Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I Elisabeth Eybens närmaste närhet håller sig hennes trogne tillbedjare grefve Fritz Moltke och drottningens hofchef grefve Holstein-Lethraborg, medan kammarherrarne Bülow och Warnstedt, täflande i otrohet mot lilla Anne-Sophie, uppduka all sin älskvärdhet för hoffröken Trolle, som mottager bådas hyllning med samma skälmska småleende. Minst firad är för tillfället hoffröken Wedel; i hennes närhet håller sig blott en enda kavaljer, och deras samtal är tydligtvis fritt från allt galanteri. Dock följa drottningens blickar just detta par med ängslig uppmärksamhet, och Hennes Majestät rynkar sin höga panna hvar gång Struensee böjer sig fram och hviskar i sin dams öra. Denna offentliga uppsikt öfver hans person irriterar honom, och på trots börjar han tala lifligare, hvarvid drottningens misstämning synbarligen växer. Alla de närvarande märka den, alla veta hvad det där uttrycket i hennes ögon betyder. Nu väntas ett utbrott af Hennes Majestäts dåliga lynne, och all annan konversation afstannar efterhand. Endast prins Karl af Hessen förstår ingenting eller vill ingenting förstå. Han håller på att berätta för drottningen en gammal sägen från Schleswig. Då det går upp för honom, att hon icke ägnar någon uppmärksamhet åt hans ord, tystnar han ett ögonblick, men börjar sedan på nytt igen och höjer rösten, så att han tilltvingar sig allas uppmärksamhet. – Här i grannskapet ha många mäktiga borgar stått – i forna tider – men den förnämligaste af alla därute på en ö i Schlei. Ön finns ännu och kallas Måsberget, borgen hette Jurisburg och var före Gottorps tid Schleswig-hertigarnes residens. Det sägs, att kung Abels, brodermördarens, skatter än i dag ligga begrafna under dess vittrade murar, och trolljus, lyktgubbar, fosforskimrande små lågor fladdra därute i höstens och vinterns mörka nätter. En natt för många år sedan gick en man på stranden. Eldarna på Måsberget brunno mycket klart och af nyfikenhet styrde han sina steg dit – märkte icke, att han gick på vattnet, som hårdnade under hans fötter och bar honom. Han såg ett stort och härligt slott, hvars like han aldrig skådat.
Qvadratalnen för dyrare färgor, och till 7 sk. 4 rst. samma mynt för sådan målning i simpla couleurer, med 3:ne strykningar i båda fallen. Och sorn, af allt hvad sålunda förekommit, och nu anfördt blifvit, R, St. funnit E. K. Maj:ts, uti Dess Nådiga Skrifvelse af d. ig November 1816, då Byggnadsarbetet beslöts, yttrade förväntan om de Comiterades omtanka och nit, åt hvilka verkställigheten uppdrogs, icke hafva blifvit af denr emotsvarad, och hvilket alltså måste falla till last, antingen Comiterade sjelfve» eller den Architect, som blifvit tillförordnad att arbetet utföra; så hafva R. St. ansett sig härigenom böra de anmärkta förhållandena vid förvaltningen af de till GarnizonsSjukhusbygg - 422 Exp. Utsk. Forsing till lind. Skrifv. jN:o 175,176- maden anvisade medel i underdånighet anmäla, till den påföljd, E. K. M. kan nödig pröfva. Rikets Ständer framhärda etc. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 25 Sept. 1829. Preste-Ståndet d. 28 Borgare-Ståndet d. 28 Bonde-Ståndet d. 28 —■ —* Rikets Ständers underdåniga Skrifvelsei anledning af verkställd granshiifig af Räkenskaperna och förvaltningen utaf de till Allmänna GarnizonsSjukhusets i Stockholm underhåll anslagna medel, S. A. K. G enom erhållen del af det, vid Rikets Ständers StatsUIskotts verkställda granskning af Räkenskaperne och förvaltningen utaf de till Allmänna GarnizonsSjukhusets i Stockholm underhåll anslagne medel, befunna förhållande, hafva R.
