Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Besv.- och Oeconomie-Utskottens Utlåtande JY:o tg. under en osäker nyttjanderätt, aldrig blifva uppdrifne till lika godhet sora egna hemman. Ehuru man länge förfäktat den sats, att ifrågavarande åt Presterskapet upplåtne lägenheter, såsom redan under catholska tiden dera tilldelade, icke voro att anse såsom Kronohemman, trodde dock Motionairen de derföre åberopade skäl lätteligen förfalla vid granskningen, ej mindre af Kongl. Commissariernes Resolution å Landtdagen i Malmö 1662, hvar* p:de punkt stadgade, ”att de Beneficier, som af serdeles benådning och förmedelst Kongl. Bref voro hägde till kyrkor, skolor och deras betjente* underhåll, förblefvo vid sin fundation, samt att kyrkor, skolor och des* betjente, till hvilka af gammal tid någon viss ränta förmedelst Kongl. Bref utaf en christlig intention vöre förunnadt och perpetueradt, borde bibehållas; dock måste sådant icke vidare extenderas, än på den räntan, sorn af ålders tid sedvanligt dem var underlagdt;” än äfven af Malmö Recess den 18 September nyssnämnde år, som innehöll: ”att alla serskildt gifne Resolutioner skulle så kraftigt hållas, som om dc vore i Recessen införde, ” samt Kongl.
Lass’ på dubbelstöttingan’ gjole vi själf, å tiditt på måran’ va’ vi i väjen. På hä’ vise var e, som Erik Mikaels-mor å ja’ fick hanna om brädkörninga, för se, nål vi kom hem å hade mängda åf pänninga’ te’ lämn’ gubban’ vår’, tog dom förstånne te’ fånga så te säjanes å lät oss gå på me’ skjutsninga. Å hä gjole vi å slet ondt gjole vi me’, för iblan’ kunne’ne var’ så okristlitt kallt, att hä gnall i ett gnällane unner medan’ från gåla’ å te stan’, å bå’ vi å hästan’ va’ så drifvanes hvit åf rimme’, som sku’ vi ha’ lega i mjöl. Eller å’ kunne vi komm’ oss ut för snöyra, så vi fick spänn’ från hästan, nål lasse fastna ’ti snön, å då var e bara te krafla’ sej opp på dom å låt dom sök sej fram te’ nån gål’, där vi fick hjälp me’ lassa’ då. Men så kunn’ hä vart som treflitt å en ann’ gång! Nu var’e så, att Erik Mikaels-mor va’ alldeles olycklitt klok på hästan’, å mång’ hundratals kroner had’ de kvinnfolke drage’ te’ kista på hästbytinga. En kan väl förstå hur pass garf ho va’ i den ändan, nål en veit, att en gång, nål en Erik Mikael had’ slage’ sej fördärfvad å fick ligg i sänjen i tre måner, så låg moran så dannt i hästaffären, att a tjänte sexhundra kroner unnar ti’n. Me’ tottje humör jär e då lätt te’ förstå också att ’a int’ kunne håll sej unner stadsresan’ våra heller, me’ minner ho fick reger’ å dyfla me hästan då me’, å nog blef vi då onödigt sinke’ på vägen för hä mång’ gångan. Ja’ kan då kaveer för, att int’ en gång heller komm’a hem me’ samm’ en, som a for me’. Var e likt hä!
