Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Erkännande det gagneliga i detta förslag, och inseende det olämpliga i nuvarande förhållande, att Carolinska institutet väl får meddela fullständig undervisning, men ej pröfva om densamma slagit rot, än mindre meddela betyg öfver huru ett sådant prof utfallit, har jag trott det vara i sin ordning att äfven fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på, att samma förhållande eger rum emellan Farmaceutiska institutet och det Carolinska, ty af samma skäl, som rättighet bör medgifvas Carolinska institutet alt examinera Läkare, bör det äfven öfverlåtas åt det Farmaceutiska institutet att examinera Apothekare; och om det år magtpåliggande att Läkare följa med sin tid och komma till allt större kunskap och insigt i de vetenskaper, som höra dem till, så lärer ej kunna nekas, att detsamma gäller om Apothekare. Ej ensamt i samlandet eller beredandet af medikamenter är det af nö - Motioner s Bonde-Ståndet 18S2. N:o 439. roy den att de ega fullgoda insigter; behofvet för allmänheten att draga nytta af deras kunskaper i många andra fall har blifvit allt större och större, såsom med analyser, och i mångfaldiga andra teckniska detaljer. För Läkares bildning har mycket blifvit gjordt, och en för vetenskapen lyckobringande täflan har uppstått om hvilken undervisningsanstalt gifver bästa resultatet; men huru står det till med Apothekarne? För dem är föga gjordt af Staten, de erhålla till sin undervisningsanstalt 5,750 R.dr årligen till slutet af denna statsreglering; de hafva privilegier, om nyttiga eller skadliga för folket eller för vetenskapen vilt jag ej inlåta mig i bedömandet af, men de få, sannolikt äfven just derföre, skalla sig kunskaper bäst de gitta. Bifogade utdrag ur Farmaceutisk tidskrift af hvad som rörer den Farmaceutiska undervisningen och det derför inrättade institut, visar huru dermedförhållit och förhåller sig. Den som bilaga äfven vidfogade skrifvelse ifrån Farmaceutiska institutets Styrelse visar hvad samma Styrelse anser vara af behofvet påkalladt.
Jag har nu, till dess min skuld är betald, ej råd att äta annat än potatismos o c h lingon, o c h detta är just ingen närande föda. Stackars mamma vet o m ingenting; hon skall ju ha sin medicin och en bit köttmat då o c h då, o c h så skall hyran betalas jemte litet ved, ty jag kan ej elda upp flere stolar utan att mamma märker det, och då kan j u ingen undra på, om till och med potatismoset ibland torkar in. I går hade jag ej ätit på hela dagen. Det värsta af allt är, att de andra flickorna ana, hur det är, o c h det sårar min stolthet. Frida P. sade i dag » kom o c h ät frukost med mig Maria. Mamma har tagit fel och gifvit mig dubbla ransoner. » Gud välsigne dig Frida! Jag förstod dig o c h var för hungrig att neka. Jag tror, att jag åt upp alltsammans ensam — o c h ändå är jag nu lika hungrig igen. Den 24 april. Jag har varit för sjuk o c h trött att kunna skrifva på en tid. Jag gör det annars alltid, när jag kan. Det kan j u vara bra att få en påminnelse om mitt nuvarande lif, då bättre tider komma, ty jag kan aldrig tro, att jag kan vara dömd till en sådan tillvaro som nu för hela mitt lif. Det har varit en tröttsam dag, mycket tröttsam. Mamma var sämre på morgonon, o c h jag frågade fröken Sophie, om jag ej finge taga mitt arbete med mig hem, men hon svarade: » jag vågar ej riskera dylikt vidare, du kan få litet linnesöm med dig hem, men, som du vet, betalar jag mindre för sådant arbete, o c h så måste du nödvändigt först gå till fru F. och profva hennes barns klädningar. » Fru F. är en pedantisk dam, som jemt anmärker öfver de minsta småsaker. Hon grälade på barnen, för att de ej stodo stilla, och jag måste ändra och ändra, så att det gick rundt i hufvudet på mig. Hennes fullväxta dotter Bertha såg det nog också, ty jag hörde henne säga: » Mamma, fröken Maria ser så sjuk ut, låt henne sluta nu. » » Hon har betaldt för sitt arbete », blef det liknöjda, hårda svaret.
