Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af de remitterade handlingarne i målet inhcmtas, att, sedan, enligt Kongl. Majlis nådiga beslut, undersökning rörande hamnanläggning vid Grenna blifvit på statens bekostnad verkställd, och kostnaderne för uppförandet af fullständig hamnbyggnad dervid beräknade till 60,974 ridr 24 sk., men tillika befunnits, att, i brist på medel till nämnde byggnad, en hamneller lastbrygga, beräknad att kosta omkring 12,000 r:dr, kunde blifva för staden af stor nytta, så hade bolaget, för tillvägabringande af ofvanberörde hamnbyggnad, uti en till Kongl. Majit ingifven och af Kongl. Majits befallningshafvande i Jönköpings län förordad skrift, genom utsedde kommitterade, i underdånighet anhållit, att Kongl. Majit täcktes, med hänseende till frågans stora och allmänna vigt, till Rikets Ständer aflåta nådig proposition derom, att bolaget, utan återbetalningsskyldighet, af allmänna medel erhölle 3/i'-delar af den i förslaget upptagne kostnad, 60,974 ridr 24 sk., till den ifrågasatte fullständiga hamnbyggnaden, eller att, derest afseende å denna underdåniga begäran icke kunde fästas, Kongl. Majit ville i nåder äska sådant anslag till den föreslagna lastbryggan med /'adelar af den dertill upptagne kostnad, 12,000 ridr. Då Utskottet här ofvan tillstyrkt beviljandet af lån för anläggning af en hamn vid Wadstena stad, äfven belägen vid sjön Wettern, och derigenom, så vidt tillBih. till 11.'St.
Han hade väl i stället bort raisonnera alldeles tvärtom och förklara, att Götheborgs Råd stufvurätt varit den enda Domstol i landet, som tydt lagen sådan den lyder, och ej för be qvämlighet tillåtit sig afvika från dess både bokstaf och mening. På sådant sätt föreställer jag mig, att den förnämste vårdaren af lagskipningen i Riket hade bort uttala sig. Jag anser det fåfängt att bestrida framgången af sjelfva förslaget, men jag kan icke annat, än på det högsta ogilla det raisonnement, hvarmed det blifvit motiveradt, och som icke har något annat stöd, än det lumpna, att heqvämlighelen infört den tydning af gällande stadgande, hvilken man sökt framhålla såsom den rätta. Jag tror, att Lag-Utskottet så mycket mindre bort adoptera denna uppfattning af saken, som Utskottet föreslagit en förändring af ifrågavarande §. Om det vore alldeles tydligt, att Götheborgs Rådstufvurätt misstagit sig i tolkningen deraf, hvarför skulle väl då förändringen behöfvas? Men detta är alldes icke tydligt, utan man bar tvärtom funnit, att den allmänna tydningen är misstydning, och man har derföre ansett nödigt att upphöja misstydningen till lag.» «Jag har, såsom nämndt är, icke ansett mig kunna motverka förslaget, utan har endast velat med det anförda framställa saken i dess rätta belysning för dem, som ej vant sig vid missbruket, och derföre utan fördom och partiskhet kunna döma i frågan.» Derefter fortgick diskussionen, hvarvid många af Ståndets Medlemmar yttrade sig, åtskillige och ibland dem den förstnämnde talaren, flere gånger; men som dessa anföranden icke riktades emot min embetsutöfning eller mig personligen, är deras upptagande här icke af nöden. Vid jemförelse af min hemställan till Rikets Ständer och det utlåtande en af dess ledamöter deröfver sålunda afgifvit, kan åtminstone jag icke inse befogenheten af det stränga omdöme, som i sistnämnda utlåtande förekommer. Jag kan icke vederlägga det yttrande, att min framställning i ämnet är tvetydig, emedan jag ej finnér, hvari tvetydigheten skulle bestå. Att jag icke anstalt åtal emot
