Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Statsoch Ek nomiUtskotten N o 263, Om ett PostContoirs inrättande vid Wrigsta Gästgifvaregård. S. D. e. m. Återremitterades: Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets Betänkande N:o 100, Öfver gjorde Förslag till upphäfvande eller ändring af vissa Stadganden uti Kongl. Maj:ts förnyade Nådiga ScholOrdning af d. 16 Dec. 1820, samt till Kongl. UppfostringsCommittéens upplösning, och N:o 107, I anledning af väckte frågor, om ett förbättradt Scholväsende uti Landtför samlingarne till barns fullständigare och tidiga r: Prot. Vt dr. d. 2 ^fniii 1823, 409 tidiga undervisande uti läsa, skrifva och räkna. S. D. e. m. Wid ytterligare föredragning af Allm. Besvärsoch Ekonomiutskottets förnyade Utlåtande, N o 121, rörande ifrågastäld skyldighet för Pastorer, att årligen till vederbörande LandsContoir och Consistorium insända utdrag af Kyrkoböckerna öfver födde och döde Personer, förblef PresteStåndet vid sitt, till Utskottets första Betänkande i ämnet lemnade bifall, samt förkastade det af Utskottet nu föreslagna tillägg. S. D. e. m. Wid å nyo skedd föredragning af LagUtskottets Betänkande, N:o 105, öfver flere Memorialer, innefattande yrkande, att Gäldenär bör vara pligtig sin skuld med arbete aftjena; samt Allmänna BesvärsEkonomiUtskottets ytterligare Utlåtande, N:o 122, ifråga om skyldighet för Lappska Nybyggares söner att ingå i Allmänna Beväringen, blefvo förberörde Betänkande och Utlåtande af PresteStåndet afslagne. S. D. e. m.
När svennen hade färdats igenom de trenne trädgårdarne, kom han omsider till en fager borg, som omgafs af en hög ring-mur. Prinsen gick in genom borg-porten, vandrade ur rum och i rum, och fann det prisade lifs-vattnet. Ändteligen kom han uti salen, hvarest konunga-dottern låg. Då glömde han hästens varning, och sof hos den fagra jungfrun. Derefter sårade han sig i handen tills blod kom ut, skref sitt namn på sals-väggen, och skyndade sina färde. Vid han nu trädde genom porten, vaknade alla i det förtrollade slottet, och foro efter honom. Då hade prinsen ingen annan råd, än att gifva sig ut i ett sund, som låg derutanföre; men sundet var tre dags-resor bredt. De foro så hela dagen, och när qvällen kom, var prinsens gångare mycket trött. Då bad han sin herre kasta silfver-äpplet i sjön. Prinsen gjorde som hästen hade sagt. Genast stod der upp en fager ö, som var prydd med blommor, och der rastade de tills dager var ljus. Andra dagen fortsatte de sin färd, och när qvällen kom, sade hästen att prinsen skulle kasta guld-äpplet i sjön. Då växte der upp en ännu fagrare ö, och de blefvo uppå ön om natten. Men tredje dagen var färden långt svårare än förut, och prinsens gångare blef nästan maktlös af trötthet. Då bad han sin herre kasta det sista äpplet i sjön. Genast växte upp den aldra fagraste ö, och ön var prydd med kosteliga träd och frukter. Prinsen och hans häst rastade der om natten, och kommo så öfver sundet. På andra stranden funno de en borg, och i borgen bodde en gammal, gammal gubbe, som undfick prinsen på det aldrabästa. När nu svennen skulle fara bort, sade gubben, att han skulle få välja tvänne kostbarheter, hvilka han ville. Då gick prinsen till råds med sin vise häst, och valde så en gammal duk och en utsliten kappa.
Utaf dessa kreditivsunimor, vanligen benämnda »större och mindre kreditiven», skall den ena, eller det s. k. större kreditivet, vid infallande krig kunna af Konungen lyftas, sedan Han Stats-Rådet in pleno hört samt Rikets Ständer sammankallat, och den andra, eller det mindre kreditivet, vara tillgänglig, då Konungen, sedan liela StatsRådets tankar deröfver blifvit inhemtade, finnér den vara oundvikligen nödi" till Rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål. Den förra kreditivsummun, hvilken under riksdagarne åren 1809 och 1810 bestämdes till 1,000,000 R:dr Danka och vid 1812 års riksdag höjdes till 2,000,000 Ridtsamma mynt, har allt sedermera varit faststäldt till sistnämnda belopp. Utskottet, sorn icke finner någon särskild anledning föreslå Rikets nu församlade Ständer att genom ökning eller minskning förändra ifrågavarande kreditivs således under mera än femtio år bibehållna belopp, hemsta limderföre, att detta kreditiv vid innevarande riksdag ma bestämmas till Tre millioner R:dr Rint.
