Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Irkaipijs brant stupande nordsida hade en skarf-art i så stora massor slagit sig ned, att klippan der kunde kallas ett verkligt fogelfjell. En mängd sälar syntes bland isen och jemte skarfven några få andra foglar, hufvudsakligast simsnäppor. Fisk fans nu endast i ytterst ringa mängd. Äfven sommarfisket tycktes här ej vara synnerligen rikligt, att döma deraf att tschuktscherna ej insamlat några fiskförråd för vintern. Dock utbjöd man åt oss en eller annan lax af obetydlig storlek. Alg från Irkapij. Laminaria solidungula J. G. Ag. Ännu den 18 sept.258 var isens läge alldeles oförändradt. För den händelse öfvervintring skulle undvikas, var det dock ej rådligt att dröja längre. Det hade dessutom från bergstoppen, som jag föregående dagen besökt, visat sig, att en vattenränna, endast på ett par ställen afbruten af is, fortfarande fans längs kusten. Ankaret lyftades derför, och Vega ångade vidare, men på ett djup af endast 6 till 8 meter. Då Vega ligger 4,8 till 5 meter djupt, hade vi således endast obetydligt vatten under kölen, och det bland is i ett alldeles okändt farvatten. Ungefär 20 kilometer från ankarplatsen mötte vi ett isband, genom hvilket vi kunde framtränga endast med stor svårighet och tack vare de väldiga stötar, som Vegas starka bog förmådde uthärda. Derpå fortsattes färden, ofta på ännu grundare vatten än förut, ända tills fartyget kl. 8 e. m. törnade mot en grundisfot. Vattnet var i fallande, och vi kunde derför först följande morgon komma loss, sedan en betydlig del af grundisen, på hvars fot Vega hakat sig upp, blifvit borthuggen med yxor och isbillar. Några försök att spränga isen med krut misslyckades. För detta ändamål är dynamit vida verksammare, och detta sprängämne borde derför alltid medföras på färder, der det gäller att genombryta isband. Skarf från Irkaipij. Graculus bicristatus (Pallas). Den 19 fortsatte Vega sin färd på samma sätt som förut, i smult och för det mesta grundt vatten nära kusten, mellan höga grundisstycken, hvilka ofta hade de mest pittoreska former.
Jag såg henne sedan uppträda som Jungfrun af Orleans, som Karl den andre i » J / an kan hvad man vitt » af Scribe, som Vår tmga gudmor i pjesen af samma namn, som Richelieu i Richelieus första vapenbragd, som Maria Stuart, som Jane i Maria Tudor, som Markisinnan de Mèrinvüle i Bulwers » Natt och morgon », som Leonora i » Boja och krona » eller » Tassos öden *, skådespel af von Zedlitz, som Avanturine i Poüoom och som Fru de Nohan i » Gifta mannen i staden och på landet », hennes sista nya roll på kungliga teatern. Detta är onekligen en omvexlanae och vidsträckt repertoar, omfattande nästan alla genrer, från den högsta tragiska till den mest uppsluppna, och om äfven icke framställningen af aua dessa uppgifter kunde vara mästerstycken, så stodo de, äfven der de voro minst lyckliga, vida öfver de rutinarbeten som mycket använda skådespelare eljes pläga bjuda sina åskådare. Om C. G. Dahlqvist, hvilket för resten hör till det minst intetsägande: Det var ett oupphörligt stigande och fallande; det var sällan en fullt harmonisk njutning han förskaffade sitt auditorium, men till ersätt * Som Leicester i Maria Stuart.ning derför var den i stället så mycket mera rörlig, 8å mycket mera skiftande. M&amp;n hvarken reflekterade, drömde eller slumrade när man, såg Dahlqvist spela, andlös rycktes man med på de mest olika stigar, än öfver stela klippor, än öfver bottenlösa afgrunder, än genom blomstrande lunder der solen sken och fåglarne qvittrade, och ögonblicket derp&amp; ut på den nakna heden der stormen hven och åskan dånade, och der alla det menskliga hjertats mest bullrande lidelser uppförde en hex-•dans.som plötsligt afbröts af smekande vindfläktar och stilla aftonklockors fridfulla klang öfver den andhemtande naturen. Om Swartz som Hamlet: Det är Hamlet lifslefvande! Så måste han se ut, denne stackars drömmare, som fick sig pålaedt det gräsliga värfvet att vrida rätt igen den ur led brutna tiden!