(Jag tror dock att Finans komitén fått 92 eller 93), Vidare enskilda personers handelsskul der, återstoden af GarantiFöreningens m. m. kunna med säkerhet beräknas till minst 10 mill. — summa 100 mill. Dessutom äro minst 20 mill. rdr i hypotheks-obligationer ytterligare utbjudna på börserna och söka kapitalister. Den utmärkte talaren har sjelf sagt, att af de 40 i fjor uptagna millma endast 6 voro placerade; det skulle således återstå 34, Jag vilt icke alls antaga denna höga siffra, utan beräknar jag, ehuru haus upgift kunde gifva mig fullt skäl till en vida högre kalkyl, att af dessa 4 lån endast återstode 20 mill., hvilka med den löregrde summan göra 120 millioner. Af det nu föreslagna lånet å 20 mill. skola 9 endast ombytas eller omsättas; sjelfva det nya lånet blir således effektivt endast 11 mill., således, tillsammans med nyssnämnda summa, 131 mill., eller i rundt tal 130 mill. rdr rmt, som blir totalbeloppet på Sveriges utrikes skuld, sedan det nya lånet hunnit afstutas. Om jag då beräknar räntan till 5 proc. och årligt amortissement till 1 proc., eller tillsammans 0 proc., hvilket ingalunda är för högt, då man vet, att de 9 återstående milbna af 12-milhslånel ensamma draga 6 proc., så blir den summa, sorn årligen måste utgå för den utländska skulden, 7,800,000 rdr rmt. Härtill måste ytterligare läggas de summor, som på utländsk botten utgifvas af resande landsmän, af på öfningsexpeditioner stadda örlogsfartyg, för våra diplomatiska beskickningar och konsular-ngenter. Tages detta till 1,200,000, som icke är för mycket, så blir det 9 mill. Rdr, som årligen måste utgå. Hvarmed skola nu dessa 9 mill. betäckas, hvar skola dessa penningar tagas? Man åberopar då först och främst vår spanmåls export. Låtom oss se till huru härmed förhåller sig!
Jag ville följa honom genast, men han försäkrade skrattande, att som han denna natt beslutat upptäcka orsaken till det sällsamma skenet, som skrämde oss natten förut, så borde han vara helt allena – ty spöken visa sig aldrig, om man icke är ensam. Jag gjorde inga invändningar deremot; jag var bortbjuden på qvällen och återkom hem först klockan ett på natten. Inkommen i min kammare, var det bleka återskenet på väggen ifrån fönsterna, midt emot, det första jag såg. Som vanligt intog mig en underlig och hemsk känsla; om man vänjer sig att fästa en sorglig eller obehaglig vigt, vid vissa saker, har man ganska svårt att resonnera bort denna känsla, förnuftet må säga hvad det vill deremot. Jag kunde icke vända mina blickar ifrån dessa fenster, som jag mot min vilja och mot allt sundt förnuft fann så hemlighetsfulla. Jag kände mig underlig till sinnes, sömnen flydde mig helt och hållet, och alldeles klädd slog jag mig ned vid fenstret. Hur länge jag der satt – om jag somnade, eller verkligen var vaken kan jag omöjligt bestämma – tyckte jag mig plötsligt märka något mörkt som rörde sig fram och åter förbi fensterna midt emot; jag ansträngde min syn och tyckte mig se tvenne gestalter, den ene förföljande den andre, sväfva förbi allt hastigare och hastigare. Skenet försvann i ett ögonblick, det blef alldeles mörkt; jag kunde ingenting se, men mitt öra träffades af samma ohyggliga brakande, som qvällen förut förskräckt och skakat Herbert och mig, då porten midt emot slogs igen. Knappt hade detta buller, som tycktes mig så förfärligt, bortdött, innan hastiga och starka slag på min dörr kommo mig att spritta till och vakna upp ur mitt dvallika tillstånd. Jag trodde mig då ha’ somnat och; drömt alltsammans, men ännu ett slag på dörren, ett hest och doft skrik utanför, och fallet af någon tung kropp deremot, öfvertygade mig att detta åtminstone var verklighet. Jag skyndade att tända ljus, och icke utan en ovilkorlig rysning ämnade jag öppna dörren, men oaktadt flera försök gick den icke upp.