Uti detsam - 7 Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 14. ma både Committerade, efter en noggrann och genomförd utredning af ämnet, tillkännagifvit sig hafva kommit till den öfvertygelse, att en Lag om allmänna administrativa förmyndarekamrars inrättande, i form af municipalanstalter, ej kunde, utan afvikelse från liitLills erkända grundsatser för fötäldrars magt och myndighet öfver deras barn samt förnärmande af medborgares rätt, utfärdas, äfvensom alt dylika inrättningar i närvarande tidpunkt på de flesta ställen hvarken behöfdes eller skulle medföra nytta. Lag-Utskottet, som uti dess Betänkande N:c> 81 ordagrannt intog Cominilterades utlåtande, så vidt det rörde frågan om förmyndarekamrars inrättande, förklarade då, att Utskottet, lika med Comitéen, var af den tanka, icke allenast att sådana hinder mötte för inrättandet af förmyndarekamrar, att det på de flesta orter skulle blifva omöjligt att några sådana tillvägabringa, utan äfven att omyndiges rätt genom de föreskrifter, som om förmyndarebestyret redan funnos utfärdade, vore i allmänhet så betryggad, att, om dessa rätteligen handhades, någon synnerlig våda för omyndige ej borde kunna uppstå; hvadan Utskottet afstyrkte bifall till förslaget om förmyndarekamrars inrättande och endast hemställde om en förändrad lydelse af i och 2 §§ i 23 Capitlet Ärfda-Balken, åsyftande skärpta controller derå, att förmyndare sin redovisningsskyldighet fullgjorde. Då Utskottet nu åter förehaft delta ämne till noggrannt öfvervägande, har Utskottet, för hvilket de skäl, som utur åberopade utlåtandet finnas införde uti Lag-Utskottets vid förra Riksdagen afgifna förrberörde Betänkande, synts af obestridlig vigt, och till hvilka Utskottet derföre får hänvisa, icke eller denna gång kunnat komma till annan öfvertygelse, än att ännu på de flesta orter inrättandet af fullt ändamålsenliga förmyndarekamrar skulle fortfarande mota oöfvervinnerliga svårigheter.
Svarslösa och yra i hufvudet måste de följa med upp i målarens atelier. Tore gick där i all prakten tafatt och förtviflad i sin tolfdollarskostym och såg på de stora, tomma taflorna och undrade på lifvet och hatade det så gränslöst. För Louise var det numera ofta som måste hon taga ett språng in i något hvad som hälst, blott det vore fast och stort nog för hennes själ att rymmas uti. Hon funderade på att göra visit i de familjer, dit hon af Pauline Hyne blifvit rekommenderad. En dag klädde hon sig också och gick till ett hus och ringde på. Ingen var hemma – hon lämnade sitt jämte miss Hynes kort. Några dagar därefter kom till Tores affärslokal – den enda adress Louise velat uppgifva – en vänlig inbjudan till henne och hennes man. Men de hörsammade den aldrig. Huru kunde de göra det? Skilda som eld och vatten äro emigrantens och den bildade amerikanens förhållanden. Fattigdom och förtjänst äro ännu för den gamla stammen två oförenliga begrepp. Republikens uppgift är ju att uppväga hvarje art och grand af förmåga med den röda metallen, och naturligtvis fyller den äfven denna uppgift. Hvad vunne Hultmans på att underhålla ett dylikt umgänge? Äfven om människorna vore änglar – ingenting annat än förödmjukelse. Att hålla sig uppe genom lögner var för ansträngande. Friheten var bättre, var den enda gåfva lifvet skänkt dem och hade blifvit dem svartsjukt dyrbar. Nu började Louise mer och mer fantisera om det barn, som aldrig lefvat. Hon hade verkliga hallucinationer, lefvande förnimmelser af ljufva smekningar och oskyldiga ord. Hon berusade sig i detta barns förstående kärlek. Barnet skulle orubbigt älskat henne sådan som hon var, i det kunde hon solat sig ... lefvat. En gång ertappade Tore henne gående fram och åter med ett lindebarn af klutar i armarna och leende lyckligt. Då de blickade hvarandra ögonen, brast hon i hjärskärande gråt.
