Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bankernas kunder äro ock vanligen af tre slag, som icke gerna associera med hvarannan. (För mom litt. 1.) Ingenting vittnar om okunnighet rörande Bank-administrations möjlighet och vilkor mera, än att genom Beghte vilja försöka sätta gränsor för kreditens utvidgning i god konjunktur och ge den en viss latitud medelst en siffra, som ofta finnes förledande, då en dålig konjunktur inträffat. Det är högst Den 11 Mats f. m, 155 hetshandlingar för icke inbetald andel af grundfond, hvilka handlingar skola inläggas i kassakista, hvartill en af l)irekt:ns ledamöter, Magistratens ordf:de, samt en af Bolaget serskildt utsedd bolagsman skola hvar sin nyckel förvara. Såsom säkerheter må antagas ej allenast kontrolleradt guld och silfver, utan äfven förskrifningar på upsägning intecknade i fastigheter inom taxeringsvärdet för tiden, samt räntebärande obligationer till £ af deras nominella belopp, utgifne af allmänna inrättningar, men icke aktier, ställde till innehafvaren, ej heller annan Banks lottbref. § 4. Vid den pröfning af säkerhetshandlingar, som vid Bolagsstämma näst före Bankens öpnande företages, anmodas Magistraten att genom deputerad ledamot närvara. Utbyte af säkerhetshandlingar må ej tillåtas å annan tid, än då Bolagsstämma hålles, och i närvaro af Magistratens deputerade. § 5. Solidarisk ansvarighet af Bankbolag skall så förstås och tillämpas att, först i andra rummet och efter det så väl Bankens alla tillgångar, som hvad Direktms ledamöter enskilt ega blifvit i mät tagna och icke af Magistraten i staden anses tillräckliga, derom utslag inom 14 dagar efter anstäldt åtal skall afkunnas, öfrige Bolagets medlemmar skola en för alla, och alla för en, kännas skyldiga gälda de kraf, som sedel-innehafvare med härmed tilldelad förmånsrätt och derefter andra Bankens gäldenä - orättvist att godtyckligt lägga en tygel på krediten af sådan art. Den missleder ifrån de två enda hufvudreglorne för all sådan rörelse, nemi. tillse till hvilka personer utlåning må, med visshet om återbetalning, ske samt vara upmärksam på konjunkturen,- så att Banken alltid är ^beredd för eventuella kriser.
När man jemförde de äldre för 130 år sedan skrifna lagarne med stadgandet i i § Handels-Ordningen, som innehåller, att »rättighet att i stad idka handelsrörelse tillkommer hvarje man. som eger Svensk medborgarerätt,» samt med 3 § i Fabriksoch Handtverks-Ordningen, som likaledes bestämmer »Svensk medborgarerätt» såsom vilkor för rättighet att idka fabrikseller handtverksrörelse, funne man, alt det vore utländsk man förbjudet att i vårt land bosätta sig och etablera någon rörelse, såvida han ej ville afsäga sig sin nationalitet och blifva Svensk undersåte. De karakterer, som hade lätt för att ingå på detta vilkor, vore likväl, efter motionärens mening, icke alltid de bästa eller sådana, hvilka det vore en vinst för vårt land att förvärfva; men deremot afhölles redbarheten och rikedomen genom dylika föreskrifter. För att kunna utbyta eget land mot ett främmande, fordrades naturligtvis, att man egde tillfälle alt erfara, om man trifdes der och hade framgång, åtnjöt frihet och skydd af goda lagar o. s. v. En undersåte, som, under fria förhållanden, på öfvertygelsens väg vunnes, vore säkerligen en större och ädlare vinst för vårt land, än den, som endast genom skrå- och handelstvång dertill förmåddes. I afseende på nu ifrågavarande restriktioner i sin handelslagstiftning egde Svensken måhända sin like endast i Cbinesen eller Japanesen. Ty hvarje Svensk man, som önskade bosätta sig i Danmark, Hamburg, Lubeck, Bremen, Preussen, Frankrike, England, ja sjelfva det restriktiva Österrike, Ryssland eller Turkiet, och der etablera en rörelse samt drifva den i sex månader, ett eller sex år och sedan återvända med hvad han förvärfvat, kunde göra det, utan att derföre upphöra att vara Svensk medborgare. Inom alla dessa läuder vore ock Svenskar etablerade och idkade rörelse, utan att derföre hafva förlorat sin nationalitet, utan att hafva blifvit hvarken Tyskar, Fransmän, Ryssar eller Turkar.
