Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag föreställer mig, att om man allt närmare besinnar hvarifrån och på hvad sätt man skall erhålla värdiga ämnen till biskopsplatserna, finnes, efter min öfvertygelse, intet skäl att förminska de nu bestående lönerna. Vill Konungen och vill PresteSt, jemka mellan dessa löner, så måtte val, mine Hrr, det vara Kyrkan sjelf förbehållet att verkställa denna jemkning, och ingen lärer väl vara mera intresserad derför än PresteSt. sjelf. Efter hvad bekant är, har också redan en petition i denna fråga ingått till K. M. Att jag icke kan skänka min röst till bifall till detta Betänk., sådant det nu är, härleder sig egentlideraf, att när det kommer till Exped.Utsk. och detta Utsk. skall granska motiverna, samt anföra dem i den underd. skrifvelsen till K. M., så begifver det sig att Utsk. får nedskrifva, att, derest något öfverskott å biskopslönerna skulle upkomma, sedan en skälig aflöning för detta embete blifvit bestämd, så skulle detsamma användas till andra angelägna ändamål. Jag hemställer till den värde talaren, som sist yttrade sig, huruvida han icke finner detta ovilkorligen stridande mot 1723 års privilegier, nemi. att ifrågavar:de medel skulle kunna dragas icke blott från Biskoparne, utan från sjelfva Kyrkan. Hvad angelägenheten af privilegiernas bibehållande oförkriinkta beträffar, derom vill jag icke yttra mig; de äro till sin vigt försäkrade i grundlagen, och det är nog för mig. Jag är eljest af den tanken, att detta icke är så vigtigt som man föreställer sig; har PresteSt. icke något annat skydd än det, må det såsom Stånd gerna falla, 1} e ii 4 M 4 r s e. m. 61 Sorn sagdt är, jag kan icke bifalla Betänk, till följd af det motiv, som jag nyss anförde; hade det icke funnits, hade jag sannolikt med min röst kunnat bidraga till dess godkännande; nu yrkar jag afslag. Frih. Åkerhjelm, Joh. Carl:
Sedan jag nu hört Herr Ccderschjölds förslag i kort - 42 Den 11 Februari i f. m. liet upprepas, och att jag icke misstagit mig om dess syfte alt försvåra sättet att tillvägabringa ändringar i Grundlagarne, önskar jag icke vidare något uppskof med målet, ulan instämmer i det af Herr Hjerta uppgifne redactionsförslag, hvarigenom jag tror att en nödig öfverensstämmelse emellan 56 och 81 §§ skulle kunna vinnas. Herr Cederschjöld: Då jag nu finnér att mitt förslag här har ungefär samma öde, som inom ConstitutionsUlskottet, är det visserligen utan ändamål att jag mera strider derföre; men jag öfverlemna!- åt framtiden att bedöma det, och som jag hoppas, göra rättvisa deråt. Dixi et salvari animarn meam. I öfrigt torde jag endast få anmärka, att den siste värde Talaren har orätt deruti, att alla förändringar äro förbättringar. Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob: Jag anhåller till Protocollet få förklara, att jag delar Herr Cederscbjölds mening, och förenar mig med honom. Herr Munck af Rosenschöld: Då jag hört, att flere fattat min mening på samma sätt, som Herr Cederschjöld, nödgas jag åberopa Protocollet, hvaraf jag förmodar, att de skola blifva öfvertygade, det jag icke sagt att alla förändringar äro förbättringar; men äger man icke möjligheten alt göra förändringar, så lärer man ej eller kunna åstadkomma några forbättringar. Den 22 Februari i f. rn. 43 Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att, sedan Herr Cederschjöld numera förklarat sig nöjd dermed, alt dess anmärkning endast komme alt i Protocollet upptagas, ansåg Hans Excellence sig böra hemställa, om icke Herr Cederschjölds berörde anmärkning finge förfalla. Ropades Ja. Hvarefter Hans Excellence frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg den af Herr Hjerta framställde ofvanberörde anmärkning böra förklaras utgöra Ridderskapets och Adelns gemensamma tanka, och på grund deraf till ConstitutionsUtskottet hänvisas. Herr Cederschjöld:
