Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den gemensamma utiåningsfond, 2S4 Den 11 Juli f. m. som i Betänk, kallas Handelsoch NäringsDiskontfonden, består dock af sådana medel, som tillhört förut befintliga lånefonder i Banken, hvilka nu blott äro föreslagna att sammandragas, och densamma, såväl som reservfonden, äro anordnade inom gränsorna för den sedelutgifningsrätt, som afses då man tager det för Bankens sedelstock bestämda maximum i beräkning. De 7 millioner, som genom reservfonden ställas till BankoFullmäktiges disposition, innefatta således icke en styfver öfver det maximum, som är stadgadt för Bankens sedelutgifning. Vid alla de operationer, som Fullmäktige göra med denna reservfond, antingen de bevilja den åt FilialBanker eller åt andra rörelsegrenar, skola de dessutom alltid, enligt de föreskrifter som i Betänk, blifvit meddelade, taga Bankens säkerhet i betraktande, och tillse att icke det bestämda maximum för sedelstocken öfverskrides. — Hittills hafva Bankens lånemedel varit fästade inom för vissa ändamål bestämda fonder, och derigenom har ofta handt, att Fullmäktige varit alldeles förhindrade att disponera medel ifrån en fond, der tillgångar derå funnits, emedan de lånesökande icke haft rättighet att få dem ifrån denna fond. Nu är deremot föreslaget, att några bland dessa fonder skola dragas tillsammans till en enda fond, på det att BankoFullmäktige derigenom må erhålla större frihet att utlåna alla till utlåning disponibla medel. Och då Fullmäktige icke behöfva utlemna dessa medel förr än de hafva full säkerhet, så långt ifrån att häruti ligger någon förminskning af Bankens säkerhet, innebär det således snarare en större sådan, emedan det på sådant sätt blir lättare för Banken att, med iakttagande af nödig säkerhet, göra dessa medel fruktbärande. Detta påstår jag icke skall kunna vederläggas, när vi komma till en närmare utredning af Betänk:s innehåll i den särskilda punkten. Jag har alltid ansett det vara Bankens hufvudsakligaste bestämmelse att uprätthålla myntvärdet; detta utgör dess förnämsta åliggande, och jag har städse ansett, att den, som är ledamot af BankoUtsk., bör hafva till sin vigtigaste pligt att söka uprätthålla detta värde.
S. D. ^^edan till Prest Ständers kunskap kommit, ait Fullmägkige l Riksgälds Comoret ofördröjligen skola husanda den uti Grundkagarne söreskrifna b rättelsen, om Nikögälbs Coniorcts tillställd och förwailnina, sedan sista Riksdag, och dä det torde hända att Riksens Ständer finna nödigt, art i en eller annan del af berörde berättelse höra härwarande Fullmägrige i Rilsgälds Contoret, har Prest Ständer för sin Den i Äng. ir sin del beflutit, att Kyrkoherd. Dect.Jsaac Lagus, Hmilkcn af bemalre Fullmägkige blifwit hirsänd, för att a deras magnar deltaga mi den päbudna granskningen af Riksdagsmans Fullmagierne, bör härstädes qwarstsdna, intill desi Riksens Ständer, ester inhändigande af ofwanberörde berättelse, komma i tillfälle arr afgöra, huruwida förenämnde Fullmägrigcs hörande och ytterligare härwaro kan wara af nöden; hwilket härigenom sikulle de respecuve Med-Ständen wördsaml vch wänligen tillkännagifwas. supra Lx protocollo. ss. O. HIrnHujst. Utdrag af Protokollet hällit hos Hög wördiga Prest-Ständet wid Urtima Riksdagen i Arebro d. i Aug. 1810. cx S D. betraktande deraf, akt Banco-Författningarne forora, det twänne Fullmäg ge i hwarje Siänd wid alla brfluls fattande inom Bmco-Werket böra wara närmarande, och dä Biskopen m. m.