På tal o m pension bör här nämnas, att k. m:t i sitt stora lagförslag till ordnande af det civila pensionsväsendet nteglömt flere kvinnliga statstjänare såsom t. ex. lärarinnorna vid folkskoleseminarierna och de kvinnliga ritarne vid rikets allmänna kartverk, hvilken försummelse emellertid enskilde motionärer skyndade sig att godtgöra. A f det hela vardt dock. denna gång intet, då riksdagen ville, att statstjänare skola lämna bidrag till sin egen pensionering och därför afslog lagen. Åt kvinnans arbete på skolans område har riksdagen i år på flerehanda sätt gifvit sitt erkännande och vidtagit en del anordningar, på det att kvinnliga arbetskrafter måtte i än högre grad, än hittills varit fallet, k o m m a till användning i skolans tjänst. I de båda skånska länen finnes, som bekant, ej något lärarinneseminarium. Härigenom har det ofta inträffat och inträffar alltjämt, att unga kvinnor med afgjord håg och fallenhet för lärarinnekallet nödgas afstå från sin önskan att utbilda sig härför allenast af den orsak, att genomgåendet af ett seminarium på aflägsen ort är förbundet m e d afsevärdt högre kostnader, än fallet skulle vara, o m en sådan bildningsanstalt för kvinnliga elever funnits att tillgå på närmare håll. Riksdagen har behjärtat detta förhållande och i skrifvelse till k. m:t uttalat sig för inrättandet af ett nytt seminarium för P A P A O v M v M U C3l-TilcaLm©c3La,lJ vid 1897 års Konstoch Industriutställning — 3 — utbildande af folkskollärarinnor. För att ytterligare afhjälpa den brist på lärarinnor, som särskildt i landsorten gör sig mycket kännbar, har riksdagen beviljat anslag för anordnande af en kvinnlig parallelklass vid ett af rikets folkskollärareseminarier. Undervisningen vid våra småskolor och mindre folkskolor handhafves mestadels af kvinnliga lärare, hvilka härför åtnjuta en ringa lön, som väl räcker till ett anspråkslöst uppehälle under hälsans dagar, men ej lämnar något öfver till hjälp, då sjukdom faller på och hela lönen måste af stås åt den, som uppehåller tjänsten.
Hans ansigte var blåhvitt, och der flöt en liten ström från hattbrättet liksom från en takränna. De smutsvåta benkläderna klibbade sig fast vid hans lår som glatta trikåer och ledsagade hans gång med en egendomligt plaskande musik. När han kom fram, döko flickorna in bakom porten och fnissade; men drängarne helsade på honom så retsamt artigt och smålogo: »Go’ afton, herr pastor! Det var då ett välsignadt regn efter den långa torkan!» Pastor Østrup har icke minsta aning om, att hans församlingsmedlemmar hålla honom och hans likar, om icke för narrar, så åtminstone för komisktenfaldiga varelser (ett alldeles analogt fall eger rum med Bazarov gent emot de ryske godsbönderna i Turgenjeffs »Fäder och söner»). Han drages vid näsan till höger och venster, än af den ene, än af den andre, af klockaren, af sin gårdsdräng, af »lange Ane», men han märker ingenting, utan tror alla om det bästa. Folket genomskådar honom och finner det hela ytterligt komiskt. I »En Bonde-Idyl» behandlar Pontoppidan de sociala missförhållandena inom landtbefolkningen, den ständigt vidgade klyftan mellan hemmansegarne och husmännen. Det är den gamla historien om rik mans son och fattig mans dotter, tillämpad på ett specielt område: storbondens son förför husmannens dotter och ställer om att hon blir gift med en annan. Det är fråga om förhållandet mellan arbetsgifvare och arbetstagare, i den form, som denna fråga erhållit ute på landsbygden. Det är århundradets stora rörelse, som fins äfven här ute, fastän ännu slumrande och omedveten. Jordegareklassen har ständigt gått framåt och går alltjemt framåt i bildning och välmåga, men husmansståndet stampar på samma punkt nu som för tiotal år tillbaka, i förfäande slit, i tröstlöst enahanda, utan att göra annat i detta lifvet än arbeta och svälta och afla barn och utan att kunna bringa till klart medvetande för sig, att det har rätt till större kraf på lifvet.
