Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De fleste Egendomar af den storlek, att tvenne sådana Pannor äro tdlåtne, bestå af flere nära intill hvarannan liggande hemman eller gårdar, och då Utskoitet icke ansett det kunna förbjudas en ägare till flere gårdar innom samma trakt 442 Den 24 Martil, e m. att hafva särskilt BranvinsPanna på hvarje, hvilket icke eller vore rättvsst; så skulle föl jden af nyssnämnde inskränkning bliiva, att Agaren, som nu linner sin fördel att på ett ställe bränna med tvänne Pannor för sine nära hvarannan belägne gårdar, vore nödsakad tili den dryga kostnaden att inrätta tvenne eller flere Brännerier, hvarigenom mera arbete och skog åtgår till samma Production och Sta.tens inkomst af Pannerymds afgift minskas. Den hufvudsakliga omständighet i Betänkandet, hvarvid jag utber mig få fästa Hög* loflige Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, är frågan om KronoBränneriernes indragning. Den af mig härom väckte Motion är väl icke nämnd i Utskottets Betänkande, men då sjelfva frågan deruti är upptagen , föreställer jäg mig att Utskottet icke lemnar något annat svar derå. än det, som uti Betänkandet innefattes. Utskottet har väl tillstyrkt att KronoBränneriet i Götheborg, äfvensom det uti Carlskrona, hvilket sednare längesedan är nedlagdt, skulle indragas, men att deremot de uti Stockholm varande KrönoBrännerier böra fortfara. Jag kan för min del icke gilla de skäl, hvarpå Utskottet grundat sitt tillstyrkande i detta fall. Utskottet synes hafva ansett betänkligt att anförtro åt slumpen att förse Stockholm med Brännvin, hvilken farhåga synes mig i alla afseénden öfverflödig. Om brist på Bränvin verkeligen skulle inträffa, så kan jag icke inse någon ofördelagtig följd deraf, men för en sådan brist behöfver man icke frukta.
Detta förhållande synes Utskotlet icke vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande, utan påkalla rättelse, men som möjligen några serskilda för Utskottet obekanta omständigheter kunna förefinnas, som hvad inqvarteringen i Götheborg beträffar påkalla undantag och derstädes utesluta tillämpningen af 16 §:s innehåll, har Utskottet funnit sig för närvarande icke kunna sträcka sin åtgärd härvid längre än att tillstyrka, det Rikets Ständer ville hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla, att en undersökning måtte varda anställd till vinnande af upplysning, hvarföre, i fråga om ersättning för servis, Götheborgs stad bär en inqvarteringstunga, som icke utaf någon annan stad inom riket utgöres, samt att, så vida härigenom icke blifver utröndt, att några synnerliga skäl lill detta förhållande gifvit anledning, Kongl. Maj:t då läcktes fatta beslut eller, om nödigt finnes, göra nådig framställning i ämnet till Rikets Ständer, hvarigenom staden Götheborg kan blifva i berörda afseende satt i likhet med öfriga städer, samt föreskrifterna uti inqvarteringsordningen bragta till fullständig enhet, så att någon olika tillämpning deraf icke vidare må komma att ega rum. Stockholm den 5 Maj 1848- STOCKHOLM, f. d. Schultze* Boktryckeri, 18+8. Allm. Tesv. och Ekon.-Vltk:t Betänkande, I\':o 82. 1 JW »*. Ank. till Exp.-Utsk. den 9 Maj, bl. 5 e. m. Belänkande, i anledning af väckt motion om embelsoch tjenstemäns l ätt till lön under tjenstledighet Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet har blifvit remitterad en uti Borgare-ståndet af herr Eklund ingifven motion, hvaruti han anmärkt, att något allmänt stadgande, rörande statens embetsoch tjenstemäns rätt till lön under tjenstledighet icke finnes, ehuru man väl såsom ett sådant velat räkna Kongl.