Såsom välgörenhels-stiftelser till förmån för dem, som begagna undervisning vid härvarande allmänna läroverk, böra, utom studn-skatten, som, jemlikt Kongl. Brefven af den 4 December 1682 och den 1 Augusti 1728, utgår af kyrkorna i Halland och till ett belopp årligen af omkring 44 R:dr 24 sk. af Konsistorium utdelas till Gymnasister från Hallands läir, socknegångseller s. k. djeknepenningarne, utgående från den del af Elfsborgs län, som hörer till Götheborgs stift, samt från Säfvedahls, Askims och Östra Uisings härader och till belopp årligen af omkring 296 R:dr af Konsistorium till gymnasister från samma orter utdelas, samt den s. k. fattigoch premiekassan, deraf årliga utclelningsbeloppet uppgått till 110 R:dr, särskildt nämnas följande, nemligen: a) Hvitfeldtska stipendii-fonden, om hvars tillkomst i det föregående är nämndt och hvaraf afkomsten årligen utgör omkring 11,000 R:dr, som användas dels till stipendier åt studerande från stiftet vid gymnasium och universiteterna, dels till arfvoden ål lärare och exercitiemästare vid gymnasium m. m. b) liamsiska dito, utgörande ett kapital af 750 R:dr, hvaraf räntan genom Biskopen och Justitieborgmästaren utdelas till stipendier åt studerande vid gymnasium härstädes. c) Faltzburgska dito, utgörande ett kapital af 666 R:dr 32 sk., deraf Konsistorium årligen utdelar räntan lill sådane vid Götheborgs gymnasium studerande ynglingar, som utmärka sig för flit och goda seder. 51 d) Svahliska stipendii-fonden, hvars belopp för närvarande utgör 2,133 R:dr 16 sk., deraf afgälden är anslagen lill understöd åt 4 de skickligaste och fattigaste ynglingar i Götheborgs trivialskola, sorn inkommit i 4:de klassen och äro födde i Marks eller Kinds härader. Medlen förvaltas af Biskopen samt gymnasiets och skolans rektorer. e) Lemmiska dito, utgörande ett kapital af 266
» Jag kan ej hjälpa, att jag ej är mer än tjugu år och att jag håller så gränslöst mycket af dig » kom det därpå, hälft kväfdt. » Mitt kära lilla barn. » Grefven tog fast den lilla handen, som han nyss skjutit undan. » Jag lämnar ju Ljuba hos dig, » tillade han därpå hälft skämtande. » Ja, Ljuba! Lämnade du ej henne åt mig, så fick du mig ej att resa — nej visst inte! » Grefven fann, att den lilla trotsiga minen klädde hennes unga, friska ansikte. » Ljuba! » ropade han. En tax af det minsta slag med huden så snagghårig och len, att den glänste som svart satin, kröp fram, där hon suttit under soffan, reste sig på bakbenen och lade upp på grefvens knä sina bruna, mjuka tassar, hvilkas utåtböjda form tillkännagaf oblandad ras. » Ljuba inte följa med sin husbonde — inte följa med. Ljuba stanna och trösta matmor; » grefven sköt ned hunden och slog med handsken bort damfläckarna, som fastnat efter hennes tassar. Ljuba stod och såg upp på sin lilla matmor med något af illvillighet i sina kloka bruna ögon. » Vill Ljuba stanna hos matmor? » Grefvinnan böjde sig ned och strök smekande taxens fina skinn. Men Ljuba drog sig nervöst undan hennes beröring, gick öfver till grefven och ställde sig bredvid honom, seende upp i hans ansikte, liksom ville hon säga: » Jag tillhör endast honom, icke alls dig. » Åter drog en dimma öfver grefvinnans ljusblå ögon. » Ej ens din hund vill stanna hos mig. » » Ack, evigt samma barnsligheter! Naturligtvis stannar hunden hos dig, såsom du från början önskat. Det är för öfrigt tid på, att du får hafva henne några dagar ensam för dig själf. Jag har ju haft henne ända sen min ungkarlstid, • så det är väl ej så mycket att undra på, qm hon mer hyllar sig till mig än till dig. — Ah! är klockan redan så mycket! Då har jag ej tid att stanna, tills båten går. Hälsa faster! Farväl! » » Skrif som du lofvat! Skrif!