Med det ofvan antydda vore dock ej p&amp; l&amp;ngt nar allt gjordt. Väl niåste e t t medborgerligt bildande läroämne, upptaget .inom Stockholms Högskola, komma att verka inom. vida kretsar i hela landet, ' företradesvis .dock sådana, där en. högre grad af allmänbildning vore rådande. Men for kroppsa r b e t m e, så väl i städerna som p i landet, blefve sannolikt de från en sidan vetenskaplig kunskapskälla utgångna liirdomariie o&amp;tlromliga. Så ock för den besutna dlmogen, denna. maktiga klass, hvilken man, med afseende p&amp; dess politiska etiillning, kunde vara frestad att med ett mycket missbrukadt slagord kella » öfverlrlassen a. Ingenting vore dock viktigare för dessa valdiga skaror af valberättigade och valbare ä n att i &amp;, för dem lämpad for m iii hämta grunderna f ör en tidsenlig medborgerlig bildning. Återstår skledes att se till hvad som under den förflutna tjugufemårsperioden blifvit. gjordt eller under den närmaste framtiden kan göras i detta syfte. Direkt o har väl ingenting gjorts för att bland allmoge och arbetare utbilda medborgare. Meii man finner på detta omrhde &amp; tminstoiie wz institution, afsedd att till någon del verks i närnda, syfte; det ar fol7~7zögs7col~n. Idéen, hemtad f r i n Danmark, väckte hänförelse hos de frisinnade, och mer än en gång framhöllo presseils maii folkhögskolan shsom x ett vilkor för det nyca statsskickets samt vikten af att staten rikligt understödde henne, för att hon i detta afseende matte kunna verka allt hvad hon borde. Skolan utvecklade sig oberoende af den danska förebilden och torde nog i allmaiihet sökt att gå i rätta riktningen; men; buren mestndels af enskilda krafter och allt f ör svagt. understödd af staten, kan hon verka engast p&amp; begransadt oinråde, för ett. fåtal af den stora massa, ' som det galler att, medborgerligt taladt, genomsyra.
Rdr per numer, en kostnad för hvarje Båtsmart, som högst obetydligt öfverstiger den af ert del Städer år 18S4 till Stats-Verket erlagda Vacance-afgift, då deremot de Kongl. Collegierna, bland motiven för Hufvudstadens bibehållande vid ett otillökadt antal Båtsmän, antager kostnaden till Sex ä Sju Tusende Riksdaler årligen, samt öfrige Städers Vacanceafgift till Trettio Riksdaler per numer, då den sistnämnde likväl understundom uppgått till Fyratio Riksdaler och derutöfver. Enär den ännu gällande fördelningen, Städerna emellan, i afseende å ordinarie Båtsmanshållet, blifvit upprättad år 1730, men Städer - Statssamt Oec.-Utsk. Uti. N:o 110. nas välmåga, under en sedermera förfluten tidlängd af nära Etthundrade Tio år, varit de märkligaste förändringar underkastad, till bevis hvarföre torde få anföras den i Herr Gezelii motion meddelade upplysning, att Oregrund, sorn ännu i början af 1780-talet egde och idkade handel med Trettio större och mindre däckade eller öppna fartyg, nu icke räknar mer än Tre odäckade Galeaser, visar sig på ett högst öfvertygande sätt, att Båtsmans-prasstationens ännu fortfarande fördelning saknar ett afpassadt ( förhållande till en del Städers förmåga att densamma utgöra.
