Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Odelska appreteringsverket i Stockholm. (45.) 1860 den 13 April i underdånighet anmäld, då Kommers-kollegium anbefalldes, att, i hän - — 16 — delse vederbörande innehafvare af Odelska appreteringsverket, efter genom Kollegii försorg erhållen del af Rikets Ständers beslut, antoge och fullgjorde de af Rikets Ständer stadgade vilkor för förvärfvande af egandeoch fri dispositions-rätt af nämnda fasta egendom med dertill hörande inrättningar och inventarier, å statens vägnar emottaga och qvittera den derför bestämda löseskilling, 22,500 Rdr, mot utfärdande af sådan handling, som för erhållande af lagfart och fasta å samma egendom erfordrades; och skulle kollegium ega att i afseende på redovisningen af berörda löseskilling, förfara i öfverensstämmelse med Rikets Ständers föreskrift, 64:o af den 17 Mars 1860, angående Kongl. Majits proposition om anvisande till boställe åt länsmannen i Faurås härads Södra distrikt äf Hallands län, af f. d. Förste Landtmätare-bostället i nämnde län, Kärreberg M 3, Sven Andersgård, i utbyte mot nuvarande Länsmansbostället § mantal M 1: Thoresjö Henrik. (47.) 1860 den 30 Mars i underdånighet anmäld, och Rikets Ständers beslut meddeladt vederbörande till kännedom, med nådigt förklarande, att, i anledning af Rikets Ständers vägran af bifall till Kongl. Majit framställning, frågan om berörda böställs-utbyte komme att förfalla. 65'-o den 14 April, om anslående af hyresersättning till Länsmännpn i Frosta härads östra samt
JVa 356, i anledn. af väckt motion om inköp för Statens rökning af en Slaty i marmor, tillhörig Majoren SchUtzercrautz’s sterbhus ; Lag-Utskottet: JVS 61, i anledn. af väckt motion, ang-.de den rätt, hvarmed de utaf allmänna medel, till vattenaftappningar och andra förberedande åtgärder för större odlingsföretag, beviljade lån böra utgå; JVS 62, i anledn. af väckt motion, ang:de verkställighet af Konungens Befludes utslag; M 63, i anledn. af väckt motion om utgifvande af Konungens Befh:des utslag efter anslag; Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskotten: M 34, i anledn. af väckte motioner, dels med förslag till ny förordning ang:de patent-rätt, samt dels om ändring och tillägg uti nu derom gällande föreskrifter; Serskildta Utskottet: J\s 27, med förnyadt förslag till voter:s-propos:r om afgiften för bränvins försäljning; samt JVZ 28, i anledn. af RiksSlåndens olika beslut, ang:de vilkoren för bränvins försäljning. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 10 på aftonen. In fidem protocolli, silbert Munck. Plenum kl. 6 e. in. justerades 7 prot.-utdr. för d. 20 dennes. Uplästes tili justering och godkändes nedannärande från Exped. Ulsk. inkomne förslag till R. St:rs underd. Skrifvelse!- till K. M.: JM 187, ang:de Fridlysnings-stadga för allmänna kanal-, sluss-, jervägsoch telegraf-anläggningar ; JM 188, ang:de löftesmäns berättigande att upsäga och betala gäld m. m.; JM 189, ang:de ett tillägg till 1 Kap. 2:dra §:n Missg.B:n, i fråga om olofligt utdelande af sakramenten; JM 190, med instruktion för R.
