Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anför detta visst icke för att klanka på denna hedersbelöning åt den verldskun-nige upptäckaren, utan allenast för att visa, att man icke alltid är så noga med rangbestämmelsemas iakttagande vid ordensutnämningar. Imellertid hafva såväl serafimer-orden som de högre graderna af de andra ordname med sig icke allenast fördelen af en rangbestämd ställning, utan medför ock den reela fördelen af pensioner, hvilka, hvad serafimerriddame beträffar, äro tio t^ll antalet, deraf de fyra äldsta pensionstagame åtnjuta hvardera 900 kr. och de öfriga 600 kr. årligen. Våra rangstadg^nden tillerkänna icke politiska beställningar inom representationen någon rang. Hvarken landtmarskalken eller de fyra ståndens talmän hade eller kamrames talmän hafva någon rang. I detta afseende står det liberala Norge på en annan ståndpunkt. Hof-resolutionen den 9 Januari 1863 tilldelar der stortingets president rang och icke nog dermed utan han får en mycket hög rang och nämnes främst bland alla med rang försedda. Man kan ju icke mer hylla » folkets majestät ». Imellertid måtte det vara något litet misstag med denna rangbestämmelse, ty denna hofresolution upphäfver icke den af norska regeringen 1820 faststälda bestämmelse, att » Rigets Statholder har Rang og Saede nsest efter det Kongelige Huus og fraemmede Konge-lige Prindser samt over alla andre indenog uden-rigske Personen. Detta betyder nu ingenting, sedan ståthållarebefattningen blifvit upphäfd, men så mycketär säkert, att stortingspresidenten i rang går före stats-ministrame, så excellenser de än äro. I allmänhet tillkommer icke ^lågon rang prestema i verldsligt afseende, ehuru man vid upprättande af privata rangordningar sökt så godt man kunnat inflicka dem på de platser, som synas böra tillkomma dem, ehuru de icke kommit särdeles högt på rangskalan, så att t ex. kontraktsprostar och kyrkoherdar icke kunna tillföras högre klass än ryttmästare vid de indelta regementena.
Och det är sant: öfverallt behöfver man termometern, ej endast utanför fönstret för att veta, hur kallt det varit under den gångna natten, utan äfven inne i rummen för att der noga kunna reglera värmen. Kanhända invänder någon nu: » der behöfs ingen termometer; jag måtte väl bäst sjelf känna, om det är kallt eller varmt ». Men huru olika är ej behofvet af värme, och hur beror ej blotta » känslan » af värme och kyla ofta på det tillfälliga befinnandet, på skilda yttre anledningar! Och i hvarje fall kan denna individuella » känsla » aldrig bli obetingadt riktig och afgörande för alla. Då afgör termometern kort och bestämdt hvarje strid om » varmt » och » kallt ». Man anser för lagom rumslemperatur 1 6 — 1 9 ' Celsius. I sofrum kan temperaturen hållas än ett par grader lägre, ja, flere grader, om man är frisk och stark och ej, som t. ex. vid vården af späda barn och sjuka, oupphörligt behöfver lemna bädden, utan att gifva sig tid att taga på sig tillräckligt varmt. Men ej endast i de bebodda rummen bör termometern ha sin plats, den får ej saknas vare sig i handkammaren och på matboden, der man förvarar sina vinterförråd och ej kan vara fullt säker för frysning, eller i källaren, der såväl vinter som sommar en möjligast stadigvarande temperatur af circa 12 " bör vidmagthållas. I badrummet begagnas väl termometern allmänt vid beredandet af bad för vuxna och barn; den gamla vanan att åt det späda barnet pröfva badvattnets temperatur med blotta armbågen utrotas lyckligtvis allt mer och mer. Och i växthuset, i de rum, der ömtåliga plantor skola öfvervintra — hur oumbärlig är ej der termometern, för att man alltid skall kunna hålla den rätta temperaturen: för litet eller för mycket skulle der skämma allt! Men vi gå än längre, och anbefalla då på det ifrigaste termometern för köket vid matens anrättande eller snarare serverande. Ännu riktigare kanske borde den höra hemma i matsalen på det dukade bordet.
