Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För att emellertid göra sådana öfverenskommelse!- möjliga (och jag vill i parenthes nämna att fastän man a priori tror, att de med vilkor af enhällighet äro svåra att bringa lill stånd, är sådant likväl alldeles icke förhållandet), för alt, säger jag, göra dylika öfverenskommelser fullt lagliga och möjliga, skedde den omförmälta ändringen, såsom jag tror, till allmän belåtenhet. Man vill nu utsträcka rättigheten på ett sätt, som jag anser mycket vådligt, både för enskild rätt och för sjelfva saken, ty ehuru en fördelad fattigvård, som tillkommit genom frivillig och enhällig öfverenskommelse, visat sig i allmänhet välgörande, så kan man alldeles icke deraf hemta något stöd för det antagande, att en indelning i rotar, som lillvägabragtes tvångsmessigt, emot minoritetens bestridande, skulle hafva samma verkningar. Den nya författningen medgifver rolefördelningen, så framt församliugsmedlemmarne derom Den 30 Augusti. 175 åsämjas, och, efter min öfvertygelse, bör man för närvar:de icke gå längre. Dertill finnes dessutom ett vigligt skäl 1 det alldeles adaeqvata förhållande, som i nu gällande författning eger rum i afseende på medgifvande! för kommunen att vid afgifternas uttaxering frångå den allmänna regel, som i 10 §. är föreskrifven. I denna §. finnes nemi. uppgifvet på hvad sätt dessa medel i allmänhet skola utgå, men der finnes också det medgifvande nedlagdt, att derest, på grund af öfverenskommelse, hvarom alla åsämjas, en annan regel skulle af kommunen önskas, så får en sådan fastställas. Men härvid är det ganska visligen föreskrifvet att beslutet skall vara enhälligt, just på det att icke majoriteten skall kunna ålägga minoriteten obilliga vilkor, och samma bestämmelse tror jag af samma skäl bör gälla i afseende på den territoriala fördelningen, som eljest lika väl kan blifva ett medel ali utöfva förtryck och obillighet.
Afven Statens mistning genom förlorade Tull-intrader har man ansett återgäldad genom de vid l abrikerne anställde* personers Krono - Dtui 14 August: f, m. 191 utlagor och det Jordbrukaren beredda tillfälle att få afyttra af honom producerade lifsmedel och råämnen för näringarne, troddes vara tillräckligt att hålla honom skadeslös för tvånget, att till uppstegrade pris inköpa hvarjehanda nödvändighets-artiklar, äfvensom den egentliga friheten i handel och slöjder anmärktes vara uppnådd genom den en och hvar förunnade rättighet att oförhindrad anlägga Manufactur-inrättningar, alla ämnade att sammanverka till det stora syftemålet, eller möjligheten att i fredstider insamla främmande skatter och i krigstider bestå för sig sjelf, utan farhåga, att vid handelns hämmade lopp, få vidkännas följderne af flerfaldig oumbärliga, men då icke tilllredsställbara behof. Men icke blott slöjderne, äfven Jordbruket liar man ansett vara af biträde från Tullinrättningen, för att skydda emot främmande tällan, och vinna ehuru modernäring, ytterligare säkerhet och bestånd. För Bergs-handteringens skull hafva rå ämnen blifvit till utförsel, och gröfre metaller till införsel förbjudne, hvaremot till Handtverkeriernes förkofran färdige arbeten blifvit vägrade inträde, meri råämnens införsel uppmuntrad; äfvensom man låtit sig vårda om handeln och sjöfarten genom en förhöjd tull å varor, inskeppade genom främmande fartyg och nekat dylika att hit inbringa andra, än deras eget lands produeter. Emedlertid förena sig både billighet och erfarenhet, att bestrida nyttan af dessa tvångs - IQ2 Ven 14 Augusti f, m. anstalter, hvilka inga straff, äfven de strängaste, förmått upprätthålla; hvartill skälet torde böra sökas, ej allenast i den vinst lagbrott i detta fall medföra, utan jemväl i den inre känslan, som ej vördar andra bud, än dem förnuftet och det allmänna begreppet om rått och samfunds-förbindelser förestafva.
