Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men med afseende å Stats-verkets nuvarande ställning och då, i likhet med hvad vid Elementarläroverken äfven är förhållandet, de yngre lärarne, om än till en början knappt lönade, likväl ega hopp att, efter någon tids tjenstgöring, erhålla befordran till högre lön, har Utskottet icke ansett sig böra föreslå en sådan tillökning för samtlige Professorerne; och får Utskottet följaktligen tillstyrka, att Rikets Ständer måtte å Stat anvisa ett belopp af 3,000 R:dr, att såsom lönefyllnad med 300 R:dr utgå till hvardera af de tio till de verldsliga Faculteterne hörande, å Upsala Universitets Stat uppförde, Professorer, hvilka äro närmast i ordningen efter de sex, som redan en sådan erhållit, men med uteslutande, af dem, som innehafva prabenden eller åtnjuta andre deras tjenst åtföljande löneförmoner, som motsvara den ifrågavarande tillökningen. ej) Då det af Rikets Ständer vid sistlidne Riksdag beviljade anslag för Universitetens materiella behof 12,000 R:dr, att emellan dem i lika lotter förBih: till B. St. Fröt. 1844. 4 Sami. 1 Afd. 15 Raft. 2 Stafs Utskottets Utlåtande, iV;a 41. delas och utgå intill närvarande Riksdag, visat sig vara fortfarande erforderligt, oni icke Universiteten skulle nödsakas att stå efter sin tid och , i brist på materiella hjelpmedel, inskränka sin verksamhet, har Kongl. Majit föreslagit, att samma anslag äfven hädanefter måtte få utgå på samma sätt, sont hittills, med 12,000 Rldr, eller tillsammans för tre år 36,000 Rrdr.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, får jag vördsamt föreslå, att R. o. Ad. ville utse några dertill skickliga personer, som hade tid, håg och förmåga att egna åt ett sådant här förut af mig antydt genealogiskt arbete, hvarför kostnaden icke torde blifva större än den som R. o. Ad. vid sisth Riksdag sig åtagit för lifgifvande af Riksdagsprot:ne från 1627—1714, men hvilket sednare arbete, ehuru visserligen för den historiska forskningen af stort värde, likväl synes mig vara af den mera allmänna art, att detsamma snarare borde af Statens allmänna, än af R. o. Ad:s enskilda medel bekostas; hvaremot R. o. Ad;s Ättartaflors fullständi - 200 Den 14 Mars. gande, beriktigande och bringande i ett mer systemastiskt skick, är mer än K. o. Ad:s enskilda angelägenhet. Ej blott ur synpunkten af dessa värderika samlingars ändamålsenligare ordnande, utan äfven för den stora nytta, som deraf i många hänseenden kunde påräknas, anser jag det nu af mig antydda företag vara en företrädesvis, mera maktpåliggande angelägenhet, som vore på det högsta önskvärd att få på ett tillfredsställande sätt utförd. Om remiss till Itiddarli.Utsk. af detta mitt anförande anhåller jag vördsammast. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Hvar och en som känner ofullständighcten af de genealogiska tabellerna torde erkänna, att tryckningen af dem i nuvande skick icke kunde medföra annat resultat, än att allmänheten för desamma förlorade en del af det förtroende, som bör komma dem till del. Dessa handlingar äro emedlertid af stor vigt, och skola kompletterade äga ännu större värde både i historiskt och juridiskt afseende. En sådan undersökning af dessa tabeller, som Frih. Stjernstedt föreslagit, vore således af stor nytta, antingen tabellarna derefter fordras till trycket eller icke, och jag får derföre, för min del, tilltyrka afseende på den motion Frih. Stjernstedt här väckt. Frih. Cederström, Rudolf: Afven jag anhåller att fl in stämma i Frih.