Naj:t velat ttll llikett 8täncler ötverlemna att söv ilvagavarancle lieilok lle8tämms ett söv8lag8-an8lag, livilket väl ej kan till Ile8tamclt koloss) ealeulera8, men lov 6a86vns^ggnacl6vn6 ej tovcle seliot va8 8tövre, än livacl sov ,4nclva Ris-6arclet8 (3a8ern as cle svän 8toeksolm8 8tacl nu citgäencle In^varteving8meclel innesälle8, eliev omkring 2,000 R:clr ärligen, oell sciv 8tallarne äsven torris tili lika selopp söra seräkna8. Rör ölrigt au8ev Ixongl.
Om den onödiga och i lag ej föreskrifna straffskärpningen, att brödet skall vara osaltadt och att fången äfven för öfrigt afstänges från allt åtnjutande af salt, varder afskaffad, så tviflar jag högligen att någon ofördelaktig inverkan på den straffades helsa kan, efter hittills vunnen erfarenhet, antagas såsom följd af delta straff. Det medgifver en kortare varaktighet af fängelsestraffet och kostar således staten mindre. Den dermed straffade får snarare återvända till sitt hem, och denna omständighet är ej utan vigt i de fall af ringare öfverträdelser, der vattenoch bröd-straffet, såsom urbota straff, bör komma i fråga. På dessa skäl har jag ansett detsamma icke höra alldeles ur straff-systemet uteslutas. Såsom en följd häraf skulle uppställningen i punkten a) blifva följande: 1. Ensligt fängelse. 9. Fängelse vid vatten och bröd. 10. Böter. Uti punkten F) skulle öfverskriften lyda så: 48 Hor till Lag-Ulsholtets BetänkandeN:o q3' Straffarbete bör vara: forsla grad, på lifstid; sjette grad, från sex månader till och med två år. Sjunde grad skulle försvinna. Detalj-föreskriflerne för ensligt fängelse och för fängelse vid vatten och bröd torde böra ankomma på vidare beredning och förslag af Lagutskottet. Utskottet har i punkten c) föreslagit, att fängelse-straffen skola undergås i allmänna straff-anstalter, inrättade dels till ensamhets-fängelser, dels till gemensamhets fängelser, samt lämpade de förra efter den Fiiadelfiska och de senare efter den Auburnska melhoden. Uti Betänkandet har Utskottet gifvit ett obetingadt företräde åt ensamhetsfängelset, och förklarat sig icke tveka att tillstyrka Rikets Ständer dess antagande såsom allmän grund för det blifvande nya straffsystemet; hvadan Utskottet godkänt den uti 9 §. af Fängelselagen uttryckta princip, alt fastän ensamhetsfängelset till en början blott skulle begagnas för dem, som dömas till fängelse i sjunde eller sjette grad, detta straff likväl må efter hand införas äfven i andra fängelsegrader under den första.
