Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidare förekommer, att ordet prest icke omnämnes uti det Nya Testamentet, utom i 2 kap. af Aposteln Petri l:sta Epistel, der likväl benämningen prest icke har samma betydelse som allmänneligen tillägges detta ord, utan der Apostelen säger till alla kristna: »J åren det utvalda slägtet, det Konungsliga presterskapets samt att deremot, der ordet prest står i våra vänliga öfversättningar af Nya Testamentet, det icke liar en motsvarande betydelse i grundspråket, ty der heter det Ttps^VTS^oa, hvilket ord på Grekiska betyder den äldste. Således omtalar Bibeln på intet ställe att Nattvarden skall utdelas af prester. När sedan dertill kommer, att Nattvarden i de äldsta kristna församlingar, såväl enl. Bibelns som kyrkofädernas sammanstämmande vittnesbörd, utdelades utan någon prest var tillstädes, när helst de kristna kommo tillsammans och isynnerhet vid de stora kärleksmåltiderna, hvilka benämndes aycntij, så finner jag betänkligt att man i ett land, som påstår sig vara Protestantiskt samt förkasta alla menskliga påfund oell just kraftigt upträdt mot katholicismen, derföre att densamma jemte Bibeln antager traditionen, och anser kyrkan ega rätt att bestämma hvad hvar och en bör tro, låtit införa en lag, som belägger med straff personer, derföre att de anammat Nattvarden på ett sätt, som dock icke strider mot den Heliga Skrift. Jag vill tillika anföra, att just denna åsigt om Nattvarden äfven är af Luther uttalad, att han i sina dispyter med Katholska kyrkan förklarade att det icke var något väsendtligt, att Nattvardens utdelande skedde genom presten, utan han gick till och med så långt, att han sade, att om Nattvarden också utdelades af sjelfva Satan, vore den likafullt Herrans Heliga Lekamen och Blod. Detta har jag ansett mig böra anföra, såsom möjligen i någon mån ledande till bifall af motionen.
Hvarken såsom Låntagare eller Cautionist får någon häfta för skuld uti något annat Discont-Contoir, äu det, inom hvars district han är boende och mantalsskrifven, hvilket förhållande med vtderbörandes Ambets-.Bevis å Lånehandlingarne styrkas skall; de lån dock härifrån undantagno, som nu vid inrättningarnes början ifrån BancoDiscontVerket på Contoiren öfverflytlas, med Cautioner af personer, boende utom districten, hvilka lån, med vanlig omsättnings-rättighet, må med samma Löftesmän bibehållas, till dess de varda fulleligen inbetaide; varder någon ny Låntagare beträdd att hafva sökt och undfått larl i flere än ett af Lane-Contoiren , bör det till honom från hvardera Contoiret utgifne lån, ovilkorligen indrifvas vid förfallodagen , utan att omsättning beviljas, samt en sådan låntagare på ett års tid icke få upptaga något Discont Lån eller såsom Borgesman derföre antagas. Banco-Utskottets Betänkandeti. 7J9 §• 13- Till rättelse för beläning på Actier och publike Papper, böra Directionerne i LåneContoiren, utan afvikelse, följa den i sådant afseende för EancoDiscont Verket faststälde och gällande Tariff, som bestämmer dels huru många procent af sådane pappers numeraira belopp får såsom säkerhet antagas i mån af förändringar i desse hypothekers värden, och dels hvilka Documenter, som från belänings-rätt äro undantagne. i 14- Såsom ett oeftergifligt vilkor för nya låns erhållande och omsättnirigs-rätt af redan bekomne lån, skola alla Reversaler, så vidt icke Låntagarne och Cautionisterne äro af Directionen kände, vara försedde med officielle betyg af antingen Landshöfdingen, Domaren eller Magistraten i den landsort eller stad, der läntagare och Löftesmän äro boende, om Låntagares och Cautionisters vederhäftighet; äfvensom för personer, hvilkas namnteckning icke kan vara