Utskottet kan, lill följd häraf, icke dela den åsigt, att något undantag för Kamereraren i Banco-Disconlen borde ega rum , i händelse Rikets Ständer ansågo sig böra gilla den af Utskottet i Memorialet N:o 91 gjorde framställning, om ett förbud för Discont-Verkens Kamererare i allmänhet, att för lånsökande vara. commissionairer; men, ehuru Utskottet ej. kan frångå den öfvertygelse, att ett så beskaffadi förbud skulle ej allenast åt Discont-Verken bereda Ökad trygghet , utan ock i hög grad lända till allmänhetens säkerhet; likväl, då ett så stort antal Ledamöter inom samtlige RiksSlånden lillkännagifvit deras ogillande af Utskottets förslag i denna del; då ett förbud för Discont-Vérkens Kamererare, att med låne-commissioner taga befattning icke torde vara af nödvändigheten lika högt på kallad t,. som ett dylikt förbud för Directionens Ledamöter, hvilka äro i. tillfälle att öppet inverka på Directionens omdöme öfver de ingifne låne-ansökningerne; d'å genom fastställandet af serskilde fullmagter hädanefter, för uppbärandet af annan persons lån i Disconl-Verken, desse kunna åtminstone tilli någon del anses fredade från sådana förluster, som Malmö Låne-Contor, till följd af förre Kamereraren Lindstedts bedrägerier, måst vidkännas, och då man bör hoppas, att dylika bedrägerier icke hädanefter skola ånyo inträffa, anser. Utskottet sig böra frånträda dess härutinnan förut gifne tillstyrkan. Med den under litt. b. gjorda hemställan, att närmaste tillsynen öfver efterföljden af den i föregående mom. föreslagne' föreskrift skulle tillhöra Ordföranden, har Utskottet visserligen icke haft för afsigt att frikalla Directionens öfrige Ledamöter från all tillsyn i detta hänseende;; mea då emedlertid anmärkningarne utvisa, att Utskottets förslag, enligt dess nuvarande lydelse, blifvit missförstådt, har
Ridderskapet och Adeln, i förening ir.ed sine MedStånder täcktes godkänna vederbörande Embetsmåns rättighet, att få dessa sine Embetsrum under vintermånaderne med ved försedde, utan någon sin enskilta kostnad, och det antingen genom anslag af Kronans ränteved, der öådan finnes, genom utsyning åJKronans Parker och Allmänningar, der sådane åro närbelågne, i hvilket fall likväl vedens upphuggning och transport torde få af Kronans medel bekostas, eller, i brist af allt detta, genom uppköp af det erforderliga vedbeloppet å allmän EntreprenadAuction, sedan samma belopp förut blifvit i vederbörlig ordning bestämd till vissa famnar för hvarje Embetsrum. Om remiss af detta Memorial till StatsUt skattet anhåller jag ödmjukast, N;o 25. Herr Ehrenborg, Casper: Då Kongl. Förordningen öm inteckning i. 64 Den i Martil, fast Egendom af den i3 Julii 1818, torde, i afseende på underlättandet af de athandlingar, för h vilka inteckning tjenar till säkerhet, komma att i vissa delar undergå förändring, utber jag mig att få fästa Höglofl. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet å behofvet af ett stadgande^ rörande rättighet för den, söm å Utmätningseller CoricursÅuction inköper fast egendom* att få, sedan köpeskillingen blifvit erlagd Egendomen befriad från alla köpeskillingens belopp öfverstigande gravatiöiier. Denna rättighet har af åtskilige Domstolar blifvit ifrågasatt, på den grund, att 24 §. i högstberörde
RidderstapetS och Adelns Protokoll wtd Urtima Riks, dagen i wrebro den 26 September r8io. S. D. 83ifölls Stats Utskottets förleden gär« dag pä bordet lagda Memorial, innehällande desi hemställan om nägot ärligt underst d för framledne Ofwer-Krigs Comnutzarren Lrnvstedts Enka och Barn. Or «upr». Lx ?rotocolla O. 8iltverstolps. Utdrag af Högloft. RidderstapetS och AdelnS Protokoll wtd Urtima Riks. dagen i Arebro den 26 September rblv. S. D. ^ anledning af den genom ProtocollS. Utdrag strän det Högwördige Präste-Ständet gjorde anmärkning wid den §. i förslaget till RiksdagS-Beflutet, som rörde NämdenS omröst. ning -iwer Högsta Domstolen, bestöt Högloflige Ridderffapet och Adeln att denna §. skulle sä. lunda förändras att uttrycket, de fleste rösterne, utgär, och Domstolens gillande owilkorligt ut. tryckeS. Or svt»rr. klx ?rorocollo O. Silkvsrztolps. Ut - Den 26 September. 6Z Utdrag af P otocollet, hältet hoS Hög. wördige Preste Ständet wtd Urtima Riksdagen t Orebro den r6 Sep. tember i6»o. S. O. Äisöll Preste-Ständer Stats. Utstot. ets förledne gärdag pä bordet lagda Betänkan, de angäenbe sökt eftergift af den AtzeHor D a hlström i lifstiden ädLmde ersättning för oredowisad uppbörd. Vt 8llxrL. ?rotoco!!r» V. ^imgvjg.