Jag vet att tillägget gäller mest medlemniarne af .-detta. lysande Stånd; men jag vet äf-? ven att detsamma icke är lysande blott af yttre Äretecken och Prydvcder, det är äfven lif-. fnnde af stora förtjenster _ stora uppoffringar för Fäderneslandet, och med denna förutsätta ning kan icke jag tveka, att, då dee jordbruiande McdborgareCffassen klagar öfver hög och ojämn Bevillning, densamma må tillåtas åtnjuta den, jag hoppas, betydliga lindring deri, 60m genom ifrågasatte Luxbeskattning blir att; påräkna; jordens beskattning bör minskas, och påkallar det nu, kanske mer än någonsin; luxens öMs, emedan flärd och pragt äro i tilltagande, och det är blott deras försvinnande, deras tillintetgörande, som skall återgifva hvarje Svensk man dess fordna yttre enkelhet, inre kraft, ära och anfeende, På dessa skäl anhåller jag att Höglofl. Utskottets utlåtande måtte återremitteras, åtföljt af detta mitt vördsamma anförande. % Ben 12 Maji f. m. 121 N:o 3. Grefve Gyllenborg, Johan Henning: Då jag, nu mera, skulle förgäfves yrka pröfning af rle vid 1800 års Riksdag godkände grunder för allmänna beviilningen, sedan Bevillningsutskottet ej gjordt afseende på Klin framställning i detta afseende, efter hvilt ka grunder likväl, blott genom en taxerings-. instance, allmän rättvisa i bevillningsfördelningen, likaså säkert bereddes, utan kostnader för Staten, som nu i irenne taxeringsinstancer hvarvid kostnaderne onödigtvis uppgå till emellan 40,000 och 50,000 R:dr, utgörande, jemlikt ifrån RiksgäldsContoret tneddelte tabeller, hela Beyilioingsinkomsten af Bergverken i Riket, är för mig, vid detta förhållande, endast öfrigt, att pröfva de grunder för blifvande bevillning, som Bevillningsutskottet till Riksens Ständer nu afgifvit, och hvarvid det torde mig tillåtas följandeanmärkningar afgifva.
I anledning af denna Motion bar dock blifvit anmärkt af Herr Tham, G. TV. dels att det blefve svårt bestämma huru stora de Tackjerns-stycken skola vara, derå stämpel ovilkorligen borde finnas, dels betungande för Tillverkaren, om honom ålades anskaffa lådor eller lårar för de mindre och ostämplade Tackjernsbitarne, hvilket senare påbud jemväl skulle betydligen öka transport - kostnaden; äfvensom Herr Lagerhjelm, Pehr, erinrat, det han ansåg lämpligast, om frågan, rörande de nu föreslagna förändringarne i Kongl. Jernvräkeri-Förordningen af den iy Maji i8r4> skulle hvila intilldess ärendet blefve handlagdt af den Comité, som har sig uppdraget att öfverse alla Bergs-Författningar. Hvad ej mindre Motionen än de dervid gjorde erinringar innehålla har Utskottet tagit i öfvervägande, och får följande vördsamma utlåtande i ärririet afgifva: - Bcsv. och Occon. Vt sk. Uti-de N.o 107. g Lika med Motionairen inser Utskottet, huru vigtigt det måste vara för jern-manufacturens framsteg till' en större fullkomlighet, att ämnesjern af ändamålsenliga egenskaper, i och för de serskilte manufactur - tillverkningarne, må kunna erhållas. Likaväl inser också Utskottet, att beredningen af tjenlig t ämnesjern icke ensamt heror af kunskaper och öfning i smeds-arbetet, utan till en ganska väsendtlig del äfven på tillgången af passande Tackjernssorter.