Jag kan således för min del icke annat än på det lingsta yrka bifall till den ifråeavide punkten af Utlåtit. En ledamot af Stats-Utsk:t, Hr von Troil, har i ett vidlyftigt anförande tydligen ådagalagt rättvisan och billigheten af lltsk:ts förslag, ehuru han icke yrkade bifall dertill, till följe af en efter min uppfattning alldeles falsk blygsamhet, nemi. derför att den södra banan blifvit byggd utan sådant vilkor. Gr. Liljencrants, Gustaf Fredri k: Det skulle vara angenämt att kunna hoppas att vid frågans slut liga afgörande få tillhöra majoriteten, men om jag skall döma af de anföranden, som blifvit afgilna under diskussionen, så är fara värdi att jag nu icke får denna tillfredsställelse. Jag har dock varit med vid allt för många riksdagar, för att icke hafva vant mig vid att tillhöra såväl minoriteten som majoriteten, och för alt låta afskräcka mig från alt yttra mina åsigter. Isynnerhet anser jag att det vid detta tillfälle är min pligt att icke t i liba k a hå Ila .deri mening att det förefaller mig särdeles eget att R. o. Ad., som i allmänhet liar stora possessioner, skall sätta sig emot detta förslag, då Ronde-St. har lemnat sitt bifall dertill, äfvensom att, då blott en ledamot af Bonde-St., ingen af Borgare-St. samt en af Preste-St. reserverat sig mot Utskils beslut, deremot ett stort antal af R. o. Adis ledamöter gjort det. Jag finner ganska naturligt att det för en liten jordegare kan vara af stor vigt att icke se sina egor stympade genom jernvägsanläggningar, men för egaren af en betydligare egendom, synes fördelarne böra öfverväga olägenheterne af den i fråga vide uppoffringen. Orsaken till det stora motstånd, som förslaget här rönt, tror jag ligga i det mindre tillfredsställande sätt, hvarpå Utskit uttryckt sin mening. Utskit talar nemi. om vederbide kommuner.
28ib fåbant förhåtlattbe od) meb affeettbe å ättbamåldenligheten beraf, att för ifrågamaranbe begge jernmägdanläggnittgar måtte iafttagad lifa orbning, hushållning od) ftpretfe fig tilldragit feban fifta DUfdbag. od) bygguabdfätt, tjroaban orf bet more af innerlig ungt, att atta ljuf* mubfaftiga, få mät efonomijla forn tefuiffa anordningar titt baba fore Detta mibtomfattanbe företag h«r febermera fortgått meb ptterfia omforg och ferbeted merffamtna anorbningar. 3 bepa bagar bitr ii mit af föbra ftambanan, utgående från SMrnö, futtborbab titt Sund och trapfen på benna jlräcfa öppnab. pM benna bet af banan förefomma tmänne foPfantnta oiabitfter, hvaraf ben ena är 300 fot tång, byggd af matfabt jern på jienpetare i tre öppningar af 100 fot hmarbera. Spångården mib SJlalmö är nära utplanerab od) en bet af bep permanenta byggnader påbörjabe. 3 Sund är bangårben enbafl utptanerab, men titt fittta bttnenponer. 9lotr om Sund ät banan forts fatt och terraperab på en längb af nära 1 mit. Dre lofomotioer och erforbertigt antal papagerares od) tapmagnar äro anffaffabe för rörets fen å en bana af lo mild längb. — Den meftra ftambanan, ittgåenbe från ©öttjeborg, är imber arbete på emtring 9i mild längb, Ijmataf 8i mit är terraperab etter futtborbab titt banftägguing. SSangårbend planering mib ©ötfjeborg är imber arbete od) gritnb titt Pationdstjud påbörjab. 2lf 10 Pörte och 7 minbre brobyggnader btifma be pepa Söiy. tia 91. ©t.