» Har tant hört, » fortfor Sigrid, » att han skall snart ge en stor bal, och vi bli alla tre bjudna min kusin har sett listan — snälla tant, tant är ju alltid där, jag får väl följa med tant och Hedvig? » » Ja, det får du gärna — han brukar j u ge en bal vid den här tiden — vi ha varit där i flere år — först för släktskapens skull, på Silfverhjälmarnes sida — innan Hedvig hade kommit på kontoret. » » Skall du med, mitt barn? » frågade fru Alm sin Gerda, en tjugutvåårig, täck flicka, blond, med en liten uppnäsa, en fint skuren mun och ett par stora, barnsliga ögon. » Jag antar, jag blir bjuden. » » Då följer du också med oss, » sade fru Bergström i beskyddande ton, » jag kommer att bli riktigt stolt öfver mina tre gracer. » (Forts.) Sen till, att Idun med finnes hos alla edra bekanta! Modetidning Amelia B. Edwards. publicerades i » Aeademy » och Times, och hon lämnade äfven värderika bidrag i detta ämne till en mänsd utländska ledande tidningar och tidskrifter. Miss Edwards var medlem af flere lärda samfund (Biblical Archaological Society for Promotion of Hellenie Studies etc.) och af de orientalistkongresser, som tid efter annan hållas i olika europeiska hufvudstäder. Afven til] den kongress, som härom året afhölls i Stockholm, var hon anmäld, men blef i sista stund hindrad att deltaga. Under flere år var hon hederssekreterare af Egyptian Exploration Fund, grundad 1883. Under vintern 1889 — 90 höll miss Edwards ej mindre än 115 föreläsningar öfver egyptologi i Förenta staterna, och vid firandet af Columbia Colleges ' hundraårsjubileum utnämndes hon till hedersdoktor. I början af innevarande år beviljades miss Edwards en pension från civillistan, och en lång lysande framtid syntes ännu ligga inför henne, då döden plötsligt drog ett streck öfver alla mänskliga beräkningar.
Den 2 Martil. 15 Efter allt detta, och sedan jag ansett mig höra tro, att ett så vigtigt arbete, afen under så mycket ansvar ställd Direction, ej kan vara obe.; hörigtibehanladt, att hushållningen måste vara den, som vid ett så omfattande företag står att iakttaga} samt att Banquen, med sin goda hushållning, måste hafva något qvar af sin Discontvinst, har jag trott mig böra önska Götha CanalArbetets fortsättande, på ett Svenska namnet värdigt sätt, och derigenom trott mig hafva gifvit ett billigt och skyldigt offer åt Efterkommande, fordna Ständers vilja och ett kärt Fädernesland. I afvagtan på Utskottens Betänkandej detta vigtiga ämne, har jag ansett mig böra vörd.’ samt framställa dessa mina tankar till det Höglofl. Stånd, som, ämnadt att bland FolkRepreseotationen försigtigt, men frimodigt, försvara gammal Häfd och allmän Säkerhet, emot nyhetens anfall, utan öfverdåd, men utan fruktan, bör skåda in i vårt verkeliga Samhälls tillstånd, oväldigt bedömma och utan småaktiga afsigter besluta. Herr Roos, Carl Adam, anförde skrif, teligen: Med all den tillbörliga agtning jag hyser för det varma nit Herr Grefve von Platen har för Götha Canal och dess fortsättning, vågar jag likväl tro, att sedan Nationen, ledd af felslagna Calculer och troligen mindre påiiteliga uppgifter, till närvarande stundj gjort större i6 Den 2 Martil. uppoffringar, ärt hela detta Arbete kan i hvad afseende som hellst förtjena, att Nationen icke vidare, man noga proh mg om uppgifters ligtigheten , ingår u.i detta stora Hasaidspei. Jag vågar icke bedomina vinsten eller för* lusten af detta Storverk, men jag fordrar, såsom ledamot af detta Stånd, att få Herr Grefve von Flåtens förklaring, hvad S^ructur ett brukbar! SegelFartyg örn 60 å 70 Lästers drägt skall hafva för att gå genom Trollhätte Slussar?