R:dr 45 sk. 2 rst., förklarat något särskildt anslag dertill icke vara erforderligt, enär Rikets Ständer tillika beslutat, att Wadstena Krigsmanshuskassa för åren 1852, 1853 och 1854 undfinge förhöjdt vederlag för de till Statsverket indragna rusthålls-afgifterna, samt denna ersättning, ehuru icke till fullo bestämd, blifvit af Krigs-Kollegium beräknad att årligen utgöra 53,900 R:dr, i stället för dess nuvarande belopp 42,200 R:dr; så att tillökningen uppginge till 11,700 R:dr, deraf Arméens Pensionskassa tillkomme adelar med 7.020 R:dr årligen, eller sammanlagdt för berörda tre år, 21,060 R:dr, hvilket belopp öfversköte förenämnda brist; och att, hvad åter anginge den af Kongl. Maj:t nödig ansedda förhöjningen af kreditivsumman under då ifrågavarande Stats-regleringsperiod till högst 43,000 R:dr Banko årligen, Rikets Ständer, enär behofvct kunde antagas under den närmaste framtiden blifva enahanda, som det under år 1852 varit, ansågo kreditivet böra i förhållande derefter förhöjas, dock med iakttaget afdrag från nyssberörda summa af ofvan omförmälda, Pensionskassan tillkommande andel i ersättningen för rusthålls-afgifterna, i följd hvaraf kreditivet för denna tid bestämdes till högst 36,000 R:dr Banko årligen. Af det vid 1847 och 1848 årens Riksdag anvisade kreditiv 22,000 R:dr årligen under trenne år, eller tillhopa 66,000 R:dr Banko, har, till betäckande af den under berörda tidrymd uppkomna brist i Pensionskassans inkomster, endast bohöft användas för år 1851 ett belopp af 8,937 R:dr 6 sk. 3 rst., hvadan, å dessa trenne årens kreditiv, 57,062 R:dr 41 sk. 9 rst. samma mynt blifvit Statsverket besparade.
Men nu finnes mig wekterlkgen icke större kontant tillgäng, än de patriotiska län och gäfwor som är» i Banken nedsatte, samt kring 100,000 R:dr af Engelska Subsidierna öfrige; och som de fbrr^ efter hvad jag framdeles skall ha äran anföra, till ett angeläget annat ändamäk böra användas, samt de sednare icke utgöra större summa» än att ben i det hela kan anset mindre betydlig, sä torde ingen kontant tilgäng kunna xäräknas. 2to Begge komma de säkerligen akt fordra Bevillning, hvarvid jag tror atk allt hvad till de arliga behof bör anskaffas, ocksä bör för bet närvarande i BewillningL-Summan räknas. Oet är sant, jag nämner det med glädje, att ätskilliga andra tillökningar i Statens inkomster, säsom genom antingen klokare förvaltning af Kronans Domäner eller deras försäljning» kunna efter hand vinnas; mm dä sädant icke inom en längre tids förlopp kan verkställas och gifva tillgänga^, tycker jag att allt bör nu till bevillning förefläS; och kunna alltid de föreskrifter under tiben stadgas, »ed hvilkas iakttagande, antingen en lindring framdeles - Den 2 October. ir6l. delcS i bcwillningen kan erhällaS, eller ock afbetalning pä gäld ästadkommas, och i hwilka begge händelser Rikets Högloft. Ständer under Riksdagen kunna fatta sitt Beslut. Att 1 Dewillningen intaga allt hwad för Statens behof erfordras, öfwerensftämmer äfiven med ordalydelsen af Regeringsformens 59, 62,66 §Z, hwarfdre, med tillägg af detta skäl, jag anser att, sä längt ej omöjligheten »ekar, sädank bör iakttagas. Z'.o Tror jag förekomma till öfwerwägande, huru stor bcwillning man anser möjligen kunna utgöras inom Swcrigcs nuwarande omräde, utan att bet för Landtbruketoch alla andra Näringars kulla bedrifwande och tillwext nödiga Kapital minskas:
