Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då med dessa bevis afses de kreditpapper, för hvilkas fulla värde Lag-Ulskoltels Betänkande, M 42. 7 och giltighet staten garanterat, kunna berörde sedlar deremot ej betraktas annorlunda än såsom enskilde personers löpande förbindelser. Att serskiide vilkor för deras utgifvande måste iakttagas, förändrar lika litet arten deraf, som den omständigheten, att de i dagliga rörelsen fått ett utsträckt bruk. Det måste derföre bero pä den enskilde att emottaga desamma eller ej; och lagstiftaren kan följaktligen derom ej förordna. I följd häraf tillstyrkes vördsamt att ifrågavarande motion ej må någon lagstiftningsåtgärd föranleda. Stockholm den 1 Augusti 1851. Ank. till Exp.-Utsk. d. 1 Åug. 18S1, kl. 11 f. m. Betänkande i anledning af vackt motion om upphåfvande af lagens stadganden angående morgongåfva. Vallöf!. Borgare-Ståndet har infordrat Lag-Utskottets utlåtande öfver berörde, af Herr Rönblad, G. P., framställda motion. Deruti har motionären anmärkt, att, ehuru Kongl. Förordningen den 19 Maj 1845 angående arfsoch giltorätten, haft till föremål, bland annat, att införa likhet i makars rättigheter, samma lörordning likväl medgifvit rätt för den hustru, som mannen öfverlefver och ej efter honom liar barn, att åtnjuta morgongåfva, utan att någon motsvarande rätt blifvit förunnad mannen; och då nu omförmälde olikhet i makars rättigheter saknade all rättsgrund, har motionären yrkat att allt hvad lag och författningar innehålla i afseende på morgongåfva må upphäfvas. Hä rigenom har en vid sednaste Riksmöte behandlad fråga således blifvit åter upptagen. Då yrkades nämligen likaledes, att den hustru i vissa fall medgifna rätt till morgongåfva måtte upphöra; och således är det redan andra gången, som frågan om förändring af de förhållanden, som Ständerna vid 1844 års Riksmöte sökte ordna, blifvit hos Rikets Ständer bragt å bane.
Detta allt har Kongl. Maj:t behörigen öfverväga t} och enär, hvad först beträffar frågan om skogsplanterings-kassan, den utaf Statskontoret, rörande nämnde kassa, åstadkomna utredning utvisar, att kassans inkomster under åren 1836—1845 i betydlig mån till beloppet omvexlat, samt berörde utredning följaktligen icke lemnar tillförlitlig grund för inkomsternas beräknande i framtiden till någon viss summa årligen, hvarförutan det förekommer, att åtskilliga ärenden för närvarande bero af Kongl. Maj:ts pröfning, hvilkas afgörande kommer att på förhållandet med kassans utgifter hafva inflytande, anser Kongl. Maj:t den tidpunkt ännu icke vara inne, då hela skogsplanteringskassan med dess inkomster kan till staten öfverlåtas; dock som under den sednast förflutna tiden kassans tillgångar icke blott varit tillräckliga för de derå anordnade utgifter, utan ock derutöfver lemnat öfverskott, samt anledning ej är, att uti detta förhållande ändring hädanefter kommer att ega rum, har Kongl. Maj:t pröfvat skäligt i nåder bifalla, att af ifrågavarande kassa en summa stor Sextiosex Tusende Sex Hundrade Sextiosex Riksdaler 32 sk. (66,666: 32.) banko, nu må till Rikets Ständers disposition öfverlemnas, för att, efter deras pröfning, till förefallande behof användas. Vidkommande derefter Rikets Ständers hemställan om rättighet för delegare i häradsallmänning att, der de det önska och sådant hos Kongl. Maj:ts befallningshafvande anmäla, genom utsedde deputerade deltaga i uppsigten och vården af allmänningen; så, enär det ifrån äldre tider varit vanligt, och nu gällande förordning angående skogarne i riket af år 1805 i 4:de punkten jemväl innefattar stadgande derom, att häradsboerna ega vid ting eller sockenstämmor välja vissa personer, en eller flera, som vid de tillfällen, då fällning och afförsel sker, skola sig infinna och, gemensamt med skogsbetjente, bevaka, att dervid ordentligen och lagligen tillgå må, 6 Kongl. Maj:ts Nåd.