Sämskmakare: Embetets Ledamöter utgöras af En Mästare och 3 Enkor, hvilka i yrket användt under den ifrågavarande tiden 5, 6, högst 7 Gesäller. Handskmakare: Tvenne Mästare, utan Gesäll eller Lärling. Körsnärer: 18 „ 22 „ 55 „ )> Cl 'varfvare cch Blockmakare: Deras antal är uppgifvet till 10 Mästare, (hvaribland dock tvenne utan rörelse), med 12 Gesäller och 14 Lärlingar. Byggmästare: År i833. 6 Ledamöter, med 34 Gesäller samt 234 Lärlingar eller Drängar. Perukmakare : Hvardera året 3 Ledamöter och i Enka, med omvexlande antal Arbetare, som dock ej öfversligit 8, och hvaribland endast 2 varit inskrifne såsom Lärlingar. Notfiskare: Sex Ledamöter; och anmärkes, att uti detta Embete finnas hvarken Gesäller eller Lärlingar. Skorstensfejare: Under hvardera året 8 LedarpÖter, med 9 å 10 Gesäller och circa 5o å 60 Lärlingar. ' Garfvare : I annan Arbetare. Detta Embetets Ledamöter utgöra, enligt hvad i Borgare-Boken är antecknadt, 3:ne. Bor stbindare: 4 Mästare, med 5 Gesäller och g Lärlingar. Åren i833, 1834»- r 835: j Mästare och arne Enkor* hvilket antal sedermera nedgått till 5 Mästare oell 1 Enka. Enligt hvad i Borgare-Boken finnes antecknadt* äro Ledamöterne Sex till antalet. 14 no „ nn „ % 21 Glasmästare: Hattmakare: Under hvardera året Enibetets Ålderman och 2:ne Bisittare, tillsammans 3 Ledamöter. Gelbgjutare: Tracteurer : Åren 1833 —1837, genom Kongl.
Att låta den förut tryckas och öfverlemna till Revisorerne att derom besluta, vore således att afvika från föreskrifterne , hvilka innehålla , att RevisionsBerättelserne icke få göras allmänna, förr än de blifvit af Riksens Ständer granskade. Då nu en sådan granskning ej kan föregå under mellantiden af hvarje Riksdag , emedan Regeringen icke äger att ftån Riksens Ständers Verk infordra de derföre erforderlige Handlingar , och i fall således Revisorerne skulle i någon omständighet misstaga sig, eller hafva fällt ett origtigt omdöme, det vore alltför svårt att deri vinna rättelse, emedan saken på ettslags officielt sätt blifvit afen erkänd Autoritet meddelad, men den ej kan, af den anledning här ofvan blifvit anförd, på ett lika officielt sätt besvaras; så skulle en af 2Ö2 Den 25 Mnji. Revisorerne gjord, må hända mindre grundad anmärkning, om den genast utan föregången undersökning Hnge komma til! Allmänhetens kännedom, kunna sprida oro och bekymmer hos Allmänheten, utan att Regeringen ägde något annat medel att deri åstadkomma rättelse, än medelst Riksens Ständers sammankallande, Jag tror således, att det är bäst, att o* föråndradt förblifva vid de föreskrifter, som i detta ämne nu finnas, och ej eludera 6tadganp den, hvilka hafva sin goda grund i egenskapen af den befattning , som är Revisorerne anförtrodd. Jag anhåller alltså om afslag å Betänkandet. Hans Excellence, Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, huruvida Ridderskap pjt och Adeln ansåg de nu gjorde anmärkningar vid Utskottets Utlåtande böra föranleda till dess återremitterande. Ropades Ja och Nej. Hans Excellence, Herr Friherre af Wetterstedt, , Gustaf: Ibland de skäl, jag här hört anföras mot Utskottets Betänkande, om tryckningen af Revisorernes Beiättelse, saknar jag ett, det nemligen : att om Berättelserna genom tryck göras allmänna, vore sådant stridande emot värdigheten och vigten af Revisorernes Befattning, emedan Revisorerne handla på Riksens Ständers vägnar.