Då härtill kommer sammanlagda beloppet af de tillökningar i ordinarie anslaget, som Utskottet härofvan tillstyrkt ... „ 194,431: 76. skulle förenämnda anslag uppgå till R:dr 1,607,702: 11, Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66. 37 och enär de besparingar, som å detta anslag uppkomma, synas böra endast för elementarläroverkens behof användas, har Utskottet ansett detsamma böra såsom reservationsanslag uppföras; vid hvilket förhållande jemväl någon del af Åttonde Hufvudtitelns allmänna besparingar torde böra, på sätt tillförene i likartade iall egt rum, såsom tillgång för år 1867 till nämnda anslag öfverföras. Utskottet får således, på grund af hvad nu blifvit anfördt, hemställa, att Rikets Ständer, jemte anmälan, att elementarläroverkens anslag blifvit uppfördt såsom reservationsanslag, i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes, för den händelse en sådan åtgärd finnes behöflig, medgifva och förordna, att utaf de allmänna besparingar, som vid slutet af innevarande statsregleringsperiod å Åttonde Hufvudtiteln förefinnas, någon lämplig del må afskiljas och vid afslutandet af innevarande års räkenskaper utbalanseras såsom en för elementarläroverkens behof reserverad behållning till år 1867. 64:o. Uti särskilda inom Presteoch Borgare-Stånden väckta motioner (N:ris 17 och 22) hafva inom det förra Riks-Ståndet Doktor Thyselius och inom det sednare Herr C. J. Bergman väckt förslag om upprättande genom Statens försorg inom särskilda delar i riket af allmänna lägre elementarläroverk för flickor, dervid motionärerne, bland annat, anfört att vid dessa läroverk den särskilda afgiften för hvarje elev måste, på det ej allför stort statsanslag måste behöfvas, beräknas högre än hvad som af ynglingarne vid rikets elementarläroverk erlägges. För intagning skulle hufvudsakligen erfordras detsamma, som för intagning i elementarläroverken för gossar.
Bancolån eller örn afbetalningar uppå redan gjorde Bancolån på fastigheter, hvarutinnan BancoUtskotiet kunde finna nödigt att göra någon förändring; likaledes sådane Oeco nomlska ärentler, hvilka icke äro af den egenskap, att de för Verkets hästa och tjenst böra hemliga hållas, liar BancoUtskottet att andraga hos Bikets Ständers plena, hvil* ka, i anledning -af Batt* nast vid dess första sammanträde, gå i författning, att meddela sarntelige BiksStånden fullständig uppgift öfver Banco Verkets hela ställning, grundad på sednast afslutade räkenskaper, och de i BancoFullmägtiges berättelse för öfrigt omförmäldte förhållanden, $ 3- Alla förslag lill förand tingar i För fat tningarne, om Bancolån, jemte alla andra förek om mande arén der, hvilka ej äro af den mindre betydlighet, som vanliga AdministrationsOeconomieoch Bäkenskaps ämnen för det mesta ega, har Banco - Utskottet att andraga hos Bikets Ständers Plena, hvilka, i anledning af Utskottets derom afgifvande Betänkanden i sådane saal öfverlägga, BanebUmkoHtH BtMniond\n. ecUukotietsderom tillgifvande Betänkande, ciri sådane ärender öfverlägga, och deras be»lut deröfver till efterrättelse meddela. §• 3- BancoUtskottets förnämsta afsigt och föremal bör vara derhän ställt, att Banquens säkerhet och credit må varda styrkt och befrämjad; i hvilket afseende BancoUtskottet har att öfverlägga och förordna på hvad sätt Banquens operationer kunna så inrättas och förås, saint dess redan egande och framdeles erhållande fonder, så disponeras, att en jemn och oafbruten förkofran må ega rum, till befordrande af sed larne» inlösen med metalliskt mynt; i den händelse åier, att några andra utvägar och me del, än sorn uti Verkets nu egande, eller och deras beslut deröfver till efterrättelse meddela. §. 4.