Emb.-Berättelse för år 1853. 2 — 10 — sekreterare; och ehuru undersökning om klaganden haft tillgång eller ej till ifrågavarande böter, redan år 1841 ägt rum och dervid blifvit utrönt, att hans fastighet varit besvärad med inteckning och hans lösa egendom med qvarstad belagd; likväl och enär Magistraten, vid emottagande till verkställighet mera än två år derefter af Rådhusrättens förvandlingsbeslut, icke bordt underlåta att i laga ordning utmäta, hvad Klaganden då kunnat tillhöra, och såmedelst utreda, om eller i hvad mån hans egendom genom försäljning kunnat gifva något öfverskott till större eller mindre del af böterna; men Magistraten, med åsidosättande af sin så beskaffade embetspligt, två särskilda gånger till länshäktet i Calmar införpassat Klaganden; prof vade Kongl. Hofrätten, med anledning af grunderna i 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken, rättvist talia Magistratens Ordförande och Ledamöter att för den felaktighet i embetets utöfning, dessa sålunda låtit komma sig till iast, dels böta till treskiftes Ordföranden sexton R:dr 82 sk. samt Ledamöterna hvardera åtta R:dr 10 sk., dels ock ersätta så väl Kongl. Maj:t och Kronan för Klagandens underhåll och forsling, på sätt Adv.-fiskalsembetet yrkat, med trettiosju R:dr 2 sk. 1 rst, som ock Klaganden för det honom genom Magistratens förvållande tillfogade lidande, med sexton Ridr 32 sk. allt banko. Vidkommande Landssekreteraren, så alldenstund de författningar, från hvilka han velat hämta ursäkt för K.
Ah, hade han bara själf de erforderliga penningarne att låta trycka sitt verk, sannerligen för Gud han skulle ränna på detta sättet som en bettlare ur hus o c h i hus och låta stuka sig, förödmjukas och ömkas af första dryge glop till förläggare, som pöste af den rikedom, han roffat af sådana som han. Men pengar, pengar! Hvar taga sådana? Hans lilla lön gick mer än väl åt för att fylla moderns och hans egna tarfliga behof. Var han då en sådan skral poet? Voro verkligen hans verser så usla, att de ej förtjänade tryckas? Men det var j u icke en enda af alla dem, han besökt, som ens hade läst igenom hans o p u s! Den tanken slog honom som en blixt och kom honom att ånyo i någon mån repa mod. De hade ej läst det, nej, det var sannt. Huru kunde de då d ö m a? Träffade han blott på någon, som ville läsa hans verser, så skulle nog allt blifva bra igen! Så gaf han sig då åter ut på samma jakt, sedan han slutat sin tarfliga middag. På många dörrar klappade han förgäfves, på många klocksträngar drog han utan någon som helst lön för sitt besvär; man var icke hemma, man tog icke emot, han skulle komma igen. Eller också det ideliga: » Poesi, idyll? Omöjligt, min bäste herre, omöjligt! » Men så kom han då sent omsider, när det började lida till kvällen, och gaslyktorna redan länge varit tända, o c h folklifvet på smågatorna började mojna ur, o c h hans dunkande hufvud värkte af ansträngning och ringde o c h gungade mellan axlarne, och hans ben snafvade under honom för hvarje aldrig så liten isvalk i snöläggningen på gatan, till en gammal beskedlig förläggare långt uppe på Norr, ända vid Uplandsgatan, som icke ens stod upptagen i kalendern, och hvilkens adress han snokat upp, vete Gud hur och när.
Ståndet sitt vid handläggningen af StatsUlskollets Utlåtande N: > 216, angående regleringen af Riks-statens 10: le HufVud-Titel fattade beslut. i2:te punkten blef bifallen med de förändringar, som Utlåtandet N:o 219 innehåller. iy:de punkten afslogs. Vid %6:te punkten fattades följande beslut: Sedan Ståndet, vid pröfning af 9: le punkten uti Stals-Utskottels Utlåtande N:) 40, redan afslagit ifrågaslälld tillökning af 400 R: Ir å Indragningsslat för den ledamot, som inom Slals-Contoiret lured rager magazins-ärendena, fann Ståndet nu för godt bifalla, att, på sätt ULskottet tillstyrkt, Magazinscontoirels nuvarande tjenslemanna-allöning må än vidare å allmänna Indragnings-stati n utgå. 2p:de punkten bifölls. Prot. Utdr. d. 10 dug. 1840. 455 I afseende å öfrige punkter, vidblef Ståndet sina vid handläggningen at Stats-Ulskottets Utlåtande N:o 63 fattade beslut. S. D. Vid förn jad föredragning af Stats-Utskottets, sedan den 22 sistlidne Juli jå bordet livilande Utlåtande N:o 195, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om löne-regleringen för de under Stats-Departementen lydande Expeditioner; fann Ståndet för godt att, på grund af dervid gjorde anmärkningar, återremittera de fjma första punkterna af samma Utlåtande; hvaremot 5, 6 och 7 punkterna blefvo hifallne. S. D. Ånyo föredrogs och bifölls Expeditions-Utskoltets memorial N:o 9, angående rättelse i Utskottets förslag N:o 38 till underdånig Skrifvelse till Kcngl. Maj:t. S. D. Föredrogos ånyo Constitutions-Utskoltets följande memorial: N:o 18, med förslag till ändring i Regerings-Formens 4 §.