I hvarje större bränneri skall finnas en eller två sprilhållare, uti hvilka, vid bränvins tillverkning, spriten eller bränvinet genom ett rör från imkylaren inledes. Dessa kärl skola vara stående i särskildt rum. De böra vara fullkomligt täta, enkla och, fristående, så att, genom besigtning å deras bottnar och sidor, med lätthet kan utrönas, att hemliga alledningar å dem ej finnas, skola vara af den storlek, att i hvartdera rymmes minst ett dygns tillverkning, samt inrättade med tätt slutande och med lås försedda lock. Vid bränneriet skall jemväl hållas en, efter faststäldt formulär upprättad anteckningsbok, utvisande beloppet af så väl de sädesslag, jordfrukter och andra ämnen, hvilka till bränvins-tillverknmgen användas, som det bränvin, deraf erhålles. Bran vins-tillverkare ställe sig derjemte tili efterrättelse, hvad ofvannämnda ordnings-stadga om hans åligganden innehåller, samt de föreskrifter, kontrollören i enlighet med densamma meddelar. Med undantag af endast det i 54 §. omnämnda, från imkylaren till sprithållaren gående afloppsrör samt ett afiedningsrör. för luften, får å redskap i större bränneri någon afledning för bränvins-ångor ej finnas och således något särskildt rör för länkens aftappning å redskapen icke anbringas. På afloppsröret få ej finnas kranar eller ventiler, eller annan öppning, än den, hvarigenom bränvinet inledes i den s. k. lyktan, om hvars beskaffenhet ordnings-stadgan innehåller närmare föreskrifter. Nämnda rör skall omedelbarligen ledas från imkylaren till lyktan och derifrån i sprithållaren. Så väl imkylaren, som afloppsröret med lyktan skola vara obeläckta och enkla samt i öfrigt så inrättade, att hemliga öppningar eller afledningar icke kunna å dem anbringas. Luftröret, som anbringas å kylarens afloppsrör eller på lyktan, skall så inrättas, att bränvin derifrån icke kan afledas eller upphemlas. §. 56. Allt bränvin, som i större bränneri tillverkas, skall mätas och profvas, på sätt ordnings-stadgan närmare bestämmer. §. 57.
men icke några andra, skola vara de föreslagna stadgandena underkastade, funnit sig, på grund af hvad nu emot de framställda anmärkningarne blifvit anfördt, böra lill alla delar vidblifva dess i denna del afgifna af tre stånd godkända förslag. § 28; pag. 22 och 97. Af herr Doktor Sandberg är inom Högv. Preste-ståndet, i afseende å 28 §, anmärkt, att, då i den föregående 11 §, som rörer städerne, stadgas, att den taxeringsman nen lemnade rättighet att utsätta en ringare afgift, än den såsom minimum bestämda, för dem, som der idka rörelse eller näring, får tillämpas äfven i afseende på dem, som, ehuru egande enskild förmögenhet, likväl drifva så obetydlig rörelse, att den icke anses motsvara minimi-afgiften inom klassen, men någon detta sistnämnda stadgande motsvarande föreskrift icke finnes i 28 §, som har 8 Bevillnings-riskotlels tllålande, N:o 14. afseende å landet, ett för vinnande af likstämmighet härutinnan erforderligt] tillägg måtte uti sistnämnda § göras; och som öfverenstämmelse emellan stad och land i detta fall synes höra ega rum, föreslår Utskottet, att, med bifall till hvad yrkadt blifvit, i 28 § må, näst efter orden ”minsta afgiften erlägga,” göras följande tillägg: äfvensom för dem, hvilka, ehuru egande enskid förmögenhet, likväl drifva så obetydlig rörelse, att den icke anses motsvara minimi-af giften inom nämnda klass; hvilken åtgärd etc. § 35; pag. 24—30 och 102. Sedan Höglofl.