Maj:t förklarat korftrakts-prosten i Nyeds kontrakt berättigad att, Pl an och med är 1845, för Elfsbacka och Gåsborns församlingar uppbära tvänne prostetunnor, samt tillagt kontrakts-prosten i Helsinglands vestra nedre kontrakt, från och med den 1 Maj 1847:, en prostetunna för Woxna församling, äfvensom att Kongl. Maj:t i Nåder förordna!, att till könträkts-prosten i Wifolka och Walkebo häraders kontrakt skulle i samma afseende årligen utgå, för Ulrika församling, en tunna, och från Nykild' församling kronans der odisponerade kronotionde, utgörande 21 kappar, häri dock inberäknad en tunna spanmål, som förut gemensamt af dessa två sistnämnde församlingar sråsom prostetunna, utgått, har Kongl. Maj:t föreslagit, Bilt. till Ii. St. Brot. 1853 $ 1854. 4 Sami. 1 Afd. 27 Höft. 1 * Slats-Utskottets Utlåtande, N:o 73. att (let sålunda beviljade spanmåls-beloppet måtte varda å stat uppfördt med tillsammans 3 tunnor 21 kappar. Till detta Nådiga förslag, såsom grundadt på ett redan lagligen pröfvadt förhållande, får Utskottet tillstyrka Rikets Ständers bifall. 2:o. Vidare har Kongl. Maj:t behagat meddela, att, uppå gjorda framställningar om beviljande af prostetunnor till kontrakts-prosten i Nyeds kontrakt för Nordmarks, Näsräms och Brattforss församlingar, till kontrakts-prosten i Mora kontrakt för Särna socken med dertill hörande Idre kapell-församling, samt till kontrakts-prosten i Wifolka och Walkebo häraders kontrakt 11 kappar, eller fyllnad till en tunna uti det för Nykihls församling, på sätt ofvanberördt är, honom tillerkända belopp, Kongl. Maj:t funnit Sig af den omständighet, att inom dessa socknar någon odisponerad kronotionde icke varit att för ändamålet använda, förhindrad att de begärda anslagen bevilja.
Uti. Nio ia4* 3t Ullsortering nödiga redskap, samtTjenstemännens aflöning rn. tn., bör utgå af den redan varande UII-Discontfondens räntevinst och Nionde Hufvud* Titelns tillgångar, samt, i de fall desamma ej befinnas tillräcklige, fyllnaden af förstnämnde Fonds egande Capital; samt att Rikets Ständer till Kongl. Maj;t 1 Underdånighet öfverlemna, att bestämma de förändrade reglementarisk» föreskrifter för UH-DiscontenS förvaltning samt de blifvande Ullsorteiings* och Belånings-ContoirenS inrättande, som nödige pröfvaS, under det enda förbehåll, å Rikets Ständers sida, att sistnämnde Contoir icke må i handel med Ull för Stats-VerketS eller UllUiscontfondehs räkning sig inlåta. Slutligen hafva de förenade Utskotten vördsamt skolät å nyo tillstyrka Rikets Högloflige Ständers bifall för de af Utskottert i öfriga hithörande omständigheter, pag. 2 1, 22 oell 23, af Betänkandet N:o tog, gjorda hemställanden* Flere Ledamöters serskildt yttiäde tanka Varder härhos öfverlemnad. Stockholm den 5 Februarii 1830. 32 Bil. t. Stats-Bäv.- *. Reservation af Riksdngs-Fulhirågtigen Nilr Strindlund från Vesternorrlands Län:
Stadens sprutor skulle proberas hvarje år 3 dagar förrän eldsvåda inträffadei Hans Éxceltence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att något tillägg till Ridderskapets och Adelns, i afseende å Riddarhusets brandförsäkrande, nyss fattade beslut, icke torde erfordras; hvaruti Ridderskapet och Adeln äfven hördes instämmai Hvarefter Hans Excellence frågade, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla, att, på sätt RiddarbusUtskoltet föreslagit, de å Riddarhuset nödige befundne reparationer må, efter af tillförlitlig person derå anställd ytterligare besigtning, verkställas, samt kostnaden dertill af Gapitations-med* leil bestridaSi Ropades Ja. Den 3o Junii £ m. i43 §• l1' Att sedan Ridderskapet och Adeln vid sista Riksdag beslutat, att ett prcemium af 5oo R:dr B:co skulle utsättas för den person af Adelig bördj, som vid nästa Riksdag visade sig ega fullkomlig färdighet i sä kallad snällskrifning, den af Ridderskapet och Adeln då bestämde taflin gstid, af en månad från Riksdagens början, måtte utsträckas till en månad ifrån det Utskottets förevarande Memorial till, Ridderskapet och Adeln