Till hvad han deruti yttrat om tillåtelsen alt begagna de gamla andaktsböckerna och lithurgierna, om lekmäns kyrkliga verksamhet m. m., lemnar jag mitt hjertligaste 204 Den 16 Juni. bifall. Han har, i afseende å straffbestämmelserna för affall, kommit till en mera inskränkande konklusion, nemi. all dessa icke skulle gälla dem, som endast på grund af liturgiska betänkligheter skiljde sig från statskyrkan, men deremot qvarstå för alla de öfriga. Häruti kan jag väl ej fullt instämma, ehuru visserligen något vore dermed vunuet, och får för öfrigt till den ädle Frihtn hemställa, huruvida man med skäl kan såsom Dissenters anse sådana personer, hvilka endast i gudsljenstligt hänseende skilja sig från kyrkan, enär det i 28 § af Augsburgiska bekännelsen uttryckligen bestämmes, att enhet i tron skall faslhällas, men kyrkobruken öfverlemnas lill fritt ordnande. De fleste talare, som yttrat sig för bifall lill Utsk:s Betänk., tyckes ha ansett Slaten och Kyrkan vara ett, eller åtminstone sä nära förenade, att ett utträdande ur den förra, nödvändigt mäste lia till följd ett utträdande ur den sednare, hvilket ej fullt kan ega rum ulan förvisning ifrån Statens område. Jag deremot hyser den åsigt, att Kyrka och Stat aldrig äro ett — icke ens då aila medborgare tro och bekänna samina lära — emedan deras sferer äro så olika, olika deras ändamål, olika lagarne för deras verksamhet. Jag vill gerna medgifva, att ett samband finues emellan Stat och Kyrka, men della samband bör upfattas sålunda, att Staten skall skydda Kyrkan för yttre anfall, men icke ingripa i dess inre verksamhet, samt alt Kyrkan ä sin sida bör söka genomtränga Staten med sin anda.
Funno de däremot en sådan tillfredsställelse inom sig själva, hade deras tankar givit dem nyckeln till himmelen, så gingo de därin med barnets genius, fröjdade sig åt härligheterna i den ljusa salen, talade med andarne andarnes språk och frågade ej efter, om världen därutanför begrepe dem eller icke eller toge deras umgänge med de osynlige som en gäckande lek med tomma skuggor. I de syner, Hermione haft i det delfiska templet, hade bilden av Karmides inblandat sig. Hermione undrade ej häröver, ty hon tänkte ofta mot sin vilja på denne yngling. Kärlek till honom eller rättare till den Karmides, som icke mer fanns, den ofördärvade, till dygd och visdom strävande, låg ännu i hennes hjärta. Kväva den hade hon hitintills icke kunnat; i vissa stunder ville hon det ej. Ättling av en förmögen, med Krysanteus närskyld familj, hade Karmides redan i sin barndom förlorat sina föräldrar och därefter upptagits i Krysanteus' hus. Hermione och han hade uppväxt tillsammans. Krysanteus, som förlorat sin ende son, hälsade i sin späde frände en ny, överflyttade på honom en faders hela ömhet och fäste de största förhoppningar vid ett barn, som naturen så rikt begåvat med skönhet och livligt förstånd. Det var för dessa hellener en ofattlig motsägelse, om icke ett skönt yttre skulle hölja rika själsanlag, som det endast vore konsten att utveckla. De ville icke skilja emellan skönhet och sanning, ville icke veta av någon klyfta mellan natur och ande. Platon, deras främste tänkare, var en idealt skön man; Sofokles, deras störste tragöd, likaledes. Deras filosofer omgåvo sig helst med sköna ynglingar och bedrogo sig sällan i valet. Sokrates, ehuru själv ytterligt ful, hyllade samma åsikt och medgav med hänvisning på sin satyrnäsa, att naturen hade nedlagt frön till många laster i hans själ. Men han tillade, att filosofien hade förbättrat honom. Hellenerna medgåvo anden härskarerätten över naturen; de sågo, att den sköne kunde förfulas genom lasten, att den fule kunde förskönas genom dygden.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 27 April i835. Uppläst och godkänd hos Ridd. och Adeln den 27 April 1835. Presle-Ståndet den 27 —•, — Borgare-Ståndet den 27 Bonde-Ståndet den 27 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående en friare assigneringsrätt emellan enskilde personer. fLag-Utsk. N:ris 64 & 180.) S. A. K. Hos Rikets Ständer hafva framställningar blifvit gjorda om förändrade stadganden i afseende på assigneringsi ättigheten man och man emellan, och om denna rättighets återställande i det skick den var före 1818 års Riksdag; och som det i allmänhet måste medgifvas, att den mindre bemedlade likasom den förmögnare kan vara i behof af ifrågavarande creditmedel; och att, om Expeditions-Utskottets Förslag till lind. Skrifvelse N.