Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
B:ko, utaf 1850 och 1851 års riksdags anslag för samma föremål må, såsom besparing å detta anslag, afskrifvas, och att alltså stadgandet i nuvarande reglementes 74 § om densammas fortfarande tillhandahållande må ur det nya reglementet uteslutas. 82 §, angående åtskilliga vid sednaste riksdag beviljade samt ännu icke till hela sitt belopp lyftade anslag för hamnbyggnader och andra vatten-kommunikationsarbeten samt väganläggningar och vägförbättringar äfvensom vatten-aftappningsföretag, motsvarar 90:de, 96:te, 97:de och 98:de §§ i 1854 års reglemente; 84 §, angående återstoden af det under sednaste riksdag beviljade lån för GefleDala-jernvägens anläggning, innehåller de i afseende på ej mindre utbetal - Stats-Utskottets Memorial M 264. 3 ningen af detta lån än hela låne-summans framtida återbetalning samt lånemedlens användande äfvensom låntagarnes åligganden, i nu gällande reglementes 4 51 § meddelade stadganden, som icke redan blifvit iakttagna eller fullgjorda; 85 §, angående anslaget till afvittrings-ärendenas fortskyndande inom norra länen» motsvarar 4 02 § i 1854 års reglemente; varande Riksgälds-kontorets skyldighet att i föreskrifven ordning; utbetala detta anslagsbelopp utsträckt till 4859 års slut. 86 §, angående den för erhållande af ett tillförlitligt instrument till bränvins mätning och profning utsatta belöning, öfverensstämmer med nuvarande reglementes 104- §; kommande, i händelse den härom nu föreslagna § varder af Rikets Ständer godkänd, den för nyssnämnda ändamål afsedda anslags-summa att fortfarande intill nästa riksdag tillhandahållas;- • 87 §, angående återstoden af det vid sednaste riksdag beviljade anslag till premier åt kreaturs-egare, motsvarar det då utfärdade reglementes 106 §; 88 §, angående den vid samma riksdag anslagna summa för slöjd-expositioners befrämjande, är hufvudsakligen lika lydande med 407 § i ofta åberopade reglemente. Då Rikets
Giltigheten af hvarje ve® el förbindelses form vare pröfvad efter lagen å den ort, der den tecknad är; men öfverensstämma utrikes tecknade vexel-förbindelscr med svenska lagens fordringar; då vare de förbindelser, som sedan här i riket tecknas, giltiga, ändå att de utländska rörö bristfälliga efter utländsk lag. Träder svensk man i vcxelförbindelse med annan svensk man å utrikes ort och iakttages dervid hvad svensk lag föreskrifver; vare förbindelsen giltig, ändå att den ej öfverensstämmer med lagen å den ort, der förbindelsen tecknades. 13 Kap. Om laga domstol och rättegång i vexelmål. 83 §. Domstol i vexelmål vare Rådstufvu-rätt i den stad, der svaranden bor eller anträffas, men om han å landet bor eller anträffas, Rådstufvu-rättcu i närmaste stad derintill. Kongl. Majus Nåd. Vexelinnehafvare må för hela sin fordran stämma en af vexelgäldenärerne; och stånde det i hang fria val, hvilken af dem han först stämma vill. Stämning i vexelmål skall, der sökanden det åskar, meddelas till samma dag, som den sökes, om Rätten då sitter och svaranden är så till hands, att han kan före rättegångstimmans slut sig infinna. 86 §. Pröfvar rätten sökandens påstående vara af den beskaffenhet, att det genast bifallas må, döme då till betalning, och förordne tillika, att, i brist dcrafj utmätning och bysättning straxt ske må; dock skall för inrikes vexel, som blifvit för biistande betalning protesterad, utmätning eller bysättniug mot vexelgifvaren eller öfverlåtare ej verkställas förr, än tre dagar förflutit från det han bevisligen blifvit krafd. 87 §. År målet af den beskaffenhet, att det ej kan å första rättegångsdagen afgöras; då må rätten, der käranden det äskar och omständigheterna pröfvas dertill föranleda, ålägga svaranden att nedsätta penningar i allmänt ränteri dier ställa antaglig pant eller borgen, eller att, der detta ej fullgöres, undergå bysättning till sakens slut. 88 §.