D, Efter förnyad föredragning af Allmänna Besvärs och Ekonomiutskottets utlåtande N:o 12J, i anledning af anmärkningar vid Betänkandet N o 36, i frågan om skyldighet för Pastorer, att årligen insända utdrag ur Kyrkoböckerne öfver födde och döde Personer, beslöt BorgareStåndet att, med förkastande af dessa Betänkanden, i så måtto bifalla Motionen, att Presterskapet bör vid hvarje års slut till Consistorierna insända Förteckningar, upprättade i öfverensstämmelse med Kyrkoböckerne, på alla under förflutne året inom Församlingarne födde och döde. S. D. Föredrogs å nyo Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets utlåtande N:o 125, öfver anmärkningar vid Betänkandet N;o 8 i fråga om Frälsebondes befrielse från Fjerdingsmans befattningens bestridande; Och fann BorgareStåndet, med förkastande af dessa Betänkanden och med bifall till Motionen, för godt besluta, att Frälsehemmans-åboer måga anses skyldige, i utöfningen af Fjerdingsmannatjensten deltaga, då den af Allmogen tourvis förrättas. S. D. Upplästes och bifölls EkonomiUtskottets Memorial No 12g, med hemställan, att StatsUtskottets utlåtande i frågan Bihang till R, S. Vi Hr. H. 11 Julii 1823. om Höganäs StenkolsWerk må hvila tills Ekonomi-Utskottets Betänkande i samma ämne inkommer. S. D. Uti Höglofl. Ridderskapets och Adelns den 2:dra dennes fattade beslut, att anmoda Expeditionsutskott^, om uppsättande af underdånig Skrifvelse till Kongl. Maj t med anmälan, det Högste Domstolens samtlige Ledamöter blifvit i deras vigtiga kall bibehållne, fann BorgareStåndet för godt att instämma. Frän Hederv. BondeStändet. S. D. Wid förnyad föredragning biföllos: ConstitutionsUtskottets Memorial. N:o 31, Angående sättet att inhemta JustitiaeCancellerens utlåtande i frågor om indragning af Tidningsblad.
General-Assistans-Contoret blifvit minskad med 1,290 R:dr 7 sk., och Pensions-Staten vid samma verk med 1,208 R:dr 26 sk.; varande den under lönerna inbegripna spannmål å dessa 2tne stater beräknad efter det statspris af 7 R:dr 35 sk., som Rikets Ständer, genom bifallandet af Utskottets hemställan i Utlåtandet N:o \i, fastställt för in nevarande och följande år intill nästa Riksdag. Stockholm den i4 Maj 1845. t STOCKHOLM, bos P. G. Berg, 1845. Förslag till Reglemente / / I i (Fortsättning.) Hör till Stats-V t skett et» Memorial, N:o 913, FÖRSLAG tili REGLEMENTE för Rikets Ständers Riksgälds-Contor. Angående Styrelsen öfver Riksgälds-Conior et. § 1. (Lika lydande med 137 5 i *84* Srs Reglemente). Riksgälds-Oontoret förblifver, såsom hittills, under Rikets Ständers styrelse, inseende och förvaltning (66 § Regerings-Formen ). Styrelsen öfver detta Verk är af Rikets Ständer uppdragen åt Tre af hvarje Riks-Stånd, enligt 67 § Riksdags-Ordningen, valda Fullmägtige, vid hvilkas sammankomsterOrdet föres af den Ridderskapets och Adelns Fullmägtig, som, jemlikt Ricftlarhus-Ordningen, dertill berättigad är. § 2. (Lika lydande med 138 § i 1841 års Reglemente.) Genom dödsfall eller af andra tillfälligheter, bland Fullmägtige, mellan Riksdagarne, uppkomna ledigheter ersättas, när så fordras, medelst nya val, på sätt af det Stånd; för hvilket sådan ledighet inträffat, är föreskrifvet (69 § Riksdags-Ordningen). Då någon Fullmägtig afgått, bör dess Stånds CanzliDirection, genast efter det sådant blifvit hos Fullmägtige anmäldt, härom underrättas samt anmodas foga anstalt om ny Fullmägtigs inkallande i den afgångnes ställe. § 3.