inkommit; och att Ridderskapet och Adeln dessförinnan måtte tillåta Ryttmästaren F. O. Silfverstolpe och Notarien L. J. Hjerta, hvilka sig hos RiddarhusDirectionen till täfling om det utsatta snällskrifnings-prcemium anmält, att, derest de sådant åstunda, inför Ståndet aflägga prof i snällskrifnings-methoden, efter fullgörande hvaraf det torde fä ankomma på RidderskapeiS och Adelns pröfning, alt, efter de för dess beslut vid sista Riksdag lagde grunder, bestämma, om det utsatta premium må kunna någondera af de täflande, eller deri ena företrädesvis, eller ock tilläfventyrs dem båda gemensamt tillerkännas. Herr Hjerta, Gustaf:
Men dels är nu icke fråga om Bankens, utan om Statens medel, och dels måste väl, genom den sednaste erfarenhetens bittra lärdomar, det hafva blifvit allt mera klart för en hvar, som med fördomsfri blick betraktar alla de förhållanden, som röra penninge-väsendet här i landet, att det icke länge kan gå an, utan att ånyo framkalla stora olyckor, att fortfarande öfverlemna den svåra ledningen af landets financiela angelägenheter åt trenne fullkomligt fristående financiela styrelser, utan att något samband dem emellan tillvägabringas. Jag föranlåtes derföre att vördsamligen underställa Rikets Ständers pröfning följande förslag till tillägg i de föreskrifter, som af Höglofliga Utskottet blifvit föreslagna: »Att Banko-Utskottels [Illåtande M 70. 0 »Att Kongl. Majit må berättigas, att för hvarje Diskont-Direktion tillsätta ett ombud, som skall ega deltaga i Direktionens bestyr med utlåningen af Stats—lånefondens medel; börande det för Banko-Diskont-verket i Stockholm af Kongl. Majit sålunda tillsatta ombud jemväl erhålla rätt att yttra sig i fråga om Statslåne-fondens fördelning, samt beredas tillfälle att inhemta kännedom om de beslut och åtgärder, som vidtagas, med afseende å sättet för medlens användande till näringarnes understödjande, inom alla delar af landet.» Med Herr Mannerskantz hafva instämt: Herr Friherre Tersmeden, F. W., Herr af Gerjerstam, C., Herr Hagströmer, J. J., Herr von Printzencreutz, B. W., Herr af Funck, C. O., Herr Borgmästaren Malmborg. af Herr Montgomery, G.: »Då jag föreslog att af den nya Stalslåne-fonden '/aidel skulle bestämmas till låneunderstöd för jordbruk och dermed gemenskap egande näringar, '/aidel för bergsbruk och manufaktur-intresset, samt den återstående tredjedelen för handeln, gjorde jag det i öfvertygelse, att denna fördelning vore i fullkomlig öfverensstämmelse med Kongl. Majlis
Men några besparingar hafva å denna titel hittills alldeles icke eller alltför obetydligt uppkommit i anseende lill nådåren; ty hvarje tillträdareär vanligen utnämnd, långt förrän han får emottaga tjensten. Lönerna stå således aldrig vacanta och lemna följaktligen inga besparingar. Behofvet if medel till reseunderstöd för vetenskapsoch vitterhetsidkare är af alla erkändt, och ingen vet bättre än R. o. Ad., huru man hittills nödgats tillita enskilda bidrag, för att befrämja dugliga män tillfälle att besöka främmande länder. Sådant kan lyckas, när det angår ett föremål, som omfattas med det allmänna interesse som fäderneslandets historia; men det kan icke vara att på - Den 3 Juni f. m. 3i räkna, när fråga är om andra ämnen af strängt vetenskaplig natur. Jag instämmer således med dem, som önska, att Utsk. må föreslå medel till detta ändamål. En ledamot har trott, att Lunds universitet, i jemnförelse med Upsala, blifvit mindre billigt behandladt. Jag får upplysa, att antalet af professioner är i allmänhet lika för båda academierna, endast med den skillnad, som särskilda donationer vid Upsala academi föranledt. I Lund är deremot inom philosophiska faculteten en profession i naturalhistorien, som icke bar någon motsvarande i Upsala. Lönerna äro vid båda academierna beräknade till lika belopp. Till materielen äro 6,000 r:dr begärda för hvardera academiens bibliothek och 3,000 r:dr för öfriga inrättningar, jemväl lika på begge ställen; och då Upsala på en gång skulle få 14 ,000 r:dr till byggnadsunderstöd, har jag för Lund i samma afseende begärdt 2,5oo r:dr årligen. Räknar man 6 proc:s ränta å det förra capitalet,så utgör den blott 64° >:dr årligen, hvilket altså icke uppgår till mer än -J af hvad Lunds universitet skulle uppbära. Så är förslaget af mig uppgjordt; om det i StatsUtsk. sönderstyckas, är det icke mitt fel. Gr. Cronhjelm:
Uti det den nådiga Propositionen bilagda Statsråds-protokoll öfver Finansärenden den 13 nåstlidne Oktober år, i afseende å denna fråga, vidare anfördt hurusom, äfven för den händelse att det i nåder framlagda, hvilande grundlagsförslaget, vid dess slutliga behandling, ej skulle vinna Rikets Ständers samtycke, en sådan Bih. till R. St. Prat. 1865 Sf 1866. 4 Samt. 1 Afd. 3 Haft. 1 2 Siats-Utskottets Utlåtande N:o 7. anordning, som den ofvan omförmålda, icke kunde medföra någon egentlig svårighet, enär det, i sådant fall, alltid ankommer på Kongl. Maj:t att göra vidare framställning till Rikets nu församlade Ständer angående behof af extra anslag för tiden efter 1867 eller att vid lämplig tid sammankalla urtima riksdag, som eger att dessa ärenden handlägga. I motsats häremot har uti en hos Preste-Ståndet väckt, till Stats-Utskottets behandling öfverlemnad motion (N:o 19) Doktor C. H. Rundgren, med förmälan, att det, enligt motionärens åsigt, varit enklast och med grundlagens anda öfverensstämmande, att i vanlig ordning upprätta äfven den s. k. extra statsregleringen för trenne år, men tillika fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derpå, att Kongl. Maj:t, så framt representationsförslaget antoges, äskade Rikets Ständers bifall till samma reglering endast för 1867, af detta och i öfrigt anförda skål föreslagit: l:o att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t underdånigst anhålla, att, enär Kongl. Maj:t uti sin nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof af den 27 sistlidne Oktober ansett rigtigast, att Rikets nu församlade Ständers öfverlåggningar och beslut rörande anslagsfrågor, som tillhörde den s. k. extra statsregleringen, icke borde sträckas utöfver 1867, men Rikets
Uli ett till Rikets Ständer allå tet Betänkande N:o ag har ULskotlet, linder Irenne hufvud-afdelningar, omfattande ilen irsta Bankens Capital öfverskott eller grundf ond samt sättet jör användande af räntevinsterne, den ard ra Bankens låne-och creditiv rörelse samt den Srdje Sedel-utgifningen och Bankens Metalliska Gassa, föreslagit åtskilliga förändringar, hvarigenom Utskottet åsyftat, att åt Myntvärdet gifva ökad stadga samt såmedelst befrämja både Bankens egen fördel ocdi industriens förkofran. Berötrjle Betänkande, som uti serskildte punkter upptager de framställde förslagen, har, enligt tili Utskottet, under loppet af nästlidne Januari månad, ankomne Protocolls-Uldrag, blifvit i dess helhet återremitteradt af Ridderskapel och Adeln, Prestesamt Bonde-Stånden, hvaremot Borgare-Ståndet öfver de fleste punkter fattat definitiva beslut, på sätt här nedan närmare omförmäles. Vid besvarandet af anmärknihgarne, följer Utskottet den i Betänkandet -N:o 2i) angifna ordning samt får i sådant hänseende Lillen början upptaga usta Afdelningen, angående Bankens Capital-öfverskott m. m. deruti Utskottet i punkten i:o tillstyrkte, att Bankens Capital-öfverskott eller grundf ond skall, utan beräkning af Bankens fasta egendom och inventarier utgöra en summa af Tio Millioner Riksdaler Banco, hvadan möjligen inträffande Capital-förminskning under året af vinsten ersättes. Emot detta af Borgare-Ståndet godkända förslag, hafva erinringar blifvit gjorde inom Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet: af någre Ledamöter, som ansett att då Bankens förmåga att fullgöra sina förbindelser d. v. s. att med silfver inlösa sina sedlar, icke stärktes derigenom, att Banken egde ett större Capital-öfverskott, så vore det likgiltigt om detta öfverskott böjdes utöfver det belopp, som nu finnes; afflere andre ledamöter, hvilka förmenat det vara oegentligt att benämna Bilt. till R.
