Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det hade varit märkvärdigt, att se den utbetala Bankens panter, om fienden här våldgästat och mord bränt. Det synes i alla fall vara mera skäl, att Banken lider, än att man skulle utpanta i de Orter, der fienden härjar. Således tror jag, att detta skäl genast vid för - * Den a5 Maji. '77 första påseendet förfaller. För Skånska Bolaget är äfven stadgadt, att det icke ansvarar för skador genom explosioner af publika krutförråd. Detta är ganska nödvändigt för delta Bolag, ty några af Städerne i Skåne äro omgifne af Fästningsverk, der krut förvaras. Städerne hafva ofta anhållit att förskonas från att inom Städerne hafva krutkällare, men hittills har intet afseende blifvit gjordt på deras begäran. Dels i följd deraf, att hittills ingen sådan explosion skett, dels i hopp att, genom Militärens försorg, och iakttagande af nödiga försigtighetsmått, det icke skulle ske, uppstod fråga om att icke inrycka denna punkt; men man ansåg sig likväl slutligen tvungen dertill. Om den händelse inträffade, att Christianstad eller Landskrona förstördes genom en krutexplosion, så är det billigare att Banken kom att lida, än att Skåne finge ersätta en hel Stad, för det Regeringen ej vill lägga Krutmagazinet mera aflägset. Hvad åter angår Götheborgs Brandförsäkringslnrättning, så nämner Utskottet, att det anser den mindre säker, men uppgifver ej anledningen dertill. Det står blött: att berörde Inrättning sä i anseende till dess inskränktare omfång och verkningskrets j som ätskillige uti dess Reglor upptagne vilkor och f örbehåll erbjuder ännu. mindre garantie för en långifvare, än den ofvannämnde Skånska j hvilken dock fun26 H. I2 178 Den 25 Maji. nits i flera hänseenden ej -vara jemförlig med Allmänna BrandstodsBolaget och fastmindre motsvara eller ersätta den säkerhet som för Banken gått förlorad genom upplösningen af Allmänna BrandförsäkringsVerkets Stadsfond.
Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jemte det jag begagnar mig af tillfället för att reservera mig emot R. o. Ad:s nyss fattade beslut, får jag i afseende å den nu föredragna §:n förklara, det jag anser vattenoch brödstraffet oförenligt med den tendens, som i öfrigt genomgår Strafflags-förslaget. Jag skall icke trötta R. o. Ad. med att utveckla skälen till denna min åsigt, emedan sådant nu vore utan ändamål. Jag inskränker mig således till att i protokollet få förvaradt, att jag anser det vattenoch brödstraffet icke bort såsom förvandlingsstraff i Sveriges lag bibehållas. Frih. Armfelt: Med anledning af Gr. Mörners sista yttrande får jag upplysa att uti det »förslag till författning om nya Strafflagens inlörande och hvad, i afseende derå, iakttagas skall», hvilket lör närv:de hvilar på Ståndets bord, lyder 8:de §:n som följer: »För böter, som elter äldre lag eller författning äro eller blifva ådömda, så ock för vitén, hvartill någon är eller varder fälld, skall, vid bristande tillgång, utom i de fall, som i 9:de §:n sägas, förvandling till annat straff, oberoende af det beslut, som derom förut må vara meddeladt, ske efter nya lagen, med iakttagande att, om brottet är löröfvadt innan samma lag gällande blef, vitén och sådane böter, som enligt äldre lag eller författning bort med enkelt fängelse efter Ulsöknings-balken aftjenas, skola till fängelse efter ll:te §:n i 2:dra kap. af nya lagen förvandlas, dock att, i thy fall, dylikt fängelse ej må på längre tid än femtiosex dagar åläggas, och att all fråga om utgilvande eller förvandling af sagda böter och vitén kommer att förfalla, i händelse den dertill dömde skall för andra böter, vid bristande tillgång, undergå högsta förvandlingsstraff vid vatten och bröd.» Genom detta stadgande tyckes allt tvifvel om omfånget af den nu föredragna §:n vara häfdt.