De utfärdade uppmaning till tecknandet af medel för ändamålet och erhöllo sedan sanktion af parlamentet. Delta universitet finnes dessutom i en stad, som har en så stor folkmängd som hela Sveriges för 20 ä 30 år sedan. Det var derföre tydligt, att der skulle behölvas ett universitet; men icke flyttade man något af universiteten i Oxford eller Cambridge. Kostnaden för en sådan anstalt kunde ske genom subskription, och att Staten sedermera tillsköte hvad som ytterligare erfordrades. Det andra skälet af Utsk:t är, att befolkningen i Sverige icke kräfver flera universiteter. Helt annorlunda sågo de stora Wasakonungarne saken. Befolkningen utgjorde då endast li million, men de inrättade nya universitetcr i Åbo, Dorpat och Greifswald. Sverige eger nu 4^ millioner innevånare, och jag Den 20 April. 587 tror, att det icke är nog med de universitet vi hafva, utan att snart ett nytt måste anläggas på vestra kusten. Våra större läroverk äro besökta af 400 å 500 lärjungar, och detta utvisar just huru stort behofvet af undervisning är. Det är också min öfvertygelse att de läro-anstalter, som finnas, icke äro tillräckliga, och jag för min del skall alltid, om jag skulle lefva, rösta för de nödiga summorna för en sådan sak. Nu får jag blott anhålla orri bifall till Utskits Betänk. Frih. von Kraemer, Hobert Fredrik: Det är sannerligen så mycket skrifvetoch taladt om det nu föredragna ärendet, att jag endast vill med några ord uttala min öfvertygelse derom, grundad på mångårig kännedom om ställningar och förhållanden inom en universitets-stad. Må gerna, på sätt Gr. Anckarsvärd förordat, stiftelser i hufvudstaden bildas, der föredrag kunna hållas i vetenskapliga ämnen af allmänna intressen, såsom statistik, astronomi, kemi m. fl.; men hvad den ädle Gr:n i öfrigt föreslagit, måste jag i allo bestrida. Jag anser nemi. att en flyttning af Upsala universitet till Stockholm skulle blifva olycksbringande för den studerande ungdomen, lör vetenskapen — för fäderneslandet.
N:o 11 samt Mern. N:o 13. B. St. underdån. Skrifv. N:o 170. angående ställande till landstingens disposition af en del utaf de till landtränterierna derför nu ingående afgifterna för bestridande af de med landstingens organisation och förvaltning förenade kostnader. Motion N:o 509. Sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 4, Utlåt. N:o 11 och Mern. N:o 13. B. St. underdån. Skrifv. N:o 170. om utsträckning af det i 32 § i Kougl. förordningen angående vilkoren för försäljning af bränvin stadgade förbud mot bränvins utdelning utan betalning i öppen salubod för handel med andra varor än bränvin. Motion N:o 496. Sammans., Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. Bränvinskontrollör, om ändring i gällande stadganden rörande. Motion N:o 226. Sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv. och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 2 samt Mern. N:is 5 och 12. R. St. underdån. Skrifv. N:o 156. om nedsättning i det honom, enligt gällande förordning om bränvinstill verkning, bestådda arfvodet. Motion N:o 313. Sammans. Bevilln.-, Lag-, samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 2 samt Mern. N:is 5 och 12. B. St. underdån. Skrifv. Bränvinstillverlming, angående förändring i nu gällande författningar rörande. Sammans. Bevilln.-, Lag-samt 14 Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 2 samt Mern. Mern. N:o 12. B. St. underdån. Skrifv.