I April 1814, å det gemensamma Curhuset varit intagna 104, samt från Länet år 1813 icke mindre än 237 personer; och hafva Comiterade för Fattigoch sjukvården, under förmälan i öfrigt af de flera fördelar, som den samfälta inrättningen 3kulle medföra i anseende till besparing i kost• na - Den i 9 Muj. raden vid läkarevård , skötsel och tillsyn, hemställt. att i händelse denna Egendom icke kun. <le blifva upplåten, till grundläggning för inrättningen mätte ansläs en summa af 100,000 R-.dr, hvilket Herr Öfver-Stäthållaren understödt med underdånig hemställan, att Riksens Ständer mät* te lemnäs kraftig anledning, att, med fästadt afseende å sjukvårdens hufvudsakliga inflytande på Rikets välstånd och det behof Stockholms Stad och Län, framför andra orter, medelst en större folkmängd och rörelse, med flera locala omständigheter, äger af en allmän, ordentlig och tillräcklig inrättning, der personer med veneriska sjukdomar i högre grader kunna intagas och fullkomligt botås, vidtaga de mått och steg som erfordras, för att, med Kongl. Majus Nådiga bifall, i detta välgörande ändamål öfverlåta nyttjande rätten till oftanämnda Bränneriegendom, med tillhörande åbyggnader och lägenheter, eller ock att, på sätt Comiterade för Fattigvården föreslagit och begärt, bevilja en bestämd summa till grundläggning på annat ställe af samma för Stockholms Stad och Län nödiga Sjukoch Curhus anstalt. Vid öfvervägande häraf -har Utskottet funnit, att ehuru den ifrågavarande åbyggnaden aller Bränneri egendomen på Kungsholmen, jemte öfriga Magazinsfonden tillhörande Fastigheter och Verk, likmätigt Riksens Ständers förordnan. de vid i8<KJ och 1810 årens Riksdag, blifvit pantförskrifven till Bankens säkerhet för dess försträckning af 300,000 R;dr till Magazins-in ratt - Deri a g Maj. ränningen; sa synes likväl deraf icke något hirn der mota för upplåtelse af Egendomen till ifrågavarande behof, om Bankens panträttighet dervid förbehålles, då dess säkerhet är likaväl bevarad uti tomten och åbyggnaden.
Jag anser det vara af högsta vigt att då Staten, jemte beredande af tillfällen till arbetsförtjenst åt dem, som sådan behöfva, jemväl tillser att dessa arbeten blifva af den beskaffenhet, att de afse vissa produktiva syftemål; Staten tillika faställer grunderne för begagnandet af sådane, alt de verkligen lända lill uppfyllande af hvad man afser med understödets beviljande. Eljest blifver detta anslag en död bokstaf på papperet, men gör ingen nytta i verkligheten. Det måtte Den 14 Juni e. m. S5 väl icke vara vår mening att så ställa till, att summorna lemnäs orörda, när vi likväl ansett oss böra i låneväg anvisa dem till de företag, som befunnits vara företrädesvis gagneliga och angelägna. Jag tror, att hälst vid ett så ringa understöd som Utsk. med afseende å tillgångarnas knappa belopp, vid åtskilliga punkter föreslagit, det icke är skäl, att stadga sä betungande vilkor, att menigheter deraf icke skola kunna sig begagna. Det synes således tydligt, att i föl jd af de beslut, R. o. Ad. på f. m. fattat, Utsk. icke bör finna sig föranlåtet att uti denna återremiss lägga någon vigt vid de af Hrr von Hartmansdorff och Printzensköld framställda äsigter, eller anse sjelfva återremissen äga af dem sin betydelse. Den sistnämnde värde ledamoten har bland annat sagt, att det icke skall blifva angenämt för Staten, att vidkännas utgiften för ränteskillnaden. Deraf vill alltså dragas någon anledn. att försvåra begagnandet af de fördelar som kunna erbjudas. Staten har likväl tillförene icke undandragit sig, att på ett mycket frikostigare sätt bidraga till understödjande af sådana förelag, som de hvarom nu är fråga. Jag medgifver visserligen, att financernes ställning icke är sådan, att Staten nu kan göra det. Sådant har icke heller blifvit yrkadt; men iden män en framställning i den rigtning, nyss blifvit vidrörd, på allvar göres, tror jag det vara billigt jemväl å andra sidan taga i betraktande de nedsatta förmåner Staten numera beviljar. Då emedlertid Frih.