Hvad beträffar dess beskaffenhet, så utgöres den mestadels af gärdesgårdar af träd virke, men exempel saknas ej heller på stenmurar; dock förekomma de hufvudsakligen endast kring de till bostäderna närmaste och således mest vårdade ägorna och äro af jemförelsevis ringa utsträckning. Lefvande häckar och grafvar äro såsom stängsel nättopp kända.» »Hvad angår länets Hushållnings-Sällskap, så bevittnas dess tillvaro redan år 1814 af Sällskapets sedan dess befintliga handlingar. De stadgar, hvarigenom dess verksamhet nu bestämmes, äro af Kongl. Maj:t under den 24 Juli 1857 fastställde. Att med den uti denna berättelse afsedda period och med de nya stadgarne inträdt en lifligare verksamhet uti Sällskapets åtgärder torde med skäl kunna få antagas; och då matrikeln öfver dess ledamöter närmast efter nämnde periods utgång upptager: ståndspersoner 310, allmoge 221, summa 531, hvilket antal sedermera betydligt ökats; då Sällskapet fördelat sig i kretsar, benämnda hushållsgillen, till antalet 17, som, hvart på sitt håll under en särskild Ordförande, medverka för Kongl. Sällskapets syften; då Sällskapet allt efter de senaste mera genomgripande förändringarne af bränvinslagstiftningen ägt årliga deraf härflytande inkomster af ungefärligen 9,000 R:dr att disponera; och då dessutom ungefär 800 R:dr årligen influtit uti ledamotsafgifter, så är det lätt förklarligt, att en sådan större verksamhet kunnat utvecklas till afsedd förbättring af de allmänna hufvudnäringarne.» »Af Sällskapets tillgångar hafva anslagits till en för länet gemensam lägre landtbruksskola en summa af 37,500 R:dr, fördelade på 25 aktier uti ett för dess upprätthållande och under åtnjutande af 4,000 R:dr R:mt årligt statsanslag bildadt samt på 61 aktier ä 1,500 R:dr R:mt grundadt bolag. Undervisningen har oafbrutet varit i gång uti denna skola, och eleverna enligt derom gällande bestämmelser fulltaliga. Fyra aktier voro vid 1860 års utgång ännu icke af Sällskapet inlöste.
”Vi gore oss ett välgrundad! hopp, att ''härigenom de af sednaste Banco-Utskott be, ’stäiride 500,000 Piastrar kunna emot behof”vet blifva fullt svarande, dä tvertom, efter ”det summan är fastställd, troligen ett dubbelt ''belopp ej skall blifva tillräckligt.” Intill 1812 ars Urtima Riksdag i Örebro* hade ingen reqvisition kommit i fräga. Böljande föreskrift gafs i Banco-Reglementet af den 17 Augusti samma år: ”Sednaste Banco Utskottets meddeldte yttrande om utvexling af Piastrar uti uppgifne ’’nödvändige lall och under föregifne uttryck* ”lige vi,kor af förbehåll, finna vi jemväl anledning, att härmedelst förnya och stadfästa.” I Junii månad 1813 utlernnades, enligt Kongl. Majus hoga reqvisition, 100,000 Spanska Piastrer i och för de vexeibehof, som blifvit en följd af Svenska arméens vistande på utländsk botten. Kongl. Majus och Rikets Stats Con toir lemnade derföre en depositions summa af 150,000 Ridr i Götha Canals 3 procents obligationer, jemte förbindelse att återställa Silfver inom den 17 Juni 1814. Detta lån blef med Silfvertackör efter lika halt värde liquideradt till största delen i September månad år 1813, och det öfriga R:dr 9,783 40 sk. uti Silfver Speciemynt i Maij månad ibi-f, Af Banco Utskottet» Betänkanden. st 35 ? Af Banco-Utskottet vid 1815 års Urtima Riksdag i Slockholm bief, rörande föreskrifien i detta ainné och den deraf skedda tillämpning, aldeles icke något yttrande till Banco Fulimägtige meddeladt.