Directeuren kan åter inväljas; i) att till de årliga Revisionerne ett Ombud må af Banco-Styrelsen utses; k) att Banco-Styrelsen skall vara förbehållet, ej mindre att erhålla fullständiga upplysningar och för - ( ^5 ) slag öfver det verkställda och tillernade arbetet, än ock att anmärka allt, som synes stridande emot de vilkor, hvarunder bidraget blifvit beviljadt, eller afvika från den af Kongl, Maj:t för hvarje år fastställda byggnadsplan, äfvensom allt, hvaruti misshushållning kunnat förspörjas; med rättighet för Banco-Styrelsen, att låta inställa bidraget intilldess förklaring, sorn afBanco-Styrelsen godkännes, blifvit afgifven, eller nödigt afseende lemnadt åt det, sorn till rättelse uppgifvits; l) att, vid alla hos Götha Canal-Directionen eller bos Canal-Bolaget förekommande frågor om företag eller utgifter, hvarom anmälan hos Eanco-Fullmägtige, genom Bankens Ombud, med någon slags reservation blifvit gjord, eller hvaröfver Fullmägtige, i anledning af inkomne Berättelser och handlingar, sjelfve kunna finna skäl till någon erinran, Banco-Fullmägtige icke allenast äro berättigade, utan jemväl pligtige, att bestämdt, antingen gilla eller förkasta beslutet, och sådant inom en tid af tre månader från den dag, de deraf erhållit del, samt att, i händelse afseende å ett sådant deras förklarande ej göres, begagna den uti past ofvanstående mom. Litt. k dem lillagde rätt att innehålla utbetalning af anslagen, intill dess rättelse följer; och m) att, sedan Directionen, på sätt förut nämndt är, fått i BåksgäldsGontorct lyfta de första två ferritedelarne af hvarje års-anslag, Banco-fullmäktige ej må bevilja utgifvandet af års-anslagets första återstående hälft förr, än Revisionen för det näst föregående året ( 36 ) intygat byggnadens fortsättning med full drift, efter den af Kongl. Maj:t fastställda arbetsplan. 5:o
Qviding, hvilken anmärkt den orättvisa, som, efter motionärens tanka, är förenad med nu brukliga förfarande vid bortstädjande af de till Presterskapets aflöning i Lunds stift anslagne annexoch mensal-hemman, derigenom att innehafvare af sådant hemman kan för mera än sin tjenstetid deröfver disponera, utan att efterträdarens rätt af något ombud eller någon myndighet bevakas; och inträffade sålunda, att innehafvare af dylikt hemman, till och med på sin dödsbädd, bortstadde detsamma mot en städja af 2,000 till 3,000 r:dr banko, under det att årliga landgillet, som efterträdare bekomme, bestämdes till några riksdaler eller några körslor, eller ock, i bästa fall, till några tunnor säd. Derjemte förekom, att städjekontrakt kunde utan ”innehafvarens” samtycke transporteras på tre till fyra serskilde personer, så att af hemmanet ängen utarrenderades på ett håll, åkern på ett annat och torftägten på ett tredje, så att hemmanet vanhäfdades, utan att landbo derföre från detsamma skiljdes; på grund hvaraf allt motionären yrkade, att underdånig skrifvelse måtte till Kongl. Maj:t aflåtas med anhållan, att, efter Presterskapets hörande, måtte förordnas, det ifrågavarande hemman icke må af innehafvare:) bortstädjas utan föregången taxering och utsättande af ett minimum och maximum, inom hvilka det årliga landgillet skall bestämmas; att vidare detta bortstädjande skall ske iuför Kontraktsprosten och tvänpe af häradets prester, som hafva att bevaka efterträdarens rätt och städje - 24 Allm. Besvärsoch Ekon.-Vtsk.