Under detta Riksmöte finnas bland osg de, som oförstäldt yttrat sig mot Nlinistéren. jag har hittills trodt att mitt omdömme i afseende på dessa yttranden varit öfverflödigt, men nu säger mig min inre öfvertygelse, att jtg äfven bör bidraga til! att motverka den opu nion, sorn Herr Grefve Mörners ochHerr Danckvardts anföranden afd. i7;de April tyckas vilja b reda; nemligen att ailä Regeringens åtgärder i fl re år burit stämpeln af den högsta fullkomlighet och medfört den största lycka för landet# Konungens Rådgifvaré synas ej villja un» derkasta sig den moraliska ansvarighet, hvartill Folkets ombud, enligt Constitutionen, anse dem förpliktade. Denna ansvarighet kan äfven enligt Constituliortens bokstafliga innehåll tyckas vara mycket begränsad, men den existerar ändock och degs vidare utveckling skulle förmohnligt undanrödja den öfVerdrifna tvist, sorn intagit dess ställe. Tnnan jag går att vidare omnämna de jtfisstag, som enligt min tanka i ofvannämnde anföranden af den i?:de April blifvit gjorde, så torde det ej vara ur sin ordning att nämna ett ord om en Ministéres rättigheter och skyldigheter De förra anser jig till en del bestå uti den förmån att få deltaga i Representanternas öfverläggningar, och derigenom vara i tillfälle att genast försvara sig emot opo* fcitönens anfall, och f]tljve fa tata till sitt förivar. De sednare bestå, dels uti afgifvande a£ Den 5 Maji e, m. råd, grundade på Constitutionens ordalydelse och ett i grund af dessa råd conseqvent förhållande, och dels uti den moraliska pligten, att med allvarlig föresats enligt bästa öfvertygelse såsom Representant framlägga antingen directe eller indirecte de planer som för landet kunna vara nyttigast — hvem borda väl också kunna bättre inse och bedömma ställningen, bristerna och botemedlen än den som genom en upphöjd plats är i tillfälle, att från dilferenta authoriteter inhämta upplysningar?
Utskottet föreslår, att Directionen skulle bestå af Landshöfdingen, RegementsChefen, Ryttmästaren och 4 deputerade Rusthållare; men Utskottet har ej föreslagit någon föreskrift, hura dessa 4 skola väljas. Jag föreslår derföre 58 Den 22 Febr tiar ii e. m. det tillägg: samt fyra Rusthållare, hvilka sistnämnde de Rastande sjelfve ege att hvart /f:de är utvälja. Jag tillstyrker detta så mycket häldre, sorn Beklädnaden är bestämd för 4 “r* och det synes lämpligast att Rostoch Rotehållare, om de genom ett förhastad t val varit illa belåtne med sina Deputerade, må ega tillfälle att invälja nya, då Beklädnaden skall omgöras. Frih erre CederströmJacob: Då de Rustande ega att välja sina ombud uti de ifrågavarande Beklädnadsocb BeväringsDireclionerne, så är det naturligt, att det ankommer på dem sjelfve att utsätta lid för ombytet af dessa Deputerade. Det är icke tänkbart att desse Deputerade skulle anses i bela deras lifstid uti sådan egenskap fortfara. Utskottet har ansett rättast, att låta denna sak belt ocb hållet bero på Rustocb Rotehållarnes eget skön. I afseende på sjelfva saken skulle jag visserligen söka att göra min vid förra Betänkandet åtföljande reservation gällande, om icke jag visste, att detsamma är af 2:ne Stånd , nemi. Presteocb BorgareStånden bifallet, och det bar blifvit mig sagdt, ehuru ejollicielt, att BondeStåndet äfven bifallit detsamma; samt om icke Betänkandet lemnade Kongl. Maj:t rättighet att göra de förändringar i förslaget, som finnas nödige, då han afgifver sin Nådiga Proposition i ämnet till Rustocb Rotehållarne. Utskottets Betänkande innehåller, alt det