När Johan så stod inför fursten, på en gång ödmjuk och stolt, och det behagliga, ungdomliga anletet höjde sig bönfallande emot honom, då vek för ett ögonblick sjelfviskhetens blodlystna demon från Carl och han sade: ”Det synes mig dock hårdt, att förgöra detta unga lif. Välan, vill du, som en ärlig och adelig yngling, lofva och förpligta dig för framtiden, att troget tjena mig och riket, så vill jag, för din ungdoms skull, låta nåd gå för rätt och skänka dig lif och frihet.” ”Mot mig har min herre, konung Sigismundus, alltid varit en nådig herre; det vore af mig otacksamt att öfverge hans tjenst, och jag äger dertill ingen skälig orsak, och dock”, tillade Johan, böjande knä, ”beder jag, att Eders Furstliga nåde måtte bevilja mig nåd, emedan jag till Finland kommit endast för att skaffa mig medel att försöka min lycka i fremmande land.” ”Du, Johan Fleming, beder om nåd och böjer blott ett knä! Hvarföre vördar du mig icke med tvänne knän?” Öppet och rent strålade Johans blick, då han svarade: ”Endast åt Gud och min konung sparar jag denna vördnad.” Nu trädde Carl ett steg tillbaka: ”Ha, så är det. Af ormaägg komma ormaungar. En sådan var din fader och sådan blir du sjelf, om du får lefva; men du skall icke växa mig öfver hufvudet, som han. Hade icke den öfvermodige och bålstore tyrannen, som aktade hvarken Gud, konung eller land, satt sig opp emot mig och farit fram som ett vilddjur, och dräpit och slagit ihjäl fattige bönder och godt folk, som ville försvara rikets lag och regering, så skulle längesedan fred och rolighet herskat. Men du gifver nogsamt tillkänna, att du af din fader ärft natur och sinne, och varnar oss för det vi, i lika motto, skole förvänta af dig. Derföre må du vara beredd att svara för rätta med de andre finnarne, med hvilka du dig förbundit hafver, och stå din egen fara.” Vakten slöt sig kring Johan Fleming och han nedfördes åter i sitt fängelse.
A11 Sveriges tillstånd är sådant, att ännu, i långliga tider utländsk capitnl-kraft mäste användas, för att riktigt kunna begagna detta, lands mångfaldiga resnuicer; att det således icke är möjligt att komma till någon högre utveckling t välstånd och national' förmögenhet förr, än man åter hlifver i tillfälle begagna utländska capilaler, och genom desses täflan med de inländska, skydda näringarne för hindren af monopoier i förlagsrörelsen t att detta icke står att vinna förr, än Banquen återträder till hvad den i si rv början vart Vexeloch D.eposit Banque; och då det förra icke kan nu. genast ske, det andra ater nu. icke ansetts tjenligt. återstår såsom den enda utväg, hvad nu blifvit föreslaget; nemligen att öppna LäneRanquen på ett sådant sätt, att dess; functioti liknar en DeposilBanqu©, det enda sorn instämmer med redan fattade beslut, och bereder ändamålets ernående för framtiden. Att vådan af cours-op.erationer kan förekommas genom egna Köpmans omtänksam het, sorn lätteligen kunna arrangera sina utländska creditförhållanden på ett sätt, att icke vexelbehofven på bestämda tider inträffa eller ock, geStom vexeldragning in blanco, förekomma men - Banco-lJtskoitets Belän&anden, 441 Sigheten af hvarje sådan speculaiion; men att man deremot genom förenämnde anstalt kun. de, vänja handen vid metalliska besparingars intagande, hvilket icke vinnes genom det beslutna uppköpet af silfver, utan rätt att detsamma kunna återtaga; att man då kunde erfara huruvida vår handel medgifver dylik» besparingars intagande, och se huru stor kraft mari i sådant afseende för en realisation har att påräkna; samt i sjelfva verket hafva realisationen gjord, innan man behöfde anbefalla den. (Herr Hjerta.)
Denna senare, hvars infanteristyrka nedgått till hälften af den ursprungliga, som redan varit ganska mycket i rörelse under dagen, och hvars beklädnad var illa åtgången, bröt upp kl. 3 e. m., marscherade på en kolonn in i djupa natten, hvarefter några timmars hvila unnades trupperna i öfverfylda kvarter. Sedan något kaffe förtärts, fortsattes marschen den 17, och på eftermiddagen inryckte kåren i Orléans i ett sådant tillstånd, att den åter var fullt marschduglig dagen därpå. Inberäknadt tiden för samlingen i La Chapelle, hade kåren på 33 — 36 timmar gått 75 km., en bataljon till och med 85, utan att någon trupp-afdelning lemnade efter sig mera än 5 proc. efterliggare (en bataljon lemnade ingen enda man efter). Af 4,000 hästar störtade 13. Och då var vägen uppblött af regn, sönderkörd, full af stora hål. Här och hvar stupade man i mörkret på döda hästar, kullkörda fordon eller annat. Till detta märkvärdiga exempel på marschförmåga skulle väl många andra kunna läggas. Så red den 21 januari 1871 en skvadron dragoner från general Werders söder om Belfort stående kår för att söka förbindelse med den från vester anryckande sydarmén. På 12^2 timmar till-ryggalades 103 km. utan att fodra, hvarefter förbindelse vans. Då skva-dronen följande dag kom tillbaka, hade den på 36 timmar tillryggalagt 203 km., hvilket till och med för kavalleri är något högst betydligt. Då Serbien i november 1885 förklarade Bulgarien krig, stodo det senare landets stridskrafter i Rumilien, och gälde det att så fort som möjligt förflytta dem till den för försvaret gynsamma ställningen vid Slivnitza, 30 — 35 km. nordvest om Sofia. Trupperna marscherade också med en hastighet, som söker sin like i historien. Så tillryggalade ett regemente efter en besvärlig järnvägstransport 95 km. på 32 timmar.
