Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Emot detta Ridderskapet och Adelns beslut framställer sig ock en annan betänklighet, nemligen att, då deri medgifves qvinnas anställning i lärarebefattning allenast vid lägre elementarläroverk och pedagogier, och en sådan begränsning synes hvila på en föreställning, att undervisningen i elementarläroverkets lägre klasser icke skulle kräfva hos läraren större skicklighet eller theoretisk underbyggnad, än som genom lärokursen i ofvannämnda seminarium förvärfvas, eller i allmänhet vara lika magtpåliggande som i läroverkets högre klasser, förhållandet likväl för närvarande är, att kompetensvilkoren till adjunktselier kollega-plats befinnas lika, utan afseende å hvilken klass af lärjungar en sådan lärare skali undervisa; och det ligger i sjelfva sakens natur, att med afseende icke allenast derå, att de begge lägsta klasserna hafva en och samma lärare uti alia der förekommande läroämnen, utan äfven å den der meddelade undervisningens egenskap att vara grundläggande för de högre klassernas, af läraren i de förra icke bör fordras mindre än af en lärare i de högre klasserna.
Då svarade Abimelech: Jag hafver icke vist, ho det gjorde; ej heller sade du mig det; dertill hafver jag icke hört det förra än i dag. Då tog Abraham får och fä, och gaf Abimelech: Och gjorde båda ett förbund med hvarannan. Och Abraham ställde sju lamb afsides. Sade Abimelech till Abraham: Hvad skola de sju lamb, som du hafver ställt der afsides? Han svarade: Sju lamb skall du taga af mine hand, att de skola vara mig till ett vittnesbörd, att jag denna brunn grafvit hafver. Deraf heter det rummet BerSaba, att de båda med hvarannan der så svoro. Och alltså gjorde de det förbund i BerSaba. Då stodo Abimelech och hans härhöfvitsman Phicol upp, och drogo in i de Philisteers land igen. Och Abraham plantade trä i BerSaba; och predikade der om Herrans eviga Guds namn; Och var en främling uti de Philisteers land i långan tid. Sedan det skedt var, försökte Gud Abraham, och sade till honom: Abraham. Och han svarade: Här är jag. Och han sade: Tag Isaac din enda son, den du kär hafver, och gack bort uti Moria land, och offra honom der till ett bränneoffer på ett berg, det jag dig sägandes varder. Då stod Abraham bittida upp om morgonen, och sadlade sin åsna, och tog med sig två drängar, och sin son Isaac, och högg sönder ved till bränneoffer, stod upp och gick bort till det rum, som Gud honom sagt hade. På tredje dagen hof Abraham sin ögon upp, och såg rummet långt ifrå. Och sade till sina drängar: Blifver I här med åsnanom, jag och pilten viljom gå dit bort, och när vi tillbedit hafvom, vilje vi komma igen till eder. Och Abraham tog veden till bränneoffret, och lade den på sin son Isaac: Men han tog elden och knifven i sina hand, och gingo så både tillsamman. Då sade Isaac till sin fader Abraham: Min fader. Abraham svarade: Här är jag, min son. Och han sade: Si, här är elden och veden, hvar är nu fåret till bränneoffret?
Ett obeskrifligt vackert leende upplyste nu din Onkels tämligen allvarsamma ansigte, i det han sade någonting till Prosten, som han kallade kära Bror, om huru lik han alltid sig var, och så måste jag stå ordentligt till svars för dig! Troligtvis har din Onkel icke fått de bref jag bestämdt vet att du skrifvit till honom, åtminstone icke alla, ty han tycktes af mig få höra ganska mycket nytt, och för ett och annat mulnade hans ansigte betydligt. För min del, sqvallrade jag riktigt och talade icke så litet. Det kan jag icke hjelpa – Omöjligt är ju att vara snål om ord med någon som är värdig att förstå dig, och två eller tre så förståndiga lära nog finnas, nämligen min Pappa, – (förlåt förmätenheten) jag, troligen Maria, kanske din Onkel om han ej suckat – och, – och på det sättet är ingen fara för mig att bli pratsjuk, torde du finna. Men vår hederliga Prest förstår ej – det märkte jag i går aftse, ty din Onkel och jag hade visst pratat mycket längre, om ej Prosten, just när jag som bäst höll på att beskrifva hvad du allt redan hunnit med, afbrutit mig och sagt: ”Ja allt detta är godt och väl, bara icke vår lilla Fröken här följer sin förträffliga Väns exempel och blir ogift, och om tiden ej led för Kära Bror, som ju nödvändigt vill vara i – ping i afton.” Kära Bror kom nu sjelf ihåg hvad han ville och begge Herrarna lemnade mig. Din Onkel har, det får man medge, ett mycket artigare sätt att taga afsked än att helsa. Han känner Pappa och skickade många helsningar till honom, och jag beklagade att Pappa ej var hemma, då vi annars kanske fått se Herr Weilingk på Ekholmen, men dertill hade han ej tid. Blott att höra talas om dig räcker tiden till, kan jag förstå. Se så kära Gunla. Nu har jag också talat med ett stort geni en gång. Att jag icke var blyg, begriper jag nu icke, men alldeles rädd kan jag ej blifva för din Onkel, dertill liknar han dig för mycket.