Ertappas vid sådan undersökning icke något sådant godsj böle 58 II. 12 Den 22 Januari i e. m. sorn sagd t är, och straffes dessutom med suspension från tjenst och lön i 3 månader till ett år j eller med tjenstens förlust, efter Domstolens pröfning och dervid förekommande omständigheter. Detta är i dea hittills gällande Författningen så vida skarpare, att der äfven är tillagdt 6 månaders fästning. Herr Crusenstolpe: Det förundrar mig, att Herr Tham på allvar kan vara okunnig derom, att, genom afsläg till den ifrågavarande punkten, det gamla stadgandet kommer att qvarstå. Det är också detta jag åsyftat, för att göra den 3:dje punkten så oskadlig som möjligt. Grefve von Fersen: Jag skulle gerna instämma med Herr Tham i antagandet af Utskottets förslag; men tror, att man derigenom skulle frångå sitt första beslut, alt icke ingå i specialiteter, utan endast hålla sig till grunder. Jag anser derföre, lika med Herr Crusenstolpe, det nu gällande stadgandet kunna qvarstå, så vida icke Friherre Åkerhjelms förslag antages; och jag förenar mig, på grund deraf, med dem, som begärt proposition pä bifall eller afslag. Friherre Åkerhjelm: Jag fruktar, att genom de många tillägg och uteslutningar, som blifvit föreslagne, den ifrågavarande punkten slutligen blir så förändrad, att man råkar just uti den oreda, man sökt undvika. Den 22 Januari! e. m. 179 För min del Sr jag derföre benägen att instämma med dem, som yrkat afslag, så vida icke Ridderskapet och Adeln skulle finna för godt att bifalla punkten; ty jag anser detta bättre, än att antaga tillsatser, om hvilka man har svårt att pröfva, huruvida de passa in med sammanhanget i öfrigt. Jag anhåller således äfven, att propositionen må framställas på bifall eller afslag, Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken förnyade ytterligare tvenne särskilta gångor de af honom sist framställde propositioner, hvilka åter blefvo med Ja och Nej besvarade.
Allmän bevillning för år 1857, upptagen till det i då gällande bevillnings-förordning påräknade belopp, R:dr 1,725,000: — efter afdrag af hvad häraf utöfver de af Riksgälds-kontoret med 3,835 R:dr 47 öre ersatta taxeringsoch uppbördskostnader i Stockholms stad under samma års lopp influtit, eller » 37,643: 69. j ggiy ogg. o j Allmän bevillning för år 1858, enligt dito, » 1,725,000: — efter dito utöfver dito 4,002 R:dr 17 öre dito, » 52,198: 9. Köpeskillingen för den vid Regeringsgatan bär ihufvudstaden belägna och af Kronan försålda s. k. liofbageri-egendomen 25,000: — Det för bestridande af de å Riksgälds-kontoret anvisade utgifter, enligt riks-staten, anslagna belopp utaf Stats-verkets inkomster för år 1858 — (Hvad af detta kreditiv blifvit lyftadt är till fullo återbetaldt.) I slutet af år 1857 utlemnadt belopp utaf det under dåvarande riksdag såsom kreditiv anvisade statsbidrag till kostnader för Sveriges deltagande uti då tillämnad exposition i Paris af kreatur och landt mannaprodukter 893: 25. 893: 25. (Utaf det dertill under år 1855 utaf Riksgälds-kontoret utbetalda förskott, 369,651 R:dr 98 öre, hafva återbekommits, år 1856, R:dr 240,000 och, år 1858, R:dr 39,654: 96.) » kostnader för sednast förflutna eller 1856—1858 års riksdag 559,252: 24.
a. annat innehåller en hel del intressanta meddelanden om den siste Vasa-konungens olyckliga äktenskapsplaner och frierier. Hjelmér hade nämligen på begäran af presidenten i wismarska tribunalet, baron Klinckowström blifvit sänd, såsom dennes biträde vid de underhandlingar, som 1795 fördes för Gustaf IV Adolfs trolofning med prinsessan Lovisa Charlotta af Mecklenburg-Schwerin; " och på så sätt en gång invigd i konungens äktenskapspolitik, följde han äfven de följande frieriförhandlingarna i Petersburg 1796 och i Baden 1797 med uppmärksam iakttagelse och kan därför äfven om dem meddela ett och annat, hvarför ej finnas andra källor. Teckningen af hans resa till Wismar och lifvet vid det mecklenburgska hertigliga hofvet å slottet Ludwigslust äro intressanta kulturbidre. Resan från Stockholm till Wismar kräfde då för tiden 22 dagar, trots den tjänstvillighet, hvarpå Hjelmér såsom kungligt sändebud öfverallt kunde räkna. Men så företogs också hela resan i eget ekipage och med rastedagar på de ställen, som för den resande kunde erbjuda något intresse. Följande episod från färden får såsom kuriös tidsbild här sin plats. Hjelmer skrifver i bref till en vän: » Jag kom något sent på e. m. till Flensburg. Vädret hade varit gement hela dagen. En mörk natt tillstundade. Jag fick en gammal krabat till Po-stillon, som det besvärade rätt mycket att köra 4 mil i mörkret. Först ban-nades han Öfver det illaka vädret, sedan öfver min vagn, för det han var för liten och ej höll sporet. Slutligen började han at hota med at stjälpa mig, efter han ej kunde se. Jag svarade honom i vederbörlig ton; då började han complimentera mig och mente på, at han fann i mig en man af mycken erfarenhet, och at jag borde hafva rest mycket, ty det gör en klok. Han hade varit i London, Lisabon, Livorno och Alexandria och intet sedt annat än hi-mel och vaten, och det hade gjort honom klok.