-o 3a5. '47 än, i handelns och näringarnes yttersta utgreningar, omförmälde behof mindre ofta kan uppstå för den enskilda, det likväl derstädes mångfalldigas genom personernes större antal; alltså och då vid fördelarnes afvägande af en fiiare assigneringsrätt, såsom befiämjande lättnad och liflighet uti den allmänna rörelsen, emot de olägenheter, som någon gång kunna uppstå af en sådan frihets missbruk, Rikets Ständer funnit skälen vara öfvervägande för den mening att den uti Kongl, Förordningen den i3 Julii 1818, angående utgifvande af handskrifue, på sedelhafvaren eller på viss man och ordres ställde invisningar, stadgade inskränkning uti rättigheten, att utgifva handskrifne invisningar bör försvinna; hafva R.
Vid beräknandet af skatteköpeskillingen erlägges densamma till Staten jemte städje-ersättning i enlighet med hvad om skatteköp af kronojord stadgadt är, för den del af räntan, som Kronan tillkommer; men till kyrkan gifves i skattelösen ett belopp, motsvarande tolf gånger den ränta som kyrkan årligen, efter medelmarkegång för sistförflutna tio år, tillkommit. Uti detta beslut har Preste-Ståndet icke med de öfriga Stånden instämt, utan i särskild skrifvelse, äfvenledes den 24 Oktober 1860, yttrat, att då omförmälda be slut synts Preste-Ståndet hvarken förenligt med den för dylika måls behandling stadgade form eller i statsekonomiskt hänseende väl betänkt och derjemte befunnes för de kyrkor, hvilkas rätt derunder vore beroende, särdeles oförmånligt, Ståndet ansåge sig föranlåtet, med åberopande af de i detta ämne förut utfärdade Kongl. Bref och Resolutioner, som tillförsäkrade kyrkorna i Halland deras lagliga egandeoch dispositionsrätt till ifrågasatta hemman, underdånigst anhålla, att Eders Kongl. Majit, med vägran af nådigt bifall till Rikets Ständers beslut, täcktes låta bero vid hvad ditintills funnes i ämnet stadgadt. Hörde i anledning häraf hafva Eders Kongl.
Ni blir förtretad på mig och förklarar, att, om ni än ej vill låta er man anträda en resa om fredagen, och om det än strider mot edra orubbliga principer att hafva ett antal af tretton personer vid ert bord, så kan detta alldeles inte bevisa att ni är skrockfull; nej annat är det när menniskor anse tisdagen vara olyckabringande och dessutom fästa afseende vid Tyckobrahedagar, omkullstjälpta saltkar och mera dylikt. Se, sådant är löjligt och kan anses vara skrock, riktigt förhatligt skrock. Men har någon varit utsatt för de malheurer och chikaner, för hvilka ni råkat ut, då ni handlat emot edra ofvannämnda principer, skulle denne alldeles ej förundra sig öfver er antipati! Är detta ej ett slående exempel? Ni skakar blott på hufvudet. Nå, vi gå väl vidare i texten. Det var en ung dam, som led af rheumatism i sina armar. Fick höra, att hon skulle finna bot, om hon, midsouamarsafton, just som solen gick ned, doppade sig tre gånger i hafvet och sedan läto de härliga, purpurskimrande solstrå- larne med sina glödande kyssar åter bringa värme uti hennes marmorhvita lemmar. (Betydde på prosa, att hon ej skulle begagna badlakan den qvällen.) Allt detta gjorde bon till punkt och pricka — och nu begagnar hon hvarje sommar gyttjebaden i Ronneby. Ja, min nådiga, jag böjer mig för er öfverlägsna och träffande logik, men. I dag, då ni kom ned till frukosten, observerade jag, att er venstra silkesstrumpa, couleur » nymphe éffarouchée », var afvig vänd. Hvad månde detta betyda, ty att detta toalettfel ej passerade obemärkt af er, derom är jag öfvertygad; men jag har hört sägas, att somliga vidskepliga personer, när de om morgonen få något plagg afvigt påsatt, af fruktan för olycka, ej våga vr.nda det rätt under hela den dagen, utan få med tålamod foga sig uti att nyttja det afvigvändt. Eh bien madame! Ni tiger?