Uti af mig väckt motion vid sistlidne riksdag var föreslaget, att vägunderhållet in natura, hädanefter som hittills, skulle åligga jordinnehafvarne, men att alla andra skattskyldige skulle betala kontanta bidrag enligt taxering, till fördelning emellan dem, som bestrida underhållet. Denna, jemte flere andra motioner i samma ämne, blef af det sammansatta Utskottet afstyrkt, dels med det gamla argumentet, att det vore ett förnärmande af eganderätten att ålägga andra att deltaga i vägunderhållet, som derifrån förut varit befriade, liksom icke skatter och onera af annat slag nästan vid hvarje riksdag både påläggas och afskaffas; dels med det anmärkningsvärda påståendet, “att ganska många, som betala bevillning efter 2:dra artikeln, icke hafva någon direkt nytta af vägarne och somlige snart sagdt ingen.“ Att vederlägga dylika inkast är alldeles öfverflödigt, ty de vederläggas af den allmänna erfarenheten och af det sunda förnuftet, men de visa ändock att der man icke vill en sak, så tillgriper man hvad man har till hands för att komma ifrån den. Flere reservationer voro dock bifogade detta utlåtande, utvisande att sundare åsigter funnos i Utskottet, ehuru de icke förmådde att göra sig gällande, och detta har gifvit mig anledning att äfven vid denna riksdag väcka motion i denna för jordbrukaren vigtiga fråga. Kongl. Maj:ts svar på Rikets Ständers skrifvelse vid 1853 års riksdag, rörande utsträckning af vägunderhållsskyldigheten, att denna fråga stöde i sammanhang med och i viss mån berodde på väckta frågor om ändring i bevillningsgrunderna och om inrättandet af kommunalstyrelser, tyckes gifva en tcmligen tydliganvisning derpå, att tiden nu år inne att tillvägabringa en länge förgäfves sökt rättelse i det öfverklagade missförhållandet, äfvensom sättet för dess genomförande. Någon annan grund än skattebidragen kan nemligen svårligen tillämpas med full rättvisa, och kommunalstyrelserna borde väl också vara det rätta forum att vända sig till i fråga om underhållsskyldighetens fördelning de skattskyldige emellan.
Hvarje medborgare har rätt att direkt hänvända sig till regering och riksdag, hvarför skulle 1 då icke presterna hafva lof dertill? Och om de icke finge det, om de som embetsmän blott skulle gå den embets-messiga vägen, och hade förlorat sin rätt som medborgare,så borde ju detta gälla alla embetsmän. Förut hade dessa menniskor ofta inlemnat adresser, men nu skulle det alltid vara dem förmenadt. För Scavenius äro em betsmännen konungens embetsmän, en underordnad kast, som icke får knysta och som, då den tror sig vara i samma belägenhet som andra, skall få märka tuktens piska i form af en tillrättavisning. Detta utslag af reaktion var dock äfven högern för starkt. Vissa af partiets blad gjorde i denna sak afgjord front mot ministern, och då saken af venstern drogs fram i folketinget med förslag om ett misstroendevotum mot ministern, var det blott det minsta antalet af högern, som röstade emot ogillandet. Kultusministem öfvergafs af sina egna partivänner. Han försökte väl ett försvar, men blef fullständigt krossad af venstems ordförande. Men affallen hafva icke stannat härvid. De hafva sär-skildt framträdt emot Estrups uppträdande på det finan-siela området. Estrup är finansminister, men han är icke finansman. En fyld kassa är för honom idealet, lika godt huru den blifvit fyld, om blott det icke är genom tjufveri; han kan gå in på att låta staten förlora några inkomster, men då måste också samtidigt visas honom ett sätt, på hvilket man kan få in så mycket mera. En ordning, enligt hvilken det kära öfverskottet, hans stolthet, kunde blifva mindre stort, kan han icke tänka sig&gt; den vill han i alla tider sätta sig emot af alla krafter, och anvisningar på nya skatter af annan art eller på andra eventuela inkomstkällor godkänner han icke. Han vet hvad han har, icke hvad han får. Det var derför med en viss spänning, man emotsåg Estrups nya tull-lag; länge har en sådan varit nödig och det är starkt kraf derpå; nu hade ock Estrup ändtligen sett sig tvungen att framlägga en sådan.