Den sista talaren på f. m. befarade, att, i händelse förslaget antoges, skulle det möjligen komma att finnas medborgare, hvilka icke hade någon religion. Mig undras om något sådant kan förhindras under nuv:de förhållanden, eller om någon lagstiftning är sådant mäktig. Det torde vara förgäfves att genom lagar söka påtruga menniskor religion. Kommer den icke inifrån, lärer den icke kunna genom yttre straff inpiskas. Vidare har man sagt, att förslaget vore stridande emot 89 §:n Reg:sF:n, som omnämner dem, hvilka tillhöra annan trosbekännelse. Man har deraf velat draga den slutsats, att hvarje medborgare måste tillhöra någon viss förut erkänd kyrka eller trossamfund. Denna slutledning är alldeles falsk. Grundlagarne skola efter ordalydelsen tolkas. livar och en som hyser annan tro, än Statskyrkan, tillhör ju annan trosbekännelse, äfven om han vore alldeles ensam uti denna troslära. Reg:sF:n kan således icke lägga något hinder emot förslagets antagande. Ehuru jag gillar åtskilliga emot förslaget gjorda anmärkntr, anser jag mig likväl böra tillstyrka dess antagande; under förhoppning likväl, att i 10 §:n sisla mom. orden »åtal för »villfarande lärosatsers utspridande» måtte utbytas mot orden: »ålal för öfverlrädelser af denna författning.» Gr. Sparre, Erik: Vid början af öfverläggningen i dag tillvitades mig, att jag som ledamot i Otsk. deltagit i utarbetandet af förev:de förslag, ehuru jag under öfverläggningen om Utslcs förra Betänk, yttrade misströstan om Utslcs förmåga att utarbeta ett alla tillfredsställande förslag. De yttranden, som nu blifvit afgifna, hafva mera än rättfärdigat denna min misströstan. På ena sidan har man nemi. sagt, att Utsi;, gått för långt och å den andra, att Utsi;, ingenting medgifvit: på ena sidan har man förebrått Utsk. lättsinne, underlägsenhet, brist på religiös känsla och på den andra har man sagt, att Utsi;, ännu hårdare tillknutit banden än förut. Med ett ord, jag minnes icke alla förebråelser emot Utsi;.
M:s disposition, och då under missväxtår naturligtvis mycken spanmål kommer att införas, blir den summa så mycket större, som då kan disponeras; men innan spanmål hinner inkomma, och möjligen äfven sedan, lill dess, tullen blifvit erlagd, behöfver undsättning lemnäs, ju tidigare ju bättre. Derföre är det angeläget, att något creditiv lemnäs till Konungens disposition vid sådana tillfällen, på de villkor, som i den K. propos:n äro föreslagna, nemi. att ersättning skall lemnäs af den först inflytande tull för spanmål, som införes. Dessa medel kunDa då icke länge blifva obetalta, utan kunna fortfarande disponeras till andra behof. Pä de skäl jag nu haft äran anföra, hemställer jag vördsamt, alt R. o. Ad., med bifall i öfrigt till Utsk:s förslag, ville, i öfverensstämmelse med K. M:s propos., besluta anslående af någon summa till creditiv, att af Konungen vid inträffande missväxt disponeras. Hr von Hartmansdorff, Au g: Den siste talarens yttrande visar nogsamt, såsom mig synes, alt delta betänk, är af beskaffenhet, att böra i sin helhet föredragas och öfverläggningen jemväl föras på samma sätt. Jag anhåller derföre, att Hr Gr. o. Landtm, ville göra framställning derom till Ståndet, och att jag derefter måtte återfå ordet. Uppå H. Ex. Hr Gr. o. Landtnäs, i anledn. häraf framställde propos. biföll R. o. Ad., att, i sammanhang med den redan upplästa första punkten, de öfrige punkterne af förevarande utlåt, finge föredragas, hvadan desamma nu upplästes. Sedermera blef äfven den vid Utsk:s utlåt, fogade, af Frih. Palmstjerna afgifna reservation uppläst, på begäran af Hr von Hartmansdorff, som derefter yttrade: För min del anser jag Frih.