Som jag fänncr att Kyrko - Inspektoren -i Blekinge tjenar för Adelar om icke ^ mindre än hans kamrater i Skäne/ tror jag wig böra anmäla honom kill nägon lindring i be is R:d. han lika med fine bättre lönre medhröder annars kommer att tvid? kännas. > Wik» Kyrkohrrdarncs taxerande har Utskottet ifrän 270 Mantal som blifvit skattade till no R:d., asstagit 4 R:d. för hwart aftagande Tiotal till 20 Mantal, men för Ett Hemmantal mindre eller 19 Mantal äro Z R:b. afprutade, bock har Utskottet ej nredgifwit nägot widare afflag, ehuru här finues Pästorater med mdg »»indrk Helnmuntafi Jag Deir 10 October. 4075 Jag bör t. ex. nämna St. Olof i Christianstads Län, som blott bcstär af 9^ Mantal till större delen Säterie, och ej annat Prestbohl än ett Gatehus eller Torp utan jordägor. Mantals - beräkningen är fö? öfrigt icke nägon riktig grund för afgists bestämmande, dä i öfwerwägande kommer de olika inkomster Prcsterffapet, i stöd. af Tiondesättning, Conventioncr och andra grunder, allt efter ortcrnes olikhet och stiljagtige Författningar, njuta af hwarje Hemman och i . kratt bwaraf Pastorater af lika Mantal gifwa gansta olika inkomster, Proto - Notaricrne i Hof - Rätterne hafwa blifwit ihugkomne med Z R:d. 24 §., ehuru de werkcligen tjena för mindre än Proto » Notarien i Justitie - Revisionen, hvilken blifwit taxerad lika Med Notarier i Hof-Rätterne till z R:d.