Sedan Herr Wallenbergs behörighet ali kunna väljas till Riksdagsman för staden Sundsvall blifvit af valmän bestridd, har frågan härom behandlats i den ordning 19 § Regerings-Formen föreskrifver och Högsta Domstolen bar slutligen meddelat sitt utslag i målet. Sådant oaktadt upptages frågan ånyo iuom BorgareStåndet och en ledamot, Herr Boman, yrkar Herr Wallenbergs uteslutande derifrån med åberopande af just de samma skäl för hans obehörighet till riksdagsmannakallets utöfvande som Högsta Domstolen pröfvat och icke funnit vara af beskaffenhet att kunna medföra en sådan verkan. Haral' foijer obestridligt att Välloflige Borgare-Ståndet icke kan ingå i pröfning af Herr Bomans motion, utan att derjemte pröfva Högsta Domstolens beslut, hvilket, enligt sist åberopade grundlagsbud, icke är Ståndet tillåtet. Utskottets majoritet bar slutligen, liksom befarande att teorien om Ståndens uteslutande rätt att pröfva ledamöternes riksdagsmanna-behörighet icke skulle vara ensam tillfyllestgörande för underkännande af talmannens propositionsvägran, sökt hämta stöd äfven deraf t att den fråga Högsta Domstolen afgjort och den, hvari Borgare-Ståndet nu vill tillvälla sig domsrätt, icke skulle vara densamma. Skilnaden skulle nemligen bestå deri, att Högsta Domstolen endast berättigat Herr Wallenberg att erhålla fullmakt såsom Riksdagsman och att Ståndet nu vill bestämma huruvida han får utöfva riksdagsmannakallet. Jag medgifver att skilnaden skulle varit af vigt, om någon omständighet, som icke varit af Högsta Domstoln pröfvad, blifvit af Herr Boman anförd, såsom all Herr Wallenberg ej uppnått *25 års ålder, eller dylikt, men då alldeles samma förhållanden åberopas för hans uteslutande från Ståndet, som förut varit andragne emot hans rätt att erhålla fullmakt såsom Riksdagsman, anser jag öfverflödigt att vidare sysselsätta mig med denna del af betänkandet. Den innefattar endast ett misslvckadt försök att åt Stånden ytterligare försäkra den maktfullkomlighet, hvartill man vill upphöja dem. 1 öfverensstämmelse med de åsigter jag här ofvan anfört, har jag inom Utskottet röstat för godkännande af Borgare-Ståndets
Utsk:ls förslag uppställer alldeles otvetydigt handelsfrihet såsom regel, men inrymmer likväl den modifikation, att man, med aktgifvande på för handen varande förhållanden, skall söka närma sig handelsfrihetens grundsatser. Det andra förslaget, som lika klart uppställer protektionist-systemet såsom regel, medgilver visserligen att detta bör så tillämpas, att industriidkare!) icke må skörda oskälig vinst på konsumentens bekostnad, men redan af en föregående talare har blifvit anmärkt huru tvetydigt det är att tala om en vinst, som är skälig, och en som är oskälig. Förslagens redaktion är emellertid en fråga af mindre betydelse, men så mycket större vigt ligger deremot på sjelfva syftningen med hvartdera förslaget, och det är emedan jag anser den grundsats, hvarpå Hr Åkermans förslag är bygdt, icke vara riktig eller rättvis, som jag