-Ocl) bäfwe <2fBi Derjemte beflutit, att, Dereft §ullmägttge i danfelt funna bltfwa i befpof af Äongl. Maj:t6 benteDling i mjnijfericl eller annan wäg, för att, i fÖvvbcvbvDc affeende, bereda QSatifen Credit eller Creditio å utländjf ort, fullmäktige ä‘ga, att om ett fådan be* medling l)oé ^ongl. Slajit göra underdånig anmälan; od> om f>votl* fen bemedling^ erhållande c3Bi tilltfa, under den 22 i denna månad, till £ongl. <3Dtaj:t aflåtit underdånig ©frifwclfe. 4;o ^3å det en härifrån uppfommande tillfällig ffuldfättning itt? rifeé icfe må iflädaö natur af flående, åligger det f8anco*©tpre(fen, att på den erhållna Crediten eller Creditipet göra afbetalningar, få fort font lämpligen jfe fan. 5:o ^3anco<@tprelfeit må äga, att, då den få tjenligt finnér, för* ftärfa 33anfen» iSletallijfa Cafja, ntedelfl inföp från främmande Sätt* der af guld och filfwer; dorf böra filfwerföp för $3anfené räfning tcfe ifrågafomma, när curfett håller ftg öfwer pari.
Dessa åtgärder synas mig stå i så nära sammanhang med fattigförsörjningen och frågor om mindre arbetsföre personers inflyttning från andre Socknar, ämnen hvilka i kraft af 6 § 9 Mom. i »amma Kongl. Förordning höra till Socknesiåmmors handläggning, att tillskapandet af en ny myndighet inom Soeknarne, utom KyrkoRådet, för fattigvårdsärender serskildt, svnes mig olämpligt. Det anförda förslaget till Fattigvårdsstad-' ga befaller väl icke att andra personer ån KyrkoRåden skola väljas till Fattigföreståndare, men hon tillåter, eller föranleder det. Deri - Deli 5 Februarii, génotn kan det linnda, att i somliga Socknar uppkomma serskildta Fattigvårdsstyrelsen, i andra intet, och att den enhet i formerne för måls behandling, sorn allestädes bör åsyftas i detta afseende går förlorad. Det synes ock, då cornmunalstyrelsen begagnas, vara skål, att snarare utvidga den redan befintliga myndighetens * eller KyrkoRådets befattning, till alia församlingars hushållsoch policeårender, ån att in* om en så liten krets, upprätta serskildta styrell ser för de serskildta grenarne deraf. Nu då tnan söker sammanbinda Och förenkla styrelseri i allmänhet, synnerligen i de högre instantierne, skulle det vara en motsägelse att vilja söri. derdela och fördubbla henne i den lägsta. Ått denna anmärkning måtte få åtfölja det ifrågavarande förslaget, då det samma till vederbörligt Utskott reniitteras, anhåller jag ödmjukeligen. Herr Grefven och Landt Ma rska Iheri hem. stålde, att ofvanberörde förslag till allmän stadga för fattigvården i Riket kunde^ jemte Herr von Hartmansdörffs i anledning deraf afgifne yttrande, till Allmänna Besvåré* och Ekonomie* Utskottet förvisad Bifölls. Å nyo föredrogs Friherre Boijes, Ludvig och Herr Ehrenborgs, C isper, den 29 sistlidne fannarii förmiddagen på bordet lagde motionera Den 5 Februarii. 255 angående inhibition af verkstållighet utaf lagsökningar för FilialDisconternes utestående fordringar.