Beträffande den norra banan synes mig, att man icke skäligen kan förvägra norra Sverige att få densamma utsträckt, åtminstone till Gefle-Faluvägen. Jag anser fäderneslandets framtid i väsendtlig mohn bero af Norrland, dess befolkande och försvarande, och utan jernväg dit lärer hvarken kapital och folk der vilja fästa sig, ej heller denna del af landet med framgång kunna försvaras, om det med allvar anfalles — jag har vid sistlidne riksdag gifvit skäl för min mening att norra stambanan borde fortsättas direkt till Dalelfven vid Lecknäs, öster om Bykyrka, och derifrån till Storvik. — K. M:t har ej ännu ansett nödigt att anbefalla undersökningar för norra banans fortsättning, men denna omständighet gör intet hinder för R. St:r att till denna bana gifva anslag. Att, såsom K. M:t föreslagit, endast 17 millioner vid denna riksdag skulle anslås till jernvägar, förefaller mig vara ett allt för stort språng nedåt. Till följd af de förra anslagens storhet hafva vid jernvägarne blifvit sysselsatte en högst betydlig mängd arbetare, och om arbetena vid jernbanorna så hastigt som det blifvit föreslaget inskränktes, skulle en alltför stor rubbning i dessa arbetares förhållanden inträda, och en stor möngd personer, som annars nyttigt kunde användas, komma att lida nöd. Jag anser för den skull att minst 20 millioner rdr borde vid denna riksdag användas för jernvägar, och att dessa borde så fördelas,.att Wermlandsbanan erhölle 7 millioner, Frövi-Falubanan 5, Östgötabanan 3, norra stambanan 3 och statens järnvägstrafik 2 millioner rdr. Konjunkturerna äro visserligen för närvide ej fördelaktiga för upptagande af lån, men dels kunna de lätteligen förbättras innan lån behöfver afslutas, dels borde enligt min åsigt dessa anslag göras beroende deraf, huruvida K. M:t funne dé erforderiga lånen kunna erhållas på antagliga vilkor, ty den omstän - 452 flen 9 December. dighet, att R. St:r hittills beslutat att banorna skola byggas, och att Riksg.-Kont. skolat pä bestämda tider hålla penningar tillhanda, har, i min tanke, vållat att länen måst upptagas på hårdare vilkor än skäligt varit.
Är det <j af en större öfning sorn en högre skicklighet uppkommer ? Jag nöjer mig meri <1 «sa anmärkringar, för aft visa huru pain Motion i detta Betänkande blifvit behandlad, och af hvad värde i huTvudsaken Utskottet Yttrande deröfver kan anses vara. Rik^dagin nalkas sitt sint. Vigtigare mai måste skyndsamt afgpras. De flr - ta mål interessera mängden annu mera än detta. Jag vill ij med någon begäran af återremiss upptaga tiden. Min grundsats har länge varit och är ännu att ha tålamod. Hvad sorn • j vinnes nu kan vinnas i längden. Min Motion må gerna förfalla. Hvad det sätt angår hvarpå jag, i anledning häraf, blifvit bedömd, får jag, förklara att jag ej är stridlåtig. En strid inför Riksens Ständer öfver detta ämne är ej på sitt rum. Den skall ej af mig föranledas. UppfostringsComitteens åtgärder behöfva ej af mig försvaras — de försvara sig sjelfva. Mina egna äro redan till en stor del föremål för det allmänna omdömet; de skola blifva det framdeles ännu mera: och jag öfverlemnar dem gerna åt de sakkunnigas granskning. Hvad ifrågavarande Betänkande beträffar, så är resultatet detsamma om det bifalles eller afslås. Jag gör således icke något löroid för någondera åtgäxden, utan då E - Den 17 Juli f. m. 752 ders Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken derpå gör någon proposition , skall jag liknöjd höra den med Ja eller Nej besvaras. Herr von Schulzenheim, David: \ ämnet. om den allmänna Uppfostran har redan för mycket, och nästan för tidigt blifvit taladt. Den af Kongl. Majit förordnade UppfostringsCommittée har ännu icke fullkomnat sitt verk, och Höglofl. Ridderskapet och Adeln må ej vill ja gifva åt densamma en Instruction eller föreskrifvet Arbetssätt. Om Kongl.