323 lagbiidets ordalydelse, enär deri väl förekommer, att ”hvad underrätt dömt i grofvare brott, må ej i fullbordan gå etc.”, men tillika uttryckligen påbjudes, att underställning bör ske ”da någon gifves skuld för” något af de uppräknade brotten; att den förra åsiglen gjort sig i lagskipningen gällande, samt likaledes blifvit godkänd genom Kongl. Förordningen den 7 Januari 1830, hvarmedelst föreskrifvits, att, i de fall, då någon för sådant brott (som uppräknas i berörda lagrum), eller delaktighet deruti, tilltalad, jemväl blifvit för annan förbrytelse anklagad, skall underrätts utslag i hela dess vidd Hof-rällen underställas. Då emedlertid den iakttagna tillämpningen af omförmälda lagstadgandc förutsätter Ilof-rättens pröfning icke allenast vara ett värn för den anklagade, utan älven hafva lill ändamål alt fa honom så hårdt bedömd som möjligt, vill det synas, som hade lagskipningen i detta fall afvikit ifrån de i lagen nedlagda principer, äfvensom Rikets Ständer ej kunnat undgå alt anmärka, hurusom denna Hofrätternes vidsträcktare pröfningsrätt eller befogenhet att utan målscgares eller åklagares serskilda påkallande, utan att de förklarat sig missnöjde nied underrätts dom, som befriar en anklagad, fälla denne till ansvar, strider emot de grundsatser, som i afseende på rättegången alltmer och mer göra sig gällande, och utgå frän omsorgen alt tillse, det domarens kall icke må med åklagarens sammanfalla. Att en högre pröfning i vissa läll föregår, innan en lill stral!' dömd befordras till ådömda straffet, bör ega till syftemål, att ingen oskyldig må straffas, ingen hårdare bedömas, än bans gerning förljenar och som uttalas i lagens ord, alt ”domaren eger hellre fria än fälla”, men att en högre pröfning ovilkorligen skall ske till förekommande deraf, att en brottslig ej må undgå del straff, hvaraf ban kan hafva gjort sig förtjent, fordras icke för realisationen af statens idée, så vidt lagstiftningen verkar dertill.
Då jag fattade det beslut, att hos Rikets Ständer göra vördsam framställning om frambärande af underdånig anhållan till Kongl. Majit, att bruket af CaractersFull - Den 11 Maji. *9 magters utfärdande hädanefter måtte upphöra, utgick jag från den grundsats, alt på den culminations-punkt, der lidell varfvets upplysning nu står, dylika Fullmagter hvarken skola eftersträfvas af den Medborgare, som vet sig äga något värde i sig sjelf, ej eller medföra någon redbar fördel för den, som senom sitt tänkeoch handlings-sätt • • , redan stadgat den opinion om sin person, att han icke bort gå den sanna och verkeliga förtjensten i förväg. Också är det en tillfredsställelse för mig, att Ekonomiutskottet, på sätt dess Betänkande i premissen visar, gjort rättvisa åt dessa mina grundsatser, och ansett öfverflöd på CaractersFullmagter utan tvifvel leda till menliga följder. Men då Utskottet ändock funnit det vara godt, att Fullmagterne, alltså jemväl de menliga följderna , böra fortfara, samt Utskottet till och med gått så långt, att Utskottet genom de anmärkningsvärda orden: med urskillning och måtta beviljade, velat liksom antyda, att CaractersFullmagter blifvit utan både urskillning och måtta utspridde, så hemställer jag till hvarje oberoende, sjelfständig och upplyst menniskas omdöme, om icke det af Ekonomiutskottet, för dess del, afgifne yttrande uti sig innefattar sådane logiske och moraliske oriktigheter, att de äro under all critik. H vad kan väl orsaken lill ett sådant handlingssätt vara, och hvarföre tillstyrker Utskottet fortfarande af en sak, hvars grund - 6o Den ti Maji. princip det ogillar, och hvars följder det medgifver vara menliga?? Tror då icke Utskottet, att Nationen följer Riksdagshändelserna med uppmärksamhet, och fäster i sitt minne hvad nyttigt och godt hvarje rättskaffens Representant fritt och öppet försökt verka till Fäderneslandets bästa??