Om nu R. o. Ad. förklarar Const.Utsk:s förslag för oantagligt, så blifver ock följden, alt R. o. Ad. helt och hållet nedlägger sin röst öfver det nya beslut, som Const.- Ulsk., med anledn. af de 3:ne öfrige Ståndens gemensamma tankar, kommer alt falla, hvarjemte R. o. Ad. utsätter sig för den förebråelse, att, just genom nedläggande af denna sin röst, icke hafva velat, sä vidt som vid denna riksdag kan äga rum, medverka lill ett nyttigt slut på denna fråga. Ty att, på sätt Hr Mannerskantz föreslagit, hvartill Hr Lagerhjelm äfven samtyckt, tillägga de orden, att R. o. Ad. förklarar Const.Utskrs förslag för oantagligt, men anser en representationsförändring nödig, det bevisar detsamma som intet, utan tjenar blott till alt gifva laslarenom anledning att uttyda delta uttryck om nödvändigheten af en representationsreform, såsom blott ett tomt munväder. Jag ämnar icke försvara Gunst.Ulsk:s förslag; jag har sjelf reserverat mig emot åtskilliga punkter i detsamma, som jag ogillar. Men dä del (innes en utväg för R. o. Ad. att vidtaga de förändringar vid Gunst.Utsk:s förslag, som kunna leda till gemensam nytta för fäderneslandet, så skulle jag anse, att R. o. Ad. nu borde framställa dessa anmärkmr, till det afseende Const.Ulsk. derå kan komma all fästa. Man haiklandrat Ulsk:s förslag i 3:ne hufvudsakliga punkter. Man har ansett, att einbelsmannaväldet der hade för mycket insteg. Nåväl, mine Hrr, hvarföre icke då uttala denna tanka? Antalet är likväl, efter min uträkning, icke så stort, som någre talare här velat påstå. Jag anser, att det bestämdt icke linnas i de båda kamrarne mera än 24 ledamöter, som äro blott och barl embetsmän, således 12 i hvardera kammaren. Af hvad beskaffenhet de öfrige valde medlemmarne blifva, beror på valen, och kan icke förmedelst någon uträkning bestämmas, alldenstund delta beror af de väljandes individuella åsigt.
Bruksegares Hypothekskassas dito å dito 600,000: — —• 97 st. samma Hypothekskassas dito å 169,000 mark Hamb. Skånska Hypothekföreniugens 5 procentsoch 768 st. bemälte Hypotheksförenings 4£ procents obligationer å tillsammans 805,250: Summa R:dr 2,113,172:10. 8. hvarifrån likväl afräknas sammanlagda beloppet af nedanstående, vid 1840 och 1841 års Riksdag till utbetalning från Riksgälds-Contoret anvisade, men ännu icke utbekomna anslagsoch lånesummor, som måste tills vi - Slats-lltskoltcts Memorialj N.-o 3o4■ dare reserveras, för att, efter iagttagandet af derför stadgade vilkor, i föreskrifven ordning utbetalas, nemligen: l:o återstoden af extra statsanslaget till Läns-fängelser» nas ombyggnad 485,179:17.11. 2:o hela anslaget till ombyggandet af Häradshäktena 100,000: 3:o dito till Fängelsebyggnader i städerna 300,000: 4:o återstoden af den till Strömsholms kanals och slussverks ombyggnad afsatta fond 470,000: —- — 5:o dito af den till Luleå elfs upprensning disponerade summa 766:32. —■ 6:o dito af anslaget till upprensandet af Ljusne eif i 1,800: 7:o Statsbidraget till Landskrona hamns iståndsättande 25,000: —- —* 8:o Anslaget och lånet för hamnanläggningen vid Åhus 35,000: - 9:o Återstoden af anslaget för hamnbyggnaden vid Wisby 29,000: 10:o
1823- Ytterligare utlåtande, rörande lindring i Bevillningen för Brandskadade i Madängs b.y, belägen i Wartofta fodrad och Skaraborgs Län. i^tot Riksens Högloft, Ständers BevillningsUtskotts den a 6 s.istl. Augusti aflåtne samt den 2 September af Höglofl. Ridderskapet och Adeln, deri 1 i samma månad af Högvördiga PresteStån> det och deri 30 föregående Amgusti af Vällofl, BorgareStåndet bifallne Utlåtande, i anledning af framställd Motion, orri lindring i Hevi!Iningan för Brandskadade i Madängs by, lied äg en i Wartofta Härad af Skaraborgs Län, haj, jemlikt återremiss den 2 dennes , från Hedervärda BondéStåndet , RiksdagsFullmägtigen Johannes Andersson , fråii Skaraborgs Län; hvilken fdrst väckt denna fråga, anhållit: att då V. An. q §. 7 Morn. i Bevillning^. Förordningen, hvilket stadgande blifvit af.