15 framkallat en företagsamhet och spekulationsanda, som icke allenast bidragit att i denna i allmänhet magra bygd underhålla en stark befolkning, utan äfven beredt tillgång på kapitaler, hvilka särdeles i senare tider med förkärlek nedläggas på jordbruket och väsentligen uppdrifvit detsamma, så att spanmålsproduktionen växt i ännu större proportion än befolkningen. Den i statsekonomien uttalade grundsatsen om förmånen af konsumentens grannskap med eller närmande till producenten, samt af olika näringsgrenars bedrifvande inom ett land, har således här visat sig sann och detta till den grad, att, under det dessa näringar med en förvånande hastighet tillväxt, jordbruket samtidigt förbättrats, så att om det fortfarande utvecklar sig såsom under dessa fem år, orten snart torde komma att producera spanmål tillräcklig att nära den talrika befolkningen. Konungens Befallningshafvande bör likväl ej underlåta att anmärka, dels att den förändring i tull-lagstiftningen, som vidtogs under det förflutna årtiondet, i förening med den inträffade handelskrisen, hämmande inverkat på husslöjden, så att densamma, som dessförinnan ökades särdeles hastigt och 1856 uppgick till 27,072,736 fot, 1858 nedgick till 18,156,784 fot och, ehuru den sedermera något stigit, likväl 1860 endast uppgick till 22,147,290 fot; dels att den till följd af det Amerikanska kriget inträffade bomullsbristen hotar att i högsta grad menligt inverka på denna ort. Närmast i ordning efter bomullseller väfveri-industrien följa med afseende å dess betydenhet Sågverken, dels vid Trollhättan och Lilla Edet, hvilka sysselsätta 360 arbetare och lemna ett tillverkningsvärde af 870,000 R:dr, hvartill virket ankommer öfver Wenern och till största delen köpes från Wermland och Dalsland, samt dels vid Upperud och Skåpafors, grundade till en del på egen stockfångst, men jemväl på köpt timmer. Tillverkningsvärdet vid dessa senare är i jemförelse med de förra betydligt mindre.
Nu frågar jag, är sådant resonligt? Det sa jag också åt Gustaf; inte att det var resonligt, utan oresonligt, och att jag alldrig skulle finna mig i, att på det viset bidra till husets ruin. Gustaf gick fram och åter i rummet med armarna på ryggen och sa: »Hm, hm, hm!» Det kan bestämdt inte finnas något försmädligare till på jorden än en karl, som går rundt i ett rum och bara säger: hm, hm, hm! Till på köpet såg jag att Gustaf menade något, och det var ändå det retsammaste af alltsammans. Till sist bad jag honom vara så utomordentligt hygglig och säga hvad han menade, men då menade han ingenting alls förstås. »Alla karlar är fega, alla – hvar – eviga en! utan undantag!» »Hm hm hm hm!» sa Gustaf igen. Nu kände jag, att humöret alldeles höll på att koka öfver, hvarför jag rusade in i det andra rummet och började att stoppa ned i säckarna allt jag fick tag i, för att skicka hem det med bakskjuts. Någon valuta skulle man väl ha för sina afpräjade pängar! Fyratioåtta kronor och jag minnes inte hvad! Jo, jag tackar jag! Man ska väl inte låta bestjäla sig med öppna ögon häller! Jonsson var inte mycket hågad att ta sakerna tillbaka, Gud bevars, men jag trumfade så pass på hans samvete, att han gaf med sig till sist. När jag såg honom lämna gården med säckarna ordentligt fastsurrade, så drog jag en riktig suck af lättnad. Ja, det säger jag, utan all slags förhäfvelse eller högmod, att utan mig hade Gustaf varit ruinerad för längesedan, så förfärligt lättrogen och opraktisk som han är. Nu fick Gustaf sig en klapp och en kyss, så han inte skulle tro, att jag var ledsen på honom längre, ty långsinnt är jag inte, och så gick vi ner och tog oss litet mat. Uppasserskan såg mig just ut att vara en slarfva, hvarför jag af fruktan att hon inte skulle väcka i tid, lade mig med kläderna på.