Äcanllnutgs^oroi-tmiugeit. ^:o ti. (21.) SDBibfföffe SJIofoBp ©ocfnarnets Stomn. ©ocfen tito ©a mm a nöt* a g ofivec Cajceringö Hångöerne VI:o 1 utt H. H. ^ogöeri fot* åt* 18 ; * Remman. grätfe Sägenbeter. SBergroerf. SOfanufactttrier, gabrtfer, SBerf och Snrättningar. £iroarnar oth ©ägar. 30 150,000 £2 £3 000 3,000 00 £2 10,000 00 200,000 £2 000 70,000 £2 00 £2 20,000 00 (gganberättg.- afgift. 000 gabtifié-'3m‘attmngar, forn äro tarerabd efter utfatte (claier. £2 £2 10 ©gtmma. ooo 5lnmärf ning. ©om bet är af rcigt, att be ©tatiötijTa upplåningar, bmilfa genom ©aiinnanbragen imber benna 9?umtner böra minnas, erhSffa ben fuHflänbigafie noggrannhet, fS (fola .fhärabSfTrifmarne iiieb (Ibrfia omforg, genom tjenliga éfroerbrctg från Sa» Pering5ä£ängbernc, bein författa, och £anbS Ctroar Sägen-' nar od; Oeter. @ä» gar. (C) ©ömniönöuög éfroeu CojCcuing0-'Ä.«ngöente H:o 3 uct H. SMto ©genbom, tifl^örig Motigt. 9)?aj:f od> bronan. Remman. H 26 £ägenf)efer.
Visserligen har under de 20 åren, som derefter förflutit, åtskilligt kunnat uträttas och allmogen har småningom blifvit mindre obenägen att åtaga sig utgifter för detta vigtiga ändamål; men oändligen mycket återstår ännu att göra, och den jordbrukande befolkningens skuldsättning under de sednare åren lägger också på många ställen hinder i vägen för folkskoleväsendets ändamålsenliga ordnande. Visserligen hafva Rikets Ständer beviljat betydliga anslag för detta ändamål, men såsom vilkor för att deraf erhålla del erfordras af försainlingarne en beredvillighet och en förmåga att åtaga sig allt större och större uppoffringar, som icke allestädes förefinnas och der den saknas, kommer folkundervisningen att fortfarande förblifva i sitt närvarande bristfälliga skick. Det vore derföre i högsta måtto önskligt, om medel härtill kunde bere das utan förutsättning af ett sådant vilkor; ty att vidtaga tvångsåtgärder för att uttaga större afgifter. skulle väcka afvoghet emot folkbildningen och dess utveckling, hvilket framför allt måste undvikas, om man härutinnan vill komma någon väg. Visserligen behöfver Statsverket betydliga inkomster, men det synes böra kunna undvara en afgift, som drabbar lika millionären och dagakarlen. Statens oundvikliga behof torde böra och kunna fyllas från andra häll. Deremot synes det vara billigt och rättvist, att hvarje samhällsmedlem, som har förmåga, <1. v. s. som är mantalsskrifven, bidrager till undervisning och erforderlig bildning för de talrika embetsklassernas barn, hvilka, då de uppvuxit och blifvit utbildade till nyttiga samhällsmedlemmar, utgöra grundvalen för samhällsbyggnaden, den de uppbära på sina många och starka armar. Den personliga skyddsafgiftens belopp inom hvarje församling eller skoldistrikt är naturligtvis beroende af folkmängden, och till densamma står också antalet af uppvexande barn, som behöfva skolgång, uti ett direkt förhållande. Ingen afgift skulle utgå lättare än denna, om den på hvars och ens kronoskattesedel nedflyttas och öfvergår till folkskoleafgift. Man har väl invändt att behof deraf icke allestädes förefinnes.