Styrelser om dylika företag egde kännedom, ansågo Fullmäktige sig böra å motionen afstyrka bifall. Utskottet har, vid öfvervägande af det gjorda förslaget, icke kunnat instämma i de af Fullmäktige för detsammas afstyrkande anförda skäl. Emottagandet i låne-kontoren af Filialbanks-assignationer förutsätter ingalunda att dessa assignationer skola erhålla längre omloppstid än nu är händelsen. Tvärtom torde det kunna antagas' att, då vederbörande låne-kontor icke böra utgifva andra medel än det i riket fastställda gångbara mynt, samt egna assignationer, Filialbanks-assignationer, hvilka följaktligen måste från lånekontoren till Banken insändas, skyndsammare komme att ingå till Banken, hvarigenom omloppstiden förminskades. Den af Fullmäktige befarade lättade möjlighet att upptaga lån hos en, för att betala skuld hos annan låne-inrättning, synes ej heller vara förtjent af uppmärksamhet. Vinglaren, vet nog att, under alla förhållanden, finna medel för anlitande af de låne-anstalter, som stå honom till buds och för affärsmannen böra svårigheter och oformligheter i rörelsen undanrödjas. På grund häraf och enär i betraktande af de kontroller, hvarunder assigneringen på Rikets Ständers bank af vederbörande Filialbanker verkställes, öfverassignering icke kan antagas komma i fråga samt för allmänna rörelsen fördel skulle beredas derigenom att Filialbanks-assignationer finge i Bankens låne-kontor emottagas, hemställer Utskottet, 12 Ti ani; o-UlWeotfets Utlåtande, N:o 21. att de af Filialbanker utfärdade assignationer må vid inbetalningar till låne-kontoren af lån och räntor betraktas lika med låne-kontorens egna assignationer. Skolande Utskottet, r händelse af bifall härtill, framdeles föreslå den förändring eller det tillägg i de reglementariska föreskrifterne för Iåne-kontorens förvaltning, som i följd häraf kommer att erfordras. Stockholm den 24 Februari 1854» R eser ration: af hr Mannerskantz, C. yl.:
Men då Klinger höjer motivet till en halft metafysisk sfär och låter formgifningen svälla ut i en bred af tid och rum oberoende skönhet, är han så mycket större. I den märkvärdiga cykeln »En Kärlekshistoria» (opus x) finnes ett par sådana blad, i hvilka verkligheten stiger till monumental storhet och parabolisk innebörd. Det gäller framför allt en nattscen mellan de älskande – de ligga tysta i hvarandras armar. Slumra de? Drömma de? Hvad är det för tankar, som snudda med svarta och blå vingar vid deras pannor, hvad är det för toner, som ljuda ur fjärran för deras öron? De äro olyckliga och lyckliga. Äktenskapsbrottets tragik och poesi omsväfva deras hvila, och ett landskap, elyseiskt ljust och allvarligt reser sig utanför fönstret, högt och oupphinnligt med drömmens och dödens tysta trän. Själfva äro de skildrade som nutida tyska typer, han med ett tungt tänkarhufvud, hon också med stora, lidelsefulla tyska drag. Det är en scen ur den alldagligaste af romaner, och ändock blir taflan, för hvar gång man ser den skönare. Det är den moderna, tragiska kärleksnatten. I dylik fantasilyft, symbolisk verklighetsskildring är det den mogna Klinger har sitt rätta fält, sin konsts egentliga konungarike. Hans Brahmsfantasi, som har denna karakter, och liksom skildrar den konstnärliga alstringens och besjälningens hemlighetsfulla arbete, är därför också hans kanske största bildcykel. Ramen är här en följd af Brahmska sånger, som Klinger illustrerar både till text och musik, eller rättare han har fixerat i bild de idéassociationer, som några af Brahms’ sångverk låtit växa upp i hans föreställning. Redan de två inledningsetsningarna äro af utomordentlig storhet. Den första låter oss se tonsättaren vid sin flygel, halft drömmande, halft otålig, vid tangenterna. Det är den smärtsamma kampen, när en ofödd sång vill stiga fram ur känslornas och tankarnas kaos. Blott småningom lyfter sig musikerns själ till flykt. Vankelmodet, tyngden och omvärldens bojor falla.