N:o 186, om antagande af de utaf särskilda komiterade afgifna förslag till ombildning af Rikets Ständers Bank och till förordning ang:de Enskilda Banker; N:o 187, om utdelning till Riks-Ståndens ledamöter af komiterades Betänk, ang. bankväsendet i riket och förändrad organisation af bankanstalterne; och N:o 188, ang:de åtgärders vidtagande för befordrande af Svenska statens utländska kredit och höjande af priset å kurserande Svenska obligationer. Dessa motioner bordlädes. Frih. Tersmeden afgaf slutligen en motion, N:o 189, ang. pension åt f. d. Diligensföreståndaren Johan August Furstenhoff. Remitterades till Stats-Utsk:t. Hr Den 29 November e. m. 241 Hr Paykull, Lars Gustaf, uppläste en motion, N:o 190, ang. en underd. anhållan hos K. M. om åtgärders vidtagande för beredande af sysselsättning och arbetsförtjenst åt manskapet vid de värfvade trupperne. Remitterades till Ålim. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus, afgaf en motion, N:o 191, ang. förhöjd utförseltull å omoget virke. Remitterades till Bevilln.-Utsk:t. Gr. Liljencrants, Gustaf Fredr., väckte en motion, N:o 192, äng. tillägg af ett nytt mom. i 15:de §:n af Förordnm om bränvins försäljning. Remitterades till Bevilln.-Utsk:t. Frih. Armfelt, Magnus, afgaf en motion, N:o 193, ang. antagande af ett stadgande om parters förpligtande att vid sina besvärsskrifter och inlagor hos Rikets Hofrätter och K. M. foga de öfverklagade utslagen m. fl. handlingar. Remitterades till Lag-Utsk:t. Frih. Armfelt afgaf vidare en motion, N:0 194, ang. förändring i sättet för utfärdande af Hofrätts utslag i underställningsmål. Gr.
Samma man, tillfrågad af mig huruvida han ansåg någon våda för fabrikationen ligga uti den tullsats, som med innev:de år i n träd t, svarade, att, oaktadt han väl visste att lians åsigt bestreds utaf flera hans yrkesförvandter, han dock för egen del ej hyst fruktan för denna tullsats. Säkert är åtminstone, tilläde han, att denna tullsats är vida att föredraga framför en ögonblicklig stegring af densamma, der denna möjligen och troligen kunde föranleda en nedsättning tili osäkert belopp vid kommande riksdag, och sålunda äfventyra® den längre stadga uti tull-lagstiftningen, hvilken framför allt annat är fabrikanten dyrbar. J tordén finna, Mine Hrr, att skäl ieke här heller synas tala för någon förändring ronde sidenväfnader uti för dem nu gällande tullsats. Jag återgår nu till den husslöjd, för hvilkens skydd Gr. Sparre hufvudsakligen ifrat. Förut underrättad att sådant yrkande, som det nu här framställda, skulle göras, har jag sökt taga reda på, om skäl till sådant verkligen förefanns. Uti sådan afsigt sände jag bud till en af dem, hvilka under längsta tid här drifvit handel med dylika Westgötbaprodukter, bedjande honom komma till mig med profver på åtskilliga sådana varor. Jag frågade honom huruvida, till följd af utländsk jnport, den inhemska bomulls-husslöjdens alster funno svårare afsättning eller blifvit nedtryckta till pris. Hans svar uplyste, att utländsk vara, af den art, som hufvudsakligen utgjorde föremåf för husslöjden, aldrig hit införts; att, med undantag för en sorts slätt tyg, minskad efterfrågan ej försports och att priserna å dem voro oförändrade desamma, som då han började sälja dessa varor. Jag tog derefter, sedan jag efterhört prisen å dem, och vägde de olika slag han medförde, för att utröna, så väl den tullsats, dylika utifrån införda skulle draga, som det proc.-förhållande, uti hvilket denna tull till priset å hvarje stod.