Det lif, han möter, arbetets hårda lif, som redan är i full fart vid kajerna och på torget, väcker hans intresse och uppjagar reflektioner, hvilka visa, att förf. har medkänsla med de arbetande, som bära dagens tunga, men, det oaktadt, ofta äro lyckligare än han i sin bisampels. Ypperst af hela samlingen ' är en skizz, som bär öfver-skriften: » Tjuguöres cigarrer ». En dag i vårbrytningen går en vän till förf., i sällskap med sin hustru, ut att se på våren. I det svällande och friska lif, som naturen erbjuder, se de en liten trasig unge, en pojke, tärd och blek; fadern är död, modern sjuk i lungsot, och det enda, man har att lefva på, mor och sex syskon, är store brors förtjenst, de tjugu kronor i månaden, som hans arbete inbringar. » Jag såg på min hustru och hon såg på mig », fortsätter berättaren; » vi hade båda blifvit illa till mods öfver denna fattigdom, som, representerad af ett skyggt och utmärgladt, men likväl intet fordrande barn, kom oss till mötes på denna vackra vårdag. Och när gossen slutat sin berättelse och jag tyst betraktade hans eländiga kläder och hans magra ansigte med den slöa blicken, erfor jag en känsla af att stå i en skuld, som jag tyckte mig aldrig kunna betala. Och icke blott denne lille var min fordringsägare. För min blick reste sig massor af myllrande menniskor, söm släpat och slitit och svultit och tynat och ändå ingenting förvärfvat, medan jag, som uträttat så litet, lefde i största välmåga. » Dessa enkla små studier äro bokens perlor. Så omogna de än äro, de, som sina kamrater, vittna de dock om, att förf. har allvar med de taflor, han skänker oss. Och dettaär en god sak. Han skall upphöra att karrikera, då han söker att vara satirisk. Han skall ersätta det skärande, som stöter oss på flere håll, méd litet mera humor. Framförallt bör han mogna. Sedan vilja vi hoppas! Men vårens vaknande lif har ock en annan skildrare. Det är Saxon » I vårdagen ».
Dock har vid författningens första tillämpning, åtminstone i formelt hänseende, förekommit ett och annat, som synes böra föranleda rättelse eller förtydligande. l:o. I afseende på taxering af fastighet, så har på särskilda ställen uti såväl sjelfva stadgan, som uti den åtföljande instruktionen blifvit uttryckligen bestämdt, att fast egendom skall uppskattas till dess verkliga värde (Stadgan § 3 mom. 1, Instr. § S), samt att de uppgifter i köpeskillings-belopp, hypotheksoch brandförsäkringsvärden, arrenden, areal, afkastning m. m., hvilka Beredningarne dels få sig tillställde, och dels ega att sig sjelfva anskaffa, endast skola tjena till "ledning" (Stadg. § 3 mom. 1, Instr. § 4 mom. 1) för finnandet af det verkliga värdet. I fråga om uppskattningens grundande på nämnda uppgifter, så kommer man, hvad jordbruksfastigheter angår, i allmänhet sanningen närmast dels genom beräkningen af medelafkastningen, såvidt fastigheten icke är vanvårdad, och dels och ännu säkrare genom uppskattning af dess areal eller taxerad mark. Hvad hypotheksvärdena angår, så kunna visserligen äfven dessa genom jemförelse blifva till någon ledning, ehuru man måste erkänna att vid sådana värderingar mindre noggrannhet ofta eger rum, helst de flesta hypotheks-föreningar ej bevilja lån till högre belopp än halfva värderingssumman och således viirderingsmännen, som på en kort stund måste afsluta förrättningen, vanligen anse sig utan risk kunna följa de uppgifter, som lemnäs af egarne, hvilka, Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. 203 åtminstone på de mindre fastigheterna, åstunda lån till högsta möjliga belopp. Men aldra vanskligast äro utan tvifvel fastigheternas betingade köpeskillingar, hvilka bero af en mängd oupphörligen vexlande förhållanden och derföre också visa sig å samma egendom inom få år eller mellan särskilda alldeles jemngoda fastigheter kunna variera med ända till flere hundra procent, särdeles hvad angår smärre jordegendomar, å hvilka, genom den mångdubbelt större konkurrensen af köpare, vanlingen betingas en proportionsvis långt högre köpeskilling, än på de större.