Till något fullkomligt tydligt kommer man knappast någonsin ens i fråga om grundlagsparagrafer, och man måste derför, då man vill hafva något resultat, godkänna hvad de flesta hafva granskat och förenat sig om. Jag hemställer således, om de båda Hrr, som uttalat sig emot detta förslag, då de likväl i hufvudsaken tyckas vara af samma åsigter som jag är, icke skulle vilja frånträda de förslag, som blifvit af dem framlagda. Gr. Sparre: Gr. Mörner har återigen och tvenne gånger under sitt sista yttrande upprepat, att det skulle vara fråga om att gå från den ena ytterligheten till den andra. Jag ber då att för tredje gången få upplysa att det icke är fråga om att hindra nybyggesanläggningen. 1 anledning af Hr Paykulls yttrande vill jag endast anmärka, att Utsk:t aldrig sagt att det icke skulle finnas någon lämplig jord för nybyggesanläggning i Norrland, utan blott anfört, att i skogskomiténs yttrande finnes ett uttalande i denna syftning. Nu har här blifvit framställd en sådan mängd af förslag, att R. o. Ad. har god tillgång att välja mellan dem, men jag ber att få med några ord analysera de sist framställda, för alt visa att det ej kan finnas något skäl att föredraga dem framför Utsk:ts. Hr Paykull har yttrat att man borde borttaga ordet »redan»; men huru skulle det tillgå att bibehålla för kronans räkning vissa kronoparken om man icke finge hindra nybyggesanläggningen? Man skulle ju ej kunna hindra den, som ville på en dylik kronopark hafva åt sig utsynadt ett nybygge? Det skulle blifva ganska besynnerliga kronoparker, som öfverallt afbrötos af nybyggen. Att taga bort ordet »redan», vore detsamma som att tillintetgöra hela saken. Att icke i någon mån hindra anläggningen af nybyggen, det vore ju att h. o. h. omöjliggöra kronoparkerna? När man vill att rättigheten till nybyg - Den 4 November f m.
— Men ty värr utan att qvarlemna något spår, ty om en timma var hon alldeles den samma som förut. — Hon tänkte nu endast på en utväg att lemna detta ställe, för att slippa se föremål, som påminde henne om något, som hon för alltid ville glömma. På eftermiddagen begärte hon derföre häst af systern, för att fara till ingeniörens. Båda fruarna föreställde henne det opassande i att nu fara dit, men utan framgång. Fick hon ej åka; begaf hon sig till fots, sade hon. Maria måste gifva efter. Der var hon i sitt rätta element; ingen kunde se en skymt af de sinnesrörelser, som hos henne vexlat om de sista tjugufyra timmarna. Tror någon att vi i Hedda velat teckna ett vidunder bland qvinnor, så bedrar den sig. Hon har tyvärr många sina likar i verkligheten, så vida skilda, som olika yttre förhållanden förutsätta. De hafva en böjlighet i karaktern, som gör att de lätt kunna foga sig efter ögonblickets intryck; den ena stunden öfverlemna de sig åt en tröstlös förtviflan öfver en motgång, den nästföljande kasta de sig med yster glädje i förströelsernas och dårskapens hvirfvel, eller roas de af ett lappri. För dem är lättsinnet ¯lycka¯; ty tröstlösa öfver en förlust den ena dagen, minnas de den knappt den andra. De sky ej som andra menniskor tadlet och vanäran, emedan de tro alla andra vara lika glömska som de sjelfva. Skiljsmessan. Mot aftonen samma dag, satt Leonna ensam hos modren, som nu syntes slumra. Skymningen tog till; hon smög sig varsamt för att uppdraga rullgardinen. Snöret var redan fästadt, när hon hörde ljudet af hästhofvar från vägen; en ridande, en militär, steg af den frustande hästen invid trappan; hon hörde sin fars röst, som bjöd honom vara välkommen. Var det Feodor? Det är säkert han! Hjertat klappade högt både af glädje och smärta. Hon skulle se honom! Men han kom för att taga afsked.