Dea af Utskotten föreslagna redaction godkändes. 8 §. 1 mom. godkändes. 8 §. 3 mom. Voterings-propositionerne godkändes. g. §. 2 morn. Dea af UlskoLtet föreslagna lydelsen godkändes. Vid 2 Cap. 1. §. Erfordrade icke någon åtgärd. 4. §• 1 mom. Inbjudningen afsiogs och’ voterings-propositionen god-* kändes. 4 § 2. moni. samt 5 §. godkändes. 7 §. / moro, Utskottens yttrande godkändes. I öfrigt godkändes jemväl Utskottens yttranden, pag. 21, i detta, Memorial. 5. Vid förnyad föredragning afsiogs en af Högvördige PresteStåndet, genom utdrag af dess Protocoll för den 5 dennes N:o 717, till Med-Stånden aflåten inbjudning att biträda del beslut, som förstnämnde Riks-Stånd fattat, i fråga om local för Riks-Archivet och aflöning för dess tjenstemän. S. D. Vid förnyad föredragning afsiogs Stats-Utskottets Utlåtande N:o 5o3, i anledning af arne Riks-Stånds återremisser å förslaget till ny löne-reglering för Riksgälds-Conlorels tjenslemanna-personal samt vaktbetjening, och beslöt Ståndet, för sin del, alt någon förhöjning eller förändring i dessa tjenslemäns och vaktbetjenings löne-vilkor för närvarande icke kommer att ega rum. S. D. Föredrogos ånyo och lades till handlingarne Stats-Utskottets följande tre Utlåtanden, nemligen: N'.o 5od, angående verkställd omröstning, i fråga om bränvinsbrännings-afgifterne ; JV:o 5o5, angående verkställd omröstning, i följd af Riks-Ståndens olika beslut, i afseende å stämplade pappers-afgiften; j\:o 5o6, angående verkställd omröstning i anledning af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut, rörande Extra Stats-regleringen. S. D.
Sigrid var tacksam för hans uppmärksamhet och vård om henne. Någon gång hände, att hon i sin själ tänkte, det han ansåg henne allt för hjelplös och dålig, då han kunde tro henne behöfva all denna hjelp och uppmärksamhet; men den tanken förjagade hon genast, såsom otacksam och ovänlig. Så började hon allt mer att nästan känna ett behof af dessa Enevalds uppmärksamheter och denna hans vård om henne, och hade väl troligen småningom blifvit så ovan att sörja för sig sjelf, att hon verkeligen blifvit beroende af hans hjelp, för att kunna röras omkring, om icke inträffande händelser gjort, att hon blef tvungen att lita på egna krafter. Det led mot hösten. Allt tryggare började man känna sig på Åbo slott för något anfall af hertigen. En större del af besättningen var förlagd i staden, men vakthållningen på slottet bestreds med noggrannhet, och de dertill använda troppar ombyttes ofta. En dag sutto i vaktstugan vid ett bord, hvarpå stod en ölstånka, några man af de för dagen vakthafvande, men hvilka ännu ej hade sin vakt. En skotte, en välväxt, spenslig polack och en finne, hvars knutna, muskelstarka växt antydde en björnnatur, drucko här i god sämja och syntes ha ganska roligt, ehuru de föga förstodo hvarandra. Men polacken pratade och sjöng, skotten berättade sägner från sitt land, dem kamraterne ej förstodo, och Matts Koskipää nickade jakande till de andra, så snart han blott råkade begripa ett enda ord af hvad kamraterne hade att anföra. "För f-n, sådan kall smörja", skrek polacken, sedan han tagit sig en dugtig klunk. Svordomen uttalades på svenska, men fortsättningen af talet blef en blandning af finska, polska, tyska och svenska. "Man kunde nästan tro, att gamle herr Klas lefde, ty nog är ölet bra nog i sin sort, just sådant han ville ha det. Det kan man medge, att visst ville han ge knektarne så godt stackarn hade att bestå. Men sen man hade fått en klunk af hans kalla maltsmörja i magen, så fordrade han, att man skulle vara så flink och förlig, som om det varit det eldigaste vin han bestod.