Raab, hade afdelnm föreslagit, att ersättningen skulle utgå endast i penningar, men denna åsigt rönte starkt motstånd^ från ledamöterne af BondeSt., hvilka upgåfvo alt uti bergslagsorter ne, der de skogar, som åtfölja hemmanen, voro för desamma nödvändigé, det för hemmansegarne vore mycket svårt, att på en gång blifva "beröfvade sina skogar, samt alt, der omständigheterna voro sådana, att man svårligen kunde erhålla skogsprodukter, det vore bätlre att ega en afverkningstid af 5 år, än att nödgas taga en lösen, hvilken (vi känna det ganska väl) icke upgår till fulla värdet, och hvarigenom egaren, som mister sin skog, skulle blifva tvungen att emot en obetydlig och af gode män bestämd lösen afstå sin väl vårdade skog. Af dessa skäl ansågo Utskin sig böra följa den medelväg, som Betänk, innefattar, samt öfverlemna åt skiftesmannen och gode männen att bestämma om ersättningen skall utgå t skog eller penningar, hvilket sednare man helst önskade förorda och befordra. Den 13 November. 15 Frih. Raab har anmärkt, alt det borde öfverlåtas åt delegarne, att i sak sjelfva besluta, eller att åtminstone gode männen, samt skiftesmannen, icke borde bestämma något förr, än när delegarne icke enhälligt komma öfverens. Jag hemställer till dem, som hafva kännedom om skiftesförräUningar, huruvida icke, ifall delegarne sinsemellan komma öfverens (hvilket dock är sällsynt), gode männen samt skiftesmannen gå in på deras åsigter, för alt derigenom förekomma de många tvister, som vanligen blifva en följd af skiften. Jag tror alt så blefve händelsen', men om delegarne voro alltför nitske och icke ville blifva utaf med sin skog, kunna de ju hos egodelningsrätten klaga öfver gode männens samt skiftesmannens beslut, äfvensom vidare fullfölja sina besvär till K. M. Således synes mig delegarnes rätt vara vederbörligen iakttagen. På de af mig nu anförda skäl anhåller jag vördsamt om bifall lill Utskms förslag. Hr von Koch:
"Det är väl det, men var tystare nu", anmärkte läkaren och nalkades dörren. "Men äro då menniskorna här tokiga", fortfor Nikifor häftigt, "tar man mig för en tjuf? Hvad i Guds namn har jag att skaffa med saltstölden?" "Nikifor!" ljöd det från det andra rummet. "Ni har väckt henne." "Kom med in, herr doktor, vi skola säga er allt, ty det här går i sanning för långt." Doktorn gjorde en afböjande rörelse. "Ni måste, ni måste" yrkade Nikifor och sköt doktorn in till Nadeschdas rum, nalkades hennes läger och hviskade lifligt vid henne. Doktorn följde uppmaningen något förvånad. Nadeschda med blicken nästan fullkomligt feberfri, räckte honom handen och sade med ett matt leende på de fina läpparne: "Herr doktor, ni är säkert en ädel man, ni skall förstå vår olycka; vi ha engång, jag tror i Wiborg, skjutit en vänlig hand ifrån oss; det skedde af misstrogenhet. Nu skall ni få höra vår historia och få se om ni ej då kunde hjelpa oss. Nikifor, berätta", bad hon och