Brefvet den 24 Augusti i833, numera lärer vara försåld t med en förlust för Kronan af 4>2^9 Ridr i5 sk. 8 rist.; d) 320 Ridr, ett till Lieutenanten Segerdahl lemnadt förskott till Resekostnader m. m., hvilket, ehuru redovisning derför redan år i83a blifvit äskad, ännu till oförminskadt belopp balanceras; e) 2,942 Ridr 19 sk. 2 rist., likaledes balancerade sedan flera år tillbaka och utgörande Herr Öfversten m. m. Bildts skuld till Afdelningen ; och f) 22o Ridr, hvarför Herr GeneralAdjutanten för Armeen ej afgifvit redovisning. Härförutan hafva Revisorerne funnit: g) att aflidne KrigsGasseuren Brattström år i83o tillkomne Balance 22,444 Ridr 24 sk. 4 r;st. ännu icke finnes minskad med mera än dividenden i samma Brattströms Goncursmassa 2,io5 Ridr 46 sk. 5 rist; h) att af en Kongl. Majits och Kronans fordran för Krutbrist, stor 1,358 Ridr, för hvilken numera aflidne Capitainen Tidholm och Tygvaktaren Östling ansetts böra ansvara, 757 Ridr blifvit genom Kongl. Brefvet den 9 November 1833 beviljade till afskrifning, ehuru vederbörande synas hafva försummat att i Tidholms Concurs bevaka Kongl. Majits och Kronans rätt, och hvadan endast återstoden 601 Ridr utsökes i Östlings gäldbundna bo; och i) alt åtskillige äldre Balancer, af hvilka några tillkommit redan på 1780-talet, till oförminskade belopp fortfarande i Räkenskaperne utoch iubalanceras.
Jag hoppades, det hvar och en skulle finna, att uppköpet af produclerne af en näring, som är i fullkomligt förfall, ieke fordra så betydliga capital, sorn producterne af en näring, hvilken är i stigande, och att, i följd häraf, den summa, som för fem år sedan ansågs för Ull-DiscontFonden tillräcklig, nu mera, vid förändrade utsigter och förhållanden, ieke är det, men då äfven detta hopp slagit felt, nödgas jag emot Utskottets beslut mig reservera, och slutar med den reflexion, sorn helt naturligt hos Bihang till R. St. Frtt, 1334. 4 Sami. 1 A fdel. % Bandet.- 3 S.de Häftet. iS St tits-Vt skottets Alm, Nw i95. mig sig framställer, att den är en ömklig hushållare, som underlåter att beså sin jord, derföre att utsädet fordrar förlag.” Häruti förenade sig Herr Friherre PalmstjernaC. O.j Herr DomProsten Meurlin och Herr Commerce-Rådet Santesson. Memorial. Det är anledning till anmärkning emot Föredraganden för Handelsoch Finance-Ärendena, hvarom remiss begäres till Constitutions-Utskottet, inför hvilket anledningarne uppgifvas skola. Stockholm den 9 Julii 1834, STOCKHOLM., 1834; lios J; A. Walldck. iStats-Xftsköttets Utlåtande N;o igG, t N:o 196. Ankom till Exp, Utsk. den 15 Julli. Utlåtande, i anledning af vackt fråga om nedsättning i sä väl Stats Verkets sorn RotehåUares årliga bidrag till indelta Infanteriets lif mundering, C v. Aj Till fullgörande af livad Utskottet uti 23:dje punkten af Betänkandet N:o 8r, rörande regleringen af Riks-Statens 3:dje hufvudtitel, omfönnält, får Utskottet nu afgifva yttrande, i anledning af R i k s d a gs f 1111 m ii g t igen J. J, Rutbergs från Norrbottens Län och Lars Larssons från Elfsborgs
Hvad stadgandet af minimi-summa för Stå-' derne angår, så gåller derom allt hvad som om samma förslag, i afseende på Lånen, blifvit anfördt; till och med i så mycket större grad, som Stådernes rörelse under olika år kan vara underkastad större förändringar, ån land-fördelningarnes. I afseende på bevillningsutskyld för Casi sor, anslagne ad pios usus, och således redan bidragande till ett samhällets eget ändamål, icke blott med någon procent, utan med hela sitt belopp , instämmer jag i de många serskildta reservationerna, och det deribland förekommande yttrandet, att det på visst sätt år en gård på gård. Det förefaller mig, som allt detta ledde, likasom förslaget om bevillning på löner, endast till det alllid olämpliga förhållandet, att taga med ena handen, och gifva med den andra. Ett alldeles dylikt förslag , som endast ökar bokföringen, år det af så kallad fyllnads-afgift* den infördes i stället för 1810 och 1812 årens samfälta stadgande om progressivt stigande bevil 1— nings-procent, men detta kan ej ersättas af något annat, emedan det till sin natur är en alldeles serskild princip fråga. Då hela summans belopp faststålles af Riksens Ständer, kan jag ej se någon skillnad emellan, att antingen först ålägga en person en utskyld, och sedan vissa procents förhöjning derå, eller att i samma artikel innefatta begge de likartade utskylderne. Den 12 Maji f. m, Just denna likgiltighet innefattar en betydlig grund till förkastande af detta förslag. På dessa skål förenar jag mig med den redan gjorda anhållan om återremiss. Herr Lefrin, Johan Pehr: Min öfvertygelse år, att den båsta grund för Bevillningens fördelning , år den som sker Lånevis och sedan i Fögderier och Socknar, ty denna grundsatts år den enda som uppfyller hvad Grundlagen medgifver i frågan om Nationens rättighet att beskatta sig sjelf. Men jag vill ej yrka dess antagande nu, emedan systemets införande för-, drar flere slags förberedelser, hvilkas anföran* de vid detta tillfälle vore för tidigt.