Så nyter hon är på morgonen, oskyldiga varelse! Hvad vill hon här? Jag försäkrar henne, att det blott är Alberts son, som ligger der i sängen. Ni måtte väl inte vara svartsjuk på honom heller!” ”Spar era smädeord, min fru”, svarade Clara; ”här är icke fråga om svartsjuka. Såg ni Albert?” ”Ja, min docka, det gjorde jag; men jag bedyrar heligt, att han ej tillät sig en enda otrohet mot mamsell Clara, jordens skönaste prydnad och verldens största skådespelarinna. Var så god och sitt, så framt ni vill unna min tarfliga kammare den äran.” ”Såg ni hans mörka vilda öga?” frågade Clara, allt oroligare. ”Ja, jag tog mig den friheten – förlåt mig det, milda öfverseende väsende. Men hvarför bekymrar er hans öga? Clara lyser ju alltid deruti, som en sol.” ”Men såg ni pistolerna han hade med sig? Min fru, jag anar en olycka, en stor olycka – men ni anar intet, ser intet – söker förstå intet – och kanske i detta ögonblick – hörde ni ej ett skott!” ”Min Gud! jag tror ni har rätt, mamsell! han såg besynnerlig ut – nu erinrar jag mig allt”, svarade Christin, skiftande färg. ”Skynda er derföre – låtom oss taga våra barn och följa hans steg – vi kunna möjligtvis förekomma mycket – o, den olycklige! antingen hans eller någon annans blod flyter kanhända i denna stund.” ”Förskräckligt, om er aning är grundad, Clara! Ej ett ögonblick är att förlora; men hvart – hvart skola vi följa honom i denna främmande stad? Himmel! det går omkring för mina ögon.” ”Till Sara Widebecks hus, min fru! Detta namn har hela natten sväfvat på hans läppar. Der måste han vara eller –” De båda qvinnorna med sina barn i famnen rusa ut på gatan. Sara och Celestine spritta upp vid åsynen af tvenne i deras rum inspringande qvinnor. ”Hvar är Albert? hvar är Albert? – Albert?” ropa Clara och Christin med en röst. ”Barmhertige Gud, hvad vill detta säga!” inföllo Sara och Celestine.
Förbättring och landvinning af nära 2,000 tunnland mycket bördig jord, hvarigenom ortens sädespronuktion betydligt skulle höjas, så mycket mer som närheten af rika kalklager gör underhållandet af jordens vextkraft till en lätt uppgift. 2:o Möjligheten att utdika åtskilliga ofta öfversvåmmade delar af den omkring 3 mil långa, vid sjöns norra ända belägna Kihls dalen, som ej direkt skadas af sjöns vatten, och derför ej helier deltager i sänkningsföretaget, hvarjemte man kan grunddika en ganska stor areal, som nu ofta lider af bottensvra. 3:o En ny kommunikation för vester om sjön belägna orter, genom en väganläggning öfver de sanka ängarne, hvarigenom afståndet tili Örebro förkortas med omkring en mil. Kostnaden för denna väganläggning blir högst ringa och kommer säkerligen att bestridas af ortens jordegare utan något anspråk på bidrag af allmänna medel. 4:o En förökad nytta för den genom nu pågående arbete förbättrade jorden vid de så kallade Granhammarskärren, till hvilkas afdikning Kongl. Maj:t redan i nåder beviljat lån af allmänna medel, då genom nu ifrågasatta sänkningsföretag beredes ett bättre aflopp för vattnet från dessa, på ringa afstånd från sjön Tysslingen belägna kärr, hvilka äfven äro beroende al Svartåns vattenstånd. 5:o Förminskning af skadliga dimmor och frost, som äro oskiljaktiga från all sank mark. Med afseende å alla de bär antydda fördelar ocb då endast genom understöd af allmänna medel möjlighet kan beredas till utförande af detta för provinsen så nyttiga företag, hvilket eljest, i följd af bristande tillgångar och svårigheten att, utan alltför stora uppoffringar, på enskild väg anskaffa erforderliga kapitaler, elter all sannolikhet, måste förfalla, tager jag mig friheten ödmjukligen anhålla: att Rikets Höglofliga Ständer täcktes anslå en summa af Etthundra Femtio tusen R:dr R:mt, att såsom lån på billiga vilkor, t. ex. 4 procents 36 Motioner i B onde-Ståndet 1862. N:o 25. ränta och 4 procents årlig amortering och möjligen 5 års råntefriliet, beviljas det bolag, som för berörda ändamål bildat sig, under benämning af Tysslinge sjösänknings-bolag.
