Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För hvarje sockerbruk, anlagdt före år 1756, skulle betalas 600 och för sedermera anlagdt sådant bruk 400 d:r. Tullmjölqvarnar, som ginge hela året, åsattes en afgift af 40 d:r för hvarje par stenar. För andra qvarnar bestämdes olika afgiftsbelopp. Hvar och en mjölnare, som icke vöre borgare, skulle dessutom betala 4 d:r. Utaf de i äldre tider förpantade kungsgårdar och kronoräntor skulle erläggas 15 procent af räntornas markegångsvärde. För de mellan åren 1700 och 1740 verkställda 25 Verkställda förpantnlngar och försträckningar skalle betalas 6, och lör de förpantningar, sorn derefter skett, 2 procent af räntans murkegångsvärde. Kronoarrendatorer skulle erlägga hvar femte penning af arrendesumman; men om utarrenderingen skett genom auktion, skulle bevillningsafgiften endast utgöra 2 procent. Intressenterne i generaltullarrendet skulle, i ett för allt, såsom bevillning erlägga 30,000 d:r, Jernkontoret 10,000 d:r, Sjöassuranskompaniet 2,000 d:r och lottegarne i Trollhätte slussbyggnad en fjerdedel af intresset för deras insatta kapital. (Enligt det år 1762 utfärdade nya privilegium för Ostindislca handelns fortsättande under 20 års tid, från medlet af år 1766, skulle för hvarje vid denna handel begagnadt skepp, som till Göteborgs hamn lyckligen och väl återkommit, erläggas 75,000 d:r. Prenumerationsvis å denna afgift och utan räntas tillgodoberäknande skulle redan före 1762 års slut inbetalas till kronan 1,000,000 d:r.) Afgiften för de i städerna influtna hyror höjdes från 5 till 6 procent af det i hyreskontrakterna bestämda belopp; hvarjemte stadgades, att alla sådana konlrakter skulle för Mantalskommissarien eller annan förordnad person uppvisas.
Men de som endast se bistra ut derför att något nytt vågat uppstå och hotar att växa dem öfver hufvudet, de som göra allt för att undertrycka vår svenska literaturs naturenliga utveckling och som troget dölja ungdomens förtjenster, utbasunande dess fel och hånande dess sträfvan, mot dem är det en pligt att hvässa sina vapen och hugga in efter tästa förmåga. Det blir intet annat än sjelfförsvar. Skolan upphöjer sig sjelf, påstår man, kanhända med skäl. Utan tro på sin sak vinner-man ingen seger. Och Ti tro fast och säkert att den ' svenska literatur, som ännu ej sett dagen, skall växa upp ur den riktning, som nu kallas den nya och Jom kanske felar i ett och annat, det är möjligt, ja till och med säkert * men som likväl bär inom sig en lifskraft, som måste glädja oss, och ett allvar, som lofvar något. Låt vara att det är ofullgånget, att förmågan ibland har stäckt vingarna. Literaturdonjarne borde ha enaf vår Herres ofta påpekade egenskaper, den att se mera till viljan än till förmågan. Om jag nu kunde fortsätta med dessa ord: “ Glädjande nog har på sista tiden en förändring till det bättre inträdt. “ Men det vore inte sant. • Ty visst finnes det^ män, som se opartiskt öfver den literära rörelsen och som ha ett uppmuntrande ord för en hvar, som vill framåt. Men meningarna äro så delade (och skola väl så förblifva) att det är ett eget slags nöje att jemföra dem med hvarandra och se huru det, som i den enes ögon är hvitt, af den andra kallas svart. Läs till ex-eirfpel hvad som är skrifvet om Kjelland af Wirsén, Gödecke (i Nordisk tidskrift), Brändes, Warburg, Geijersstam och Levertin (i Ur dagens krönika)! Om uppsatserna som behandla Gengangere behöfver jag säkert ej ens påminna. Att nämna Strindbergs namn är som att kasta ett brinnande ljus i en kruttunna, och derför skola vi ej säga ett ord om honom annat än att han ej är typen för en “ realist “.