tillade med en nästan skalkaktig blick på doktorn: "Sitt ned här så att jag får se in i edra ögon." Doktorn, en smula förbryllad, satte sig och Nikifor började: "Nadeschda är dotter till en af kejsarhofvets juvelerare. En dag för några månader sedan sände hennes fader henne upp till en af furstinnorna med något dyrbarare, färdiggjordt arbete. Han ville på detta sätt presentera sin dotter för furstinnan i det han hoppades att hennes skönhet skulle göra ett sådant intryck på den höga damen, att Nadeschda skulle få någon anställning vid hofvet. Detta var vår olycka. Då Nadeschda inträdde till furstinnan befann sig en af de unga furstarne närvarande och denne fick se min engel. Han sade väl ingenting den gången, men efter några dagar infann sig en af hans adjutanter fursten sjelf i sin höghet kunde ju intet direkt steg göra hos Nadeschdas fader under något föregifvet ärende samt började derefter dagligen besöka Nadeschdas hem.
Isidor skulle aldrig bli lycklig vid hennes sida, ack, skulle han ens bry sig om att göra hvad Sigrid fordrat af honom. Ah, det var ju vanvett alltsamman! Det var ju hon, hon själf och Isidor, som älskade h varandra. Ingen, ingen hade rätt att tränga sig emellan dem och skilja dem åt. Jo, det fanns en, — en liten späd varelse — värnlös — namnlös — med leende mun och förtröstan i sin blick. — Hur väl Sigrid mindes liten Signes stora, mörka ögon, med hvilket pröfvande uttryck de en gång fästats på hennes ansikte. Kanske skulle hon en gång möta detta barn på sin väg. Skulle hon då än en gång kunna frimodigt se in i dessa klara barnaögon? — Ja, ja, det skulle hon, om Gud blott ville gifva henne styrka att gå till slutet den tunga väg, som hon utstakat åt sig själf! Men de onda tankarne ville icke vika Ibland sprang Sigrid upp i vild smärta. Hon ilade fram till sitt skrifbord; det behöfdes ju blott två ord: » Kom tillbaka! » — och Isidor skulle komma åter och sluta henne i sina armar och hviska på nytt sina kärleksord i hennes öra. Och åter skulle lyckan le emot dem. Framtiden skulle bli ljus och glad vid hans sida. För henne fanns ingen på jorden mer än han, och hon skulle bli allt för honom också. I hela vida världen fanns ingen mer än de två! — Ingen mer? — Jo, ett litet barn — som icke var hennes. Ett litet barn med sin öfvergifna moder. Och denna moder älskade Isidor lika brinnande som Sigrid själf gjort det. Hon hade för honom offrat sin ungdom, sin oskuld — och sedan hade han lämnat henne ensam åt sitt öde. Och hon, den olyckliga, hade lidit saknadens kval, liksom Sigrid nu led, men hon, den andra, hon hade lidit i skam och vanheder. Isidor hade öfvergifvit henne i olyckans stund, skulle nu Sigrid bli medbrottslig genom att åter kalla honom från hennes sida? — Nej, nej, plikten, plikten! Det är den enda tanke, den enda lycka som ännu återstår för ett krossadt människohjärta. Det var en fasans dag för den arma Sigrid.