Fragthandel och sillfisket drogo emedlertid capitalerne från åkerbruket , hvilket också, under denna högt prisade period, erbjuder en högst bedröflig syn. Verkan uteblef ej länge. Coursens stigande, oagtadt de Commerciella förmåner för hvilka man haft slumpen att tacka, ('Sill och silltransexporten uppgick till j å | af jernets värde), utvisade att detta ländt Riket till föga båtnad, emedan vinsten utgick emot spannemål. Men det var ej nog att fragthandeln under denna capital-fattiga tid drog rörelse-medlet från åkerbruket, import-speculationerne vuxo äfven. När saltbehofvet var uppfyidt fanns ej annat att hemföra än spannemål, och Styrelsens tanka om åkerbruket, oberoende af all vård i financielt hänseende, (då man undantager Magazins-inrättningens stiftande år 1786), emotverkade icke detta handels-intresse. Capitalbristen förhindrade upplag af inhemsk spannemål, och den utländskas magazinering var en följd af den lätta importen, samt understödd Stats■ och Banco-Utskotttns Utlåtanden, xcix af de stora capital, sorn rördes i fragtbandeln. Härigenom nedsattes äfven spannemåls-priserne under Silfver-perioden; och detta fall rnotvägdes icke. Tullförhöjning ansågs icke nödig. Genom sillens ymnighet och laga pris upphörde flere ladugårds producter (t. ex. kött, fläsk, smör, talj m. m.) att vara lönande producter för landtmanna-industrien. De gällde ingen ting under denna period, och deraf upphörde all uppmuntran till ängg-odling. Den enda ladugårds-product, sorn, till följe af administrationens vidtagne åtgärder, förblef någorlunda lönande, var Spanska ullen. Under Silfver-perioden voro spannemåls-priser, i Silfver beräknade, lägre än både under den föregående och efterföljande; ett förhållande som svårligen later förklara sig örn 1780-talets förvånande import verkeligen varit påkallad af missväxt.
De ämnen, som en lag för bankrörelse böra omfatta, äro inga andra än af ren civil natur, eller sådana, som röra myntväsendet i landet, och hvarom således, enligt våra grundlagar, BancoUtsk. och R. St. kunna allena besluta. Det finnes således ingen anleda., hvarföre nu sådana frågor, som bolags stiftande för en bankrörelse, skulle underställas Konungen, för att i Statsrådet dem afslå eller bevilja; och till ytterligare bevis för den satsen, vill jag endast uppläsa 6 §:n af den civil-lag, som Ständerne den 1 Mars i83o stiftade, och som lyder sålunda! ”Enskilde stånde det frill att bolag inrätta till bankrö”relses bedrifvande, under iakttagande af hvad, genom K. ”kungörelsen af den i4Jan. 1824. redan ang:de enskilda bankanrättningar är stadgadt, eller framdeles af K. M. och R. "St. stadgadt varder.” Der hafva således både Konung och Ständer stadgat den grundsats, att en civil-lag kan stiftas för sådan bankrörelse, slående under enskildes vård. Den andra stora grundsats, som jag vid sista riksdag icke vågade bestrida , vardén, att alla enskilda banker borde vara af enahanda natur, och att således icke andra banker, än solidariska, borde uppstå. Jag bestred icke detta då, gillande den opinion, att det var omöjligt att förmå folk ingå i solidariska bankbolag och att det derföre var nödigt tillåta actie-banker med rörliga actier. Jag hoppas tiden nu vara kommen, att actie-banker icke få tillåtas. Det är på dessa grunder, jag ansett mig föranlåten upprätta ett contra-förslag till privatbank-lag, i stället för det Hr Stråle motionerat; och det är med uppläsningen af detta förslag', som jag slutar mitt anförande i detta ämne. Jag får likväl nämna, alt jag hellre ville antaga benämningen pr o v i n ci a l-bank än enskild bank, men det finnes redan en med detta namn, ehuru den ej kan komma under denna cathegori, jag menar banken i Ystad. Gr. Frölich uppläste derefter följande:
Jag skulle tro, att om man frångår den princip, att hos den skattskyldige utkräfva det anmärkta beloppet, får man ingen norm för taxeringen. Hr von Hartmansdorff: En värd ledamot har påstått, att det vöre oriktigt, som det ock verkligen är, om någon linge genom för hög debitering betala för mycket; men då det är den skattskyldiges egen sak att vårda sin rätt, må lian tillse, att den icke förnärmas. Att yrka, det Kronans embetsmän, hvilka skola bevaka hennes rätt, äfven skola bevaka den enskildes, låter vackert; men i verkställigheten torde det visa någon sjelfmotsägelse. Det skulle blifva såsom att spela schack med sig sjelf. Jag förmodar ock, att detta varit skälet, hvarföre Mikels sist församlade Ständer icke stadgade något sådant. Man bör också erinra sig, att för de anmärkningar, som Kammarrättens revisorer göra öfver för Jåg debitering, få de deras proc,; men om de nu skulle göra anmärkningar öfver för hög debitering och Kronan förlorade, så frågas, hvem som skulle betala anmärkningsprocenten, eller om den anmärkande skulle blifva utan lön forsin möda, i samma proportion som Kronan förlorade? Beträffande anmärknipgen , alt förslaget ej rörer taxeringsman , kan jag ej linna annat, än att, såsom ordalagen lyda, taxeringsman icke äro mera än någon annan fria från ansvar. Motsatsen kunde ock leda till skadliga följder. När, såsom mig synes, intet skäl finnes att bifalla motionen, skulle det vara besynnerligt, om B. o. Ad , blott för att göra dem till viljes, hvilka hafva den ihärdigheten att ej låta sig rättas, skulle alsia utlåt. Jag tror, att man bör göra hvad rätt är, och att Ståndet följaktligen bör bifalla utlåtandet. Hr Rothlieb: Då ett afslag å utlåt, skulle försätta saken i samma skick, som den kommit genom de åtgärder, hvilka vid sista riksdagen togos och hvarom Gr. Cronhjelm upplyst, får jag förena mig i den åsigt örn afslag, sorn Frih. Palmstjerna yttrat.
Kammar-Rättens pröfning understäklt; och äger den missnöjde att — ■— Genom Utslag den 22 sistlidne April, hvilket blifvit Kongl. Kammar-Rättens pröfning understäldt, har Konsistorium, bland annat, uppå anförda skäl tillåtit, att uti redogörelsen för Scherpingska Stipendie-kassan finge afskrifvas Etthundra nittionio R:dr 26 sk. 5 rst., utgörande en räntebrist, hvartill icke någon varit vållande; Och sorn Kongl. Kammar-Rätten, efter dess Advokat-Fiskals Embetes hörande, vid pröfning af detta mål, funnit skäligt att Konsistorii ofvanberörde Utslag, så vidt afskrifning derigenom blifvit beviljad, gilla och fastställa; alltså har Kongl. Kammar-Rätten härigenom velat Konsistorium derom underrätta. Stockholm den 30 September 1845. Vidimeras ex officio, A. Lundberger. K otar. Cons. Sear. Till Konsistorium i Skara. AFGE von HARTMANSDORFF Math. roscn. Joh. Aug. Södergren. O. A. Tauvon. A. Vilh. Edman. C. E. Adander. J. A. Björkman. Vidimieeras ex officio A. Lundberger , Notar. Cons. Sear. C. J. Fahnehjelm. - 446 — Carlstads Stifts Konsistovii anderd. Utlåtande, i anledning af 1815 års Revisorers Berättelse om granskningen af Konsistoriernas räkenskaper. Stormaktigste Allernadigste Konung!