Det var så mycket inom honom som hade jemnat sig, sämjat sig. Bränvin och hvarje rusgifvande dryck hade han för evigt afsvurit. Alla hans häftigare lidelser lågo domnade, som hade de varit döda. Han hade blott ett mål i lifvet (om lif blef honom beskärdt), en håg, en böjelse: han ville uppfostra lille Gustaf, och uppfostra honom väl, och derför arbeta natt och dag, lefva och andas. Hvad Lena angick, så hade motgångarne och de felslagna förhoppningarne redan förut betydligt späkat henne, och det dagliga umgänget under samma tak med goda, renhjertade menniskor något litet smittat och inverkat äfven på hennes styfva sinne. Det onda hade visst borrat en djup afgrund i hennes själ, men denna afgrund var dock icke alldeles bottenlös, utan kunde möjligtvis ännu fyllas med något godt. Detta hade dock långt ifrån icke inträffat ännu, men på nedersta botten rörde sig likväl redan några nästan goda känslor: hon såg icke mera med ilska och förtrytelse, att den gamla svärmodern ännu gick och lefde, fast döden tycktes vandra jemna steg med henne. Några ljusa, klara, rena gnistor af tillgifvenhet och aktning för sin make började att höja sig ur den mörka eld, hvaraf hon brunnit för honom. En slumrande syskonkärlek började äfven sakta vakna, midt ibland afund och misstroende, till Elin. Någon gång kastade hon till och med en medlidsam, halft mensklig blick bort på den stackars Abraham, hvilken hon förut ansett och handterat alldeles som ett kreatur, hvilket ej har annan förtjenst än sin dragningsförmåga, och i sin moderskärlek till lille Gustaf, hvilken förut endast varit varginnans ursinniga djuriska tillgifvenhet för sitt yngel, började hon blanda smulor af förnuft och eftertanka.
Hvad Grins anmärkn. vid 6:le §:n angår, eller att civil-myndigheten borde vara pligtig att genom trumhvirflar eller trumpetstötar skaffa sig ljud, så är det otvifvelaktig! riktigt, att civil-myndigheten söker skaffa sig gehör, innan han talar till folket; men om han tilläfventyrs icke har en trumma eller trumpet till hands, så lärer han väl få begagna de medel som stå honom till buds. Detta om dessa tvänne anmärkmr. Jag anser dem lika så litet som de öfriga anmärkmne vara af den vigt alt R. o. Ad. bör i anledn. deraf besluta någon förändring. Hvad åter angår den återstående emot 6:te §:n gjorda anmärkmn så har jag redan förklarat att jag anser det vara af högsta vigt, att i lagen iakttages nödig försigtighet och jag får derföre tillstyrka den af Frih. Palmstjerna i denna del äskade förändring; och jag skall inom Utsk. i detta såsom i många andra afseenden söka verka för den önskan Ståndet uttrycker. Gr. Lagerbjelke: Jag anhåller att få förena mig med hvad Gr. Sparre yttrat i anledn. af Gr. Ridderstolpes anmärkn. Det är, enl. mitt förmenande, alldeles tydligt, att hvad som strider emot ed strider också emot lag. Sjelfva eden är en lag. I anledn. af hvad Gr. Ridderstolpe emot 6:te § anmärkt, innebärande, att om civilmyndighet icke lyckas göra sig hörd, då han uppmanat folket att skiljas, så skulle han söka förskaffa sig ljud genom andra åtgärder, har Gr. Sparre redan visat obehöfligheten af att ett stadgande derom i lagen inflyter, och jag ber att ytterligare få tillägga att, oaktadt Gr.