Om anstalter i afseende å Fattigvården. 3:0 Angående Fattigförsörjningshjelp för Tor» pare med flera. 4:0 Om Westerbottniska Allmogens Seglationsfrihet. ,5:0 I fråga om Götha CanalBolags skyldighet till underhållande af de vägstycken, som genom Canalanläggningen blifvit indragna. Af den 2 dennes: Om instämmande med PresteStåndet att hänskjuta frågan om Kongl. Nummer-Lotteriets indragning till förstärkta /StutsUtskottets afgörande. Om bifall till StatsUtskottets Bcänkande rörande Medel till Läroverkens förbättring. Den 4 Maji, e tn. 101 Från Välloflige BorgareStandet: 1:0 Af den 5o sistledne April:Qm Remiss till Banco Utskottet: Af Herr Edelbergs Memorial, angående Lane. biträde till Landskrona Stads Trivial Schoitehus uppbyggande. Till StatsUtskottet; Af Herr Alins Memorial, angående Sala Silfververk. Till Särskildta Utskottet: Af Herr Eklunds Memorial, om reglering med aflöningen för Krono UppbördsBeijeningen i Städerne. Af samma Dag: Om bifall till BancoUtskottets Betänkande, så väl i anledning af Riksens Ständers Revisorers Berättelse, som den af Utskottet verkställda granskning rörande BancoVerkets förvaltning efter senaste Riksdag. 2.0 Af den 2 dennes, innefattande; Instämmande med Riddcrskapet och Adeln uti dess beslut, rörande de från Banquen utgående Länebiträden till understöd för nyttige odlingar» :I02 Den 4 Maji, c. m. Af samma Dag: Om bifall till LagUtskottets Betänkande , om mindre brottslige Personers användande till Sjömän å HandelsFlottan. Af samma Dag: Angående Återremiss af Stats - och OeconomioeUtskottens Utlåtande om inrättande; af Arbén - och Correctionshus å Borgholms Slott och i Wadstena. Dag:
Jag minnes att man reste ett monument på det stäfie, der Sveriges störste Konung föll för fäderneslandet och religionen, der, hvarest förut stod der Seli vved e ns tein, en lika enkel minnesvård som det folk, hvilket rest den, ett stycke, att jag så må säga, af Sveriges hjerta, graniten. Flere af Europas Stater och Regenter lemnade genom sina hedersbeskickningar vid denna minnesvårds aftäckande sin gärd af aktning åt minnet af Sveriges störste hjelte och åt dess fordna ära; här var visst tillfälle att göra en liten uppoffring, icke blott öfverensstämmande med nationens sympathier, utan nödvändig för dess heders skull, omöjlig att underlåta med bibehållande af dess väldighet. Det är skäl, att vi erkänna vår skyldighet att betala hvad det kostat; vi kunna vara öfvertygade, att folket ej skall obilliga vårt förfarande i detta afseende. Till huru stor summa äro utgifterna för den hedersuppvaktning, som Svenska Regeringen skickade alt öfvervara invigningen eller aftäckningen af Svenska Konungen Gustaf II Adolphs monument i Tyskland, upptagna uti cabinettscassnns räkenskaper öfver utgifter för diplomatiska beskickningar? Låtom oss se efter! Yi måste pålägga Staten denna skuld; den skall betalas åt Gustaf Adolphs minne! På detta Riddarhus måste ännu hans namn och minne vara kärt; det är ett barn af honom. Låtom oss se! Det finnes icke antecknadt någon utgift härför! Det är sannt, jag erinrar mig, någon sådan heder blef ej visad Gustaf II Adolphs minne — det smärtar mig att säga det —; nationens sympatbier hafva således inga förbindelser i detta afseendet; jag måste säga: nationens värdighet har då ej alltför stora anspråk! Vid en af de skönaste fester för Sverige och dess krigare var blott — en Svensk närvarande, en lieutenant såsom enskild resande, kanske sonen af deu Ehrenheim, hvilken var den ende af rådgifvarepersonalen, som efter revolutionen icke bibehölls i Statens tjenst, och likväl den ende, som var vard att bibehållas. — Men, hvilka hedersuppvaktningar och beskickningar kan det då hafva varit?