Hemta mig en villebråd, och gör mig mat, att jag må äta, och välsigna dig för Herranom, förra än jag dör. Så hör nu min son mina röst, hvad jag dig säger: Gack bort till hjorden, och hemta mig två goda kidlingar, att jag gör dinom fader deraf mat, såsom han gerna vill hafvat. Det skall du bära dinom fader in, att han äter; på det han må välsigna dig, förra än han dör. Jacob sade till sina moder Rebecka: Si, min broder Esau är luden, och jag släter. Så kan tilläfventyrs min fader taga uppå mig, och måtte tänka, att jag vill bedraga honom: Och låter så öfver mig gå en förbannelse, och icke en välsignelse. Då sade hans moder till honom: Den förbannelsen vare öfver mig, min son; hör man du mina röst, gack och tag mig det hit. Då gick han bort och tog, och bar till sina moder; då gjorde hans moder en mat, såsom hans fader gerna hadet. Och tog Esau, hennes större sons, kosteliga kläder, som hon när sig i huset hade, och klädde dem på Jacob sin mindre son. Men skinnen af kidlingarna svepte hon om hans händer, och der han var släter på halsenom; Och fick så maten, med bröd, såsom hon redt hade, uti Jacobs sins sons hand. Och han bar det in till sin fader, och sade: Min fader. Han svarade: Här är jag; ho äst du, min son? Jacob sade: Jag är Esau, din förstfödde son; jag hafver gjort som du hafver sagt mig: statt upp, sätt dig, och ät af mine villebråd, på det din själ må välsigna mig. Men Isaac sade till sin son: Min son, huru hafver du så snart funnit? Han svarade: Herren din Gud hafver mig det bestyrt. Då sade Isaac till Jacob: Gack hit, min son, att jag tager uppå dig, om du äst min son Esau, eller ej. Så gick Jacob till sin fader Isaac, och då han hade tagit uppå honom, sade han: Rösten är Jacobs röst, men händerna äro Esaus händer.
Räntebärande obligationer hafva deremot en vidsträcktare marknad och kunna, lättare än andra slag af värden, när som helst försäljas, om äfven med någon förlust; och det ligger derföre i sakens natur, att grundfondssäkerheterna för bank-inrättningar rätteligen böra bestå af lätt säljbara räntebärande obligationer. Denna grundsats har redan blifvit erkänd i afseende på Rikets Ständers Bank, för hvilken det är föreskrifvet, att en betydlig del af dess grundfond skall utgöras af nämnda slags valutor. Rikets Ständer hafva likväl ansett denna grundsats icke böra för närvarande tillämpas i hela dess vidd, af den anledning att, då här i landet jordbruksidkärne utgöra ett så öfvervägande antal och dessa företrädesvis hafva att erbjuda fastighets-inteckningar, samt då dessutom en betydlig del af landets kapital i öfrigt är fruktbargjordt i lån mot inteckningssäkerhet, det torde böra lemnäs ett icke alltför inskränkt tillfälle att i bankbolags grundfonder använda jemväl detta slags säkerheter. Om dessutom föreskrifves att, i händelse en mindre del af grundfonden gått förlorad, bankrörelsen skall upphöra och utredning verkställas, hafva Rikets Ständer ansett det vara tillräckligt, att allenast en tredjedel af de nedsatta grundfondshypotheken utgöras af räntebärande obligationer. I pröfningen och godkännandet af ofta omförmälda hypothek bör, jemte bolaget, ett ombud å det allmännas vägnar deltaga, på sätt äfven för närvarande är föreskrifvet. Men i afseende på antagligheten af enskildes intecknade skuldförbindelser, torde dessutom vissa allmänna bestämmelser böra i lagen stadgas; 30 Expediti ons-11 (skottets Förslag lill underd.