Denna föreskrift är så mycket mindre stridande mot grundsatsen för bevisningsskyldighet i allmänhet, på sätt Herr von Schantz trott, som det alltid åligger en kärande eller sökande Part att ant ngen med lagliga bevis styrka sitt anspråk eber sin talan, då han dertill icke erhåller vederpa t ns m dgifvande. Och i frågan om en la lig fordran af penningar, är det uppenbar', att man vill erhålla sin rätt fullt uf, då man icke medgifva uttryckligen att något derpå efterskänka. Herr von Schantz: Till upplysning för den värde ledamoten, sorn sist yoade sig, föranlåtes jag begära Höglofl. Ridd rs^apets och Adelns tillstånd att använda några ögonblick. Det förhåller sig alldeles så, att. un. der HofRättens ferietid alltid en Division är tjenstgörande; men dess åliggande är att en - Den 3 Juni. 63 dast upptaga och afgöra inkommande brottmål, samt andra sådana ärender, hvilka ej tåla. uppskof, såsom executionsmål, Förmyndareförordnanden, permissions-ansökningar, Domareförordnanden, med mera dylikt; och ty värr medhinnas sällan alla brottmål, hvilkas förhjelpande till snart slut är det angelägnaste af allt. Jag misskänner visserligen icke afsigten med projectet, att borgenärens underlåtenhet att bestrida Arfträdesoch Urarfvaeller Boskillnads-ansökning, ej skulle tillskynda sökanden någon förmån. Den har varit ganska god. Men för att understödja den enfaldige, som ej förstår att bevaka sitt bästa, hade det varit allra-kraftigast säga: att antingen man bevakar sin fordran eller ej, skall man ändå erhålla betalning. Utskottets Memorial blef härefter, uppå af Hr LandtMarskalken gjord proposition, till Utskottet återremitteradt. Upplästes ett ifrån ConstitutionsUtskottet inkommet Memorial af den 2 dennes, innehållande dess yttrande, i anledning af det genom ProtocollsUtdrag från samteliga RiksStånden, af den 22 Maj Utskottet gifna uppdrag, att till Riksens Ständer upplysningsvis aflemna sina tankar om grunderna, hvarefter den i skiljaktigt skick
Undertecknad Silverstolpe, Axel Gabriel; Jag är fullkomligt öfvertygad, att då StatsUtskottet afstyrkt något förslag till tryckning af ifrågavarande Skrifter, har det skett af den orsak, att Utskottet icke dertill känt någon tillgång. jag anser således Utskottet hafva i sitt tillstyrkande följt sin öfvertygelse. Men sedan nu frågan blifvit väckt, huruvida ej den så kallade Bibeltryckstunnan kunde härtill lemna nödigt förskott, och denna tillgång tilläf-* % Den 3 Juni. 2 5 ventyrs icke förut hos Utskottet kommit i beräkning, så torde det förtjena undersökas, huruvida medel af denna fond kunde härtill blifV? användbara, och får jag ur detta skäl förena mig med de Herrar, sorn begärt återförvisning. 'a / H err Munck af Rosenschöld'. Då Upsala Academie fått en så betydande skänk af Hans Kongl. Höghet KronPrinsen, hemställer jag, om icke Academien borde lemna af sin egen cassa förskott till tryckningen. Herr Adlerbeth'. Till svar på hvad Herr Proffessorn Rosenschöld yttrat, anser jag mig skyldig anföra hvad jag med visshet vill minnas, nemligen att, då Hans Kongl. Höghet KronPrinsen år 1814 beslöt att af egna medel inköpa och till Upsala Universitet förära de af Biskopen Doctor Nordin efterlemnade Manuscript, var ett bland anledningarna till detta beslut, att Upsala Academie sjelf fann sig i saknad af medel till nämnde Skrifters inköp. Som derföre Academien då ej var i tillstånd att inköpa dessa Handlingar, måste den äfven nu sakna tillgångar att bekosta deras utgifvande. Herr Rosenschöld:
Propos., i fråga om Statens medverkan för jernvägars anläggning, dels väekte motioner ronde sältet för dylika anläggningars åstadkommande, och förekommo härvid l:o. Utslc:s yttrande, ang:de Usta, 2: dr a och 3:dje punktcrne af Betänk:t JYs 273. Lades till handlingarne. 2:0. Ulsk:s förslag till förändring af i:de och S:lepunkter ne af Betaniel As 273. Hr von Hartmansdorff, Ali g.: I Konungens Propos. beter det: a) att såsom grundsats antages, alt hädanefter icke några jernvägs-stamlinier i Sverige må anläggas och utföras annorlunda än medelst Statens omedelbara försorg och pä dess bekostnad, samt 1)) att för utförande af sådana stamlinier, så vidt icke -direkta Stals tillgäugar dertill kunna af 11. St. anvisas, medel må — beredas genom uplåning” etc. Utsk. har i sitt förslag uteslutit ordet stamlinier och i stället begagnat uttrycket: ”verkställigheten af de större jernvägsanläggningar, hvilka af allmänna medel böra bekostas.” Utsk. har således utsträckt frågan om allmänna medels. anvisande utöfver Konungens förslag. Förra gången bade Utsk. tillstyrkt ett större anslag. För det närvar:de har det inskränkt beloppet lill den af Konungen äskade summan, men likväl utsträckt anslagets föremål utöfver hvad han föreslagit. För min del kan jag icke annat än yrka, det R. o. Ad., om anslagets belopp godkännes, icke måtte utsträcka dess föremål längre än Konungens Propijs. angifver. Hr Bildt, Didrik Gillis: Det eger sin riktighet att Utsk. i sitt Utlåt. J\° 273 föreslog en större summa än den, som K.