hoppas detta förslag icke af K. o. Ad. antages, utan att Utsk:ts måtte godkännas. Jag medgifver att skrifvelsens praktiska resultat, d. v. s. den åtgärd, K. M:t med anledning deraf kan komma att vidtaga, troligen blifver densamma, vare sig att del ena eller det andra redaktionslörslaget vinner bifall, men såsom ett uttryck af representationens åsigt om hvartdera systemet, anser jag det icke ligga ringa vigt på det beslut, som i fråga om de båda förslagen kommer att fattas. Och jag gör detta dessutom särskildt med afseende å en annan ganska vigtig omständighet, nemi. med afseende å den åsyftade handelstraktaten med Frankrike. Denna fråga har vid behandlingen af tulltaxan under denna riksdag ofta varit omnämnd, och såsom jag tror med skäl icke obetydligt inverkat på densamma. Men derföre anser jag det också som en pligt att vid detta tillfälle något närmare redogöra för frågans närvarande ståndpunkt, och för de förmåner, som genom en sådan traktat skulle kunna vinnas. Jag ber likväl att dervid till en början få i korthet anföra den historiska utvecklingen af detta i flera läll ganska märkliga ärende.
Du är för löjlig med din Plato utan kärlek och din Tacitus, som kommer hästar att skena. När jag blir myndig, skall jag adla dig med namnet von Doxa och gifva dig Minervas uggla i skölden. Men du är en frände till Kurck; är du af adel? Hvem var din fader? Åter teg Hagar. Där var åter lifsfrågan, där var stolthetens tysta, förtviflade kamp mot ett förödmjukande svar. Nådig fröken har själf sagt genmälde hon slutligen med låg, men fast stämma att de, som Gud adlat, ej få förnedra sig. Jag har aldrig känt fader och moder. Jag har fallit från stjärnorna. Om Kristina burit ett kvinnohjärta i sin barm, skulle hon märkt den sönderpressade tåren i sin nya skyddslings ögonvrå, men hon märkte den icke. Hon höjde endast på axlarna och svarade lätt: Det är också ett adelsbref. Jupiter och Mars ha stått fadder vid min vagga. Förunderligt! Jag drömde i natt, att en stor, klar stjärna sänkte sig ned till min bädd. Hon hade ingen gestalt, hon var idel ljus, hon flöt in i mig, så att vi tycktes vara som ett. Jag lefde i henne och hon i mig, och jag förnam ord, som endast voro reflexer af skenet. Du är min måne, sade hon, och jag är din sol. I ären tre, som tillhöra mig, och innan solen går upp, skola dessa tre för första gången stå ansikte mot ansikte med hvarandra. Hagar blef uppmärksam. Hon glömde sin förödmjukelse, hon ihågkom sin stjärna från Turholm och Andromedas akterdäck. Nådig fröken! utropade hon. Jag känner stjärnan. Hon har talat också till mig! Drömmar! återtog Kristina i samma lätta ton. Dimmor uppstiga af jorden och förtäta sig till kometer. Dimmor uppstiga i hjärnan och förtäta sig till drömmar. Månge säga, att stjärnorna styra människors lefnadslopp; det lämnar jag osagdt. Det är nogsamt kändt huru Tycho Brahe spådde före salig konungens tid, att en stor härförare skulle födas i Finland och underlägga sig hela norden.