Förre Krono-Parken Hillet i Barne Härad, som för flere år sedan blifvit till största delen upplåten till odling och nybyggen, är dock, ehuru hörande till slättbygden, sandig och steril, Åtskilligc större måssar finnas, livilka efter en kostsam vattenafledning kunde odlas och göras fruktbare, och nyttan af en sådan anstalt är visserligen obestridlig, särdeles med afseende å dess verkan och klimatets förbättring, men de upplaga ingen betydlig vidd i jemförelse med Länets hela område och deras verkan på klimatet är icke heller så besvärande, att mera kostsamma anstalter för förbättringen påskyndas af något särdeles behof, derföre sådanc anstalter, der de varit för vidsträckte att af enskilte kunna bekostas, hittills måst lemnäs åsido, för den nödvändiga medverkan lill förbättring af den redan uppodlade, men vanhäfdade jordens skötsel å Länets slättbygd, hvartill betyd lige understöd af Allmänna medel måst sökas och af Kongl. Maj:t blifvit i Nåder lemnade, på sätt som närmare skall uppgifvas, vid Redogörelsen för jordbrukets tillstånd. 2:0 Innevånare. Folkmängden för bela Länet är enligt sednaste Mantals-Längderne i6r,35o personer, deraf 88,3c>5 Mantalsskrifne och ya,c)55 Mantalsfria» Hetta antal öfvcrstiger folkmängden år 1828 med 6,087 personer och folkökningen har således under de sednaste fem åren, ehuru i sig sjelf betydlig, varit ungefärligen t mindre än den var, under den femårs-period, som den år 1828 afgifne Berättelsen om Länet omfattar.
Betänkande, N. o 16. 9 lande lios Compagni-Chefen förete edligt bevis öfver hans vid besigtningen utrönta kropps-beskaffenhet. Med motionären bar Riksdags-fullmägtigen Lars Larsson från ofvannämnde Län sig förenat; äfvensom Sven Heurlin från Kronobergs Län tillkännagifvit, att det af Hans Hansson anmäldte missbruk jemväl råder i bans hemort, och att Rotehållarne ofta nödgas att, med den till soldat legde person, resa 7 å 8 mil, för att uppvisa densamma bos Compagni-Chefen, som tillvällar sig otillbörlig myndighet deruti att han icke allenast casserar hvarje recryt, som icke i kroppslängd betydligen öfverstiger det stadgade måttet, utan äfven obehörigen inblandar sig uti det aftal, som blifvit träfladt emellan rotehållaren och recryten, hvaremot Fredrik von Zveigbergk från Skaraborgs Län anfört, att ifrågavarande förhållande saknar laglig grund, samt att det beror på rotehållarnes eget godtfinnande att, vid recryters antagande, inställa dem hos Regements-befälet, men att lian ansåg recrytens förevisande för Compagni-Chefen i flera hänseenden medföra nytta för rotehållarne, hvilken senare åsigt jemväl delats af Hans Jansson från Elfsborgs Län, under tillägg, att då Rotelia!larne icke lagligen kunna förpligtas underkasta sig de af motionären omförmälde olägenheter, ansåg lian dem sjelfva icke sakna tillfälle att afskaffa berörde missbruk. Med anledning af hvad sålunda blifvit anfördt, får Utskottet vördsamt upplysa: att i Kongl. Maj:ts Nådiga Resolutioner på allmogens besvär den 10 September 1743, 5 §., samt den 29 November 1756, 29 och 30 §§., Kongl. Värfnings-stadgan den 7 April 1802, 23 §., samt Kongl. Brefvet den 14 April 1818, och 3:dje delen 12 §. i Kongl.