”Så är du då här, välkommen till mitt hem! måtte du alltid anse det som ditt eget, och icke vantrifvas här.” ”Sörj icke derföre,” sade Rudolph tryckande hans hand, ”jag sköter nog min egen trefnad; dessutom finner jag mig re’n så hemmastadd här, att det är en lust åt.” ”Gör du? Nå det var godt! Elisabeth se här min vän, som jag så ofta omtalat.” ”Vår bekantskap är redan gjord,” sade Rudolph i det han kastade en blick af belåtenhet och nöje på Elisabeth. ”Din fru var den första, som välkomnade mig i detta hus.” ”Var hon det? Det gläder mig; men I fån ej kalla hvarandra vid ett så fremmande namn. ”Du” är ett så vackert ord och för min skull, som I båda älsken, skolen I kalla hvarandra så.” ”Gerna!” sade Elisabeth och räckte Rudolph handen. Han tog den och tryckte den stum till sina läppar. ”Elisabeth, du måste ge honom en kyss!” sade Leonhard vänligt. ”Duoch välkomst-kyssen.” Elisabeth rodnade djupt. ”O Leonhard,” sade hon, ”fordra ej detta!” ”Nej Leonhard, fordra ej denna uppoffring af din maka,” sade Rudolph ironiskt. ”Uppoffring! Hvarföre skulle det vara en uppoffring af henne?” ”Emedan hon då måste kufva den motvilja jag tyckes ingifva henne.” ”O säg icke så!” inföll Elisabeth hastigt. ”Rudolph inger mig ingen motvilja.” ”Jag tror det, och om så är, så kyss honom då,” och Leonhard lade sjelf sin maka i vännens armar. Det finnes stunder i ett menniskolif, då en ond genius synes styra hennes handlingar alltid till det värsta, ehuru rena motiverna äfven kunna vara; huru många gången får man ej bittert begråta en handling, begången under dylika olyckliga stunder! Ofta, ja många år sednare, påminde sig Leonhard det steg, han tog i denna stund, och han — ångrade. En kyss, hvad är den? ett hastigt öfvergående något, ett ting som inga spår qvarlemnar.
För att kunna utlägga jeruvägslinien uti denna den längsta lutning af sådan branthet, som här i landet å någon jernväg förefinnes, hafva de noggrannaste detaljundersökningar måst verkställas genom den af höga, nästan lodrätt stupande berg och djupt nedskurna bäckar högst sönderbrutna terrängen, och de arbeten, som derefter måst derstädes utföras, hafva företett den mesta omvexling och de största svårigheter, som pä lika sträckor i längd någonstädes förekommit. A hela denna linie mellan Alfvesta och Jönköping hafva inga broar af betydenhet behöft anläggas. — 121 - Banans sträckning mellan Jönköping och Mullsjö var redan af Eders Kongl. Maj:t bestämd genom föregående årens arbetsplaner. De hufvudsakligaste arbeten, som under året utförts, och hvarvid varit använd en arbetsstyrka, som under Maj till och med Oktober i medeltal uppgick ända till 8,000 man, hafva varit följande: Ä bandelen mellan Jönköping och Mullsjö hafva deremot arbetena, som till följd af den i början af året inträffade ovanligt blida årstiden kunnat till större utsträckning påbörjas redan under Mars månad, bedrifvits med så stor arbetsstyrka, som derå med fördel kunnat användas. Vid årets ingång voro endast sprängningen vid Markaberget, den stora skärningen vid Gölhult samt sträckan mellan Liabäck och Mullsjö färdigterrasserade, hvarjemte de stora bankfyllningarne vid Dumme-ån och Höks-ån voro påbörjade. Redan vid Augusti månads utgång var dock banvall beredd å hela denna sträcka, hvarå högst betydliga arbeten förekommit, hvaribland de väsendtligaste utgjorts al: De mest betydande arbetena å denna bandel hafva förekommit uti sjelfva staden Jönköping, hvarest jernbanan är utlagd på en i sjön Wettern utfylld bank och bangården helt och hållet inkräktad från Wettern. Till uppfyllningen af bangården äro fyllnadsämnen ditförda dels från de gamla fästningsvallarne i staden och dels medelst lokomotiv från utanför staden liggande sandtag.