Vakt innefattar en från uråldriga tider vanlig och högtidlig Utmärkelse, hvilken icke synés böra afskaffas. I annat fall, och om denna Vakt borttages, kan fråga derefter äfven uppstå, om indragning af de båda Posterne utanför sjelfva Riddarhuset. För min del anser jag så väl Vakten utanför RiddarhusSalen som Posterne utanför Riddarhuset böra bibehållas. Hans Excellence Herr Grefve De IcL Gardie: Det har så mycket mindre kunnat falla mig in, att RiddarhusVakten är öfverflödig, som den i alla tider varit, och i RiddarbusÖrdniugen är föreskrifvit, att hvarje Ledamot skall uppvisa sin Pollet för Vakthafvande UnderOfliceraren. Enär således Vakten skall finnas, önskar jag, att den äfven måtte få någon gratification för sitt besvär, och finner det vara under vår värdighet, att begagna den för intet. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, att Hans Excel - Ben 3o December e. m. 387 cellence Herr Grefve De la Gardies väckte Motion, att den under Ridderskapets och Adelns Plena utanför RiddarhusSalen befintlige Vakt måtte af RiddarhusCassan för hvarje Plenum erhålla någon lämplig vedergällning, kunde, jemte de af Grefve Horn, Friherre Klingspor och Herr Tham, i anledning deraf afgifne yttranden, till RiddarhusUtskottet remitteras. Bifölls. Föredrogs till remitterande Herr von Hartmansdorffs, August, den i5 dennes e. m. på bordet lagde Motion, att Ridderskapets och Adelns vid sista Riksdag fattade beslut, om tvänne så kallade NäringsStipendiers anslående åt Adelige ynglingar, måtte upphäfvas. Herr Bråkenhjelm, Pehr Bernholdt
— N:o 270. angående förbättring af löne-vilkoren för RiksgäldsKontorets tjenstemanna-personal och vaktbetjening. XI. B. 393, 398, 401. A. 402, 403- U. 428- A. 435. U. 462, 466- — N:o 271. med förslag till voterings-proposition i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i fråga om hegardt anslag eller lån för staden Christianstads kostnader till följd af kolera-farsotens härjande derstädes under höst-tiden år 1857. XI. B. 393. A. 398. — N:o 278- med förslag till reglementariska stadganden angående förräntningen af Riksgälds-Kontorets kontanta behållning. XI. B. 393. A. 398. — N:o 279. med förslag till voterings-propositioner i anledning af Riks-ståndens skiljaktiga beslut, i fråga om återställande till bolaget för jernvägsanläggning mellan Köping och Hult af de till säkerhet för detta företags fullbordande i Kongl. Stats-Kontoret återstående deponerade medel. XI. B. 393. A. 399. U. 440, 443. E. 428. — N:o 280. med förslag till voterings-proposition i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i fråga om lån för en jernvägs - 200 _ S — anläggning mellan staden Borås och vestra stambanan. XI. B. 394^ A. 399.
Af de denna fråga rörande handlingar inhemtas, att sedan Komministern N. Arenander, hvilken på arrende innehade indragna Trumpetarebostället Aby i Wäsby fögderi, Westmanlands län, underlåtit att å förfallodagen den 25 Februari 1851 inbetala nästföregångna årets arrendeafgift för nämnda hemman, 207 R:dr 43 sk. 2 rst. Banko, samt berörda afgift hvarken blifvit å inställelsedagen den 6 påföljande November i den efter Arenanders död yppade konkurs behörigen bevakad eller inom 12 månader utsökt hos Arenanders löftesmän, hvilka såsom för egen skuld borgat, har Kongl. Maj:ts bemälde Befallningshafvande, vid pröfning af Landskamereraren C. M. Sellings derstädes förda talan emot ej mindre f. d. Kronofogden C. R. Lönbobins sterbhusdelegare, än äfven Länsmannen C. J. Lehnberg, sökanden och Kronofogden P. G. Walén, hvilka tre sistnämnde, jemte Lönbohm, under loppet af ett år efter den 25 Februari 1851 hvar efter annan bestridt Kronofogdetjensten i Wäsby fögderi, genom utslag den 29 December 1858, af anförda skäl dels ålagt Lehnberg och Lönbohms sterbhusdelegare att, gemensamt eller hvilkendera gälda gitte, till Kronan ersätta och i Landtränteriet leverera berörda arrendemedel, dels förklarat att, i fall ersättning för Kronans förlust icke skulle hos Lehnberg eller Lönbohms sterbhus utgå, sökanden först och, om tillgång hos honom Kongl. Majits Nåd. Proposition JY2 30. 5 bruste, derefter Walén borde ansvara Kronan för full ersättning af ifrågavarande arrendemedel; hvarefter Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-rätt, der Lönbohms sterbhusdelegare sig besvärat, medelst utslag den 30 September 1862, uppå angifna grunder, Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes utslag i hvad det bemälde sterbhusdelegare rörde undanröjt.