Beträffande åter den sistnämnda anmärkningen mot förslagets hufvudsyftning: afskaffändet af Ståndens rättighet att utgöra särkilda, hvar för sig rådslående och beslutande gillen samt dessas förmenta rättsenliga uppkomst, så hänvisar jag till Svenska historien, sorn, i fall den läses i sitt hela sammanhang, ovedersägligen bevisar, att dessa särskildt rådslående och beslutande corporationer från början uppväxt genom ett mer eller mindre våldsamt intrång på den allmänna frihetens område; att de der bibehållit sig under fortgående, sällan hvilande bemödanden att skiftevis låna sig till biträde åt enväldet, få väldet, pr est väldet eller penningevä I de t, ja, stundom icke heller försmått att till biträde i partistriderna uppkalla sjelfva folk yran, och, hvad ändå värre än allt detta varit, stundom öppet påkallat, stundom, genom hemliga ränker eller genom de under partiyran förbisedda, nödvändiga följderna af inbördes split och afund, föranledt utländskt inflytande eller utländskt öfvervälde. Vaktorn oss, att i denna ömtåliga fråga gå till doms inför den stränga Historiens heliga altare; der är intet undseende, ingen nåd att vänta! Låtom oss hellre glömma fordna sorgliga förhållanden och i stället med inbördes förförtroende och försonligt sinnelag tillse, att något bättre för framtiden må varda beredt, på det kommande slägten må om oss kunna säga: de handlade förståndigt och med ensamt afseende på det allmännas bästa. Jag afstyrker bifall till Constit.Utsk:s förslag till jemnkningar i nuvar. Ståndsrepresentation och tillstyrker återremiss, samt att R. o Ad. ville såsom sin gemensamma tanka förklara: Att R. o. Ad. önskar ett förslag till repre - Den ii October c. m. 3n senta t i on sför ändri n g, grundadt på Svenska folkets representerande vid allmän riksdag på 2: n e kamrar, hvardera sammansatt af ledamöter från de hufvu dsakliga ståndsclasser som i landet finnas. Frih. Ehrenborgh, Gasp. Wilh.:
Jag tager mig friheten återföra i R. o. Ad:s minne, alt här nu är fråga om alt afgifva en opinionsyttring om decimalsystemet och att fatta ett beslut oin niyntcnhcten, hvilket sannolikt kommer lill verkställighet. Jag skall derföre afråda ifrån alt så långt utsträcka den första, ty R. o. Ad. förlorar derigenom sin delaktighet i det sednare. Jag anser äfven derföre, att det icke kan vara skäl att nu ingå i alltför många detaljer om decimalsystemets fördelar och dess reglerande, då fråga likväl icke kan blifva om någonting annat än godkännande af grundsatsen. Hvad den ifrågavar. punkten beträffar, så betviflar jag icke, att Utsk:s förslag antages af de öfrige Stånden. Det skulle derföre vara i sak likgiltigt hvad R. o. Ad. derom besluter; men om R. o. Ad. afslår denua del, så förlorar R. o. Ad. äfven tillfälle att besluta om den nästföljande punkten, som angår myntets benämning; och då jag tror, att R. o. Ad:s beslut i den delen kunde vara af en måhända nyttig inverkan, så är detta det egentligen praktiska skälet, hvarföre jag tror det kunde vara af vigt, att R. o. Ad. bifaller denna punkt. Ofverläggningen. förklarades nu vara slutad, hvarefter H. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, hemställde, om B. o. Ad. behagade bifalla BancoUtsk:s förslag, att räkne-enheten må bestämmas lill ett värde, som motsvarar en riksdaler riksgälds. Ropades starka ja, blandade med nej; hvarpå II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, det han trott sig finna, att denna proposition blifvit med öfvervägande ja besvarad. Hr Gripenstedt begärde votering. Upplästes till justering och godkändes följande voter.propos.: Den som bifaller BancoUtsk:s, i dess utlåt.