Och anser Utskottet sig, genom hvad om Tingsgästnings-penningarnes utgörande i allmänhet här blifvit anfördt, hafva besvarat äfven den del af Herr Törneblads ofaannämnde Motion, som innefattar yrkandet, att, till förekommande af förluster för Häradshöfdingarne och Nämnden, med samma afgifts uppbörd, fördelning och redovisning borde, utan ändring i närvarande förhållanden, efter vanligheten förfaras. K. StatsContoret har, i sammanhang med ofvanberörde frågor, alternativt föreslagit, att antingen CapitationsBevillningen, som med Mantalspenningarne utgår efter enahanda grund, men, upptagen i den serskildta Landsboken öfver Allmänna Bevillningen, måste med serskildta Debiteringsoch AfkortningsLängder rn. m. redovisas, finge, med motsvarande minskning i den från RiksgäldsContoret utgående StatsbristsSumman, till StatsVerket directe ingå och i dess räkenskaper redovisas, samt vid Statsregleringarne upptagas bland de Extraordinarie Inkomster, hvilka såsom Bevillning inflyta, eller ock att förordnandet om de serskildta Landsböckernes uppgörande, såsom betungande för LandsContor och Redogörare, men till ingen nytta ledande, måtte få upphöra. Då CapitationsBevillningen hörer till den Allmänna Bevillning, som R. St:r vid hvarje Riksdag sig åta - ig2 Stats-Utskottets ga, och sorn directe till RiksgäldsContoiret ingär samt utgör en del af dess fonder, har Utskottet ej ansett någon förändring i Uppbörden deraf böra äga rum; men då föreskriften, i nu gällande BevillningsFörordnings 4 Art. 4 §• i Morn., att öfver RiksgäldsContorets Fonder serskild LandsBok skall slutas, tillkommit vid i8i5 års Riksdag för att, i KronoRäkenskapsVerkets då varande skick, förekomma sammanblandning af berörde Fonder med StatsContorets och andra Verks Medel, samt, efter den genom K. Brefvet den i2Dec. 1821 och K.
De se att köpare och säljare äro ense om afhandlingen, som derefter först anmäles hos fogden och sedermera vid häradsrätten bevakas. Nu har ingen enl. lag begått någon oredlighet; ty man har blott sökt att värja sig för ett kraf, och dervid funnit en väns biträde. Om man tror sig genom lagstiftning kunna förebygga sådana transactioner, så misstager man sig. De klagorop, hvilka från så många ledamöter af BondeSt. afhörts, bevisa ingenting i afseende på lagens felaktighet; de bevisa blott , att verkliga nöden i landet varit i stigande, så att allmogen tvingats alt lagsöka hvarandra, och de gäldskyIclige att berga sig så godt de kunnat. Annat bevisar det icke. Jag är öfvertygad, alt, huru denna förordning än må skipas, försök att eludera den alltid skola göras, och att lagstiftningen kommer att blifva be,t, som man säger, att utfinna annat correctiv deremot. Frågan är då egentligen den : om under ett sådant förhållande, nemi. tilltagande nöd hos de lägre dussenia, man 38.2 Deli 17 October f. ra. hellre vill etablera den grundsatsen, att den nödställde må äga credit. Tager man bort förordningen, så befordrar nian det oskick, att köpmännen utlemna varor på credit, utan alt taga reverser å beloppet, hvarå de sedermera utskrifva räkningar, för hvilka lagsökning anställes. Om detta alltför långt sträckta creditförbållande skall, förekommas, torde utan tvifvel ämnet böra något djupare betraktas. För min del flir jag säga, att under sådana förhållanden, som nu existera i landsorterna, troi' jag det verkligen någon brytning, åtminstone uti den landsort der jag öfver 20 år vistats, skulle inträffa, 0111 denna förorda, borltoges. Andre må hafva en annan öfvertygelse. Att strida om denna öfvertygelse, torde icke vara värdi. Jag har uppgifvit mina skäl och har ingenting vidare att säga. Frih. Ridderstolpe, Fredr.: Med mycket skäl söker man beröfva bedrägerierna tillfälle att lyckas.