Krigs-Acanemien pä Carlberg angående, L7ov, izyy, 1424. Krigs-Lollegium, om förändring i desi organisation, L>ec. 46g. 1148. I Ni;o. 609, 946, 9Z6. — om nådig befallning till detsamma att gemensamt med Kammar - (kollegium inkomma med underdänig Berättelse om Kongl. Majsis och Kronans publique hus och byggnader, Mars 782, Krigsgärd» om den del af Bswillningen som fores under denna rubrik, Dec. I2Z7. Krigshjelp, extra-, för Prestcgardar, Stymmar m. m. Iul. 7g, Krjgsmagten, förflag till desi förökande utan Kronans synnerliga kostnad och i förening med landels uppodling. Jul. 4-6l. 714. ckckov. ugg. Ia». 77. — trey.ne särffiltc nusihodcr att öka densamma till det belopp Rikets tillgängar kunna medgifva och desi wärn kräfwer. Ian. 677, — sc Arnnell; Lemäeing; Lonscription; Forswarsrvec kct; indelta Armsen; rAqtional-Dewäring. Maro 272^ Rr.gsskulder, om liqviderand? af de äldre, Maji 2gz. Kvigv-ärenderpe, om fönvaltningen deraf. Ian. 609, Krogar» att inga andra mä finnas än dc, som Konungens Bcfallningshafwande förordnar, och hwilka för llik rörelse betala statt, I»l. 727. Krono-auetionrr, angående, Aug. 1188. Krons - hränneriers anläggande i dc större städcrne. »214. — om de ännu bibehällne i Stockholm och Götheborg. Krsno-sicken; se Rrsno-lägenhetev.
Då dessutom de till mångdubbelt belopp förhöjda afgifterne icke medfört några förbättrade anstalter till de sjöfarandes säkerhet, men onekeligen lägga hinder i vägen för sjöfartens liflighet, har Motionären hemställt, att en betydlig nedsättning i dessa umgälder måtte äga rum. 222 Stats-Utskottets Innan Utskottet går att besvara dessa serskilta framställningar, har Utskottet trott sig först böra upplysa, att Fyroch Båk-afgiften ifrån början icke varit betraktad såsom en inkomstkälla för Statens allmänna behof, utan, enligt de vid uppgörandet af StatsRegleringen, för år 1810 yttrade grunder, endast varit ämnad att utgöra fond för tillvägabringandet af utvidgade och förbättrade säkerhets-anstalter till de sjöfarandes skyddande och beqvämlighet. I öfverensstämmelse med denna åsigt, är det ock som Utskottet nu får tillstyrka att, jemlikt hvad K. M:t uti dess Nådiga Proposition om SlatsVerkets tillstånd och behof äfven föreslagit, Fyroch Båk-afgiften, som bland inkomsterna beräknas med 5o,ooo R:dr, må till motsvarande belopp uppföras å Tionde HufvudTiteln för att, utan sammanblandning med andra anslag och emot serskild redovisning, intill nästa Riksdag öfverlemnas till K. M:ts nådiga disposition, att, tillika med de å detta anslag möjligen uppkommande öfverskott, användas till de ändamål, för hvilka dessa utgifter äga rum, såsom KronoLotsars aflöning, (lere sådanes antagande, Lotsleders inrättning samt Båkars och öfrige Sjömärkens underhållande, med hvad mera, som till vinnande af beqvämlighet för sjöfarten hörer; och då häraf är alt förvänta, att de brister, som i ett eller annat afseende förefinnas, varda afhulpne och förbättrade anstalter vidtagne, tror Utskottet sig icke behöfva afgifva något serskildt förslag i anledning af Herr Lambergs ofvanberörde framställning, angående Norrska Lotsbåtames ändamålsenligare construction och om nyttan af Betiinkandcn. aa3 deras införande i Sverige m. m., såsom blott afseende detail-åtgärder.
