadsläkare äro af städerna, under vissa vilkor, antagne och lönade, samt såsom sådane pligtige, att inom den stad de tillhöra, fullgöra alla en pro* vincial-1 ältares åligganden, ehuru bestämda allmänna föreskrifter i detta hänseende ännu saknas. Deras förpligtelse!’ kunna dock aldrig skäligen komma att utsträckas utom staden; men genom den enskilda läkarevård, de merendels utöfva äfven bland innevånarne i städernas granskap, underlätta de visserligen i någon mån den allmänna sjukvården äfven på landet, dock icke så, att deras biträde får tagas i beräkning för fyllande af dettas behof. Stadsläkarnes antal utgör omkring 80, af hvilka likväl flere derjemte innehafva provincialeller militärläkare-beställning. 6:o.
af T r o m s ö stift I ett allvarligt h e m och u n d e r på- v e r k a n af den storslagna, allvarliga naturen utpräglades redan tidigt hos henne varliga sinne och oftast män och kvinnor. flickan året Hennes förut första ett b a r n h e m. Redan som brödrafolkets den uppr ö r d e sig t a n k e n p å, huru direktorn modin, som vid hos voro hopad hon flere år tillbaka lefvande missionsintresse gjort och nitiska arbetare ordinerad att arbeta i hängif» Vi våga gaf docenten sig ut för d e af hon Öfverarbete, var det nästan, s o m h o n s t ä n d i g t såg efter m e r. frid och kraft. Hennes vid u t s ä n d a n d e t var att få sin önverksamhet där hennes käre broder Marian var stationerad. måste söka Icke hälsosammare således att H e l e n a Eensaas svårt insjuknade i hon luftombyte trakt. kort före jul och febern steg i n o m få dagar de ej heller länge, innan en innerlig åstunganska högt. En infödd dan att gjorde att s ä t t a n e d som han vaknade i systerns hjärta. Stora svårigheter syntes sig i vägen föräldrarne hennes I för d e n m e d e l l ö s a flickan, icke voro utbildning vid barnslig trostillit sak honom sin hans åt svar Genom i tillfälle att missionsinstitut. bemedling ett till med glädje sina summan och studier vid des. hon Efter en afslutade läroår där kurs i sjukvård vid Sven började samma sionsinstitut, där brodern fortfarande ej. Helena Eensaa från den gamle hvalfiskfångaren den erforderliga hon efter Och det uteblef af e n v ä n e r h ö l l Foyn då bekosta misvistagenomgick Sofiahemmet Törhända sjunger cl et åter en hjältesång, mer skön än den det fordom sjungit en gång, en sång, som målar i stora, i stolta drag, hur,natten vändes till strålfoll, skimrande dag. många från höga norden En sång, som täljer, hur ännu en hjälteätt drog ut till ädel kamp för de svages rätt, en sång, som diktats på kärlekens tungomål inunder korsets ljusa, helga symbol.
Jag kan altså icke neka, att jag gillar deras åsigt, hvilka tro, att någon gräns bör finnas för statens directa handsträckning åt näringarna. Då man under de sednare åren sett, uti hvilken stark progression näringarna tilltagit, men manufacturdiscontfonden likväl icke under denna tid ökats, skulle jag deraf vilja draga den slutsats, att denna fond nu motsvarar sitt ändamål, och att gränsen för statens tillhandahållande af lån således nu torde få antagas vara upphunnen. Jag vill likväl icke neka, att jag tror, det ökade låneutvägar mot en billigare ränta komme att framkalla flera fabriker; och jag skulle altså gerna lemna min röst dertill, om icke statens tillgångar för närvar, vore så knappa, att de upptoges i och för oundgängliga ändamål, och således icke böra disponeras till sådana, som ej äro i nämnde kategori. Hvad beträffar det förslag, att CommerceCollan på den fond, det äger att disponera, borde grunda en uppoch utlåningsrörelse, tror jag, att man, utan något djupare inträngande i fondsystemets mysterier, med tillhjelp af blotta sunda förnuftet kan tillräckligt reda denna fråga. Då man är tvungen att låna, måste man betala hvad som helst; men då man upplånar för att åter utlåna, handlar man oklokt, om man drifver en sådan .rörelse, oaktadt man