I anledning af åtski 11ige framställningar om anslag af allmänna medel till vägars anläggande eller omläggning. I anledning af väckte frågor om anslag af allmänna medel till vägars anläggande, förbättrande och indelande inom Wermland. I anledning af gjorde Motioner örn anslag till broars underhållande. ii4 Den 21 April e. m. N:o 7. I anledning af gjord hemställan om bidrag af allmänna medel till odlingsbara kärrs och mossars aftappning på Gottland. I anledning af flere Motioner om anslag af allmänna medel till sjönWenerns sänkning. N:o g. I anledning af gjord hemställan om en bros uppförande på något afstånd från Qvicksunds färgställe. I anledning of Kongl. Majrts Nådiga Proposition om anslag till förmån för UndervisningsVerken i Riket. Af den 18 i denna månad: N:o it. I anledning af Kongl. Maj:ts till Rikets Ständer aflåtne Nådiga Skrifvelse om befrielse för Tynderö socken i WesterNorrlands Län från'deltagande i ordinarie rotering. I anledning af väckt fråga örn granskning af alla de Författningar, som angå seglationen, så väl i Rikets större insjöar, som längs kusterne. Frän LagutskottetAf den 8 dennes: N:o 4q. I anledning af åtskilliga Motioner om ändring af 17 Cap. HandelsBalken och 20 Cap. ÄrfdaBalken. / Den 21 April e. m. N:o 5o. Öfver väckt Motion, att ConsistoriiNolarie skall, för flen uppbörd, som. lill dess tjenst hörer, stå i lika ansvar, som Kronans Uppbördsman för Krono-uppbörd , samt DomCapitel äga förmånsrätt, framför enskilde fordringsegare, till ersättning af ConsistoriiNolaries tillgångar för uppbördsmedel, som af honom förskingras, derest DomCapitlet icke åsidosatt den tillsyn, som detsamma åligger. Öfver gjord motion, att Jordegare må för fordran hos sin Landbo erhålla förmånsrätt till Landbos gäldbundna egendom. Af den ii i denna månad:
IV. B. 373. A. 500. — N:o 74. i anledning af väckt motion om bötesansvar för den beväringsskyldige, hvilken försummar att inställa sig till beväringsexersis. IV. B. 373. A. 500. — N:o 75. i anledning af väckt motion om bildande af fonder till understöd för beväringsvnglingar, hvilka commenderas i fält. IV. B. 373. A. 501. — N:o 76. i anledning af väckt motion om anvisande af understöd till resor i främmande länder åt arbetare i de inhemska fabrikerna och handtverkerierna. IV. B. 373. A. 501. V. E. 3. — I\:o 77. i anledning af väckt motion, angående förändring i sättet och vilkoren för varors och andra effekters försäljning å auction inom hufvudstaden. IV. B. 373. A. 501. — N:o 78. i anledning af väckt motion om ändring i Kongl. Förordningen den 5 Juni 1822, angående gårdfarihandel. IV. B. 373. A. 501. — N:o 79. i anledning af vackt motion om befrielse för Rikets Ständers Justitiae-ombudsman från åliggandet, att deltaga i Lagberedniugens förhandlingar. IV. B. 578. A. 601. — N:o 80. i anledning af väckt motion om ändring i Kongl. Förordningen den 27 April 1846, angående kolhandeln. — N:o 81. i anledning af väckt fråga om förändring af vissa föreskrifter uti Jnqvai terings-oi dniugen för städerna utom Stockholm. IV. B. 578, 602. V. Å. 26. VII. U. 322. VIII. A. 129. E. 223. — N:o 82. i anledning af väckt motion om embetsoch tjenstemäns rätt lill lön under tjenstledighet. IV. B. 579. A. 602. V. E. 195.
Hvad särskildt utförandet af Lotharios parti beträffar, så saknade det här så godt s o m allt dramatiskt lif, hvarjemte sångaren stundom visade benägenhet att detonera. Allt detta torde dock kunna skrifvas på en lätt förklarlig rädsla h o s debutanten, äfvensom på obekantskap med rum förhållandena. — Vidare hade hr Linden öfvertagit Laertes ' parti, åt hvilket han gaf en betydligt starkare färg än hans föregångare, samt hr Grafström Jarnos mindre betydande roll. Fru Edlings Mignon är en alltigenom poetisk och välljudande skapelse med sann känsla och lif. Frölien Karlsohn sjunger Philine ' s parti väl, men tycks ej rätt hemmastadd i rollen för öfrigt. Till sist hafva vi att omnämna hr Lundmark, hvilken som Wilhelm Meister hade en genomgående lycklig afton. Ja, vi tveka ej att säga, det hr L. ej i någon roll bättre fylt sin uppgift än i denna. Hela partiet sjöngs mera jemt o c h de högre tonerna kommo mera öppna fram än vi någonsin förut hört hos denne hörbarligen framåtgående sångare. Sjelfva spelet var ock mera au niveau med karaktärens fordringar. Vi framhålla allt detta så mycket hellre, som vi någon gång emellanåt ansett oss böra framkomma med en och annan påpekning i ena eller andra afseendet beträffande hr L. Vi tro emellertid nu för visso, att hr Lundmark för framtiden skall varda af synnerlig nytta i dylika mera lyriska tenorpartier. Intressant skall bli att höra hr L. som Faust i Gounods opera af samma namn, hvilken för närvarande är under inöfning. Hvad den kommande repertoaren för öfrigt beträffar, äro dessutom följande repriser under inöfning, nämligen » Romeo o c h Julia », » Carmen » (med hr Brun i hans glansroll D o n José), » Kronjuvelerna », » Kungen har sagt det » m. fl. Fredagen den 31 dennes gifves » Don Juan » med hr Linden i titelpartiet, fruarne Östberg och Edling i donna Elviras o c h Zerlinas partier, frök. Klemming s o m donna Anna (f. f. g.