Såsom ansett. i fredligt förhållande, om deras varande öfverhet, regering och regeringssätt, höga embetsmän och sändebud, inre eller yttre förhållanden, företag eller underhandlingar; förbrytelsen skall anses enligt 8 Kap. 28 § strafflagen, och skriften konfiskeras. Är konfiskeras. 10:o. Allt kungörande i tryck af hvad som hörer till Statens å färde varande underhandlingar med främmande makter, eller eljest af Konungens, i sammanhang med dem, tillärnade beslut och afsigter. samt Dess ministrars, råds och sändebuds värf, om det ej sker med Regeringens tillstånd, eller med officiel tillåtelse; förbrytelsen straffes enligt allmän lag, och skriften konfiskeras. L!:o. Angripelser emot enskild man, hvilka å ära gå eller för dess borgerliga namn och rykte förklenliga äro; brottet straffes enligt allmän lag, och varde dessutom skriften konfiskerad. 12:o. Lögnaktiga konfiskeras. 15:o. Sedernas vanhelgd, vare sig genom offentliga läror till någon last, särdeles den, som sårar ärbarheten, eller sådana ohöljda och skändliga framställningar af denna lasts utöfning, hvarigenom främjandet af ett förderfligt lefnadssätt åsyftas; brottet skall straffas enligt allmän lag, och skriften konfiskeras. Såsom ansett. 6 Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 3. § 9:o. Hvar som grunder. Rubbning af qvarstad, hvaruppå försäljning eller utspridande icke följt, umgälles efter 8 Kap. 8 § UtsökningsBalken. § 18:o. Alla mål behandlas, äfvensom den brottslige, i alla de fall, då han ej redan gjort sig saker till dödsstraff eller fästning för lifstiden, skall ådragit. Böter efter denna Lag må ej för - vandlas i annat straff, än fängelse ä fästning, efter beräkning af Sexton Riksdaler Tretiotvå skillingar, såsom svarande emot hvarje månads fängelse, månaden räknad till Tjuguåtta dagar. Böter under ofvannämnda summa svare emot Fjorton dagars fängelse i orten, der förbrytelsen skett. 16:o.
En tilltalad skriftställare, sorn är illasinnad och ovärdig, kari ju välja sina fyra Jurymän sa qualificerade, att icke någon hederlig karl vill i Jury sammanträda med dem. Denna Domstols nytta heror helt och hållet på Jurymännens insigter, dygd och ädelhet: sakna de desse egenskaper, hvilket så lätt kan hända i följd af det besynnerliga sättet för deras utväljande, så kunna de lättare, än någon annan Domare, missbruka sin makt. Vid våra vanliga Domstolar åter, kan man åtminstone i allmänhet påräkna hos Ledamöterne så väl kunskaper och skicklighet, som känsla för rättvisa och moralité, jemte vana vid tvistiga sakers bedömande. Mig förekommer det derföre, som skulle indragningsmagtens afskaffande och Jury-inrättningens upphäfvande, långt ifrån att skada, ganska mycket gagna vår tryckfrihet och Samhällsordning. — Friherre Cederström har sagt, alt förslaget om horgens presterande af TidningsRedacteurer är stridande mot 86 § RegeringsFormen ocb ett obehörigt hinder för en hvars i §:n försäkrade rätt att utgifva skrifter. Borgens ställande är ej något hinder j utan blott ett villkor för rättighetens Den 27 Januari i f. m. 27 begagnande. I 86 §:n står: ”Med Tryck frihet förstås hvarje Svensk Mans rättighet, att, ulan några af den offentliga makten i förväg lagde hinder utgifva skrifter,” etc. Sedermera stadgas alt vissa Prolocoll ej få tryckas; och hvad är väl sådant annat, än med rättigheten förenade villkor, likasom horgens ställande? Med hinder förstås Censur eller förbud; men om något sådant är nu icke fråga. Det enda, sorn i afseende på vår Tryckfrihet har någon likhet med censuren, är Indragningsmakten; och det är just dess borttagande Utskottet tillstyrkt. — Friherrens tanka, att allmän åklagare kan tilltala för tryckfrihetsbrott någon annan, än den ansvarige Redacteuren, nemligen den som anses i sjelfva verket hafva författat den brottslige skriften, kan jag icke dela. Jag ser ingen möjlighet att kunna så långt intränga i dessa personers enskildt» förhållanden sig emellan.