Det är sä mycket nödvändigare alt denne tjensteman pä stat uppföres, som man, för att fä en person som äger den skicklighet, som erfordras för alt i nämnde egenskap kunna användas, nödsakas vanligen begära honom från någon af hof-rälterna, och denne man, när han lemnar hof-rälten och den juridiska banan för att inträda på den administrativa, mister sin tur och befordrings-rätt inom den förra samt således måste inskränka sina förhoppningar till hvad han på den administrativa banan kan hafva all vänta. Utsigterna äro dock ganska få för en länsnotarie att vinna befordran, så att det oftast händer honom alt få gå ganska länge obefordrad. I allmänhet har man väl sagt, alt landssekreterarne, såsom väl lönte, böra kunna löna desse notarier. Jag medgifver visserligen, alt landssekreterare äro ganska val lönie, och jag ogillar ej heller att de, för att kunna få en skicklig länsnotarie, må betala skälig lönefyllnad uti hvad Staten anslår; men jag håller mig vid den grundsats blott, att ingen tjensteman bör aflönas af enskild person. Då länsbokhållaren t. ex. är försedd med ordinarie lön, just derföre, alt han i landskamererarens frånvaro skall göra hans tjenst, så är det ju helt och hållet principenligt att det äfven på landscancelliet bör finnas en med ordinarie lön försedd länsnotarie, som i landssekreterarens frånvaro kan förrätta tjenslen. Jag hade visserligen önskat, att StatsUtsk. närmare fästat uppmärksamheten vid detta ämne, men då det icke skett, ehuru jag är öfvertygad om att de landsh:r som deltagit i Utsk:s beslut, gjort erinran härom, och då jag samt flere lalare med mig yttrat sig för denna förändring, som så länge varit önskad och af högsta behof påkallad; så anhåller jag alt frågan om denna kontanta penningelön må skiljas från den öfriga lönercglerings-frågan, 360 Den 24 Mars. efter hon kan skiljas derifrån, samt att StatsUtsk. måtte anmodas föreslå till beviljande hvad K. M. i detta hänseende äskat. På grund häraf begär jag återremiss af denna punkt. Gr. Horn:
Det tillfälle att ersätta upphörd Privat-banks-rörelse, som sig erbjuder genom inrättande i stället af afdelning utaf Riks-banken, lärer få anses mera såsom en nödfallsutväg, än som ett för rörelsen nyttigt och fördelaktigt sätt, att meddela en dylik ersättning. 14 Banko-Utskottets Betänkande, N-.o 43. Till hvad Utskottet i detta hänseende här ofvan redan anfört, torde kunna läggas, att, utom det att allmän låneinrättning icke kan organiseras med den besparing i förvaltningskostnad, som en enskild så beskaffad inrättning, medföra de förra ej eller det gagn, som den sednare; ty en styrelse under allmän kontroll måste alltid handla inskränkt inom gränsorna af ett reglemente, hvaremot den enskilda styrelsen kan i sina åtgöranden rätta sig efter tillfälliga omständigheters kraf; samt har dessutom eget intresse att bevaka, påkallande en noggrannare och mera alfvarlig pröfning af förekommande förhållanden. Då fråga är, att ersätta Privat-banker, vill det derföre synas, som skulle sådant till största gagn för den ort, hvarest Privat-banks verkat, kunna ske, genom bildande af enskildt bolag med föremål att bedrifva Bank-rörelse, dock icke med egna, utan med Riks-bankens sedlar. Den, som åsyftar, att antingen motverka flera Privat-bankers uppkomst, eller att se de nuvarande utbytta mot andra låne-inrättningar, rörande sig uteslutande med Riksmynt, måste erkänna, att något i detta hänseende verksammare medel icke finnes, än att för den enskilde bereda tillfälle till någon vinst i ersättning mot den, han uppoffrar genom Privat-banks icke inrättande eller indragning. Fördelarne häraf för det allmänna så väl, som för den enskilde, blifva ock påtagliga. Riks-banken, såsom förläggare åt de enskilda bolagen, kunde med större säkerhet beräkna rörelse-kapitalet till stöd för realisationen och myntvärdets upprätthållande. Den enskilde åter befriades frän nödvändigheten att emottaga ett bytesmedel, som han ofta icke kan använda; ty det har handt och kan inträffa, att för allmänna utskylders indrifning utmätning verkställes hos den, som för skulden har full tillgång i Privat-banks-sedlar.