I så måtto instämmer jag med Frih. Armfelt, att jag icke vill, att, derest det blifver lag, att mö, som fyllt 25 år, icke skall vara underkastad giftomannarätt, adlig jungfru skall komma i en undantagsställning; men då jag icke vet hvad beslut de öfriga Stånden i frågan fattat, kan jag icke finna huru R. o. Ad., efter att hafva afslagit denna förra punkten, skulle kunna bifalla den nu föredragna. Kan någon uppgifva ett sätt, huru man, med iakttagande af det nyss fattade beslutet, skall kunna bifalla denna punkt, då skall jag förena mig med honom, men i annat fall måste jag instämma med Hr Ramsay i yrkandet på afslag. Frih. Armfelt: Med anledning af Gr. Liljencrants’ yttrande, för jag bedja Hr Gr:n närmare genomläsa Utsk:ts förslag. Detta förslag är uppstäldt vilkorligt och grundar sig på förutsättningen, »att ofvan intagna författningsförslag varder af R. St:r bifallet.» I min tanke vore det fördelaktigt, om R. o. Ad., ehvad beslut de öfriga Stånden än må i hufvudfrågan fatta, nu afstode från sitt privilegium i detta fäll, så att icke frågans afgörande må behöfva hänskj utås till ett blifvande Adelsmöte, utan samma rätt gälla för alla qvinnor, när Statsmakterna beslutat giftomannarättens afskaffande. Frih. Leuhusen, Frans Oscar: Jag kan icke finna annat, än att man, för att å ena sidan icke handla inkonseqvent, och å den andra icke införa ett möjligt undantagsförhållande för de adliga jungfrurna, bör återremittera punkten till Utsk:t, enär under tiden underrättelse kan ingå om de öfriga Ståndens beslut i sjelfva hufvudfrågan. Jag anhåller derföre om återremiss. Hr Nordenfalk, Carl: Då det icke torde vara lämpligt att här framställa ett nytt redaktionsförslag, samt punkten, till följd af det nyss fattade beslutet, nu icke torde kunna bifallas, förenar jag mig med Frih. Leuhusen i yrkandet om återremiss.
Jag uprepar ännu en gäng, at jag ej förmätt göra mig et klart begrepp om naturen af denna comité, och at jag Medes bör tala med warsamhet; men det förekommer mig at händelser kunde inträffa, dä denna comité», rättigheter eller styldigheter sattes i opposition mot Anm. Antalet war i början föreslagit til 13. Den 2 Junk. 57S mot xuMiks. Werks, mot Stats-8ecreter3.rens eller flägon gäng trl äfwentyrs mot sjelfwa Stats-Rädets. Det förekommer mig at wid en flik coUi^ion ärendernes fortgång möjligen kunde afstanna, i osäkerhet hwar kogsta rösten läg, antingen hos Embetsmanncn eller hos comilön, hwars Ledamöter, som hwarken bli ' egentliga Embetsmän eller egentliga Ständer, likwäl icke ffulle underläta at tilegna sig den högsta möjliga ^utoritö. Widare: Ligger det ej i naturen af hwar och en corporation, at beständigt utsträcka sit begär til wälde, och ffulle ej, genom en sadan progressiv utsträckning, denna comité, som föreställde eller trodde sig föreställa Rikets Ständer, fluteligen kunna upresa sig til en 8tatus in 8tLw, jemnhög med Högsta Magten? Om också man med noggranhet kunde föreffrifwa denna comité bruket af sin magt och myndighet, hur ffall man deremot kunna förese eller mota mistbruket deraf, som tiltagsenheten eller parti-andan möjligen fann för godt at utöfwa? Jag hatar den Kongliga Despotismens nycker sä mycket som nägvn Swenff^Man, men derföre älffar jag ej destinera den Medborgerligas.