Genom förbundslagen af 23 mars 1877 underkastades alla grenar af fabriksindustri likartade bestämmelser, från hvilka blott under vissa förutsättningar kunna tillstädjas undantag. För inga fabriksarbetare får arbetstiden vara längre än 11 timmar, och den måste falla mellan 6 (eller 5) på morgonen och 8 på aftonen. Regelmässigt nattoch söndagsarbete fordrar förbundsrådets särskilda tillstånd—och böra därvid 11 timmar på dygnet ej öfverskridas samt hvarje arbetare ha hvarannan söndag fri. Lagen säges under sin tillvaro allt mer och mer hafva öfvergått i bruk. En orsak till att myndigheterna ännu allt för ofta tillstädja undantag från lagen är, att de schweiziska exportindustrierna råkat i ett svårt läge genom grannländernas skyddstullspolitik. Ett högst betydelsefullt sakförhållande är dock, att de schweiziska fabriksinspektörerna uti sina årsberättelser fälla allt gynnsammare utlåtanden om den lagstadgade normalarbetsdagen, och att undantagen från lagstadgandet allt mer och mer kunna inskränkas.6 I Tyskland, Frankrike, Holland och Belgien. I Tyskland finns blott normalarbetsdag för unga personer. Den tyska lagstiftningen synes dock vilja utsträcka hithörande bestämmelser; särskilt arbetar den på att indraga kvinnorna under densamma. I Tyskland förekomma ännu arbetstider (minus hvilostunderna) på 14-16 timmar, de på 11-12 timmar äro talrika—också bland kvinnliga arbetare. Frankrikes första normalarbetsdag daterar från 1841; den inskränker sig till att reglera barnarbetet. 1848 utfärdades en lag om en 12 timmars normalarbetsdag för alla fabriksarbetare; denna lag har dock ej varit af synnerligt inflytande—ehuru den gäller ännu i dag. Den vanliga arbetstiden är i genomsnitt mycket hög i Frankrike. I många industrier höra 13, 14 och 15 timmar till det vanliga. Ehuru arbetstiden i de belgiska industrierna är ännu längre än i Frankrike och arbetareländet i Belgien öfver hufvud är hårresande7, har staten ännu ej kommit sig för med något värksamt ingripande. Följden är, att Belgien på senare tider varit skådeplats för fruktansvärda arbetarrevolter—och en otroligt snabbt uppblomstrande socialistisk rörelse. Det holländska arbetareländet ger sannolikt det belgiska föga efter. Holland kan blott uppvisa några ansatser till normalarbetsdagslagstiftning för barn och kvinnor.
Nej hör nu, herr afritare .. eller hv ad h an ä' för sl ag .. han skall veta hvad han säg er för annars s å ta mig dalern A N N A -S T I N A ( försagd ). Jag A L B E R T . Tyst du , du mhufvud! Dig har jag inte talat till! ( för sig ) J ag måste skynda efter henne .. det der giftermålet sku lle bli min död! ( skyndar ut genom fonden .) Femtonde Scenen. Hv ad i alla tider gick det åt af ritaren? Så har han aldrig tal t till mig förr! A N D E R S . Ja, och mig f räste han åt som en lekatt Tar di emo t fol k på det der vis et i Stockholm, så lär de inte behöfva vara rädda för att en kommer ofta tebaks! ANNA-STINA. ANDERS. M. LUNDBERG. Ah seså, ni skall inte fästa er vid att artisten v ar litet kort om hufvu't .. för det första har h an s å mycket bondfolk som springer här .. i går var det inte mindre än 3 dalkullor uppe, som han hade ritat af när han var oppe i Dal arne i fjol! A N D E R S ( med en blick på Anna -Stina ). Det är en r igtig af ritare, det der! L U N D B E R G . Och så fick han ju veta det der eländet att mamsell Reder skulle förlofva sig ! Men kom nu ner med mig hon, lilla jungfrun, så får hon vara der till eftermidda'n! A N N A -S T I N A . Tack s å mycket! men hvad sku lle det göra afritaren att den der granna mamselln går och förlofvar sig? A N D E R S . Ja .. kan undra det, jag? Kors! han är ju pink är i henne sjelf, vet jag! ( i det hon ser på Anna-Stina , som vändt sig bort och håller förklädet för ögonen ) Men hvad i allaste tider fattas henne, lilla jungfrun? Hon gråter ju s å bittert som di gör i Eng elska kyrkan! A N D E R S .