Ridderskapet och Adeln af Herr Landt-Marskalken, 3:ne Grefvar, 3:ne Friherrar och 8 Riddersoch Adelsmän, Preste-Ståndet af Erke-Biskoppen och Vice Talmannen, 3:ne Biskoppar och 10 Ledamöter af Ståndet, samt Borgareoch Bonde-Stånden, Deras Talmän och Vice Talmän inberäknade, af i5 Ledamöter hvardera, hvilka ega, att sig pä den i serskildt Ceremoniel utsatta tid och ort infinna. Wi förblifve Eder alla i gemen och hvar och en i synnerhet, med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågne; Befallande Eder i öfrigt Gud Allsmägtig Synnerligen Nådeligen. Stockholms Slott den 24 Januarii 1829. CARL JOHAN» A. C. af Kullberg, lionelMaj-is JVådiga Skrifvelse N.o jS. 3 Nio 48* ■gt KONGL. MAJ.TS Nådiga Skrif velse till Rikets Ständer j i anledning af väckt fråga om en Faddergåfva till Hans Kongl. HöghetHertigen af Östergöthland; Gifven Stockholms Slott den 2 Februarii 182g. Då Kongl. Maj:t beslöt, alt kalla Rikets nu församlade Ständer till Faddrar vid Kongl. Majrts kärälskelige Sonsons, Hans Kongl. Höghet Hertigens af ÖsterGöthland, Döpelse-act, förklarade Kongl. Majit sitt syftemål vara, att, i öfverensstämmelse med Dess Konungsliga och Faderliga böjelse, genom ett ytterligare af Religionen helgadt band, fästa denna Kongl. Majlis nyfödde afkomling vid det trogna Folk, hvars öden Han under kommande tider skall dela, och Kongl. Majrts bestämda föresats var derjemte, att söka afböja alla sådana anledningar till ökade utgifter för Nationen, hvilka möjligen kunde hemtas af de serskildta och närmare förhållanden, hvari Kongl. Majrts tredje Sonson befinner sig till Rikets Ständer, såsom Dess Faddrar.
N:o 65). S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit anfördt, att, i anseende lili den obetydliga båtfart, som i början bedrefs å Strömsholms gamla kanal, saknaden af utrymme för slussverkets behof varit mindre känbar, men att, sedan kanalen med dithörande 26 slussar blifvit af nya bolaget ombyggd till sådana dimensioner, som den betydligt utvidgade och sannolikt Expeditions-Utskollets Förslag lill underd. Skrifvelse N:o 81.\ 171 efter kanalens fullbordande än mer stigande varu-trafiken kräfde, samt bolaget bade sig ålagdt alt i all framtid underhålla denna vackra och vigliga, med stora uppoffringar at enskilda och al Staten anlagda kanal-bvggnad, måste detta åliggande blifva omöjligt att fullgöra, så vida ej kanal-verket, i likhet med andra dylika större så väl insorn ut ländska anläggningar, komme i besittning af tjenlig! belägen jordrvmd, särdeles vid dess ändpunkter, till anläggning af magasiner, skjul, bostäder åt uppbördsman och vaktbetjening m, m.; och som erforderligt område för ifrågavarande oumbärliga anläggning, hvad beträffade kanalens södra ändpunkt, redan vore utsedt och lagdt å karla, samt utgjordes af en stenbunden, för odling alldeles otjenlig udde, belägen dels å Strömholtns kungsgård, dels å Länsmans-bostället Horns egor, med en areal, å det förra stället, af 15,4 kappland och å det senare af 4 tunnland 9,(i kappland, eller tillsammans 4 tunnland 25 kappland, hvilken egovidd Kronan ansåges kunna utan ringaste skada afstå lill kanalverket, hvilket vore villigt att till nuvarande innehafvare!) af bostället erlägga den ersättning, sorn möjligen kunde ifrågakomma, är det tillika vordet hemställd!, alt Rikets Ständer måtte för sin del medgifva, att den mark, till högst 5 tunnlands vidd,fmed ofvan uppgifna belägenhet, som kanal-verket till upplagsplats, magasiner och bostäder kunde behöfva, linge till kanal-verkets fria disposition för berörda ändamål såsom bolagets egendom upplåtas.