Deremot och då antagas måste, att oloflig försäljning af bränvin å landet otvifvelaktig! skall oftare inträffa, om icke tillfälle beredes till inköp af denna vara i mindre mått för dem, hvilkas tillgångar icke medgifva större uppköp på en gång, och enär anledning äfven torde vara till förväntan, att husbehofsbränningen lättare skall kunna för den mindre jordbrukaren umbäras, om sådant tillfälle till lofligt inköp af varan i mindre mått beredes, har kommittéen föreslagit tillåtelse för en eller två personer i hvarje socken till försäljning af bränvin till afhemtning med minst en fjerdedels kanna hvarje gång, emot afgift till socknen, att användas för fattigvården. För grunderna till öfriga föreslagna stadganden i afseende på försäljning af bränvin torde någon serskild redogörelse icke erfordras. Kommittéen bifogar detta underdåniga betänkande ett utdrag af författningarna i Norrige, Ryssland och Finland, rörande tillverkning och försäljning af bränvin. Litt. F. Någre kommittéens ledamöters serskilde meningar och reservationer innefattas i underdånigst bilagde protokoll, Litt. G. De Bevillnings-Utskotlets Skrifvelse, N:o 6. 33 Dc till kommittéen remitterade handlingar återställas i underdånighet, och kommittéen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl Maj.ts underdånigste, tropiigtigste uudersåter och Ijenare C. D. Skogman. A. P. Baab. Joh. Äng. Södergren. \ G. E. Pasch. E. Norberg. Vict. Melin. Stockholm den 21 Juli 1847. Till Kongl. Maj:t med und:t förslag till Förordningar rörande tillverkning och försäljning af bränvin. Bi/i. till R. Östlund & Lii A. S a ni m a n d r a 1S09. den 20 Mars. Tiden för utöfning aj bränvinsbränning. Rättigheten till bränvinsbränning, d. 23 September. Dränvins' brunning tillåten till årets slut. d. 9 Oktober. Bränvinsb/ ärtningsr edskapen. Bränvins brännings beskattningen.
Enligt räkenskaperne hade under är 1857 för berörde ändamål frän allmänna Indragnings-staten utgått 1,000 Riksdaler; men då Stockholms stad vore att betrakta såsom ett särskildt län, saint Staten, hvilken för närvarande bekostade aflöningen för den hos stadens Ofver-styrelsc anställda personal, således ej borde kunna undandraga sig att jemväl framgent bestrida de utgifter, som med anskaffning af lämplig embetslokal åt nämnde Styrelse vore förenade, hemställde Revisorerne att, derest tjenlig lokal till embetsrum för oftanämnde Styrelse icke kunde uti något Kronans hus upplåtas, derom förnyad framställning, enligt Revisorernes tanke, borde hos Kongl. Majit i underdånighet göras, eller hyresmedel på annat sätt, än hittills skett, beredas, Rikets Ständer mätte ä Riks-staten låta uppföra ett särskildt anslag till det belopp, som för ändamålet kunde anses behöflig!. 4 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 157. Jemte upplysning, att ifrågavarande hyresmedel allt sedan den 1 April 1817 af allmänna Indragnings-staten utgått med 1,000 Riksdaler Banko, samt att dessa numera tillfölle Stockholms stad, såsom egare af det hus, hvarest nämnde kansli sedan år 1852 vore inrymdt, har Kongl. Stats-kontoret, uti sitt i anledning af Revisorernes förevarande framställning afgifna underdåniga utlåtande, i Revisorernes hemställan sig förenat. Stats-Utskottet, som af ofvananförda skäl funnit sig jemväl böra instämma uti Revisorernes berörde framställning, får, i anledning häraf, föreslå Rikets Ständer att uti underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes låta undersöka om lämplig lokal för nämnde embetsverk kan uti någon Kronans byggnad i hufvudstaden beredas, eller, i annan händelse, till Rikets näst härefter sammanträdande Ständer aflåta nådig framställning i ämnet. 8 5. Kongl. Kontrollverket. (O c v. ber. pag. 27, utlåt. 205.) Vid granskning af Kongl.