Utdrag drii i3 Alärs s83ö'i gäMs-Cböfoiret att försälja attesterna Öfver det i Banken, på depositräknirig insatta, i låneväg anskaffade Silfver; N:o 436, i serskildt väckt fråga om åtgärders vidtagande till Riksgälds-Contoirets betryggande för förlust, i händelse det till jordbrukets underlättande beslutade län af 2,000,000 Rdr i Silfver, icke,pä föreskrifne grunder, varder till fullo Ster i laneväg uttaget. S. D. Föredrogs å nyo och lades till Handlingarne Constitutions-Utskottets på bordet hvilande Memorial, N:o 74,' angående en frän Riddcrskapet och Adeln remitterad anmärknings-anledning emot Föredraganden för Colonial-Arendenas Departement. S. D. Då nu å nyo föredrogs Stats-Utskottets på bordet hvilande Utlåtande, N.‘o 437, i anledning af erbållne återremisser, ej mindre å 3 punkten i Memorialet, N:o 488, med fortsättning af förslaget till Reglemente för Riksgälds-Gontoiret, än ock å gr och 98 §§. i samma Reglemente, biföll Bonde-Ståndet Memorialet N:o 422, med de i Utlåtandet N;o 437 gjorda förändringar, S. D. När nu § nyo föredrogs Constitutions-Utskottets på bordet hvilande Memorial, N:o 75, angående frenne Stånds återremisser på Memorialet N:o 53, nied förslag till Grundlagsbestämmelser om Lagtima beli Urtima Riksdagar, fann Bonde-Ståndet för godt att antaga de af Pro t, Utdrag den i3 och \ t> Mars i Slo. af Utskottet i berörde Memorial till Ståndet gjorda inbjudningar samt aft godkänna de föreslagna Voterings-pröpositi otterne.
Rdr för en jernväg, som i framtiden skall förena Götheborg med Stockholm, fästat så litet afseende på angelägenheten af att börja detina anläggning äfven vid Stockholm, att de icke engång medgifvit återremiss af denna punkt, och således tyckes hafva förbisett, att vare sig jernvägen till Stockholm kommer att sträckas norr eller söder om Mälaren, en bangård i denna stad alltid måste finnas. I sammanhang härmed får jag förklara, att jag äfven reserverar mig emot Ståndets beslut att ej vid denna Riksdag bevilja något anslag till en från Stockholm utgående jernbana. Att, då fråga är om jernvägs anläggningar i ett land, bevilja anslag åt andra orter, men icke åt landets hufvudstad, är ett beslut af sådan beskaffenhet, att jag emot detsamma måste nedlägga min allvarliga protest. Hr von Knorring, Erik Oscar: Jag får anmäla min reservation emot det nu fattade beslutet. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar: Jag har icke del tagit i öfverläggningen ang:de 6:te och 11:te punkten, derföre att jag ej velat onödigtvis öka yttrandernes stora antal, då jag tydligen trott mig förmärka, att de mest välgrundade skäl och slående bevis ingenting förmått inverka. Sedan nu beslut om alla de ifrågasatta anslagen till jernvägs-anläggningar blifvit fattade, får jag reservera mig emot det beslut, hvarigenom anläggning af en från Stockholm utgående jernväg blifvit till en obestämd tid upskjuten, ett beslut, hvarigenom, enl. min öfvertygelse, fäderneslandets sanna väl blifvit åsidosatt. Hr Den 12 Joni e. m. 209 Hr Reutersvärd, Patrik Oscar: Då jag i allo gillat StatsUtsk:s förslag och vid hvarje punkt röstat i enlighet med denna åsigt, anmäler jag min reservation emot de beslut It. o. Ad. fattat. Till följd af R. o. Adois i afseende på föredragningssättet fattade beslut, förekom nu 2:dra punkten af Utsk:s Utlåt., och efter upläsningen deraf yttrade Frih. Cederström, Rudolf: Att StatsUtsk. till RiksSt:ns kännedom framställt ett jernvägssystem, det enl.