Måhända skall den dag komma, då det blir delgifvet ett muntligt eller skriftligt intyg om sanningen, ty ehuru ironien visserligen var en af hans starka sidor, så förefaller det som det skulle varit en grymmare och osaligare ironi än försvarligt och tänkbart vore, om han anträdt sin sista färd utan att lemna efter sig en upplysning, som då skulle blifvit trodd, hvad än den innehållit. Men det kan på samma gång tänkas, att en längre tid än den som skiljer oss ifrån händelserna skulle, enligt hans vilja, dessförinnan förflyta. Mången outforskad hemlighet har sett dagen efter mycket längre tid än tjugusex år. Det var lördagen den 14 Juni 1851. Jag stod denna afton ute på balkongen å vårt hus midt emot Humlegården. Jag såg huru månen, som just började lysa, kastade sitt sken öfver de gamla mörka alléerna, hvilka kort derefter, en annan afton, skulle från samma plats betraktas af Finlands odödlige skald Runeberg. Min uppmärksamhet vändes hvarje ögonblick från de försilfrade träden till gatan. Jag väntade på min man för att tala med honom om något angeläget för resan på morgonen. Vi skulle gå på ångbåten till Upsala för att der öfvervara min sons, Carl Wilhelm Edvard Flygares, promotionsfest. Han skulle få bära lagerkransen som den yngste af promotionskamraterne, och derjemte, men det blef ett sorgligt förebud, ett svart kors på hvita epauletter på axlarna såsom tecken att han af de kamrater, med hvilka han var i beväringsexercisen, blifvit vald till prest. Det är lätt att inse, att jag således var i den allra lyckligaste sinnesstämning, då jag fick se min man, hållande något hvitt i handen, med skyndsamma steg komma från hörnet vid Norrlandsgatan. Hvad kunde denna brådska och detta hvita föremål betyda? Skulle möjligtvis något bref från Upsala Men nej, lyckligtvis var det en hopviken tidning ... Ack, jag skulle ej sagt lyckligtvis, om jag vetat hvad der stod i den! Jag trodde blott, som ofta hände, att husbonden sjelf i borteller hemvägen tagit bladet. Nu var han uppe och inne, kastade sig på soffan och utbrast nästan i en snyftning.
Majit, som icke underlåtit attinse, att möjligheten ätt erhålla väl inrättade undervisningsanstalterj mäste JDen 24 April1 miste ankomma uppå de utvägarj sorn finnas,' att erhålla skickliga och väl bildade Lärare, vilL med så mycket mera skäl fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på nödvändigheten af de i detta afseende begärte Löneförbättringar, som lärarens nit och kännedom af sitt yrke är redan i de första graderna af undervisningen af lika vigt, som i de högre, och som d?t är af Ungdomens daning vid början af sin bana, som en stor del af dess framtida rigtning och förhållande rrierändels beror. Då Rikets Ständer redan yttrat sia önskan för framgången af hufvudsaken, lära de icke heller underlåta att lemna de biträden, hvilka för befrämjandet deraf oundgängligen erfordras, och Kongl. Maj:t gör sig så mycket: mera förvissad om Riksens Ständers bifall härtill, sora. den utväg, hvilken blifvit föreslagen, icke af allmänheten fordrar någon ny uppoffring, endast användandet för ett af Samhällets vigtigaste behof af ett till indragning ställdt anslag, hvilket redan förut tili detta ändamål varit bestämdt. Om Rikets Ständer besluta, att all den ännu ej disponerade, men till indragning ställde behaglig tids Förlänings-Spannmålen kommer att hädanefter för Scholm - och Läro-Verkens behof anslås, torde äfven derigenom andra medel, sorn. nu till Löneförbättringar användas, blifva att tillgå för de inköp af Mathematiska Intstrumenter, Geographiska Chartpr, Princip - teckningar, m. m, hvilka för en väl inrättad undervisningsanstalt erfordras. Då ämnet blifvit närmare ut* fedt, 39« Den 24 April. reelt' och Riksens Ständer hunnit stadga sitt beslut i detta afseende, är Kongl. Maj:l beredvillig art, i hvad pä Kongl.