Hvad jag härom i milt förra yttrande anmärkte, äger i det närmaste oförändrad tillämpning på samma förslag i dess ännu varande skick; ty de förändringar, det undergått hos Lagberedningen, äro icke väsendtliga, om ej deruti, att jurymännens bildningsgrad, hvilken af Lagkommilteen varit föreslagen att bestämmas till de allmänna kunskaper, som utgöra högsta grad af undervisningsämnen i folkskolor, och hvilka kunskaper äfven borde innehafvas af dem, som finge i val till jurymän deltaga, blifvit nedsatt, enligt hvad redan är nämndt, lill intet annat kunskapsmått, än att kunna läsa skrifvet och skrifva. Hvar tredje månad skall juryting hållas i hvarje län, dervid öfverrätt med jury sammanträder; och då det hålles annorstädes, än der öfverrälten vanligen sitter, måste en eller flere bland öfverrättens ledamöter begifva sig dit. Om desse icke utgöra domfört antal; så kallas ojäfvige underdomare i orten att med dem sammanträda. Denna de ständiga domstolarnes och dornrarnes befattning med jurytingen är, hvad som först förekommit mig anmärkningsvärdi.
St. dertill vilja anslå, och för det tredje, om R. St. vilja bestämma hvilka jernvägar försl skola byggas, eller öfverlemna afgörandet till K. M. Hvad då först beträffar den frågan huruvida man vill alt vårt land skall få åtnjuta samma fördel, som anläggningen af jernvägar redan länge tillskyndat andra länder, så tror jag att denna fråga bäst besvaras med en hänvisning till tänkesätten hos gammal och ung. Man må nu kalla delta för en jernvägsfeber, som går öfver Riket, så har den åtminstone redan visat sig ganska långvarig, emedan den börjades 1848 och fortfar att vara i jemm tilltagande, och jag vill hoppas, att om det skall kunna kallas en feber, så är det åtminstone en sådan, hvars kris lofvar alt leda till ett föryngradt lif, men icke lill någon död. Man bör således icke uppehålla sig vid denna del af frågan, utan endast tillse huru rådane vägar må kunna åstadkommas. I afseende på beloppet af anslag för detta ändamål, har Utsk. icke föreslagit något, och något bifall lill Utsk:s förslag i denna mening har icke blifvit begärdt. Jag behöfver derför icke heller yttra mer om Utsk:s ^ntlåt. i detta fall. Man har fästat sig vid en reservation af Frih. Åkerhjelm, som föreslagit beloppet till 5,000,000 R:dr. Hvad detta beträffar, så kan jag icke bedöma den saken ur någon annan synpunkt, än genom att taga i betraktande huru stort belopp af penningar, som i och för en arbetsstyrka bör kunna användas, utan att skada andra näringar. Jag föreställer mig, all om 1,600,000 R:dr b:ko om året skulle användas på en punkt, så skulle detta medtaga så stor arbetsstyrka, att den förnämste af våra näringar, jordbruket, derigenom skulle blifva lidande, och endast under förutsättning, att summan icke användes till hopdragande af arbetsstyrkan på en punkt, för blott den ena banan, utan för begge, anser jag den lagom och har således icke något emot alt en summa af 5,000,000 R:dr beviljas. Återstår nu tredje frågan, eller om R. St. skola öfverlemna till K.