Dahlsland äro grundade på stockfångst från egna och andra skogar inom orten; men de vid Götha eif belägna sågverk, alla grundade på köptimmer, förses dermed från andra orter och hufvudsakligen från Wermland; och har under detta qvinqvennium, samt särdeles sednare delen deraf, sågverksrörelsen, med afseende å den lifliga exporten , bedrifvits med öfvervägande fördel; dock kan, i saknad af nödiga uppgifter, det årliga tillverkningsvärdet ej uppgifvas. Skeppsvarf för fartygs och båtars nybyggande och reparation äro anlagda och hafva under fördelaktig konjunktur bedrifvits vid Trollhättan och gamla Lödese, oberäknadt vid staden Wenersborg, derom här nedan vidare förmäles. Vid förstnämnde ställe är varfvet försedt med dockbyggnad; och sysselsätta varfven vid Trollhättan och Lödese, våroch sommarmånaderne, tillhopa 64 arbetare; varande varfsägarnes inkomster uppgifne till 14,049 R:dr årligen. 19 Tegelbruk. Af sådana finnas 27, vid hvilka omkring 100 arbetare blifvit under vanliga arbetstiden sysselsatte; och hafva tillverkningarnes värde utgjort per medium 14 ä 16,000 R:dr årligen. Pappersbruk. Sedan sednast afgifne Berättelsen bar ett nytt sådant kommit till stånd, så att för närvarande finnas 4 stycken. Arbetarnes antal utgör tillhopa 16 och årliga tillverkningsvärdet per medium 6,628 R:dr. Glasbruket vid Limmared i Kinds härad bar bedrifvits med 30 arbetare och tillverkningsvärdet per medium utgjort 17,358 R:dr om året. En Lerkärlsoch Kakelugnsfabrik drifves i Frendeforss socken med 3 arbetare och årligt, medelvärde af 450 R:dr. Dessutom finnas 11 kalkugnar, anlagda vid foten af Halleoch Hunneberg, med 4 arbetare vid hvarje ugn; och kan hvarje sådan antagas årligen förbränna 1,000 tunnor kalk.
Han har varit förträfflig som Jago i » Othello », Wallenstein, konung Henrik den fjärde i Shakespeares drama med samma namn, Macbeth, Petruchio i » Så tuktas en argbigga », Pedro Muntanez i Echegarays » Järn och b l o d », i samme författares » Helgon eller vansinnig », » En kritikers debut » och » Galeotto », i » Stulen lycka », i den italienska dramen » Corrado », i » Vasantasena » (prins Samsthanakas roll), i Minna Canths » Arbetarens hustru », i Edvard Brändes ' » Ett besök » (Repholdt), i Björnsons » Öfver förmåga » (pastor Bratt) och i » Det nya systemet » (gamle Kämpe), i » Främlingen » (hertig de Septmont, hans sista roll i Stockholm 1878). Vi få dessutom ej glömma, att det var han, som först utförde Brands roll på svensk scen, och att Ibsen har honom att tacka äfven för hans präktiga tolkningar af Krogstad i » Ett dockhem », doktor Stockmann i » En folkets fiende », konsul Bernik i » Samhällets pelare » och Ulrik Brandel i » Rosmersholm »; att det ej blef Hillberg, som kreerade John Gabriel Borkmau på svensk scen, är ej hans fel. Han har dessutom gjort en hel rad svenska typer, dem teaterpubliken nog har i godt minne, med godmod och fin, behärskad, men i bland ganska hvass satir. T. ex. de båda hvarandra så olika högadliga godsägarne i Knut Michaelsohs komedier » Moln » och » Skandalen i natt », Pontus Bark i » Sanna kvinnor », fadren i » Familjelycka » af fruLeffler-Cajanello, magister Bruus i » Blommor i drifbänk » m. fl. Då han varit intresserad af sin roll, har han alltid individualiserat den mera öfverlägset och mera själfständigt, än vi varit vana att se svenska skådespelare göra. Det sätt, på hvilket han vid » Mäster IDUN 1898 då att ägna musiktiden till något bättre, och sä- kert förlorade ingen därpå.