Äfvenledes öppnades Hrr Eleclorers listor till val af en ledamot i SlatsUlsk., en ledamot i Bevilln.Utsk., 2:ne ledamöter i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., samt en ledamot i Ridd.Utsk.; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde i S tats-Utsk o l let: efter N:o 814 Hr Gyllenhaal, Fullm. Gr. Hamilton, Henning Ludvig Hugo; N-.o 1G20. Hr Lagerborg, Samuel Wilhelm; Beviilnings-Utskottet: efter N:o 86 Hr Stuart, Fredrik Christoffer; N:o 1226. Hr Gripenstedt Johan August; Allm. Besvärsoch Ekonomi-U t sko t te t: efter N:o 103S Hr Bogeman, Carl, och N:o 1768 Hr Schmitterlöw, Carl Johan; N:o 2283. Hr Akrell, Carl, och „ 2309- Hr af Dalström, Gustaf Jacob; Rid dar hus-Utskottet: efter N:o 1306 Hr Söderhjelm, Gustaf August; N:o 59. Frih. Rålamb, Claes Sigfridsson. Öppnades jemväl Hrr Electorers lista till val af en suppleant i Const.Utsk., för N:o 792 Hr Lagerhjelm, Pehr, under den ho - u Den 9 ' 0 c t o b is r. norn medgifna 14 dagars ledighet, räknad från d. 4 dennes, och sedan N:o 357 Frih. Nordenskjöld, Carl Reinhold, härtill utsedd, detta förtroende sig afsagt; och befans dertill hafva blifvit utsedd: N:o 2093. A. Hr af Wetterstedt, Niclas. Anmäldes och emoltogs Ilr Statsrådet m. ni. Fredrik Otto Silfverstolpe, som å K. M:s höga vägnar aflemnade en Dess nåd. propos. och en Dess nåd. skrifvelse lill R. St. II.
Sjelfva qvinno1 - togo vill vapen, och Amazonen Blenda och Qvinnorna i Wärend, °c . en senare tiel Dacke-Fägden; och i en ännu senare Smålands Rft*e,J anfördt af Pehr Brahe och Fredric Stenbock under Gustaf Adolph® r ? i spetsen för hvilket den storei Konungen slutligen blef skjuten, —fi-r^a — * i7 — syriska minnen af Smålänningarnes krigiska anda. Den förgås icke hel*er under ett befäl, som vet att upplifva och begagna den. 3:o Näringar. Åkerbruket utgjorde icke fordom en hufvudnäring i Länet, men Bo®kapshjordarne hafva småningom blifvit utträngda af Potates-landen och pajöl k by tta n har fått gifva vika för brännvins-pannan. Det lider således 'Otet tvifvel, alt ju för närvarande åkerbruket, äfven i detta magra Län, ^tgör en af Landtmannens hufvudnäringar. Att den kalkulerade vinsten På brännvins - fabrikationen, hvars hufvudsakliga rudiniateria är säd nu mera äfven potäter, dertill mycket bidragit, kan icke betviflas. Emedlertid har Länet blifvit eultiveradt i den mohn, att det, sorn, äfVen i goda år, fordom aldrig kunde försörja sig af egen sädesproduktion, ^Ornera blott i missvext-år behöfver hemta sitt bröd från de seminanta Provinserna och anlita Administrationen om undsättnings-spannmål. —■ jplt detta kan tillskrifvas ett väl vårdad! åkerbruk, oell om brännvinsbränningen blott vore måttlig, om den inskränktes till de fyra vintermånaderna, hvarunder hvarje omtänksam hushållare ägde tillräckligt utrymme att tillverka sitt husbehof af den numera för oumbärlig anseddäv drycken; så skulle Jönköpings
Men, mine herrar! det är icke så! partisinnet fordrar en lifsprincip , sorn icke finnes hos mig , nemi. begäret att sjelf utöfva makten, — ett begär som jag ej känner, och som hos mig för alltid måste lemna rum åt den enda önskan, Den i Juli e. m. >47 att ibland folkets män såsom representant kunna verka lill (ostei landets basta; bitterheten liar åtminstone jag endast funnit hos dem, som, öppet och äiligt antastade uti deras maktulöfning, ansett offentliga varningar såsom kränkande beskyllningar, oell klandret af deras skadliga styrelse-åtgärder såsom begär efter deras löner, taffelpenningar och euioI umen ter. För min del har jag i den mera än tjuguåriga striden emot en Styrelse, om hvilkens förbiseende af Rikets sannskyldiga nytta och bristande oväld, nit, skicklighet och drift, numera något tvifvel ej lärer finnas, sett det renasle nit för fosterlandet ofta förenadt med en uppriktighet i framställningen om medlen, som bäst af allt visat, att icke afsigten varit egoistisk eller egennyttig. Och om detta nit icke alltid varit understödt af nog sakkunskap och praktisk blick, har det i alla fall varit förtjent af uppmärksamhet och aktning. Säkert är, att hade motståndet emot styrelsesystemet ifrån rudgifvarnes sida vunnit den rättvisa det förtjenat, skulle landet nu sett sig i en helt annan belägen het; och många arbeten hade redan varit utförda, som nu beklagligtvis återstå att fullborda. Slutligen må det tillåtas mig yttra några ord, rörrde de olika åsigter, som här blifvit framställda i afseende å det resultat, hvartill Coust.Ulsk:s betänk, borde föranleda.