»Jag ville säga att du inte skulle komma», svarade hon. »Men du kan inte!» »Gud, jag dör af rädsla», kom det skälfvande och halfqväfdt. Detta var på en gång spännande och otäckt, på en en gång ljuft och vidrigt. »Var lugn», sade han, »jag har öron som en panter och du behöfver inte ha tanke på fara. Ha, gudar! Man är väl inte ung mer än en gång i lifvet!» Han böjde sig ned och kysste henne i det fjuniga håret på halsen, just bakom örat. Hans varma andedrägt lopp henne som en rysning ända ned i fötterna. »Ah, – prenez garde, cherie!» Han sköt henne raskt åt sidan, så att hon kom att stå i den öppna dörren in mot rummen. Ögonblicket efter kom Börje och lemnade cigarrerna. De båda vännerna skakade hand med hvarandra och Pål sprang ut på terrassen. Marianne kom fram till Börje, som ännu höll dörren öppen, hon lade handen på hans axel och såg efter den bortgående. Månen stod full och klar öfver granarne. Hon kunde se den smala, böjliga gestalten med snabba steg gå nedåt gården, följd af sin långa, svarta skugga. Öfver den frusna marken låg månskenet med en kall, blåaktig dager – något af håltom, ödslig hjertlöshet. Hon ryste till och gick in. Det var mot slutet af April och Pål hade varit borta sex veckor. Marianne satt vid fönstret i förmaket och sydde. Hennes ansigte var förändradt. Läpparne voro hårdare slutna och det hade kommit en fasthet i dragen. Då och då såg hon ut på gården, ut öfver den nykrattade terrassen, ur hvars svarta mull blomstånden började skjuta upp. Inne vid fönstren låg skugga, men längre bort glittrade ännu eftermiddagssolen på olöfvade buskar, somliga med gula och grönaktiga skiftningar på risiga grenar, andra med raka spön, röda och polerade, glänsande i solskenet. Hon såg på det med ett känslolöst, kallt allvar och tycktes lyssna. På gården var allt så stilla som om menniskorna varit utdöda, endast bandhunden skramlade till med sin kedja. All brådska och allt lif hade dragit ut på fälten och skulle stanna der tills qvällen kom.
Som andra barn fick hon dockor att leka med; men det dröjde aldrig mAnga dagar, innan hon upptackte att de smA varelserna ledo af alla möjliga krampor och .mhste plastras om. Operationer företogos bAde p&amp; hennes egna och ph syskons och kamraters dockor, vanligen med dödlig utgsng. Marie upptriidde d&amp; vid begrafningen i egenskap af prest och moralist och: lockade ej sllllan sina Ahörare att gr&amp;ta genom att skildra hvilken vanvArd de oskyldiga smA varit utsatta för SA i kroppsligt som andligt .afseende. Stora medicinska arbeten slukades af den vetgiriga flickan .vid en &amp; Ider, dil andra barn läsa sagor. Hon hade knappt slutat skolan förr an hon blef sin mdrs medhjalperska vid dennas stora praktik. Hela veckor igenom vor0 hvarken mor eller dotter ur kladerna. " Un.der dessa hr lärde jag känns m&amp;nniskolifvet i grund och botten. Jag .s&amp;g dygden i trasor ocli lasten i högsatet. Jag shg prostituerade kvinnor, som föreföllo mig rena och kvinnor ur s&amp; kallade blttre klasser, .som ing&amp;fv-o mig vämjelse. Jag lärde mig bedöma manniskonaturen, se det goda, der hvarest varlden finner endast fel och se fel, der Imrest ögonskenligen blott dygder finnas. Dessa erfarenheter kostade mig min ungdomliga omedelbarhet; men jag ville ej byta bort dem mot att evigt kunna bevara ungdomens tilltro. MA alla och enhvar söka bevara skenet; men den som vill blifva i s t h d att hjälpa andra med bAde insigt och medk %nsla, mlste kunna gonomsktlda ytan s c h se, hvad som ligger bakom. " Vid aderton Ars ilder söker M. Z. tilltriide till Berlins barnmorske-skola, men det nekas henne, derför att hon ilr ung och ogift. Hon studerar d&amp; privat under öfverläkarens ledning, men upprepar p % samma ghng &amp; r efter Ar sin ansökan.