4 Stånd kunna vinnas, och jag har den fullkomliga tillit till Svenska folkets representanters förstånd, att när Konungens propos. kommer, det icke öfverlemnas åt några mer eller mindre spetsfundiga anmärkare att förhindra förslagets antagande i sin helhet. Detta är ock skälet för mitt afstyrkande af förslaget. Gr. Frölich, David: Alla scrupler emot antagande af ett lagförslag äro aktningsvärda, när de komma från en uppriktig öfvertygelse, och sådana hafva de varit i detta fall här. Men för scrupler kan icke verlden afstanna, och icke eller lagförslaget uppehållas i evärdeliga tider. Det har blifvit här lill öfverflöd bevisadt, att icke någon annan utväg finnes för alt genomdrifva detta förslag, som i 30 år utgjort en af folkets stora önskningar. Ilar man icke märkt likväl, att dessa scrupler hos somliga just tilltagit nästan i samma mån, som andra hafva bevisat, att man borde öfvergifva scruplerne? Ja man kan icke undgå att hafva märkt, att då man till och med icke hade nog med de scrupler, som nu lefvande personer kunnat uppväcka, sä har man uppletat hvad de afdöda hafva talat, och man har velat gifva åt de afdödcs scrupler en stor vigt, derföre att dessa personer voro, som man sade, opartiska. Den bär nämnda personen var allmänt känd för alt vara opartisk, men han har icke blifvit mera opartisk för det alt han är död; här finnas tvertom många, som nu yttrat sig och hvilka också en gång måste underkasta sig förgängelsen, men man torde likväl få svårt att sedan finna deras yttranden opartiska. Således, mine Hrr, bör åtminstone icke opartiskheten hos en afliden ligga såsom en scrupel att hindra hvad nutiden af oss fordrar.
Maj:ts Nädiga Proposition, angående Instruction för Riksens Ständers Fullmägtige eller wederbörande Embetsman, hwilke i frågor Register. izi om eftergift af ädömde ersättningar, som tillhöra Riksens Ständers Penninge-wcrk re., böra warda hörde, 429. — om Tacksägelse-adrest till Konungen den iz Mars för Riksstyrelsens emottagande, jemte underdänig lyckönskan, 440. -7 om Bewillnings-Utskottets förslag till en Bewillnings-Förordning, 53a. — rörande Lag-Utskottets Betänkande angäende den af Frihr. 8 issi von Holstein, (lorlltri lundvig, wackta fräga okn arfsratten för döttrar af de nya Adeliga Kttcrne rc., 584. — om Stats - Utffottets Memorial rörande förestagen förhöjning i Postbetjeningcns löner, 585. — angäende Allmänna Beswärsoch Oeconomie-Utffottets Betänkande, rörande dispositionen afsiden fienden tillhörige egendom, som under krigs, tider pä Regeringens befallning sequestreras, 585. — med infordrande af Riddarhrrs-Utffottets utlätande om stora Riddarhus - Salens förseende med kakelugnar, 586. — med uppdrag ät Riddarhus-Utffottet att inkomma med en förnyad och fullständig redaktion af Riddarhus - Ordningen, i följe af de beflut Riddcrffapct och Adeln deröfwer fattat, rc. 586. — om remist till Lagsamt Allm. Beswärsoch Occonomic-Utffottcn af Grefwe OMenlloi'gs, lollan Henning, Memorial, angäende de ännu oafgjorde Lag, frägors och Oeconomic-mäls öfwerlemnande till LagCommistionen och en Oeconomiff Beredning, Z86. —. angäende Stats-Utffottcts Memorial, rörande underdänig anhällan hos Kongl. Masit det mätte Kammar-Eollegium un dfä nädig befattning att anställa undersökning huruwida Arrendatorn af Lindön fullgjort arrcnde-wilkorcn, 587- — om öfwerlemnande ät Stats-Utffottets