Lön, som för löneförhöjning för JustitiéeRåden, enär den förre under utöfningen af sitt Embete bibehöile dess förut innehafvande Tjenst, hvadan Hr von Hartmansdorff ansåge att förhöjning i JustitiasOmbudsmannens lönevilkor endast borde äga rum i den händelse, att den som härtill utsåges icke förut beklädde något Embete, hvaraf lönen motsvarade skillnaden emellan Justitia;Ombudsmans och Justi tias Prads-lönerne, Vid öfvervägande häraf och med afseende på hvari Hr vou Hartmansdorff anfört har Utskottet ansett sig icke böra tillstyrka någon tillökning i den å Stat för R. St:rs Justitieombudsman uppförde lön, Den 17 Junii ifctey. i anledning al de hos Väliofl. BorgareSlåndet gjorde anmärkningar vid Utskottets Utlåtande Wto 90 offer Expeditions-Utskottets Me - N:o 16g, Betan kanden, N:o 169. 170. 4* morial N:o 22, angående tillökadt biträde vid Correctur-läsning. (R:g;s-A.) Enligt Utskottet tillhandakomne ProtocolIsUtdrag, liar ofvanberörde Utlåtande blifvit hos Högloft. Ridd. och Adeln, den x April, lagdt till Handlingarne. Högv. PresteStåndet bar jemväl den 9 Juni, med bifall till Expeditions-Utskottets ifrågavarande Memorial , låtit lagga samma Utlåtande till Handlingarne; äfvensom Hederv. BondeStåndet, d. x April, afslagit nyssnämnde Utlåtande. Och då Expeditions-Utskottets Memorial således är af 3:ne RiksStånd gilladt, så kunna de emot Stats-Utskottets deröfver afgifna Utlåtande framställde anmärkningar icke fordra någon ytterligare handläggning, hvilket till svar på återremissen, Utskottet, får härmedelst Yällofl, Borgat éStåndet tillkännagifva.
Den unge mannen for ifrigt omkring och letade och pratade hastigt, skiftande som dagrarna om våren allt under lifliga gester. – För slarfvigt i huset madame – måste ha litet vackert – ni vet. Tycker ni om det här mönstret? – Ni känner Dostojevsky? Ah – Ryssland är för tåligt madame – vet ni hvad det kostade att komma öfver gränsen? – värnpliktig – intet pass – 100 rubler åt gendarmen! – gick galant – irrade omkring i Ungern – Paris – Paris behagade mig icke vidare – redan erbjuden plats som kompanjon till mister Aaron – känner ni honom? Smart karl – 50 dollars i veckan – nåja rätt honnett – man lefver – oui – tolerabelt ... Han vände sig plötsligt om och halfhviskade med slug min: – Men det gäller att se upp, madame – judar, judar alla här i huset! Jag håller mig annars vanligen undan. Hela den brådmogna naiviteten förbigick Louise, hon hörde knappt orden, satt där med begäret att tala ut växande till dödligt allvar, hon kände, att hon försökte göra sig sympatisk, småle – hvad som helst blott det behagade honom. Hon hade redan fått den lilla stenbiten inlindade i papper. Herr Holstein hade slagit sig ned i en länstol och blef allt fåordigare. Han betraktade henne med sina skarpa gossögon, och rummet svartnade för Louise. Hon såg orden sväfva tillreds i luften. Halft ofrivilligt, halft af instinktlik beräkning brast hon i gråt. Den unge mannen sprang upp. – Är ni sjuk, madame? Han bet i läpparna, bet i näsduken, knöt händerna järnhårdt, log krampaktigt. – Åh nej – ursäkta. Ryssen sade ingenting, han gick sökande omkring rummet och tog slutligen upp ett föremål som han presenterade henne med en artig bugning. – Håll till godo, madame. Det var ett fodral med elegant skrifpapper. Situationens komik slog henne, men på samma gång trefvade hon blindt, blygsellöst efter tillfälle att blotta sin nöd för denne främling. Hon drefs viljelöst fram mot något, som vinkade och lockade. – Å, det är så förfärligt att lefva, snyftade hon utan att veta hvad hon sade.