Manne den nuvarande tidens omständigheter öfverensstämma med den tecknade händelsen, som föreställer den stund, då Konungen inför Gud och sitt Folk högtidligen upprepar den Ed, som legat till grund för alla dess Handlingar, den Ed, som förbinder att uppoffra sig för sitt Fclks väl: Jemnför detta med den tidens belägenhet, då man vill begagna allmänna, till oundgängeliga behofver anslagne medel, till blotta tecknandet af denna minnesvärda händelse, sorn är så djupt intryckt i hvarje Svenskt hjerta och af Historien lifligt förvaras till sednaste Efterverld. Jag förbigår i öfrigt hvad jag tror skall lätt falla hvar och en i ögonen, och bister mig blott vid grunderne och slutsattserne i detta i sitt slag tämeligen egna Memorial. Om jag lika Personelt som Herr Författaren ville afhandla detta ämne, skulle jag hafva, kan hända, alltför mycket att säga; men jag har föresatt mig bjuda till, aldrig förblanda Sak med Person, och till följe deraf, skall jag så vidt jag förmår söka följa och vederlägga det hufvudsakligaste af ifrågavarande Memorial. Jag undviker, så vidt som möjligt, att anmärka de af den värde Ledamoten gjorde misstag; äfvensom allt Personelt, och håller mig endast Den i5 Januarii. vid Saken, med fullkomligt erkännande af åtskilige sanningar, som omdömesvis uttryckas i oftanämnde Memorial. Hvad Herr Författaren påstår, att Kongl. Maj:ts Kröning skulle förhärligas genom dess aftecknande, anser jag såsom misstag. Herr Författaren föreslår, att af en sådan Tafla gora en skänk åt Konungen, som visst icke angenämare kunde glädjas än härigenom: Kunde man väl tänka att vår Nådige Konung, som gjordt så mycket för sitt Folk och sitt Land, skulle med välbehag anse en Skänk, tillkommen genom ökade Utlagor från ett fattigt och i Penningebetryck stadt Folk, och tror den värde Ledamoten att Riksens Ständerkunna göra allt hvad de vilja, utan ansvar för sina hemmavarande, hvars Representanter de äro. Nej! så tänker Herr Författaren visserligen ej, och så tänker ej någon Svensk om sin Konung och sina Representanter.
Majit i dess Ecklesiastik-departements-expedilion ingifna underdåniga skrifvelser, med uppgift på de åtgärder, som dervid ägt rum. 216:o angående befrielse för Lofta, Gamleby och Törnesfalla församlingar från utgörande af Socknegångsspanmål till Skollärarue i Westervik (17). Hvad Rikets Ständer härvid beslutat, har Kongl. Majit under den 19 November 1844 Konsistorium i Linköpings stift till vederbörandes förständigande i nåder meddelat. 31*10 angående ifrågasatt förening af Stadsskolan i Sköfde med dervarande folkskola (39). Konsistorium i Skara stift, som den 10 December 1844 i nåder anbefalldes att häröfver underdånigt utlåtande afgifva, har, af särskilda anledningar, hittills icke varit i tillfälle att med ett sådant utlåtande till Kongl. Majit inkomma. 318:o angående upplåtande af en jordrymd till byggnadsplats för nya Observatorium i Upsala (32). Om Rikets Ständers i detta ämne fattade beslut hafva vederbörande under den 20 December 1844 blifvit i nåder försländigade. 36 Bil. till R. St. Justitie-ombudsmans Embetsberättelse den 15 Nov. 1847. 219:o angående inköp och utdelning af ett antal exemplar af Svenska Fornskriftssällskapets handlingar (40). Sedan Vitterhets-, Historieoch Antiqvitets-Akademien inkommit med underdånigt förslag till fördelning af ifrågavarande handlingar, har Kongl. Maj:t den 2 April 1845, med gillande af berörda förslag, om Rikets Ständers beslut vederbörande förständiga t. **©:<> angående rättigheten för tiondegifvare i Skåne att få lösa den till Allmänna Barnhuset anslagna kronotionde efter markegångspris jemte forsellön (51). Med afseende å hvad Direktionen öfver Allmänna Barnhusinrättningen uti infordradt utlåtande upplyst, har Kongl. Maj:t den 4 Augusti 1845 förklarat, att någon förändring i det närvarande, af Rikets