De skäl, sorn i den upplästa reservationen äro anförda, att nemi. denna lånerörelse för banken är ganska besvärlig, förenad med mycken kostnad, många omgångar och controllör, hafva icke blifvit upptagna och vederlagda. Erfarenheten torde också hafva visat, att fördelarne af sådana lån ofta icke är o så stora, som man väntar, samt all de för låntagarne förorsaka stora kostnader, medelst commissions-arf voden och andra utgifter', som icke motsvaras af de beräknade fördelarna. Det har handt att låntagare, då de försummat att å rätt tid göra inbetalningar af capital och ränta, sett sin egendom såld på ulmätningsauetion, ehuru de då kunnat betala det för fallna, och för alt bibehålla egendomen hafva de måst låta en annan person inropa densamma för ägar ens r äkning. Sådana exempel äro mig bekanta. ålan inser latt hvilka kostnader och förluster derigenom uppkommit. Den fördel, som bancolånen gifva, kommer egentligen efterkommande till godo, men minskar icke beloppet af de utbetalningar, som för det närvar, måste göras. Det torde då vara tid att banken, så fort ske kan, kommer ifrån så beskaffade lån, och att man undviker allt som uppmuntrar dem och ökar möjligheten och hågen för deras söl.ande. Iir von Qvanten, Carl: Jag kan just icke neka, ulan måste medgifva, alt i min tanke är lån pä fastighet för en bank icke rikligt och rationelt; men den frågan är icke nu före, hvarföre jag icke liar något att dervid tillägga. r.64 Den 26 September. Men hvad angar sjelfva belåningen till hälften af laxeigsvärdet eller -ytdel deraf, så måste jag göra en anmärkning. Jng (inner af reservationerna, att banken redan gjort betydliga förluster på lån ulgifna lill -jtdel af taxei :s-väi de!. Då synes det mig vara vådligt att lemna lån lill hälften af värdet. iSSg års taxering är, lik andra taxeringar, ganska ofullkomlig, och på den bör man icke äga rätt att bygga Jåns lifgifvande; ty det förorsakar förluster, såsom af reservationerna kan inhemtas. Skulle man då antaga Utskts betänk.
Ar frågan åter af privilegii natur, så kan det beslut, som 3:ne Stånd i afseende derå fattat, icke grundlagsenligen af K. M. i nåder bifallas emot det 4:de Ståndets på 114 § Reg.F. grundade protest. De talare, som försvarat den sats, att här icke vore fråga om något privilegium, hafva egentligen såsom skäl derföre anfört, att stadgandet om den olika arfsrätten är införd i den allmänna lagen. Efter mitt omdöme utgör detta alldeles icke något skäl för ett sådant antagande. Uti en allmän arfslag bör naturligtvis intagas alla de olika arfssätt, som för de särskilda classerne af samhällets medlemmar kunna vara gällande. Om vår allmänna lag, sedan den redogjort för de ofrälse Ståndens arfsrätt, skulle i afseende på R. o. Ad:s endast stadga, att dermed borde förhållas efter R. o. Ad:s privlegier och gammal sedvanlighet, så vore lagen i denna del utan tvifvel högst ofullständig. Den allmänna arfslagen måste således ovillkorligen lemna fullständig upplysning om huru medlemmarne af hvarje särskild medborgareclass skola ärfvas; men derföre att ett dylikt stadgande intages i allmänna lagen, hvartill endast fordras 3:ne RiksStms beslut och Konungens sanction, upphöra icke de previlegier, rättigheter och förmåner som förut finnas och som ligga till grund för lagens stadgande, att äga gällande kraft, helst denna icke kan förloras utan alla fyra Ståndens öfverenskommelse och Konungens bifall. För att göra detta ännu tydligare, torde jag få anföra ett exempel. Intet grundlagsbud kan, såsom bekant är, förändras eller upphäfvas, utan Konungens och alla fyra RiksSl.-ns sammanstämmande beslut. Om nu ett grundlagsbud intages i en speciel lag, månne det derföre upphör att vara af grundlags natur? Innehållet af 101 \ Den 8 Februari e. m. 225 löt § Reg.F., der det stadgas om luiru tillgå bör när Högsta