Är en fras väl begynt, säges den från början till slut — äfven om den räcker flere minuter — med samma klangfårg i rösten och med samma takt. Talet ger uttryck endast åt en affekt, väcker derför också blott en likartad stämning hos åskådaren. Denna samma affekt blir endast då och då intensivare, och det enda medel för att uttrycka detta skådespelaren känner är att någon gång tala forte eller fortissimo, låta rösten » ljunga », och för att totalintrycket skall bli öfverväldigande placeras detta helst i slutet af frasen. Kommer så till, att han någon gång vid rörande scener använder des larmes dans la vom, ett lättköpt effektmedel, så anser han, att intet mera kan fordras af dramatisk deklamation. Klart är, att en dramatisk karaktär, som är stadd i utveckling eller befinner sig i våldsamma konflikter, måste stå under inflytande af växlande själsstämningar: den kastas mellan kärlek och hat, tvekan och beslutsamhet, glädje och sorg, och då förslår sannerligen ej ett enda tekniskt medel för att framställa allt detta. Men liksom talet i sin helhet bör ge en spegelbild af hela detta rika skiftande inre lif, så kan en enda fras inrymma motsatta själsstämningar, men får då ej uttalas likformigt, utan måste söka ge ett uttryck just åt själsstämningarnas växling.Att med talet m&amp;la detta känslooch stämningslifvets skiftande färgspel är hvad den iranska skådespelarkonsten efter9träf-var och för detta ändamål tillgriper den otaliga medel. Skådespelaren nöjer sig ej med crescendo och diminuendo, ej med » les larmes dans la voix », utan han använder accelerando och ritar-dando, han går från det ena tonläget till det andra, han låter klangfärgen i talet växla och så vidare, och i och med detta följer han äfven med rösten tankarna och känslorna i alla deras skiftr ningar. Jag tror att dessa medel, oaktadt vårt språks monotoni, äfven kunna och böra användas i svensk deklamation, ty i annat fall vore den svenska skådespelarkonsten beröfvad ett så väsentligt medel för sin existens, att jag förmenar, att det vore bäst att så godt först som sist stänga den dramatiska butiken och förklara sig bankrutt.
Depositiosbcvis, stäldt till viss person eller ordres, må ej lyda å mindre belopp än femtio r:dr, och skall derå ränta vara förskrifven minst till två för hundradel.” Hr von Hohenhausen anförde vidare: Frih. Raab nämnde i sitt förra anförande, att det förslag, hvarmed han då framkom, icke var något hastverk, utan resultatet af flere föregående dagars öfverläggningar om Högv. PresteSt:s beslut. Vi hafva nu hört hvartill desse öfverläggningar hafva ledt, och om jag icke oriktigt uppfattat de förändringar i nämnde beslut, som sålunda af Hr Frilen blifvit föreslagna, bestodo de hufvudsakligen uti följande: först och främst att i stället för att privatbanker, enligt Utsk:ns förslag i 2 §, icke kunna stiftas med mindre än att 50 delägare, med en teckningssumma af minst 1,000,000 r:dr sig dertill anmäla, skulle, enligt Hr Frihms förslag, små privatbanksungar kunna uppkomma, hvilka ägde en grundfond af 500,000 r:dr, och hvaruti antalet af delägarne skulle blifva betydligt förminskadt. Mig synes likväl, att det faller sig temligen klart, alt en stor privatbank kan, genom sine låneafdelningar, uträtta precist detsamma, som en mängd sådane der små inrättningar, hvilka blott skulle komma att ännu mera öka coutrollerne i Banken; synnerligast pä det sätt, som de uti Hr Frihms förslag linnas föreslagna. Den väsendtligaste skillnad, som jag dernäst förmärkte emellan Hr Frihms förslag och del af Högv PresteSt, fattade beslut, bestod deruti, att då, enligt detta sednare, Banken skulle utgifva assignationer, dem privatbankerue ägde att begagna och för hvilka de skulle erlägga 2 proc. ränta, så skulle deremot, i öfver - Den 23 April f. m. 19 enssliimmelse med Frih. llaabs förslag, privalbankerne från Riksbanken erhålla blanquetter lill invisningars utfärdande, för hvilka, först dä, uhr de blifvit inlöste, privalbankerne skulle erlägga den der räntan af 2 proc.