Pä detta sätt bar arbetaren en årlig förtjenst af 200 r:dr b:co eller fullt ut lika mycket som mången Statens tjensteman, då lian en gång hinner få lön, efter stundom många års arbete för intet och sedan han förut mäst bekosta förvärfvandet af erforderliga kunskaper. Då nu denne får till Staten betala afgifter för sin löneinkomst, hvarföre skall arbetaren derifrån befrias ? En talare, Frih. Raab, som medgifvit att han icke bör befrias från afgift, bar föreslagit alt denna afgift skall utgå till kommunen och icke till Staten? Häruti kan jag ej instämma, ty jag anser ett sådant sätt att gå tillväga innefatta en missaktning mot arbetaren; ty det skulle innefatta en anspelning derpå, att arbetaren förr eller sednare skall falla fattigvården lill last, och då en hvar samhällsmedlem måsle anse det vara en ära, att i sin mån kunna bidraga till det samhälles bestånd, hvartill han hörer, är det ej klokt att tillintetgöra denna häfkraft, hvilket ovillkorligen skulle inträffa, då det sades om arbetaren, att han betalar afgifter, icke till Staten utan till kommunens fattigkassa. Jag hemställer dessutom, huruvida under närvar, lid, då man förklarat krig emot alla privilegier, det kan vara lämpligt att fastställa ett nytt sådant, ty ett privilegium är det, då alla Statens öfriga medlemmar betala afgifter till Staten, att derifrån befria en viss samhällsklass. Hr von Rosen: Lika med Frih. Palmstjerna hyllar jag den åsigt, att man, i fråga om beskattning, bör löija en bestämd grundsats. Man kan visserligen vid bevillnms bestämmande visa barmhertighet emot vissa folkklasser, men den riktigaste grunden derföre blir dock alltid, efter min öfvertygelse, rättvisan. Att för öfrigt i förevar, fråga uppställa en på rättvis grund byggd demarkations-linea emellan handtverkare och arbetare, anser jag omöjligt. Frill. Palmstjerna har sagt att skillnaden skulle beslå deruti, att de förre behöfde förut lära sig sitt yrke hvaremot de sednare ej skulle behöfva det.
Ett stycke af en hval, med vidsittande skinn och köttdelar, ursköljdt ur dynens frusna sandlager låg sålunda orördt några tusen steg från Pitlekaj, och tältens omgifningar, der de hungriga hundarne ständigt kringströko, utgjorde, såsom förr är nämdt, under vintern ett älsklingstillhåll för ripor och harar. Redan några månader gamla valpar spännas in bland spannen för att i tid vänjas vid dragselen. Under den kalla tiden är det hundarne tillåtet att vistas i yttertältet, hyndorna med sina valpar till och med i det inre. Vi hade två skotska fårhundar med oss på Vega. Dessa förskräckte infödingarne i början mycket med sitt skall. Emot tschuktschernas hundar intogo de snart samma öfverlägsna ställning, som europeen tillmäter sig mot vilden. Hanhunden hade ett afgjordt företräde hos de tschuktschiska hyndorna, och det till och med utan de strider, till hvilka en dylik ynnest hos de sköna plägar gifva anledning. En talrik hundafkomma af blandad skotsk-tschuktschisk ras har härigenom uppkommit vid Pitlekaj. Valparne hade helt och hållet faderns utseende och omfattades med stor förtjusning af infödingarne. När en hund skulle dödas, stack tschuktschen honom med sitt spjut och lät honom sedan förblöda. Äfven när bristen på födoämnen var så stor, att infödingarne i Pitlekaj och Jinretlen hufvudsakligast lefde på den mat vi skänkte dem, åto de icke de dödade hundarne. En skjuten korp hade de deremot intet emot att förtära. När tschuktschen går ut på isen att jaga sälar, tager han sina hundar med sig, och det är dessa som föra hem fångsten, vanligen på så sätt att draglinan fästes omedelbart vid hufvudet af den dödade sälen, som derpå, vänd på ryggen och utan underlag, släpas öfver isen. Efter en lycklig jagt återvände en af invånarne i Jinretlen från det öppna vattnet utanför kusten med fem sälar af hvilka den minsta var lagd på släden, de öfriga bundna den ena efter den andra i en lång rad.