Lagman och AdvocatFiscal, efter till Kongl. HofRätten den 2 Nov. 1812 utverkad stämning emot förenämnde Rätts Ledamöter, anmärkt , att , enär vid Rättegångens början HofJouvelerarne Michaelsson och Benedicks, för att ifrån sig vända uppmärksamheten å det mångåriga underslefvet med falska Guldarbe en och framställa Verkmästaren Wiertz såsom ett skuldoffer, föregifvit sig år 1804 hafva med honom ingått det contract, att han ensamt skulle hafva styrelsen öfver Fabriken, ombesörja guldsmältningen, arbetsfördelningen och controlleringen af förfärdigade arbeten, samt tillika vara ansvarig för deras fullkomliga hallt och godhet, hade det destomera ålegat KämnersRätten att efterfråga berörde Contract och ålägga dess uppvisande, som, fastän Wiertz föregifvandet erkänt, en oväldig Domare dock ej varit pligtig eller berättigad att årnöjas med sådant emot Lag stridande aftal, hvarigenom ansvaret, som, efter Författningame vöre bundet vid FabriksIdkaren och ej vid hans arbetare, öfverflyttades på den sednare , men atf KämnersRätten , hvilken denna åtgärd, antingen af vårdslöshet eller af annan orsak, underlåtit, sålunda skal 1 til Idel t Hufvudmännen i brottmålet en af flem sjelfve tillskapad rättfärdiggö else: Att ehuru beloppet af Kronans förlust genom underlåten controlfering af Guldarbeten vid Michaelssons och Benedicks Fabrik allenast förslagsvis blifvit af Herr ÖfverDirecteuren Geyer uppgifvit till en förmodad summa af Åttatio!vå Riksdaler Tjuguen Skill, och Fem Runst. Banco, tned uttfyqklig erindran tillika} att verkliga beloppet £justitia;Omkidtm. EmbetsBerättelser. 239 skulle närmare utrönas utaf de emellan Fabriksidkare och deras Verkmästare under tiden förde
Prop. JYi 48. 47 slaget öfver kostnaden för en jernvägsanläggning mellan Eslöf och Helsingborg hade beräkningarne uppgjorts efter det för Statens stambanor antagna system, dock med någon minskning of banvallens bredd och rälernas tyngd, upptagande nämnde förslag en slutsumma af 2,629,000 Riksdaler; hvarjemte Majoren Adelsköld, på grund af approximativa beräkningar, antagit, alt kostnaden för en jernbana från Bosarp öfver Sireköpinge till Helsingborg, med en grenbana till Landskrona, skulle uppgå till 3.540.000 Riksdaler och för en bana från förstnämnde punkt öfver Billeberga till Landskrona, med en sidobana till Helsingborg, uppgå till något mindre eller 3.360.000 Riksdaler. 4:o. Uti memorial of den 7 innevarande månad har Landshöfdinge-embetet i Kronobergs län i underdånighet insändt och förordat en af kartor och kostnadsförslag åtföljd ansökning, hvaruti Styrelsen för det bolag, som bildat sig för tillvägabringande af en jernbana för hästkraft mellan staden Wexiö och södra stambanan vid Alfvestad, i underdånighet anfört hurusom, sedan södra stambanan fått sin sträckning närmare intill nämnde stad, förslag blifvit väckt om anläggning af en jernbana mellan staden och stambanan, för alt derigenom på ett fullständigare sätt tillgodogöra sig fördelarne af jernbanans närbelägenhet; alt detta förslag inora orten omfattats med det intresse, att liela aktie-antalet redan blifvit till största delen tecknadt, men att svårighet mötte att anskaffa de för jernbanans byggande erforderliga medel; hvadan Styrelsen, å Bolagsintressenternes vägnar, i underdånighet anhållit, det Kongl. Majit måtte täckas föreslå Rikets Ständer att, till utförande af ifrågavarande företag, hvilket, enligt det derför af Ingeniören J.