Det är ju gifvet, att om vinsten af att erhålla den s. k. bortskänkta kopparen vore af någon större betydenhet, så skulle man icke låta ett sådant tillfälle tili vinning gå sig nr händcrne, utan från Banken uttaga silfvermynt och icke plantsar. På sätt jag nyss sade, har vårt nuvartde mynt lyckats att tillvinna sig förtroende i utlandet, och äfven med hänseende till skadligheten af ali utan trängande behof rubba detta förtroende, tror jag, att det icke vore så särdeles nyttigt att förändra vårt silfvermynts nuvartde legering. Man har i utlandet börjat att vänja sig vid det Svenska silfvermyntet och emottager det såsom ett godt mynt. Om man nu linge se, att detta mynt blifvit mindre, så och då man i allmänhet i utlandet ej tager så noga reda på våra Svenska förhållanden, skulle man måhända misstänka, att sjelfva myntet blifvit försämradt, hvilket naturligtvis skulle hafva till följd, att det förlorade något af det nyligen erhållna förtroendet och således blifva mindre gångbart i utlandet. På de skäl, jag nu haft äran framställa, anhåller jag vördsamt att denna punkt måtte i dess helhet bifallas. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Detta Betänk:de har blifvit så väl försvaradt af de 3:ne siste värde talarne, att dervid är föga att tillägga; men jag anser mig böra fästa R. o. Ad:s upmärksamhet på en omständighet, hvaruti, såsom jag tror, desse talare i någon mån misstagit sig. De hafva nemi. sagt, att man genom det Svenska silfvermyntets nuvartde legering bortskänker en viss qvantitet koppar. Uti ett sådant yttrtde ligger, enligt mitt förmenande, en irring, hvars beskaffenhet jag nu skall söka utreda. Då realisationen skedde, bestämdes det, att hvarje Rdr specie efter 1830 års myntfot skulle betalas med 128 sk. bko, och vid fastställandet af denna myntfot bestämdes det, att det nya silfvermyntet skulle bestå icke blott af en viss qvantitet silfver, utan äfven af en viss qvantitet koppar. Följaktligen hafva R.
Genom den underrättelse, vi äga och till hvilken, ehuru den icke är oflicielt gifven, jag dock icke sätter något tvifvel; genom underrättelse derom, att den nya redactionen till 72 §. är af två Stånd afslagen, genom denna kunskap är de facto allt, som innefattar grundlagsfråga i lagförslaget, undanröjdt; men detta förslag innehåller liera andra delar, som icke stå i sammanhang med grundlagen, och dessa hafva kommit till oss på ett ganska grundlagsenlig! sätt. K. M:t har till oss skickat Högsta Domstolens yttrande jemte motiverna till lagförslaget. Jag tror vi icke kunna stå till ansvar för, om vi lägga till handlingarna en sådan communication från Konungen. Jag tror vår pligt är att remittera till handläggning denna, likasom alla andra lill oss ankommande K. M:s Propositioner, angående civil lagstiftning. När jag således frigjort mig från denna invändning, öfvergår jag till en annan, som blifvit gjord af Hr Dalman. Jag är honom förbunden, för det han sjelf gifvit mig ett skäl att bestrida hans begäran; han har nemligen underrättat oss, att grundlagsfrågan är förfallen. Från denna organiska lag ar således lätt att afskilja, hvad som angår grundlagen. Jag önskade väl veta, på hvad grund Hr Dalman vill, att Constit.Utsk. skall yttra sig öfver en fråga, sorn förfallit. Jag anser derföre icke rimligt, att sådant remitteras till Constit.Utsk.; men jag emottager gerna rättelse, isynnerhet då det nu utgör en genväg lill ändamålet. Jag tackar Frih. Cederström för den upplysning, han gifvit mig, och jag tviflar icke, att ju Bancooch LagUtskm, när de altså få remissen, skola sjelfmant underlåta att handlägga de delar, som angå grundlagsfrågan. Jag tror numera, att det tillägg, Gr. Cronhjelm föreslagit, hr onödigt. När remissfrågan är afgjord, reserverar jag mig rättighet att yttra mig i liufvudsaken. Hr Dalman:
• klasser samt underkasta dem särskilda besigtningsviikor och de tillåtas att stå qvar i den medgifna klassen, så länge som deras tillstånd vid besigtning finnes vara tillfredsställande. Ehuru redan från böijan den af föreningen utgifna boken kallades för » A Register of British and foreign Shipping *, gjordes likväl under många år ingen anstalt för att öfver-vaka utländska fartyg. Men efter en tid beslöt föreningen, att den skulle anställa besigtningsmän i främmande land, och 1852 tillsattes sex i Canada samt * två i Holland och Belgien. 1869 sändes ett ombud till Shanghoa samt blef sålunda Lloyd ’ s första representant på Asiens kontinent Under da följande åren etablerades representanter för Lloyd i Triest, Ancona, Venedig, Hamburg, Melbourne, Köpenhamn, Genua etc. För närvarande har Llovds icke mindre än sex-tiosex egna ombud spridda öfver verlden, för att icke nämna de särskilda aftal, som det träffat med invånare i de särskilda städerna. Det sätt, på hvilket Lloyd måste utvidga sina operationer, är ganska egendomligt. Under år 1882 såg det sig sålunda tvunget att tillsätta inspektörer, erfame i smide-arbeten, emedan det vis$t sig vara omöjligt att upptäcka fel, hvilka kunna förekomma i dylika, genom att undersöka dem då de äro färdiga. Föreningen såg sig också nödsakadatt inspektera konstruktionen af maskiner och ångpannor, samt att kontrollera kedjor, ankare etc. 1877 företog sig äfven föreningen på inbjudning af åtskilliga egare och byggmästare af pleasureyachts att klassificera dylika fartyg samt uppstälde regler för deras bygnad. En registerbok, uteslutande egnad åt beskrifning af - sådana fartyg, utgifves nu årligen. Hvad hufvud-registret beträffar, så finner man att icke något år förflutit, utan att något vigtigt tillägg gjorts i afseende på de underrättelser det meddelar. Såsom en jemförelse mellan 1834 och 1885 finner man, att subskri-benterna voro sju hundra tjuguen förstnämnda år emot tre tusen femhundra för närvarande.