— Ingen kan väl heldre ån Bonde-Ståndets ledamöter åstunda att ega ett landel betryggande försvarssystem ; detta Stånd skulle icke eljest så tåligt fördraga alla de bördor indelningsverket medfört, men att detta stånd, framför andra samhällsklasser, fordrar att försvarsverket ordnas på det mest ändamålsenliga och minst kostsamma sått får man icke förtänka detta Stånd, helst det icke lider något tvifvel alt, under hvilken form de allmänna bördorna och servitulerne utgå, detta stånds medlemmar, såsom talrikast, alltid nödgas draga största tyngden. Om det sålunda är hela landets allmänna mening att, i likhet med så manga andra civiliserade länder, betrygga sin sjelfständighet och höja aktningen för Svenska folket; så låtom då närvarande Rikets Ständer på detta, som vi skola hoppas näst sista lagtima riksmöte under fyrdelningen, åstadkomma ett storverk, som i betydelse kan mäta sig med sjelfva indelningsverket. — Framläggom ett fullständigt försvarssystem, grundadt på frivillig nationalbeväpning, och den dag ett så storartadt förelag vinner Monarkens bekräftelse skall säkert blifva med outplånliga bokstäfver inristad på de herrligasle bladen uti vår inrikes historia. För en ledamot af hedervärda Bonde-Ståndet må det anses temligen vågadt alt framställa något genomiördt förslag till en så riksvigtig samhällsangelägenhet; men, på det jag icke må underlåta något i hvad på mig ankommer nar jag velat äfventyra försöket, vål vetande alt, derest sjelfva principen vinner genklang, det icke skall saknas män med framstående förmåga och god vilja att utarbeta de detalj bestämmelser, som må anses erforderliga för vinnande af detta höga mål. Hos Högloflige Rikets Ständer vågar jag för den skull föreslå: alt Högloflige Rikets Ständer ville, med upphäfvande af vissa delar uti Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse angående allmänna beväringen af den 43 November 4860 förordna:
Herre Herre, du hafver det desso folke och Jerusalem fast mycket fela låtit, då de sade: Det skall vara frid när eder, ändock svärdet räcker allt intill själena. På den tiden skall man säga till detta folket, och till Jerusalem: Ett torrt väder kommer utöfver bergen, såsom utur öknene, på den vägen till mins folks dotter, icke till att kasta eller rensa; Ja, ett väder kommer, som dem alltför starkt vara skall; så vill jag då ock gå till rätta med dem. Si, han far bortåt såsom en sky, och hans vagnar äro såsom ett stormväder; hans hästar äro snarare än örnar; ve oss, vi måste förderfvade varda. Så två nu, Jerusalem, ditt hjerta ifrå ondskone, på det att dig må hulpet varda; huru länge skola de skadeliga läror när dig blifva? Ty af Dan kommer ett rop, och ett ondt bådskap ifrån Ephraims berg. Förkunner det ibland Hedningarna; si, låter ryktet komma intill Jerusalem, att vaktare komma af fjerran landom, och skola skria emot Juda städer. De skola belägga dem allt omkring, såsom vaktare på markene; ty de hafva förtörnat mig, säger Herren. Det hafver du till lön för ditt väsende och dina gerningar; då skall ditt hjerta känna, huru stor din ondska är. O! huru är mig så ondt i hjertat; mitt hjerta bultar i kroppen, och hafver ingen ro; ty min själ hörer basunaljud, och en slagtning; Och ett mordskri öfver det andra; ty hela landet varder förhärjadt; med hast varda mina hyddor och min tjäll förstörd. Huru länge skall jag nu se baneren, och höra basunaljudet? Men mitt folk är galet, och tror mig intet; galne äro de, och aktat intet; vise nog äro de till att göra det ondt är; men att göra det godt är, vilja de icke lära. Jag såg uppå jordena, si, hon var tom och öde; och uppå himmelen, och han var mörk. Jag såg uppå bergen, och si, de bäfvade, och alle högar darrade.
N:o 56. lier, iilolt erlägger 65 Rdr, oell dä härtill kommer, ali flera Städer icke erlägga någon. Salu-Accis, nemligen Fahlun, Hedemora, Sala, Skara, Alingsås, Eskilstuna, Falköping, Grenna, Hjo, Mariefred, Skanör, Falsterbo, Strengnäs m. fl.; så torde häraf tydligen visa sig ofoget at Bevillnings-Utskottets åtgärd härvid och blotta tillgörelse, att endast låta afskrifva en Tanö’, som upprättades år 1810, och som finnes fogad vid Kongl. Kungörelsen den 3o November nämnde år, — hvilken då måhända var billig och rättvis, men är det alldeles icke nu.” ”Skulle likväl, emot all min förmodan, Rikets Högloflige Ständer icke finna för godt, att hvarken befria vederbörande från erläggandet af berörde Accis-afgift, eller föreskrifva Bevilluings-Utskottet att, före Tariffens utfärdande, verkställa en skälig jemkning i denna afgift emellan Städerna, grundad på folkmängden eller rörelsen i hvarje Stad, så hoppas jag dock, det Rikets Högloflige Ständer skola ålägga Bevillnings-Utskottet att, i mon af den fastställda nedsättningen af AccisSumman till 7,000 Rdr, förändra sin Tariff åtminstone derefter.” ”1 öfrigt förenar jag mig uti den af Herr Presidenten af Billbergh afgifna och bär ofvaniutagna Reservation.” ’’Utskottets behandling af ifrågavarande ämne väckte i början* min förvåning, Bil. till Bevilln.