Dessutom blir detta väl icke obilligare än hvad hvarje annan får lof alt göra som har tjenstefolk hos sig skrifna, nemi. alt de måste erlägga deras kronoutskylder, i fall de icke sjelfva kunna erlägga dem. Jag tror således alt någon orättvisa egentligen härigenom icke lipstår, men att man befordrar det kronan utfår sin rätt. Hr von Hartmansdorff: Det är skäl alt en hvar som något förtjenar äfven skattar derför, hvilket BevillmsUtsk. skall tillse. Men det är oskäl ålägga någon skatta för andra, hvilka honom intet gagn göra, synnerligen om han icke kan påräkna sina penningars återfående. Jag hoppas derföre alt B. o. Ad. icke måtte godkänna denna g. Gr. af Ugglas: Hr von Hartmansdorff har sagt, att Bevilln.- Utsk. är pligtigt att tillse att hvar och en skattar efter sin inkomst, men alt Utsk. icke har rätt att tillse att någon ansvarar för deras skatt. Flan talar sålunda som om den princip Bevilln.Utsk. här har följt vore ny. Jag får fästa upmärksamheten på alt del endast är en tillämpning, en utsträckning till alla af den princip, som förut funnits. Såsom Gr. Gyldenstolpe redan har anmärkt, har denna skyldighet att häfta för tjenstehjons utskylder, alltid varit föreskrifven t. ex. för jordbrukarne m. fl. Det har blifvit Utsk. bekant, att för att undslippa utskylder, gesäller pläga upsäga sig hos sina husbönder och mästare några veckor före mantalsskrifningen, och derigenom hafva dessa husbönder och mästare, då denna tid inträffar, endast högst få arbetare och somliga, ingen, men efter mantalsskrifningens slut återkomma de igen, och undandraga sig på detta sätt alla utgifter. Dä detta har blifvit Utsk. bekant, tror jag att det varit Utsk:s icke allenast rätt utan äfven pligt att, med tillämpning af den princip, som förut följts, tillse att äfven denna klass af arbetare må betala hvad den skall gälda.
Hvad angår framställningen om en ytterligare nedsatt MinimiClass för Städernes Innevånare, får Utskottet vördsamt åberopa hvad i detta ämne är anfördt i dess nu afgående Utlåtande, öfver de emot det författade Projectet till en blifvande EevillningsStadga gjorde anmärkningar ; Vidkommande åter den önskade lindringen i Bevillningen för Laholms Stad , så finner Utskottet sig sakna anledning att densamma tillstyrka, då icke allenast nya skäl till beredande deraf ej blifvit uppgifne, utan äfven följden af en befrielse vunnen efter så lång tids förlopp ifrån det olyckan inträffat, möjli* gen kunde blifva den, att andra i samma tillstånd råkade Städer, skulle med häraf hemtadt prejudicat både kunna begära och äfven vara lika berättigade till en dylik , men med den påräknade BevillningsSummans utgående , oförenförmån. Hvilket allt likväl öfverlemnas till Pikets Höglofl. Ständers upplysta granskning, Stockholm den 17 Junii 1818. BevillningsUtsk. Bttänkand&n» N.-r a 6* Riksens Högloft. Ständers Bevill* ningsUtskotts Memorial, angående ett Arfvode för Herr ÖfverQominissarion D. Ek, som biträdt Utskottet vid BevillningsStadgans uppgörande. Vid början af innevarande Riksdag, anmoda» de BevillningsUtskottet, föranledt af samma skäl som dess företrädare vid 1815 års Riksdag, Commissarien vid Riksens Höglofl, Ständers RiksgäldsContoir , ÖfverCommissariért JD.