Detta så vigtiga arbete, som tillika är en fäderneslandets prydnad, kan förfalla — ja, möjligtvis kunde ägaren nödgas afyttra det till utländningcn (i hvilket fall frikostiga köpare kunna påräknas). Den 17 Augusti f. m. 233 nas). Det förra vore Statens skada — det sednare dess blygd. lag föreslår fördenskull, att det af framlidne Vice-Åmiralen Custaf af Klint upprättade, uti hans eflerlemnande arfvingars vård nu befintliga sjöchartverk, med dertill hörande samlingar af alla slag, blifver för Statens räkning inlöst och stäldt under vederb. embetsverks förvaltning. Då 50,000 r:dr b:co, att erläggas antingen på engång eller med 5,000 r:dr årligen, under förbehåll likväl, i sednare fallet, af 5 proc. ränta för den obetalta summan, utgör det ringa pris, för hvilket bemälde Vice-Amirals arfvingar skulle vilja aflåta denna deras dyrbara egendom; så anser jag så mycket mera skäl vara, att Staten nu försäkrar sig om besittningen deraf. Grunderna för den af arfvingarne uppgifna summan af 50,000 r:dr bifogar jag denna min motion. Må jag tillägga, att detta chartverk är utomlands högt vurderadt, och har än ytterligare höjt vårt anseende som vetenskapsmän och som sjömän. Engelska marinens periodiska press har varmt berömt det: jag har hört det likaså berömmas af Frankrikes marinministrar och af dess utmärklare amiraler. Fransmännens Konung, som under emigrationens skiften förvärfvat geographisk och hydrographisk specialitet, yedergällde den af mig framburna gärden af detta chartverk med Hederslegionens Commendeurskors, och med det dyrbara och ofantliga Franska sjöehartverket, hvaraf, Vice-Amiral G. af Klint till ära, ett ytterligare exemplar skänktes vår marin.
Widare får Utskottet, med anledning af Kongl. MajttS Nådiga kro^ostiiori, utlaka sig huru, ivid Lagfart - fatt och »värdering Z pantsatt fast Egendom a Landet, föl hällas bär; och finner Utskottet icke nägot hinder, at ju enahanda Lagfartö tid, som om köp sagdt är, ma rörande panksa-t jord fastställas; men som den, Gulde, närén uti VI. Lrip. 4 §. Ucsöknings-Balken, förunta rättighet, ar ä befi pantsätta Egendom lata anställa trenne warderingar, i händelse han med den första och andra j.ks skulle ätnöjas, nn mera synes böra »agon inskränkning undergå, swarande emot den förkorrtade LagkartS - tiden; sä anser Urskottet icke mera an twä-me warderingar ha» Laneftcr böra sä sökas, häldst Gäldenären genom den tredjes bibehållande äger öppet tilfalle, at Borgenärerna til förfång uthala Lagfarten, som icke kan anses löpa kil anda förr än medelst en laga kraft wunnrn »värdering det belopp blifwit stadgadt, för hwilket den pantsatta Egendomen får antingen af Borgenären behäliaS eller af Bördeman lösas; hwarjämte Ueskottet aktat nödigt förestå den ändring uti 9. Lsp. z. §. Jorda-Balkcn, dels at »värdering skall »vara werkstalid innan det Ting dä sidsta Upbudet meddelas, dels ock at i anseende ti! BördcmannenS och Jordägarens lösnlngSrätt stadgas Lör, at derast Jordägaren ej innan Lagfarts tidens stut löser panten med fulla penningar, Bördemannen da hafwer wald at lösa arfwejord ä Landet inom eller wtd uästa Ting derefter. Da Bördeman hittilS haft badrum sk inom natt och är ester tredje Upbudet klandra et ingånget köp, hav nägot annat satt at kundgöra Lagfarten ej warit nödigt, äir at Köpebrefmck blifwit wid Härads-Rätten ljudeligen upläst.