Let , och hvarigenom cn minskning i anslaget till 4*.(le Hufvnd-Titeln bör komma heta nationen genom Skatte—lindring tillgodo med „ 1,000,000. 4;o Till ändamålsenligare Fångoch Corrections-hus „ „ jOO,ooo. — -— 5:o Till Hamnbyggnader, Ström-rensningar, Våg-anläggningar och andre allmänt nyttiga företag, som åt den arbetande medborgare-classen lemna tillfällen till inkomster; hvari dock alltid orten, der förbättringen sker, så vidt möjligt är, bör till viss del göras bidragande; dels, emedan den i främsta rummet drar nyttan af företaget, och dels, emedan man då alltid må kunna vänta en större besparing och bättre underhåll. —Ålit Skattebidrag för berörde ändamål synes mig ock intill nästa Lagtima Riksdag böra upphöra, då man till ifrågavarande arbeten anslår resten eller „ „ 611,216: 41* 5. Hvad angår det af Herr Borgmästaren Helledaij tillstyrkte, af Sammansatte Statsoch Banco-Utskotten till understöd för Manufactur-lånerörelsen utaf Bancovinsten föreslagne 500,000 R:dr; så anser jag, att detta lånebehof lämpligast afhjelpas genom att öka det gamla Greditivet för Manufactur-Fonden från en million, till i,5oo,ooo R:dr.’’ STOCKHOLM, Elméks och Gius&BaGS XarsKBui, t34o. Banco-Utskottets Utlåtande, N:o €5. 1 N:o 65. Ank. till Exp. Uuk. den 9 An?., kl. 5 e. m. Ullå’ande öfver rle erinringar, som blifvit framst allde vid Utskott et's Betänkande, N.o 21. Om för malde Betänkande, deruti Utskottet dels föreslagit, att sedlar 5 16, ta erli 8 sk.
Höghet KronPrinsen Carl Johan måtte, så ofta Kongl. Majit af sjuklighet hin - Constitutions-Utskottets betänkan 7 drades från befattning med Regerings-Ärenderna, inträda i utöfningen af Konungamagten, med all den rätt gällande Grundlagar densamma tillagt, och i Kongl. Majits Namn Rikets Styrelse föra, än äfven under sista Riksmöte , för en ytterligare utveckling af nämnda beslut, lika enhälligen stadgat, att nuvarande Hans Kongl. Höghet KronPrinsen Joseph Frans Oscar »kulle, i enahanda fall, med enahanda magt beklädas ; Att deremot Constitutions-Utskottets under förstberörda Riksdag, med stöd af Kongl. Majits Nådiga Proposition, framgifna förslag, bland annat, till den ändring af 45 §• Regerings-Formen att, när Konungen ginge i fält , antingen Thronföljaren , om Han fyllt Aderton år, eller ock Sex Stats-Rådets Ledamöter måtte föra Regeringen, icke vid påföljande 1815 års Riksmöte vunnit Riksens Ständers bifall. I betraktande af dessa omständigheter, sins emellan jemförda, borde naturligtvis Utskottet nu föreställa sig att Kongl. Majits Nådiga Skrifvelse icke åsyftar någonverklig, för alltid bestående Grundlagsförändring, utan fast häldre ett personelt undantag, en tillfällig modification af Regerings-Formens 43 > samt att jemväl Resp. Riks-Stånden härutinnan delat Utskottets åsigter, ehuru den generela föreskriften i na punkten af Riksdags-Ordnin - 8 Coristitutions■ Utskottets hetcinkanäen. göns 44- §• skäligen kunnat föranleda Remissen. Troget sin bestämmelse och slutet inom den gräns för sina betankandens afgifvande, sorn 55, 56 och 81 §. §.