Domstolen tillstyrker i följd häraf, att, om ovilkorliga införsel-förbud komma att i flere eller färre fall fortfara, öfverträdelser deraf beläggas endast med varans förlust, och att, må hända, vid förnyade öfverträdelser, andra gången tillägges böter till varans halfva värde och för tredje gången hela värdet deraf. För Tullförsnillning torde likaså varans förlust alltid böra utsättas samt dessutom första gången dubbel Tull, andra gången tredubbel , tredje gången fyradubbel Tull erläggas o. s. v. In fidem Protocolli. P. D. Stenius. Transumt utur Protocollet öfver JustiticeÄrendcr, hållet pä Stockholms Slutt cl. 774 Proposition örn Luren dr-, o■ Tullförsnillning. 10 April 1823, in för Hans Majit Ko-, nungen i Stats-Rädet. I närvaro af: Hans Excellens, Justitise-Stats-Ministern nj. m. Herr Grefve Gyllenborg. Hans Excellens, S.tats-Mioistern för Utrikes ärendeme 111. ro. Herr Grefve von Engeström._ Hans Excellens, Siats? Rådet ni. rn. Herr Grefve Rosenblad, Hans Excellens, Stats-Rådet m. m, Herr Giefve Fleming. Hans Excellens, Stats-Rådet; m, rn. Herr Grefve Cederström. Hans Excellens, Stats-Rädet m, 1 fl. Herr Grefve Skjöldebrand. H ?,ns Excellera Stats-Rädet lin ©■. Herr Grefve Mörner. Hans Excellens, Hsff-Cancelleren m. m. Herr Grefve af TVetterstedt. Stats-Rädrt rn. rn. Grefve Lövenhjelm. Justitia?-Råderne Blom. Grefve Hamilton„ Till för ordnade Justin ce-Cance-äleren , RevG. sions-Secret,e?ateU Bergenschöld.
Då, enligt anställd besigtning, ännu åtskilliga betydligare reparationer å Riddarhuset återstå samt, i betraktande af dels den allmänna ränte-nedsättningen, dels den allt mer och mer ökade svårigheten att få, emot behörig säkerhet, äfven för nedsatt ränta, utlåna de allmänna kassornas medel, R. o. Ad. anser det vara betänkligt alt för Riddarhusets framtida underhåll beräkna ett alltför betydligt bidrag från Ridd.-kassan, har R. o. Ad. d. 8 i denna månad fattat det beslut, alt den för nyssnämnde ändamål, under namn af Riddarhus-capitations-afgift, utgående särskilda utskyld, hvilken Ståndet vid flera förra riksdagar sig åtagit, må äfven t. v. fortfara att med 1 r:dr b:co årligen utgöras af hvarje mantalsskrifven Adlig mansperson, som betalar bevillning af lön eller förmögenhet; och får R. o. Ad. derföre hos E. K. M. i und. anhålla, det R. o. Ad:s sålunda fattade beslut må varda genom E. K. M:s nåd. påbud allmänneligen kungjordt; äfvensom att med uppbörden och redovisningen af ifrågavar. capitations-afgift må förhållas på sätt uti de i detta ämne af E. K. M. förut utfärdade nåd. kungörelser stadgadt varit. R. o. Ad. framhärdar etc. Stockholm d. 27 Mars 1848. På RiddarhusUtskottels vägnar. G. E. Frölich. IV. F. Dalman. 414 Den 29 Mars. Anmäldes och lades på bordet följande från Utsk:n inkomne mern. och utlåtrn, nemi. från Constitutions-Utskoltet: N:o 5, med förslag till ett tillägg till 72 § Ileg.F.; N:o 6, med förslag till ändring af 68 § Riksd.Ordn., rör:de tiden för revisionerne af statsverkets, hankens och riksg:skonhs tillstånd, styrelse och förvaltning; Stats-Utskottet: N:o 101, i anledn. af K.