Cederström kunnat anföra ett sådant skäl, ty det förfaller genast vid ringaste betraktande deraf. Jag tror icke alt benämningen i grundlagen af Riksg.verkets medel kan afse andra medel än dem, hvilka specielt till Riksg.cont;s operationer för riksgäldens betalande voro af Ständerna bestämda. Jag tror alldeles icke, att bevillningarne i följd af grundlagen, om R. St. förordnade att dessa bevillningsmedel skola ingå till Riksg.- cont. derföre behöfde antaga egenskapen af sådana riksgäldsmedel, hvarom 68 §:n Reg.F:n talar. Jag kan icke för någon del inse att genom en så beskaffad åtgärd skulle uppkomma något det aldra minsta äfventyr för statsmachinens gång, det ringaste äfventyr för löneqvartalcrnas utbekommande, såsom här varit anspegladt; ty då det är gifvet, alt Den 28 November e. m. 4/9 Stats-cont. skulle tillhandahållas alla de medel, som Sländerne för särskildta behof hade anslagit, så är det tydligt att Stats-cont. aldrig kunde komma att lida någon brist, men väl alt Stats-cont. icke komme att förvalta några öfverskottsmedel. Detta är det tydliga af saken. Här kunde äfven möjligen uppstå det fallet, att bevillningsmedlen icke räckte till, alt bevillningen komme att mindre väl och rikligen utgå, än hittills skett , att brist på bevillningen således uppkomme, för hvilken händelse Stats-cont. skulle befinna sig i ganska stor förlägenhet, då deremot Riksg.cont. kunde i så beskaffadt fall komma att upptaga lån och derigenom hos Stats-cont. afhjelpa bristen , hvilket beror af R. St. att förordna. Hvad beträffar den här gjorda framställningen om upphörande af Riksg.cont., så skulle äfven jag biträda denna mening, om jag icke afsåge möjligheten för framliden att lemna Riksg.cont. en sådan verksamhet, att dess bibehållande vore ganska önskvärdt. Riksg.cont. harbehöfts, mine herrar! och det kan ännu komma att behöfvas.
Riksens Ständer framhärda etc. Uppl, o. gödkänd hos Ridd. o. Ad. d. 1 g Mars 1823. Preste-Ståndet d. 25 Borgare-Ståndet d. 2 5 Bonde-Ståndet d. 25 — Riksens Ständers underdåniga skrifvelse, i anledning af Kongl. Maf.ts Nådiga Proposition, om den för Öland inrättade provisoriska Läns-Styrelses fortfarande intill nästa Riksdag. S. A. K. Genom Nådig Proposition af d. 18 sistl. Jan.' har E. K. M. gifvit Riksens Ständer tillkänna, att, i följd af det, redan år i 813, utaf E. K. M:ts Högtsalig Herr Fader, Konung Cari.
StatsUtskottet har i det stället ingått i bevisning om det rättsenliga af förvandlingen af de i KneckteContractet för beklädnaden fastställde penninge bidrag, till motsvarande spannemål efter RiksStaten 1696, och detta kallas, att .återföra utskylder till sitt primitiva värde. Jag kan likväl ej finna det förenligt med KneckteContracternes i 80 §. af Grundlagen försäkrade helgd, att något annat primitift värde bestämmes, än det Contractet bokstafligen innehåller, och då deruti ej uttryckes någon förvandling från penningar till Spannemål, synes den ej böra komma i fråga, blott derföre att den största inkomsten derigenom vinnes för Staten, utan afseende på hvad de skattdragande dervid förlora; men denna princips trogna iakttagande kan ensamt förklura huru Rotehållarena för Nerikes Regemente nu påläggas att betala sina bidrag till Regementets beklädnad med förvandling från penningar till spannemål, då deremot Rotehållarne inom samma province, men för Kongl. Westmanlands Regemente, som i sina KneckteContract hafva sig tydeligen förbehållit, att af Staten erhålla en tunna Spannemål till under, stöd i Roterings-tungan, ej efter Confractets or. 54 Den 5 Augusti m4 dalydel.se förvandling i penningar efter det för Staten blif. ver det minst kostsamma. Att dessa rakt stridande beräknings-sätt ej kunna vara grundade på hvad man vanligen anser för billigt och rätt, synes mig åtminstone klart; ett ytterligare stöd härutinnan finner jag äfven uti de resolutioner som ofta afgifvit-s, då tvistigheter uppstått emel. lan Pastorer oell Församlingar om rättigheternas utgörande, hvarvid Pastorerne alltid förlorat, när de velat gora dylika förvandlingar, från penningar som författningarne från ålder tillerkänt deni, till varor nu efter den tidens varuvärden, som då rättigheterna bestämdes i penningar; och jag ser ej något skäl hvarföre icke så väl den Lagstiftande som Lagskipande magten, böra följa samma grunder vid rätts-frågors afgörande, emellan sig oell det allmänna, sorn då frågor af samma art uppstå individuer emellan.