I anledning häraf får Utskottet hemställa att, på grund af ofvan uppgifne, med räkenskaperne instämmande förhållande, och i likhet med hvad Rikets Ständer vid senaste Riksdag beslöto, i afseende å brislen å ^rde Hufvud-Titeln, förrberörde slutliga brist af i,5t)i R:dr 3 sk. 4 r:st måafRiksgälds-Contoret utbetalas, äfvensom att det, i enahanda hänseende af föiegående Ständer beviljade och i Riksgälds-Contorets Reglemente, upptagne belopp af 2,1 14 R:dr 16 sk. 6 r:st må obehindradt Stats-Verket godtgöras. Till närmare upplysning uti omförtnälde ämnen får Utskottet härjemte bifoga Sammandrag af iiqviderne med Riksgälds-Conloret om StalsVerkets Öfverskott och Besparingar samt de å Öfverskotten gjorde dispositioner för åren 1827 med 1831. Stockholm den 20 Nov. 1834- Bihang till R. St. Bålance: från år> 1826 , Öfverskott Penninge-lönerna < . Piot. 1834. 4 Sami. i Afil. 3 Bandet. inte Häftet. Stats-ZJtskottets Memorial JV:o 3/$8. i N:o 348. Ankom till Exp.-Utsk. den 20 November. Memorial j i anledning af Riks-Ståndens olika beslut i frågan om slutliga bestämmandet af Riks-Ståndens och Utskottens Cancelliers aflöning.
Det v ar briljant. Och vi ha f röken Vahrman att tacka för det mäs ta af arbetet. ALMA. Ja, baron själf hölls inte länge därute med oss. BARON. Nej, jag är s å blodfatti g och rädd att förkyl a mig. ALMA. Elise och Seg erstedt är i dag alldeles förändrade. Se bara på de där två! Ser de inte ut som ett riktigt fö rbrytarpar...? (tvunget) ELISE. Hvad ni är snälla, som befattar er med mig! ALMA. (triumferande) Saken är sjuk! Saken är sjuk! SEGERSTEDT. Hvilken sak? Åh, det är så komiskt att höra dem försvara sig! ELISE. (otålig) ALMA. Mot hv ad då? SEGERSTEDT. Ja, det vo re värkligen roligt att höra. ALMA. Det tror jag inte att det vore för er. BARON. (bedjande) Nu blir jag nyfiken också. U pplys oss nu , ädla fröken Vahrman! Börjar ni gå öfver till dem, baron? BARON. ALMA. Nej, följ med mig ska vi tala illa om dem i enrum. ALMA. Kan vi bara lämna dem på tumanh and? Man brukar ju inte göra det med personer som de... ( d e g å ) . SEGERSTEDT. (drager en suck af lättnad och kysser Elise). ELISE. Och nu är det ju inte l ängre din sak ensamt; nu är det vår sak. Nu är det vi, som handlar. SEGERSTEDT. Elise! Kan du förebrå mig de orden ännu? ELISE. Nej, jag h ar aldrig förebrått dig dem. Tvärtom Det v ar de o rden, som afgjorde alt. Och nu är vi två om att skaffa dig upprättelse. SEGERSTEDT. Elise! ( s e d a n t a n k f u l l ) Jag tror det inte går så lätt och hastigt att få den upprättelsen. (öfvertygad) ELISE. Jo, det måste gå. Med ett sl ag. När pappa ser oss två tillsammans, slår det honom s trax att han misstänk t dig o rättvist. SEGERSTEDT.