Discont-rätt — har jag uti afgifven, och till Statsoch Banco-Utstotten remitterad motion, föreslagit Betänk anden, N:o 2Z. XXXV såsom wikor för bewiljande af, wid denna Riksdag, begärdt ytterligare anflag till fullbordande af Götha Canal: Att Götha Canal-Bolag medgifwer Staten delaktighet i Bolaget, icke allenast för till bewiljande under inncwarande Riksdag föreslagne Summa, utan Lfwenwäl för hwad som derförinnan blifwit frän Statens sida Bolaget förskjutet, med deltagande proportionaliter, i förhällande till hela den sälunda förskjutna Summan, uti alla de rättigheter och skyldigheter, som delägarne i Götha Canal-Bolag, enligt Privilegier och BSlags-Rcglor tillkomma. Det hufvudsakligaste, som blifvit anfördt, mot antagandet utaf det af mig gjorda förslag, har warit: att pä sädant sätt, utom det oformliga af Statens inträdande i Bolag med enstildte. Swensta folket skulle göras för all framtid stattstyldigt undcr Gotha Canal, och Canalens tjenstemän blifwa Stats-Werkct päförde, samt slutligen: att juridiska betänkligheter skulle möta wid »verkställigheten, fästom det gamla Bolagets utredande till stulder och fordringar. Till bcswarande af desta gjorda anmärkningar, har jag inom de sammansatte Utskotten anfört, och upprepar det här: att, dä Staten lätit sig indragas för sä betydliga summor som dem, hwilka under 3:ne föregäende Riksdagar blifvit gifne till fullbordande af Götha Canal, och arbetet stä långt som nu är fullföljdt, har Staten redan satt sig i den ställning att nödgaS, antingen gifwa sin mellankomst till företagets fullbordande och beständ, eller fe det förfalla till ruiner; att det nu anförda äfwen gäller till bcswarande af anmärkningen om Swensta folkets skattskyldighet under Götha Canal, hwilken <ke
Lag förbereddes och fullbordades, försummades icke så den Romerska rättens studium, utan föredrogs ständigt af en särskild Professor vid Upsala universitet. Det var först år 1740, som, för att bereda tillfälle till den visserligen nödiga Ekonomiska professionen, Romerska rätten upphörde att tillhöra en särskild profession, utan förenades med professionen i den Svenska rätten. — Med Romerska rätten borde den Juridiska encyclopedien vara förenad. Dess studium inledde lämpligen de Juridiska studierna oell den borde derföre gerna, såsom i anBih. till B. St. Brot. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 1 Baft. 3 18 StatsUtskottets Utlåtande N:o 139. dra länder också skedde, föredragas hvarje termin eller åtminstone hvarje läseår, så att ingen Juris studiosus måtte sakna denna allmänna förberedelse. Dess nära förbindelse och sammanhang med den Romerska rätten, sådan denna i ett land med sjelfständig nationel rätts-utveckling borde idkas, vore ögonskenlig. På grund häraf har motionären föreslagit, alt Rikets Ständer måtte anslå 9,000 R:dr årligen till tvänne nya professioner i Juridisk encyclopedie och Romersk rätt, en vid hvartdera af rikets universiteter, men att, derest vid närmare pröfning ämnena för de nya professionerna skulle anses höra annorlunda fördelas, det måtte underdånigst bänskjutas till Kongl. Maj:ts nådiga pröfning att bestämma de nya professionernas omfattning ibland de ämnen, i hvilka undervisningen, enligt gällande författning, skall vårdas af Juridisk fakultet. Jemte denna motion har Utskottet fått emotlaga elt vid densammas remitterande hos Ridderskapet och Adeln af Herr von Kock, S., afgifvet yttrande innefattande hemställan, att Rikets Ständer måtte bevilja elt årligt anslag af 12,000 lt:dr för befrämjande af den juridiska bildningen genom inrättande af en högskola i hufvudstaden i stället för de nuvarande