Skulle dock R. o. Ad. ej vilja härtill lemna bifall, anhåller jag åtminstone att bevillnings-afdraget måtte nedsättas från 5 till proc. - Hr Printzensköld: Jag har aldrig bestridt de konseqvenser Gr. af Ugglas dragit ur de premisser, hvilka uti ifrågavaride mom. förefinnas för detta stadgande, men det händer understundom, att ett stadgande kan i sig sjelft vara ganska riktigt, ehuru de skäl, som derför äro upgifna, kunna vara oriktiga. Då brukar man låta stadgandet qvarstå, och sätter andra skäl i stället, eller också blott utesluter man skälen. Jag anser för öfrigt denna bevillning, som kapitalisten erlägger, eller detta afdrag, det må nu heta bevillning eller hvad som helst, i alla fall vara en så ringa beskattning, att han väl kan tåla vid densamma. Man skall dessutom komma ihåg, att idkaren af en rörelse har både ansvar och bekymmer, hvaremot kapitalisten, sora drager G proc:s ränta af sina kapitaler, är underkastad hvarken det ena eller det andra. Då lärer det väl icke kunna anses orättvist, om han för den högsta lagliga ränta får vidkännas till och med dubbel bevillnings-afgift mot den, som pålägges den rörelse-idkande medborgaren. Jag kan icke heller finna någon giltig anledn. för sjelfva afgiftens afskaffande ligga deruti, att de skäl för dess bibehållande, som qvarstå i BevillmsEörordnm, äro oriktiga. Jag yrkar att afgiften må bibehållas, men deremot de skäl, som BevillmsStadgan derföre upgifver, måtte ur andra mom:t utgå, helst som de icke behöfvas, enär det är R. St:rs rättighet att utan några skäl förklara att, när räntan går till 6 proc., så skall låntagaren vara berättigad att på denna ränta åtnjuta ett afdrag, motsvarande 5 proc. af densamma. Jag anhåller således om bifall 516 D en 28 Mars e. m. till Utsk:s Betänk, i denna punkt, likväl med ogillande af de derför anförda motiver. Hr von Troil, Sam. Gust.:
Vid 1823 års riksdag äskades för Konung Carl Johans räkning första hufvudtitelns ökande med 100,000 rdr b:ko. Denna begäran framställdes då under helt andra förhållanden, än nu för handen varande, under helt annan form och på helt annat sätt. Framställningen gjordes på Riddarhuset i motionsväg af dåv:de Riksmarskalken H. Exc. Hr Gr. von Essen. Motionen tillvann sig, efter Stats-Utsk:ts tillstyrkan, bifall af R. o. Ad., men ingalunda utan invändningar och med det förbehåll, om_ mitt minne icke felar, al dåv:de Frih:n. sedermera Stats-Rådet Åkerhjelm, att uti det beviljade anslaget skulle innefattas en förbindelse för Konungen att understödja den K. theatern. Att Konung Carl Johan vid sitt frånfälle lemnade en be» tydligare enskild förmögenhet synes vara otvifvelaktigt. Vid Konung Oscars uppstigande på thronell blef likaså litet, som under dess femtonåriga regering, någon fråga väckt om apanagets tillökning. Fyra år äro ännu icke förflutna, sedan vår nu regerande Konung intog thronen; och den K. Proposui åtfölj:de Statsrådsprotokollet synes affattadt i afsigt att öfvertyga R. St:r att den i första hufvudtiteln upptagna hofhållnings-summan, 630,000 rdr, sedan 1859 blifvit så otillräcklig, att en stor brist deruti år ifrån år uppstått, till ett närv:de belopp af ej mindre än 800,000 rdr. Statsråds-protokollet antyder såsom ett obestridligt faktum, att bristen är förhanden; att bristen af lätt förklarliga skäl, sorn det uti Statsråds-protokollet heter, går tillbaka ända ifrån de två år, då Konungen under sin faders sjukdom förestod regeringen; men nämnde protokoll förbigår härvid det månatliga bidrag, som ifrån Konung Oscar till regentens hofhållning lemnades, och Statsråds-protokollet antyder stegrade priser och derifrån utgående ökade lelnadskostnader i allmänhet som Den 11 Februari f. m. 337 som enda anim till den uppgifne, så högst betydliga bristen inom första hufvudtiteln.