Rdr b:ko det sednare revisionsåret, — inskrärikes hufvudsakligen till åberopande af de förhållanden, som utredas i bilagde, Advokat-fiskals-embetet härstädes affordrade, yttrande, med underdånigt tillkännagifvande derjemte, dels att Hofrätten icke kunnat upptäcka, att något underslef eller missbruk i afseende på silkets användande ägt rum, och dels att det här lefvererade silket, hvilket hegagnas icke blott för Hofrättens egna, till många tusental årligen, utgående expeditioner och handlingar af hvarjehanda slag, utan äfven för en större mängd dylika, som från Kontoren här inom embetsverket till myndigheter och parter expedieras eller utlemnas, synes vara af mera grof beskaffenhet och hårdare tvinnadt än det af andra embetsverk begagnade; hvilket i icke obetydlig män ökat vigten och föranledt den derför erlagda utgiftssummans förhöjning. Med djupaste vördnad, nit och trohet framhärda, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter, L. HERM. GYLLENHAAL. L. AUG. DARIN. G. A. FALK. A. GRANFELDT. F. W. BJÖRKMAN. H. G. v. GEGERFELT. M. C. RAHMN. L. VON SYDOW. W. FR. PALMGRÉN. CARL S. QVECKFELDT. ALGUST SÖDERBLOM. CLAES WESTRING. FR. HEDENSTIERNA. S. P. KJELLERSTEDT. C. A. LINDQVIST. C. V. CARLSON. K. v. HOFSTEN. Jönköping den 20 Januari 1854. G. Stridbeck. Advokat-fiskals-embetets vid Kongl. Götha Hofrätt yttrande, i anledning af 1853 års Revisorers anmärkningar vid Kongl. Hofrättens expensmedels-räkning. Till Kongl. Maj:ts och Rikets Götha Hofrätt! Kongl.
Det liar blifvit sagdl, att det f. n. endast vore den priviligierade jorden, som skulle få ett tillökadt onus sig ålagdt. Vid genomläsande af Ulsk:s batänk. finner man deremot åtskilliga andra vara ihågkomma, nemi. de, som hafva bebygda och serskildt värde åsätta lägenheter, verk och inrättningar, jemte alla på landet boende och borgerlig rörelse idkande handlande. Desse hafva hittills icke haft något åliggande att i detta onus deltaga. Deremot finnes ingen lag, sorn befriar boställen af krono-natur från deltagande deruti. Icke heller finnes det något rimligt skäl hvarföre utarrenderade boställen, de må vara af hvad beskaffennel som helst, skola vara mera fr i kal lade derifrån än andra, dertill finnes ingen giltig anledning. Detta är således alt fråntaga den nuva rande ägaren hans lagliga rättighet för att frikalla andra från ett dem åliggande onus. Detta är en procedur, som jag icke kan gilla. Granskar man vidare sältet hvarpå Utsk. föreslagit att delta skulle utföras, så finner man att deltagandet i kostnaderne skulle bestämmas efter samma grunder, som för rättighet alt deltaga i sockenstämmas öfverläggningar och beslut äro stadgade. Huru skall det tillgå vid tillämpningen af denna nya beskatlningsgrnnd i verkligheten? Det tror jag blir en ganska benig och tvistig fråga, som kommer att föranleda till fullt lika mycket trassel som den anmärkta svårigheten vid tillämpningen af den nuvarande öfver 100 år gamla föreskriften. Det är dessutom en helt ny beskattningsgrund, som för della enskilda fall har af Utsk. blifvit föreslagen och det utan någon öfvergångsberäkning, hvaraf man kunde se huru det skulle komma ali slå sig ut i verkligheten. Vidare skulle skyldigheten att blifva ålagd ett sådant onus eller icke bero på huruvida frälse, krono-skatte samt kronhemmans innehafvare besluta att med fjerdingsmannabefattningen omgångsvis fortfara. Det år således dessa hemmansägares beslut, som komma att bestämma andra hemmansägares och Svenska innevånares skyldigheter i förhållande till Staten. Detta är också en ny och angenäm grundsats.