Ridderskapel och Adeln. S. D. Beslöt Ridderskapet och Adeln att för tjenstgöring vid protokollet från och med nästkommande års början antaga ytterligare 2:ne Notarier; och skulle Stats-UIskottet genom protokolls-utdrag om detta beslut underrättas, på det att Utskottet måtte gå i författning om utbetalning af arfvoden till dessa Notarier. S. D. Föredrogs och bifölls Slats-Viskottets den 21 dennes bordlagda Utlåtande N:o 14, i anledning af väckta frågor om anvisande af statsanslag för åtskilliga af kyrkokassorna i Skåne och Halland hitintills bestridda utgifter. S. D. Föredrogos och biföllos Banko-Utskottets nedannämnda den 21 den nes bordlagda Utlåtanden, nemligen: N:o 3, i fråga om. afskrifning af åtskilliga från Lånekontoret i Göteborg utgifna diskontlån, äfvensom af derstädes balancerade öfverräntor å dylika lån; N:o 4, i fråga om afskrifning af 5 särskilda från Lånekontoret i Malmö utgifna diskontlån; samt N:o 5, öfver Verkmästaren vid Tumba bruk F. Bladins ansökan om ersättning för en resa i ändamål, att inhemta upplysningar om pappersfabrikationens framsteg i främmande länder. Prot.-Utdrag den 28 December 1859. 157 S. D. Efter föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 21 dennes bordlagda Memorial N:o 2, i anledning af väckt motion om rättighet för de olika hvpoteksföreningarne att utgifva depositionsbevis, lades detta memorial till handlingarne) med förklarande alt Ridderskapet och Adeln ansåg motionen böra af BankoUtskottet behandlas. S. I).
Men då Stats-Utskottet icke erhållit något förslag i denna syftning, så har Utskottet, i sakens närvarande skick, icke kunnat tillstyrka Rikets Ständer att nu anslå medel till nedförandet af vestra stambanan till Jernvägen och Stadsgården. Mot den af Friherre Ericson sednast uppställda beräkning af årliga inkomsten utaf sammanbindningsbanan och centralstationen vid Clara sjö, hvilken inkomst skulle uppkomma dels genom besparing af tjenstemannapersonal m. m., tillhörande jernvägen, dels genom de ökade afgifter, som skulle påläggas trafiken, torde med skål kunna erinras, att densamma utgår från den förutsättning, att all både godsoch passagerare-trafik till och från Stockholm skulle, utan afseende derpå om densamma finge något gagn af sammanbindningsbanan, erlägga en högre afgift, ån den, som nu betalas för jernvägens trafikerande till bangården på Södermalm. Dessutom synes beräkningen icke stödja sig på redan vunnen erfarenhet om trafikens omfång. Enligt från Styrelsen för Statens jern vågstrafik erhållen uppgift, har nemligen från början af sistlidne November månad, då hela vestra stambanan öppnades, intill sistlidne Februari månads slut, antalet passagerare, som ankommit till och afgått från Stockholm, utgjort blott 41,887 personer samt det dit ankomna och derifrån afgångna godsét bestigit sig till 155,851 centner, hvilket, för år räknadt, skulle visa en trafik af 125,661 passagerare och 467,553 centner gods. Om sammanbindningsbanan hår - 44 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. för erhölle en tillökad afgift af öfverhufvud t. ex. 15 öre för hvarje person och 4 öre för hvarje centner gods, uppginge hela den tillökade inkomsten till blott 37,551 R:dr, eller icke fullt \ af den utaf Friherre Ericson beräknade inkomstsumman. Hvad som på sådant sått komme att inflyta, betåckte således sannolikt icke ens den ökade trafikkostnaden och kunde ännu mindre lemna något öfverskott.