Till sitt försvar har han ingenting af vigt att anföra — skall det betyda, att han verkligen ger sin sak förlorad? Till och med de värsta brottslingar bruka dock ha godt om ganska vederhäftiga försvarsgrunder. Men Alf, den utmärkte unge mannen, han tiger. Ännu en gång — hvad betyder hans tystnad? Den kan betyda rädsla för Svava, en rädsla som vore helt na-turlig, när man betänker deras förhållande, så vida icke nöd bröte lag vid sådana tillfallen. I förevarande fall är hans blygsamhet olycklig af det skälet, att den hindrar den dramatiska knuten att gå sin naturliga upplösning till möte. I stället för att saken borde afhandlas mellan honom och henne, de båda, som frågan egentligen rör, afhandlas den på omvägar, mellan ombud, fullmäktiga, familjeråd m. m. I sista akten har Svava fått sin vilja fram. Alf är förkrossad. Han gör hvad som helst för att ¿ter blifva tagen till nåder. Han begär ett. tecken på ett försonligare sinnelag hos Svava. Denpa räcker honom sina bägge händer. Hon är nöjd med håns ånger, hon tillåter honom att af-tjena sitt stnaff. Han tiger äfven nu med det väsendtliga. Han erkänner derigenom, att hon har rätt. Han är en dålig menniska, och han skall bli en bättre menniska. Innan vi tala om Svavas uppfattning af Alfs fel, måste vi anmärka, att om vi i det följande utelemna den försvårande omständigheten vid detta, att föremålet för hans in-klination är en gift fru, beror det icke på något förbiseende från vår sida: vi följa dermed endast diktarens exempel och Svavas exempel. Det är naturligtvis af vigt för diktaren att icke belasta Alf med någon annan skuld än just den, som utgör pjesens ämne: lättsinnet. Och när det nu så olyckligt är, att han af en händelse, som icke ser ut som en tanke, dessutom har en annan, tillgrep diktaren den utvägen att låta udda vara jemnt och icke låtsas om, att någon bedragen man är inblandad i historien. När Svava gör sina slutsatser om Alfs karaktär, är det derför blott i egenskap af förförare hon dömer honom. Och härmed äro vi inne på kapitlet Svava.
Detta är med exempel ur både fäderneslandets egen och främmande länders annaler ådagalagdt i sjelfva anmärkn:sanledningen, utan att Constit.Ulsk. dristat eller mägtat ens bjuda lill ett vederläggningsförsök. Nej, det, var, tyvärr, Sverige ensamt förbehållet att, likt barnet, hvilket efter undfången aga nödgas kyssa den hand, som fört riset, framte det första, det enda exemplet på en hyllningsgärd åt den utländske beherrskares minne, hvilken plundrat och styckat vårt hemland. Må det således vara okunnigheten eller skrymteriet förhehållet att skrifva denna förödmjukelse på räkningen af ”öfliga hedersoch vänskapsbetygelse!!” Den 2 M m e. m. 35 3:o ”Ett meddelande — säger Utsli. — alldeles icke af ”diplomatisk natur, hvilket H. M. Konungens bref och H. M. ”llyske Kejsarens svar derå, sorn genom allin, tidningarna ”erhållit offentlighet, säkrast utvisa.” Det felas blott tvenne små omständigheter för att bereda gällande kraft åt detta Utsk:s omdöme. Den första: sakkännedom, inhemtad genom det minisleriella prot., rör:de beskickningen, hvilket Constit.Utsk. hittills försummat att infordra; den andra: begrepp om diplomatiska ärender och deras behandling. Hvilken löjlig enfald röjes ej i den yttrade förmodan, att hvad som står att läsa i Petersburgs och Stockholms officiella tidningar är en politisk trosartikel, i afseende på hvilken all förnuftig undersökning, allt närmare skärskådande vore ett fördömligt fritänkeri? Dessa bref mellan de höga, vördnadsvärda och vördade personligheterna utesluta dessutom alldeles icke tillvaron af helt andra underhandlingar, samtidigt och så till sägandes vid sidan af de synbara complimenterna.