Enligt hvad Rikets Ständer inhemta!, har nemligen denna intrad under de sednare åren i medeltal utgjort endast något öfver 9,000 R:dr Rint, hvilket, jemfördt med Postverkets hela inkomstbelopp, som år 1857 uppgick till öfver en million Riksdaler, måste erkännas vara af föga betydenhet. Vid bedömandet af denna fråga hör emellertid, enligt Rikets Ständers tanke, hufvudsaklig! afseende fästas derpå, att ett obehöfligt fördyrande af den utländska pressens periodiska alster måste utöfva ett hämmande inflytande på nationens intellektuella gemenskap med andra länder. Hvarje hinder för det utbyte af idéer emellan de olika folken, som utgör ett af vilkoren för den menskliga bildningens utbredning, mäste i sin mån motverka denna bildning. Det bör således ligga i statens interesse, att på allt sätt underlätta utbytet och omsättningen företrädesvis af sådana litterära arbeten, som afse vetenskap och konst äfvensom de för samhällets utveckling särdeles vigtiga tekniska yrkena. Att befrämja gemenskapen med andra länder i nu angifna hänseenden är fram - Expeditions-Utskottets Förning till underd. Skrifvelse N:o 436. 431 förallt angeläget för en mindre nation, sorn ej kan göra anspråk på att gå i spetsen för civilisationen och hvars delaktighet deruti alltid måste blifva beroende af en liflig och oalbruten beröring med de nationer, hvilka på grund af rikare tillgångar vunnit större framsteg i bildning. Då nu delta vigliga ändamål ej kan undgå att motverkas genom den prisförhöjning af ifrågavarande litterära arbeten, som nu eger rum, är det utan tvifvel 'angeläget att rättelse härutinnan åvägabringas, och synes härvid vara lämpligast, att, i likhet med hvad för postförsändelser i allmänhet är stadgadt, en porlosats bestämmes för utländska tidningar och tidskrifter, hvilket porto torde kunna utan olägenhet fastställas så billigt, att det icke i betydlig mån fördyrar ifrågavarande, icke blott för politiska underrättelsers meddelande, utan äfven för litterära och vetenskapliga ändamål behöfliga periodiska skrifter.
Besl, IX: 24i. 250.254.257. E. U. Bet. VIII: 646. Skrif. X: jg6. — i Jemtland, Remiss II: 43S. S, U. Pet. IV: 1237. Skrif. X; 326. — i Westerbotten, Remiss II: 450. Skrif. X: j 66. Remiss II; 507. E, U, Bet, VIII: 2Sg. Skrif. X: 487. — vissa Bergslags, Piemiss II: 701. S. U, Bet. IV: 219, Besl. IX: 128. i3o. 135. 149. — s-Manskap, se Manskap, Rousseau, Löjtnant, dess Expektans-Arfvode, S, U, Ret. IV: 863. Skrif, X: 239. Rydström, Härads-Skrifvare, dess Pension, S. U. Bet, IV: roi. Skrif. X: 74. Rådg ifvare, Kongl, Maj;ts, i Kommandomål, dess ansvarighet, C. U. Bet. III: 25. Besl, IX: 479, C. U, Bet. III: 124. Resi. IX: 617. för Armén, Anmärkning mot honom, Remiss II: 700. 539. C. U. Bet. III: 8. C.‘ U. Ret. ITT: 64. Skrif, X; 307. Vidare Besl. IX: 754.760. Skrif. X: 714. för Armén, eller Föredraganden af Krigs-Ärrnder, Anmärkning mot honom, S. U. Bet. IV: 168. Remis derå IX: g4. lot. ilo, 112. C. U. 6 Register* för Flottorne, och Föredraganden af Krigs-X render, Anmärkning mot dem, S, U. Bet. IV: 167.