SD?a/:t3 531* fallningShafmanbe pä ©ottlanb / angäenbe [emfning i gäUanbe ffabgar för £Rifet3 (Ställberg 55anco#S)ifcontn)erf., i anfeenbe tiH .ben för nämnbe t) tib# taliä hämmabe po(tgäng~; 49:0. o angäenbe foreflaget ftabganbe i affeenbe pä aueti0# nerä forrättanbe ä lanbet pä bagar näft före (Son# eller 4pelgebagar; 50:0. angäenbe rättighet för kronohemman och npbpggené äboer i be norra prooincerne, att till tjärubränning anroänba [lubbar och rotter m. m.; y 1:0. meb forfTag till foränbrab Ipbelfe af ett (labganbe i 1814 ärä kongl. 3ernmräferngororbning; 520. om ätgärberS mibtaganbe till beforbranbe af ben inhemta häflmtltitren, famtfill lättnabmib remontering&fPpIbighetenä fullgoranbe; 5 3:0. ben 23 öctober, angäenbe tmberfefning om upprtnnelfen af ben fä fallabe ^refl^apan; 10,0 74njk. ben 23 JÖctoBer, ongoenbe fattigBemi» för mcbelldfeBorgane miö» oppfagning of BurfTap; ?j:oi ongoenbe-fågare46nerf utgdranbe mib fogqroarnar;* 7-6:0. ben 3 CftomemBer, ongoenbe 2lfroittring6merFet inom Sitteå Soppmat!'; 77:0. ben 11 SftomemBer, ongoenbe fottet fdr författningars oHmongd^ ranbe, fornt bera^ full(tdnbigo cd) orbentligo utbelntng tiH ©omare oc& CmBee^noerl;, 7 8:0. ongoenbe fdreflagne anbringar i affeenbr a ftjutfr mdfenbet; 79m. ben 7 ^December, ongoenbelinbring. i fFjufiSningf* Befmaret mib eFemirBeS for^fonbe; 6o:o. ben n ^onuorii 183P/ ongoenbe. iffågaftdllö utmibgning of ©0*- tfjeBorgS ftabS fpinnl)itS; 6x:o. ongoenbe fottet för utfdtbonbe of dnbringoe elter tillagg i nu gdllonbe författningar;- 62:0. ben 1 7 3onuorii/ongåenbe bt;Feru ocB',Bergning^onf?ålterne t.fKifetr, 63:0;. ben 29
Det oaktadt just i anseende lill den otillräckliga garnisonen, och derigenom alldeles för stränga tjenstgöringen, har Konungen äfven låtit förminska alla dubbla honneursposter till enkla, ända upp till Konungens egen dörr. Detta visar tydligen, huruledes vakterna i Stockholm, långt ifrån att kunna minskas, vore i stort behof af tillökning, hvartill nödvändigt erfordras en större styrka af manskapet i ständig tjenstgöring. Garnisons-tjenstgöringen i Stockholm är dessutom för det närvar, mycket strängare, än uti något annat land. K. M. har i nåd. ”funnit, alt det vore meden räll Gräfning öfverensstämmande, om Staten upptoge full aflöning ”och spanmål för hela styrkan och för hela året, under ”iakttagande, att aflöning icke utbetaltes för större styrka, ”än sorn vore etfectivt tjenstgörande.” Utsk. behagar likaledes afstyrka denna nåd. propos., på den grund att ”en ”sådan anordning skulle väsendtligen rubba sjelfva grunder"na för de värfvade reg:tenas organisation och tvifvelsutan ”komma att ådraga statsverket högst betvdliga utgifter.” Denna conclusion kan åtminstone jag icke fatta. För begge gardes-regttena till fot är uti närvar, stat truppens gage, spel och handtverkare inberäknade förslagsvis upptaget för 1,640 man, tjenstgörande 61 dagar å 6 sk. dagligen, och för 888 man, spel och handtverkare inberäknadt, tjenstgörande 3o4 dagar å 6 sk. Detta är dock allt förslagsvis. Skilnaden mellan dessa summor skall besparas medelst permitteringar , och dessa permitleringar äro å truppens sida frivilliga och kunna icke commenderas, hvarföre alltid handt, alt hela det föreslagna permitterings-beloppet, 752 man, icke kunnat åstadkommas, hvarigenom gaget årligen öfverstigit förslaget.