Af nuvarande räntepersedlarne hade E. K. M:t ansett spanmål, smör och dagsverken samt dessutom penningar lämpligen kunna komma i fråga alt såsom särskilde skaltetitlar bibehållas. I länet valde deputerade hade ansett, att de räntelillar eller persedlar, som borde för framtiden fortfarande bibehållas, lämpligast kunde bestämmas, på sätt E. K. M:t sålunda föreslagit, derest icke dagsverks-ränlan finge till penninge-ränta förvandlas, hvilket deputerade önskade och hvarå de anhöllo, att E. K. M:t måtte fästa Nådigt afseende; och hade E. K. M:ls Befallningshafvande häruti instämt. Med fästadl afseende härå och i enlighet med hvad E. K. M:t nu i den Nådiga Propositionen i öfrigt föreslagit, hafva Rikets Ständer lör sin del beslutat, all: l:o. Såsom hufvud-ränte-persedlar inom Elfsborgs län bestämmas spanmål och smör, hvilka bibehållas med endast de förändringar, som kunna blifva en följd af i allmänhet gifna föreskrifter; 2:o. Alla öfriga nuvarande, lili jordeboksoch hemmantalseller ordinarie räntan inbegripne, persedlar förvandlas till bestämd penninge-ränta att, jemte de till penningar förvandlade bråktalen och nuvarande skatteliteln penningar, utgå enligt i allmänhet stadgade grunder. Kalmar Hill. E. K. M:t hade ansett, att, utaf nuvarande räntepersedlarne, spanmål, smör, fläs/e, hult, ved, hö och dagsverken samt dessutom penningar kunde komma i fråga att såsom särskilde skatlelillar bibehållas, äfvensom att nuvarande räntepersedlarne oxe, ko, får och lam lämpligen kunde lill kött förvandlas.
— Tidpunkten mätte ej heller vara lyckligt vald för en förändring af så genomgripande art, då Svenska staplarne äro öfverfyllda, liksom hela verldshandeln besväras af en öfverflödig varu-mässa under svåra pehr ninge-k riser. Jag har nu sökt utveckla följderna af den princip, som Utsk. föreslår på en af Sveriges hufv.udnäringar. Äro de ej goda, så måste väl principen frånträdas. — Uti sjelfva detaljen utber jag mig att särskildt få yttra mig. Hvad jag hittills sagt, gäller endast den oinskränkta handelsfriheten. Hr Frih o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas på eftermiddagen kl. 6. Frih. Leijonhufvud, Abraham: Jag får först framställa en anmäi kn., som kan måhända vara obefogad, men den härflyter från mili öfvertygelse om föremålet i denna fråga. Jag hyser den förmodan, att Bevilln.Utsk. öfvertradt gränsen af 5g §:n Reg.Fm och 38 5:» Riksd.Ordn. Måhända har praxis från föregtde riksdagar gifvit anledn. dertill, att Bevilln.Utsk. ingått på den ekonomiska delen af lagstiftningen. Det kan vara likgiltigt, huru R. o. Ad. och de öfriga Stånden afgöra sina angelägenheter, men det är af vigt, att frågor icke sammanblandas; ty de ekonomiska frågorna äro icke föremål för vårt tillgörande; de skola i önskningsväg frambäras; de som äro af bevillnts-natur äro helt annorlunda, de kunna af Ständerna beslutas. Jag medger, att jag icke utan en viss förlägenhet kan finna som motiver för en tulltaxa en så här lydande mening: ” en oinskränkt handelsfrihet, så att förbud mot någon varas ineller utförsel hädanefter icke må äga ruin.’’ De 1 följande innmln i o IL 43 338 Den ag Juli f, ra. utgöra förklaringar till det föreniimnda. Jag tror, all genom dessa rader är den mest genomgripande princip i statsekonomiskt hänseende uttryckt; ty härigenom är öfvergången från förbud till frihet föreskrifven och stadgad.