De soia dem hos Utländska Makter och erhålla dem. på dryga villkor: här deremot är åtmiudstone den inskränkning i Förslaget af nödvändighet gjord, att derom ålita egne Medborgares tillgångar, så långt de kunna det medgifva. All förlust för Banken å detta Lån kan dessutom på flere sätt undanrödjas. Om planen för Lånets upptagande af Rikets Ständer fastställdes, under villkor, att den ej borde bringas i Verket förr än tills nästa Riksdag, och hos Kohgl. Majit i underdånighet anhölles, att Kongl. Majit täcktes låta meddela Banko Fullmäktige underrättelse, enär, med afseende härå, Kongl. Majit i Nåder ansåge Terminen vara inne, att öpna subcriptionen till delaktighet i detta Lån; så borde till vilkor göras, att hvar och en skulle för sin teckning innestå i gine månader. Subcriptions-Iistorne hunne då inkomma innan Riksdagen: beloppet blefve kändt och Riksens Ständer komrne i tillfälle att i sammanhang med öfrige foreiiållanden pröfva, om Lånet borde upptagas eller ej. Ansåges det icke lämpeiigt, så afsades det, och dermed vöre ingenting förloradt; i annat fall åter, så infordrades det, för att efter planen begagnas. Men, enär deremot Riksens Ständer nästa gång tilisammanskommå, utan att något i denna del under tiden har blifvit uttedt och erfarit, var - Statsoch Banko-Utskottens Betänianden 515 der förhållandet alldeles lika, som nu, att stanna i ovisshet om hvad som rätteligen bör beräknas, samt att sakna nödigt rådrum för sådana prelirmnairers utveckling, hvarpå ett verksamt afgörande må kunna sig stödja. Emedlertid, och då Utskottens pluralitet nu mera afstyrkt förslaget, återstår ej annat, äw det förbehåll, att denna särskildta tanka må reserva* tionsvis till Riks-Stånden få medfölja.
Hvarföre icke, i stället för att på de stridande lägga alla dessa byggnadsoch tillverknings-arbeten, då de särskilda tekniska korpserna vid flottan under flera år varit föreslagna att omregleras till en gemensam korps, flottans ingeniörkorps, som skulle bestå, dels af skeppsbyggmästare, dels af maskinkarlar, dels af personer, kunniga i att uppföra och förestå de å ett varf nödiga verkstäder, till denna korps, hvars beståndsdelar redan äro olikartade och fordra tekniska insigter i olika rigtning, förlägga ett par ingeniörofficerare, sorn skulle få sig uppdraget att anlägga alla nödiga befästningar och försänkningar i skärgården. Detta vore val, enligt grundsatsen af arbetets fördelning, mycket rigtigare, än det af Gr. von Platen härutinnan föreslagna. I Gr. von Plåtens förslag, sid. 12, säges att skärgårdsartilleriets befäl skall besitta tillräcklig »yrkesskicklighet» lör att med fartygen kunna gå utomskärs längs kusten. Hvilken yrkesskicklighet menas och hvarföre användes här ett så sväfvande uttryck? Jag tviflar på att detta ord verkligen uttrycker hvad som menas, och hemställer, huruvida icke »sjömansskicklighet» bort i stället användas. Det är möjligt, att ordet tillkommit blott genom ett förbiseende, men jag kan icke neka, att det förefaller mig som om man på detta sätt sökt både för sig sjelf och för andra dölja, att skärgårdsartilleriets officerare dock behöfva verkligt sjömanskap. Det må vara att man under en färd långs våra kuster ej behöfver kunna observera måndistanser, icke heller, då färden göres på en otacklad ångbåt, behöfver någon öfverdrifven färdighet i exercisen med stänger och märsrår, hvilken för öfrigt under någon tids hamnliggande lätt nog inhemtas; men för att under stormiga höstdagar föra ett fartyg längs kusten från Haparanda till Svinesund erfordras nog en sjömannaskicklighet och ett sjömansomdöme, som ej i hast förvärfvas. Jag tviflar på att något enda rederi skulle våga anförtro befälet på sitt fartyg under en sådan färd åt en person, så qvalificerad som Gr. von Plåtens skärgårdsofficerare, äfven om detta vore enligt gällande författningar medgifvet.