Justerades ett prot.-utdrag för d. 17 ock 18 dennes samt 4 prot.-utdrag för sistnämnde dag. Uplästes ett af Hr Rudebeck, Ed v. Ulrik, inlemnadt så lydande memorial: I anseende till trägna tjenstegöromål nödgas jag afsäga mig förtroendet att vara ledamot i Bevillu.Utsk. Gr. Horn, Predrik: Då jag af enskilda angelägenheter fin ner mig nödsakad att resa från Riksdags-orten, får jag afsäga mig den mig af Hrr Elektorer tilldelade plats att vara Suppleant i Bevilln. Utsk. I anledn. häraf och enär, enl. i sista plenum öpnad vallista, Pir Gripensvärd, Joh. Olof, blifvit utsedd till ledamot i StatsUtsk. der han förut varit suppleant, anmodade Hr Gr. o. Landtm. Hrr Elektorer att sammanträda till val af eu ledamot i Bevilln.Utsk. efter Hr Rudebeck, en suppleant i samma Utsk. efter Gr. Horn samt en suppleant i StatsUtsk. efter Hr Gripensvärd. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att han, genom en skrifvelse från Styrelsen för K. M:s Hofkapell och Spektakler, blifvit anmodad, att hos R. o. Ad. anmäla en inbjudning till St:t, att Fredagen d. 26 dennes på e. m. bese Kongl. Theaterns lokal och förråder samt öfvervara en s. k. upvisning med dess nyuprättade elevskola; hvarjemte berörde skrifvelse innehöll, att behöriga programmetoch entré-biljetter skulle blifva aflemnade å RiddarhusKansliet, samt att det för Kongl. TbeaterStyrelsen skulle vara särdeles angenämt om den finge hoppas, att äfven damer, tillhörande Ståndsledamöters familjer, ville genom sin närvaro vid samma tillfälle skänka glans åt den enkla fest, TbeaterStyrelsen låtit anordna. Föredrogs ånyo BankoUtsk:s d. 8 och 16 dennes på bordet lagda Utlåt.
Jag gör i det afseendet en skillnad mellan Konungen och K. M. K. M. har afgifvil en nåd. propos., och jag har ansett, att det skulle vara vigtigt för LagUtsk., för behandlingen af densamma, alt bestämdt veta huruvida tiden medgäfve att ingå i en fullkomligt grundlig pröfning af detta stora arbete. H. Ex. Hr Frih. Gyllenhaal, Lars Herrman: Då en värd ledamot vändt sig till mig personligen med en förfrågan, anser jag äfven skyldigheten å min sida fordra ett svar. Delta svar kan och bör likväl icke blifva annat, än att blott och bart hänvisa till Konungens nåd. propos., som nu blifvit föredragen jemte åberopande af den förklaring i afseende på tiden för riksdagens afslutande, som H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, nyss behagat afgifva. Uppå härefter framställd propos., blef K. M:s ifrågavar. nåd. propos. till LagUtsk. remitterad. Föredrogs ånyo och remitterades till LagUtsk. K. M:s d. 21 dennes e. m. på bordet lagda nåd. propos., ang:de lag om verkställighet af fängelsestraff. Föredrogs ånyo Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms d. 14 och 21 dennes på bordet lagda betänk. N:o 19, i anledn. af väckte motioner om dels ändring i och dels förklaring öfver stadgandet i 26 cap. 2 § Byggn.bm, ang:de byggnadsskyldigheten å prestgårdar på landet. Till Den 23 December. 641 Till pröfning företogs l:o Utsk:ns tillstyrkande, att den af Anders Andersson och Henrik Andersson i ämnet väckta motion ickemä till någon It. St:s åtgärd föranleda. Utsk-.ns tillstyrkande i afseende på den af Anders Nilsson yrkade förklaring öfver i § >6 cap. Byggn.b:n. D:r Norströms vid (Jlskms betänk, fogade reservation upplästes, på begäran af Hr von Hartmansdorff: Äng., som derefter yttrade:
Herr Grefve Anckarsvärd utgår i sin motion från klander af den politik, som gjorde sig gällande, då Norge, i stället att med Sverige införlifvas, blef såsom en sjelfständig Stat med Sverige förenadt. Onekligen vill det synas, som skulle större gemensam styrka, större inbördes fördelar kunnat blifva de begge Staterne och folken till del, om en ful komlig förening till en Stat egt rum, än som kunde vinnas genom förening mellan två Stater, der stridiga anspråk och söndrade intressen alltid vida lättare skulle förmå att göra sig gällande. Men det oeftergifliga vilkoret för alt v.nna dessa fördelar Allm. Besvärsoch Ekon.-Ulskoltets Betänkande N:o 37. 27 var, alt Norges folk skulle på samma sätt uppfatfat saken och ur synpunkten af sitt bästa ingått derpå. Då della vilkor icke uppfylldes, kunde och borde också en sådan närmare förening elier sammansmältning af de båda folken icke förverkligas. Sveriges Rikes Ständer och folk insågo och erkände detta redan år 1815; och det borde då icke nu, nära ett kaifi sekel sednare och efter det nationaliteternes rätt tillvunnit sig vida mera afseende äu förr, ifrågasättas att man skolat förvägra ät ett beslägtadt grannfolk den rätt alt bevara och få erkänd sin egen nationalitet, som man lifligt yrkar åt andra folk. lien ehuru således den politik, som vid föreningens stiftande upptog Norge deri såsom ett fritt och sjelfständigt rike, icke förtjenar att klandras, återstår dock att, i afseende pä sättet och formerne för föreningen, bedöma huruvida dessa vid föreningens ingående blefvo s’i välbetänkt afvägda och erhöilo den tydlighet och fullständighet, som med rätta måste anses vara en oeftergiflig nödvändighet, derest föreningens höga ändamål skola, till båda rikenas bästa, uppnås.
Om det tillägg till beslutet, Herr Danckwardt föreslagit, redan förut genom Författningarne är stadgadt, lärer det viii vara öfverflödigt att utsätta det, emedan KammarCollegium sä - Den 7 Januarii e. m. kerligen vid målets behandling kommer ali följa Författningarne, då detta sålunda blir en åtgärd, som endast tillhör verkställande magten. Jag hemställer om icke beslutet må erhålla den redaction jag föreslagit. Herr Tham: Jag vill endast lemna några upplysningar i afseende på den yttrade oformligheten att tillåta införsel uti Frälsejord. Af de hemman, i hvilka Herrarne af Wetterstedt och Adlerbrandt sökt införsel, är blott ett åttondedels hemman af Frälse natur, och detta har blifvit till sin ränta ansedt lika med ett Skattehemman vid namn Germunderyd, eller till io R:drs ränta , och således blifvit ganska högt upptaget. Jag hemställer, efter detta måls långa tidsutdrägt, då förra Rikets Ständers beslut endast derföre blifvit å nyo till oss öfverlemnadt, alt det innehöll orden efter Jordeboksvärde, samt då Ridderskapet och Adeln säkerligen nitälskar derföre, att målet skall blifva rättvist afgjordt och nå ett slut, om icke det vore bäst att antaga den af Herr Bråkenhjelm föreslagne redaction. Herr Ribbingj Arvid: Då, på sätt den siste talaren anfört, frågan är om att afgöra saken på ett rättvist sätt, hoppas jag Ridderskapet och Adeln icke kan ingå på hans skäl, som är att afseende icke bör göras derpå, att jord af frälse natur finnes häruti intagen, derföre alt den endast upp« Den 7 Janunrii e. m. stiger lill ett åttondedels hemman. Lika med Herr Bråkenhjelm anser jag det oformligt att lemna införsel i Frälsejord, men då Tullgarns-räntorne haft den fördel alt få införsel i Kongsgårdar, samt då, enligt 1809 års RegeringsForms 77 §., Rikets Ständer och Kongl. Maj:t gemensamt kunna meddela sådan införsel, kan jag med godt samvete i denna del tillstyrka Utskottets Utlåtande.