finner, att räntan och omkostnaderna för upplåningen icke motsvara inkomsterna af utlåningen. Sålunda föreställer jag mig likväl, att förhållandet uti förevar, fråga blefve; ty säkerligen komme upplåningskostnaden att stiga till 5 proc., då deremot utlåningsinkomsten icke uppginge till mer än 4 proc. Af dessa skäl anser jag den ifrågaställa autorisationen för CommerceColhm icke böra medgifvas. Skulle R. o. Ad. likväl vilja bifalla en sådan, anhåller jag, att det tillägg må dervid fästas, att rörelsen bedrifves så, att några förluster för fonden derigenom icke må uppstå. Ett sådant vilkor komme att leda derhän, att man nogare beräknade förhållandena, innan man upptoge lån. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.:
Likasom Wibelius, såsom Runeberg omtalar i sin Fänrik Ståls sägner, stöder jag migovid denna kära, dyrbara grundlag; solen kastar, liksom på Abo slott, äfven i dag sina strålar derpå, och jag höjer här vår grundlag i dess ljus, uppmanande Eder, Mine Hrr! att såsom värdige alkomlinsar och arfvingar till de män, som frälsade fäderneslandet 1809, icke svika eder pligt att lill sista stund och till sista tuni försvara den grundlag, edra förfäder skänkt eder. Franska traktaten måste emellertid, enligt min tanke, och sådan den än är, antagas. Jag befarar visserligen icke något krig med Frankrike, till följd af ett afslag å traktaten — derom anser jag det icke ens vara skäl att orda eller dermed hota, ehuru jag så bär »entre nous» kan förklara, att jag verkligen icke tror. att Louis Napoleon skulle i detta fall skicka hit någon armé, icke ens det 2:dra Zouavregemenlet, som ju är så fruktansvärd! — men jag anser, att Sveriges egen värdighet fordrar, att vi ej förkasta en traktat, som vi gifvit vår Konung uppdrag att afsluta, den må nu vara fördelaktig eller icke. Bevilin—Utsk:t har icke heller föreslagit något annat, än att godkänna hvad som redan är en fait accompli, men det har der jemte yttrat, att »de fördelar för landet, som man kunnat vänta och hoppas af en handelstraktat med Frankrike, icke kunna anses nöjaktigt vunna genom den nu afslutade», och detta Bevilln. -[Jtsk:ls yttrande anser jag vara fullt berättigad!, och har derföre sökt att efter min förmåga försvara detsamma. Jag får nu ock hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. på bifall till Bevilln.-Utsk:ts nu förevarande Betänk. Detta anförande framkallade många bifallsrop. Frih. Gripenstedt, Johan August: Den stund, efter hvilken jag mången gång har längtat, är nu ändtligen kommen.
M. för ifrågav:de ändamål, eller uppsättandet af det 2:dra sappörkompaniet, äskade summan. Flera ledamöter yttrade härtill bifall. Frih. Leijonhufvud, Broder Abraham: Efter det varma förord och den utredning, denna fråga erhållit af den dertill mest kompetente person, torde jag icke behöfva vara vidlyftig, utan vill blott i korthet yttra mig, mest derför att jag i Utsk:t var närv:de då denna fråga der förevar, och reserverat mig mot Utsk:ts beslut. Om man frågar hvad som egentligen föranledde pluraliteten inom Stats-Utsk:t att vägra K. M:s begäran, skulle jag hafva svårt att svara derpå. Hufvudsumman af skälen reducerade sig till en tvekan, huruvida ett sådant bebof förefinnes. Åtskilliga ansågo sig visserligen öfvertygade om detta behof, men, sade en ledamot, »Sverige har fred, och Sverige får fred.» Detta var hans skäl och flertalet ansåg det vara ovedersägligt. Samme talare har flera gånger på detta rum upprepat detta skäl, och jag tror icke att R. o. Ad. godkänner det. Vid truppsammandragningen i Skåne 1848 var äfven jag der, i egenskap af ingeniör-officer, och jag vill icke tillönska nå - Den 26 Mars f. m. 307 gon att vara i sådan ställning, som vi då voro, medvetna att icke ega någon trupp att lita på, beröfvade medel att fullgöra vår pligt mot fäderneslandet. Jag hoppas således att R. o. Ad. afslår Utsk:ts hemställan och beviljar det af K. M. äskade anslag; hvarpå jag anhåller om propos. Gr. Cronstedt, Fredrik: Jag har inom Utsk:t tillhört minoriteten och deltagit i den af Hr Sandels afgifna reservation. Jag anhåller att denna reservation måtte uppläsas, samt att Hr Gr. o. Landtm, ville framställa propos. derpå, att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts framställning, ville antaga hvad reservanterne föreslagit. Hr Sandels’ reservation blef härefter uppläst. Hr Montgomery:
M. skulle kunna reglera den saken efter som han finner lämpligast, och har Utsk. derföre icke ingått i något bedömande af de särskilda graderna. Jag skulle tro att om Gr. Pukes förslag bifalles, så bör icke heller det då tillkommande anslaget fastställas såsom bestämd lön för de ifrågav:de personerna, utan äfven denna summa slås tillsammans med den här föreslagna att utgå såsom löneförhöjning inom Amiralsgraden, och att sedan, när dessa 2me Amiralsplatser blifva lediga, deras löner jemte föreslagne lönetillökningar måtte användas för bildandet af nya KommendörsKaptenslöner. Hr Brakel, Mauritz Gust.: För min del anhåller jag att på Stat måtte upföras med de löner som Utsk. föreslagit 1 Amiral, 1 ViceAmiral och 2me ContreAmiraler; summa 4 Amiraler. Dessa 4 Amiraler anser jag vara behöfliga, nemligen 2:ne för besättande af hvardera Chefplatsen vid Flottans stationer i Stockholm och Carlskrona, en i Förvaltningen af Sjöärendena, hvarförutan jag hoppas att i en framtid, om anslaget åt Sjöstaten okas, expeditio - 166 Den 8 Joli f. m nerne måtte komma att tilltagas i en större skala än hittills, och då torde en Amiral böra afses såsom Befälhafvare för utgående eskadrar. Med anledn. häraf anhåller jag om propos. på 4 Amiralsplatser. Hr Blomstedt: Jag kan visserligen icke motsäga det förtydligande af Utsk:s Utlåt, i denna del som Frih. Tersmeden sökt göra; men jag hemställer, huruvida man af Utsk:s förslag »att R. St:r bevilja en emot beloppet af de äskade lönetillökningarne för 1 ViceAmiral och 1 ContreAmiral svarande summa af 2,125 Rdr» kan sluta till annat än att af Amiralerne 1 ViceAmiral och 1 ContreAmiral skola erhålla löneförhöjning och de båda andra deremot icke få någon förhöjning. Jag tror icke att, ifall R. Stabifalla detta förslag, Regeringen kan fatta saken på annat sätt.
Utdrag af taxeringsläugderna för slrömrensningsarbctet i Emm-ån, utvisande de bidrag, som böra från samma hemman ulga, om också Slaten anslår 45,000 r:dr till samma ändamål. Rätteligen utdraget, intygar Staby d. 1 Juli 1844- E. A. Nordenanckar. Begärdes på bordet; Föredrogs Hr af Dahlströms, Gustaf Jacob, d. 20 ^dennes pä bordet lagda motion om förändring af nu gällande tu 11- besty^imelser, i afseende på garn och lärfter samt ballylleväfnader. Hr Prytz, Lars Adolph: De förändringar i nu gällande tullbeslämmelser, som Hr af Dalström föreslagit, bafra alla sin uppgifna anledn. i behofvet af åtgärder för husflitens befrämjande och underlättande. Att vid de härtill föreslagna medlen misstag af motionären blifvit begångna, är nödigt ådagalägga, till förekommande af dels obehöllige, dels olämplige åtgärder. I 1 punkten föreslår motionären: ”Att införselförbudet af bomullslärftcr och s. k. callico höjes från 76 trådar på tummen i ränningen, eller som det i orten kallas i varpen, till 88 trådar på tummen, iåsom förut faststäldt varit.” — Redan vid 1834 års riksdag befans den inhemska bomullsväfnadslillverkningen hafva vunnit en sådan förkofran, att förbudet å hvita bomullsväfnader under 88 trådar på tummen i ränningen ansågs böra nedsättas lill 76 trådar, och delta blef dritfjäderu lill en ökad konstfärdighet, som, enligt motionärens eget medgifvande, under de sista 10 åren stigit till en förvånande grad. Något skäl alt återgå till det äldre stadgandet och derigenom inskränka den täflan med utländska bomullsväfnadcr, hvaraf en deciderad fördel blifvit hemtad, förefinnes således icke. 460 Den 24 A ugusti e. m.