sijiii skri) psgosse 111; - ett mellau Newcastle och Loiidoii g % d e kolfnrty~, lims tjhstgiiriqy soni styrinaii p i ett engelskt oi.logsfar.tyg i ?iid: .r det hr IiH.3 ~iiellmi E: i; g. land och Fralikrike iitbriitiia kriget i Xorvlanit~iika, saint liilns:) t.- ömd da iipptiicktsfarder i Stilla liiafvet. I en skildring af (looks resor \ rHiitir~2 !ii: !.ii;: tt tiii~ii:; iiglsii bcskrifliingar p5 de af den store sjölai ' arc~i iip !it3cktii liincleriia oc !i de&lt;i \ ~ iiibyggares seder och egeiidoiiiliglieter. 37y2 !wt s2 ?l: iii fiir~kimiiia Iiki-ki i föreliggaiide, arhete iiagra ski1driiig; w of !alid och folk, iich ile, s! ) iii finnas, äro ytterst kiiapp1iiindig-a. Yiii.ii? : tit.rr~; i iipyeli3ler. siq !iiLPvii&lt;- sakligen via de niåiigskiftnnde iifventyr, för hvillta~ Cook och Bans följeslagare ' rhkade iit under de långa sjöresorna i okända farvatten. An stötte fartygen på grund, a11 öfve~föli8s npptiicktsfararne af våldsamma - stormar, an seglade (le vilse i diinina ocli inörker. 0d1 voro fartygen lyckligt ocli väl förankrade i någon säker Iianin, så var det, ni %goii af de vetenslzapsiniiii, livilka medföljde expeditionen, soni under siiia vandringar i de okarida landerna i: .åkacle iit för faror ocli svårigheter af alla slag.
Hvad vidare den vård som hjonen erhålla angår, så är denna lätt beskrifven: den är i de flesta fall vanvård. Äfven om den s. k. föreståndarinnan — hvilket tyvärr icke alltid är fallet — skulle hafva hjärta * Ett förhållande, som har sin förklaring i att hjonens arbetskrafter i dessa kommuner tillvaratagas. 195 för de lidande, har hon naturligtvis ingen aning om hvad sjukvård vill säga. Detta begära icke heller de kommunens förtroendemän, som städsla henne. Är hon nöjd med en låg lön och kommer hon icke med några fordringar för sin egen eller hjonens räkning? — se där blott allt för ofta den första frågan. Är hon villig att laga maten, baka och tvätta? — se där den andra. Någon tredje gifves det icke. Under sådana omständigheter är det naturligt, att fall af upprörande vanvård komma att inträffa inom de lagstadgade inrättningar, som kallas fattighus. Den, som likt författaren på nära håll skärskådat förhållandena, har blott allt för mycket tillfälle att konstatera detta. Af ven hvad angår de hjon, som anses själfva böra bidraga till sitt uppehälle och därför endast erhålla visst månatligt underhåll, medför systemet svåra olägenheter. Redan detta, att hvar och en skall hemföra och i det gemensamma rummet förvara och tillreda sina lifsmedel, måste ur renlighetssynpunkt betraktas såsom mindre lämpligt. Besinnar man vidare allmogens vana att lefva för dagen, inser man lätt, att de flesta hjon under månadens första dagar använda nästan hela sitt underhåll, för att sedan stå så godt som utan. Det gäller då att söka förtjäna. Men det är icke alltid lätt att få arbete, särskildt för dem, som på grund af något lyte eller nedsatta kroppskrafter icke äro dugliga till hvilket arbete som helst. Hvad göra nu hjonen, när lämpligt arbete fattas d e m? Somliga lida formligen nöd, d. v. s. de nödgas lefva på en kost, som icke rimligtvis motsvarar en människas behof; de tillhandla sig t. ex. för ett öre eller två, hvad kamraterna lämnat kvar i sina stenfat. Men de flesta tigga. Genom detta sätt att tilldela understöd befordras sålunda, om än indirekt, tiggeriet.