Af detta yttrande förklarade jag mig icke hafva förmått fatta det rätta sammanhanget. Till en början yttrades nemligen, att någon särskild utfärdad bestämmelse om tiden för de i fråga varande remissernas expedierande, Herr Ofverståthållaren veterligen, icke funnes; och straxt nedanför hette det, att jag »pä sidan om utfärdade författningar sökt binda embetsmän och domare vid vissa af mig för nyttiga ansedda iakttaganden.» Jag kunde ej förmoda, att Herr Ofverståtliållaren med »utfärdade författningar» mente de i ett annat ämne, nemligen rörande understälda ransakningar och utslag utfärdade, i förklaringen antydda författningar, enär Herr Ofverståthållaren icke då kunde veta, huruvida jag ansåge dessa författningar hit tillämpliga, eller icke. — Och till hvilka af mig för nyttiga ansedda iakttaganden var det, som jag skulle sökt binda embetsmän och domare? — Jo, att undvika »onödigt uppehåll med behandlingen af mål rörande häktade personer.» Vöre då detta en ny förbindelse för embetsmän och domare? — Så vidt jag visste, var den lika gammal som lagbunden ordning inom samhället. Men icke nog härmed, dessa iakttaganden, som först sades vara af mig för nyttiga ansedda, förklarade Herr Ofserståthållaren kort derefter äfven vara af honom lika ansedda. — Herr Ofverståthållaren nppgåfve sig i detta ämne 68 icke allenast kunna lagstifta, utan jemväl att hafva gjort det, och detta i fullkomlig öfverensstämmelse med hvad jag äskat. Hade då sådant skett jemväl »vid sidan af utfärdade författningar» ? — I allt fall, när Herr Ofverståthållaren ansåge sig hafva lagstiftningsmagt i det ämne, hvarom fråga vore, huru kunde han då finna så betänkligt, att jag med mina framställningar vände mig till honom, i stället för till Rikets Ständer, hvilken sistnämnda utväg skulle medfört större omgång och tidspillan? Hvad särskildt beträffade den ur Justitie-Ombudsmannens instruktion mig förehållna anvisning, att hos Rikets Ständer söka verka till fullständigande af bristfälliga lagar, hade jag deremot en ganska grundad betänklighet.
Län, att lian för sin del ansåg de ifrågastälde utgifterne, såsom endast tillfällige, icke tarfva något ständigt Stats-anslag, utan borde medlen till deras bestridande, efter bans lanke, desto heldre genom upptagande Statslån anskaffas, som derigenom äfven vinnes den förmån, att Bevillningen än vidare kunde nedsättas. Härmed förenade sig Riksdags-Fullmägtigen Pehr Pehrsson, från Örebro Län. Och skulle dessa särskilda meningar, uppå begäran, bifogas det härom till Riksens Ilögloflige Ständer afgående Betänkande. Som ofvan. Ex. Prolocollo. J. C. LORICH. Stats-Utsko t lats B c lä lik a liden. 187 JM:o 5iy. Ankom den 17 October 1823. Memorial i anledning af anmärkningar vid Utskottets Utlåtande öfver väckt fråga, om ändring å förvaltningen af Strömsholms och Kungsöhrs kungsgårdar. Högloflige Ridderskapet och Adela har, i anledning af gjorde anmärkningar vid Stats-Utskottets, den 25 sistlidne Julii, afgifne Utlåtande öfver Herr Gustaf af Uhrs väckte motion, om ändring i förvaltningen af Strömsholms och Kungsöhrs Kungsgårdar, återremitterat denna fråga till förnyad åtgärd af Utskottet; Men aldenstund, enligt ankomne Protocolls-Utdrag, Utskottets berörde Utlåtande blifvit bifallet af Högvördige Preste-Ståndet den 4:{le, Välloflige Borgare-Ståndet den 5:te och af Hedervärda Bonde-Ståndet jemnväl den denästlidne Augusti, samt ärendet alltså, likmätigt 65 §. Regeringsformen, redaiy är. |88 Stats-Utskottets Betänkanden, afgjordt; ty finnér Utskottet de gjorde anmärkningarne icke föranleda till någon ytterligare Behandling af ifrågavarande motion; Hvilket Utskottet får vördsamligen anmäla.