Ty af huru stor vigt det än må vara för samhället, att en redlig, endast af olyckor störtad affärsman må återförsättas i sin gagnande verksamhet, sä skulle dock detta svårligen vara en giltig rättsgrund för medgifvande åt pluraliteten af borgenärerna att afgöra öfver minoritetens rätt. Man vore då åter inne pä läran om det såsom rättsvidrigt nästan öfverallt och äfven hos oss förkastade beneficium cessionis, hvarigenom en redlig gäldenär, hvars obestånd var vålladt af olyckshändelser, befriades från allt framtida ansvar för sin gäld. Ulan ackordet hvilar på den af Kommitterade jemväl angifna grund, att i det tvungna bolag, som uppstår i följd af konkurs, lika litet som i en annan bolagsföreriing, minoriteten må kunna förnärma eller förminska majoritetens 14 Lag-Utskottets Betänkande M 33- räll. Funné nu majorileten antagandet af eli ackords-anbud vara för sig fördelaktigare än emottagandet af den betalning, som efler boets realiser ing kunde derutur erhällas, men minoriteten ägde rätt att förhindra detta, sä ägde den ju ock makt alt förnärma majoritetens rätt. Minoriteten star dock här i ett vida bättre predika ment än i andra bolag, enär den äger makt att klaga hos domstolen, som kan förvägra fastställelse af ackordet, i hvilket fall del blifver utan verkan. Att äfven gäldcnärens fördel genom ackordet befrämjas, är ett lyckligt accessorium, men icke den hufvudsakliga grunden för ifrågavarande inskränkning i den enskilde borgenärens rätt. Men ur denna synpunkt betraktat!t, bör ackord ork kunna medgifvas i hvarje redlig gäldenärs konkurs, — icke i den bedrägliges, ty der finnes alltid en pre sumlion derför, att alla tillgångarne icke komma i dagen och att majoritetens beslut således skulle kunna innebära en verklig rättskränkning för minoriteten. Utskottet gillar således den af Kommitterade hyllade princip i detta hänseende, hvilken äfven öfverensstämmer med den Yngsta af nyare konkurs-ordningar, nemligen den Preussiska af år 1855. 7.
På detta sätt vunne man intet annat, an att om Regertn skulle vilja begagna sig af sitt inflytande vid valen, kunde den gerna lemna den nedre kammarens sammansättning å sido och blott använda sina bemödanden på att få den öfre kammaren så vald, att denna kammare, som å folkets sida vore oafsättlig för i5 år, helt och hållet inginge på Regertns åsigler och blott Liefve en lekboll i dess händer, eller också, om å andra sidan partierne ville begagna deras inflytande, så skulle äfven de kunna åstadkomma val af en sådan öfre kammare, som helt och hållet sönderslet sig sjelf, och inom hvilken faran för en öfvergång till anarchien vore mycket större, just derföre att den nedre kammaren upplöstes efter hvarje riksdag, men den öfre, derigenom att den vore oafsättlig på i5 år, hade en vida större makt och således kunde bilda ett vida starkare och farligare motstånd emot den bestående Regeringen, än den nedre kammaren. Vid sådant förhållande lärer det väl vara oundvikligt, om man verkligen på allvar vill en represenlations-förändring, om man icke skall nödgas anse såsom en machiavellism allt hvad vi här beslutat, om man vill bafve en representant-kammare, som skall vara stark både emot folket och emot Regertn, att ifrågavar. öfre kammare icke bildas af elementer, som hafva omedelbart samma ursprung med beståndsdelarna af den nedre kammaren och således blott blifva en ny upplaga deraf. Lika oundvikligt är det att öfre kammaren vid sådant förhållande icke väljes af 5 särskilda folkclasser; ty, mine herrar! huru är det länkbart, om den öfre kammaren skall sammansättas af 5 olika slåndsclasser, väljas inom ix5 olika valdistrioter inom landet, att jag der skall kunna finna någon enighet, att jag der skall kunna undvika den splittring, som jag i första rummet bör söka förekomma, att jag skall kunna göra denna kammare stark, såsom man åsyftar, då jag deri nedlägger alla möjliga elementer för att göra den svag och till ett spel för partierna, då jag öfverlemna!' antingen i Regerius eller partiernes händer alt splittra den, att der sprida split och afund?