-Visfi. Ucl, N:o 56. «9 men nu mera hänför jag densamma till dess öfriga förhandlingar vid denna Riksdag, som angått Borgare-Ståndets rätt och bästa. —■ Jag tryggar mig dock dervid, att det goda och rätta skall förr eller senare segra.” Af Herr ^Vesterstrand_, A.: ”Högloflige
Enär en så vigtig och uti invecklade, med hvarandra sammanhang egande förhållanden ingripande förändring, som den ifrågavarande, måste vid verkställigheten föranleda vidlyftiga utredningar och medföra pröfningen af så många locala och personella frågor, att man ej kan förutse, huru lång tid härtill möjligen åtgår, hafva Rikets Ständer ansett, alt beslutet om tidpunkten för förändringens sättande i verket lämpligast bör öfverlemnas åt Kongl. Maj:t och ensamt bero af Kongl. Maj:ts höga profning och bedömande. Hvad beträffar frågan om alla räntors och kronotiondes framtida utgörande i contant utan uppsägningsrätt hos räntegifvare; så vore Uet visserligen tor Stats-Verket iordelakligt om all leverering in natura upphörde och utskylderne inflöto endast i contant, helst Stats-Verket derigenom undginge det med indelta räntornes indragning förknippade äfventyr att få emottaga en dubbelt större qvantitet spanmål än som nu är fallet; men då de skattskyldige, hvilka utgöra kronan behållna räntor, för närvarande ega optionsrätt, att antingen leverera in natura eller betala med contant, så skulle, om de nu förpligtades att ovillkorligen alltid lösa natura-persedlarne med penningar, räntegifvarne försättas uti en mindre förmånlig ställning, än den, hvari de nu befinna sig. Omständigheter inträffa ofta, som vålla en trög spanmåls-afsättning, och i fall skatterne vid en sådan tidpunkt ovillkorligen skulle utgöras med penningar, blefvo utan tvifvel, uti sädesrika orter, prisen å spanmål ytterligare nedtvingade, helst större qvantiter måste under en koitare lid försäljas, samt den hittills varande utvägen, att låta räntetagare, genom mångfaldigad speculation och enskild omtanka, af - 6la Expedilions-Utskottels Förslag till und. Skrifvelsej JV.-o 23j. yttra sina spanmå Israil tor, hade upphört.
Nänniskokärleken ä r en dygd som, on1 vi så f % uttrycka oss, kommit allt mer och mer till heders och det finnes ej nhgon art af mänskligt lidande, förskylld eller oförskylld, som ej finner en förkämpe, färdig att därför offra sin tid, sina penningar, ja därför insätta hela sin personlighet. A t t den största offervilligheten, sk r ä l den enskildas som saiiiliallets förekommer där, hvarest beliofvet springer mest i ögonen, dar hvarest, hvad man kallar, den wskriande~ nöden högljuddast pkkallar andras hjälp,&amp;- ju ej mer än naturligt. Detta hindrar dock ej, att manniskokärleken, alltid på spaning efter nya verksaml~etsfalt, oupphörligt finner ouppbrukade tegar, ej mindre varda att beaktas d&amp;rför att de ligg2 B skymundan och ej genom vanliga medel iidraga sig allmiinhetesis blicka: .. Så liar man i andra länder redan Enge sysslat med att finna en lösning på den behjärtansviirda frkgan: hur bistit den at sina egot-t h j alpinedel hänvisade lärarinnan och uppfostrai.iniiaii under tillfiillig hemlöshet och därmed saminanhangande svbriglieter? Svaret har lyde: agenom inrättande af hem-liknande hotell, dar liirarinnor fijr ett pris motsvarande deras tillgangar kunna finna en tillflyktsort under dena tid da de äro utan arbete och söka sig ny sysselsättning eller äro B bee ~, ar0 hof af h v i l a ~. Dylika hotell - ~ ~ o i n ~Eellreriainen-He9.math.i bland andra de namn under hvilka dessa pri~at-hotell ranligen betecknas i utlandet - äro sedan flere tillbakc? inriittade i mknga af Enropm större städer och hafva visat sig ffla ett verkligen tranigande behof. Friigan ar nu: skulle ej Stockholm af ven r a m i behof af skdam &gt;hems?