Att Den 16 F e 1> r 11 a r i i f. m. 1 9S remittera frågan lill StatsUtskottet, med förständigande alt inkomma med voteringsproposition, lefler således till intet resultat; ty om StatsTJtskottet skulle inkomma med en annan voteringsproposition, och Ridderskapet och Adeln, jemte de öfrige tvenne Stånden, skulle antaga densamma, sedan PresteSfåndet redan godkänt ExpeditionsUtskottets förslag, skulle RiksStånden komma att stanna i skiljaktiga beslut deröfver, och jag ville väl veta, hvilkeldera Utskottet, Statseller Expeditions-, skulle förstärkas lill Nämnd, för att afgöra hvilken voteringsproposition skulle antagas. Jag vet icke, hvarföre man skall intrassla ett ämne, hvarpå hvar och en önskar få slut; och då frågan blott ar att få rätta meningen af ett fattadt beslut uttryckt, samt PrcsteStåndet ensamt, under förutsättning att frågan rörer en ändring i beslutet, remitterat den till Förstärkt Statsutskott; men de öfrige Stånden lill Statsoch EkonomiUtskotten, sorn förut haft befattning med målet, för alt inhämta upplysning i hvilken anda Utskotten uppsatt sitt förslag lill beslutet, och huruvida meningen var, att anslaget skulle få användas för alla tillämpniugs-skolor, eller enskildt för de på io.vle Hufvudtileln uppförde, så synes mig frågan lättast blifva utredd der J OO igenom, att Ridderskapet och Adeln instämmer med Borgareoch BondeStånden. Hans Excellcnce Herr Grefven och 63 H. i3* igö Den s6 Februarii f. m.
Föreskriften. sorn lärer vara bibehållen, att vid vite infinna sig vid Uppbördsstämma?), äfven då nian icke kan något betala, är löjlig och skadelig, då den föranleder till hinder för Jordbrukaren i dess arbets, genom den anbefallda uppvaktningen, och likaså förbindelsen att infinna sig vid mantaisskrifningar, helst då förhörslängderne der blifva grunden för Mantaislängderne, och efter personalen och Sidren derigenom bestämmes personliga utskylder, behöfde ej andra sig der infinna, än de som kunde gifva anledningar till förändringar eller undantag, och inga andra skrifteliga uppgifter fordras, än sådana, som icke kunde hämtas ifrån förhörs-böckerne. Föreskriften att i tvefaldt ingif.ven förteckning upptaga alla på en Egendoms ägor boende personer är besvärlig och utan ändamål, då förhörsboken förhållandet upplyser, och den är skymfande, då den utsätter plikt för någon derå förglömd person, som, då fråga är om ett större antal, ganska lätt och oskyldigt kan hända. Ansvar bör billigt följa på fördöljande af uppgifter, som icke i annan väg. än genom eget tillkännagif—> vande, kunna erhållas, men ej i allmänt kände och genom törhörsböcker controllerade förhållanden, i anseende till Egendom och der boende personer. Jag anhåller, att desse anmärkningar må till Bevillningsutskottet remitteras. Grefve Löwenhjelm, Gustaf: Jag kan ej förena mig med Bevillningsutskottet, hvad an - Den 89 Maji. 5 55 går den föreslagne rfverflöds-skattens beräk-3 nande och fördelande. Bruket af Vin och andre tillåfne utländska drycker är belagdt med 2 R:dr för hvarje Stånds-1 person af mankönet; jag tror, att en afgift a£ 3 R^dr personen vore ändå lindrig, och skulle ej minska förbrukarnes antal, men derigenom öktcs inkomsten med 25,878 R Jag anser likaså, alt afgiften å Stånds^ personer, för bruket af Caffe och Thé, kan och bör böjas ifrån 1 ll:dr till 1 R:dr 24 sk, hvaraf inkomsten ökas med 38,231 R:dr.