Och när jag uppbygger förfallna eller reparerar bristfälliga verkstäder och ombygger största delen af husets sågverk, så är detta ju en tillfällig utgift, som i framtiden kommer att bära riklig frukt. Pengar tröto aldrig min salig fader, och pengar komma heller icke att tryta mig. Jag vet fullväl hvad jag gör. – Det är glädeligt att höra. Jag talar för herr Halls eget bästa. Gamle herrn hade icke att fullgöra afbetalningar i reda pengar till några medarfvingar, som herr Hall har. Den årliga förtjänsten måste uppgå till betydliga summor, om den skall svara till herr Halls årliga, oundvikliga utgifter, såsom räntor på medarfvingars innestående kapital, lifräntor, egna hushållsoch andra omkostnader jämte välgörenhetsposter, hvilket allt går till ett ansenligt belopp. – Var utan oro, Carnegie! Mina inkomster äro tillräckliga, icke blott för att kunna uppfylla hvarje förbindelse utan ock för att kunna i någon mån räcka den idoga torftigheten en hjälpsam hand. – Kunna inkomsterna numera verkligen kontrolleras såsom i gamle herrns tid? Jag vill fästa herr Halls uppmärksamhet på att vid dessa sista Fastingsoch Persmessomarknader, då herr Hall själf fört kassa, stå många poster så i debet som kredit noterade i riksgäld, då de utoch ingått i banco och tvärtom. Det blir därför ej lätt för herr Hall att för sig själf eller andra göra reda för de penningar, som herr Hall har om händer. Jag kan tryggt påstå detta, sedan jag blifvit satt att afsluta dessa kassaräkningar, hvilket dock ej lyckas mig för deras oredighets skull. – Det kan jag med lätthet själf göra, om Carnegie vid tillfälle lämnar in boken. Jag har min metod för mig. – I det fall att herr Hall verkligen själf förstår sin kassakladd, som inte på långliga tider blifvit balanserad, skulle jag gärna vilja ha förklaring på hur det hänger ihop att, när jag i kredit och debet hopsummerade den häromdagen, befanns det att 84,000 rdr blifvit utgifna utöfver hvad som är inkasseradt. John Hall funderade ett ögonblick. – Var god och bär hit kladden, så finner jag nog snart hvad jag menat. Och Carnegie! Jag vill inte göra några affärer med commercerådet Björnberg. Var god och säg honom det.
Om förhållandet icke alltid är sådant i Sverige, så är det ett fel, som ej må förvärras genom ett annat, hvarpå tjensten mäste, i de flesta fall, blifva lidande, För närvartde skulle det anses opassande, om någon ecklesiastik, civil eller militär embetsman tillika vöre skomakare, skräddare, smed eller kopparslagare. Likväl äro alla dessa yrken nyttiga och nödvändiga. Hvarföre skulle det då vara tillåtligare att idka bränvinsbränning, som i allmänhet är skadlig och umbärlig? Om hon, enl. Konungs och Ständers sammanstämmande mening, är sådan, men hennes idkande dock lills vidare medgifves, pä det att ett hastigt afbrott ej mätte vålla ännu större skada, hvarföre skulle samhället tillåta sina tjenare en handtering, som det, enl. Utsk:s förslag i 1 §:s 3 mom. icke medgifver på sin jord? Den jäfvighet, som genom bränvinsbränning kan upkomma för domare och åklagare, kan äfven ega rum för andra civila embetsman, till och med för militärer, om t. ex. uplopp för bränvinets skull inträffa och måste med väpnad hand kufvas. Ar det en samvetsoch hederssak för prester att icke tillverka en vara, hvilken gör samhället så mycket ondt, och i längden måhända mera än yttre fiender, hvarföre Skulle handteringens underlåtande icke vara en samvetsoch hederssak äfven för krigaren, hvilkens ständ företrädesvis anses för hederns och hvilken framför andra skall göra de största upoffringar för samhällets nprätthållande? Om Ulsk. kunnat tillstyrka, hvad jag anser alltför strängt, nemi. åläggandet för 524 Den 27 A'pril e. m. vissa embetsman, som hittils idkat bränvinsbränning, att dermed uphöra efter 3 års förlopp, hvarföre skulle det icke hafva kunnat förbjuda dem, som sjelfmant afstått från yrket, eller aldrig drifvit det, att hädanefter befatta sig dermed? I hänseende till dem, som redan göra det, torde samhället emedlertid böra hafva det undseende, att dem tillätes dermed för framtiden fortfara i samma mån som förut.
Den af Revisorerne vid räkenskaperna härför gjorda erinran, att redogörelsen för fondens förvaltning hufvudsakligen måste sökas i de bifogade verifikationerna, och att hänvisning till dessa antingen alldeles icke skett, eller ock endast på en gång för ett helt läns räkenskaper, skall, genom en fullständigare så kallad inkartering, hädanefter af bokslutaren blifva iakttagen. Undsättnings-anslalterna för 1826 ars missväxt. Redovisningen härför har upphört med år 1847 och är lemnad utan anmärkning. F. d. Allmänna magasins-fonden. Hvad Revisorerne anmärkt, angående fondens slutliga utrednings påskyndande och omsider befordrande till slut, är redan iakttaget dymedelst, att den dervid anställde tjensteman blifvit anbefalld, alt, inom nästa Mars månads utgång, hafva 1849 års hufvudbok afslulad samt räkenskaperna och handlingarne allemnade till Allmänna Maga - — 190 — sinskonloret, sorn det derefter, utan någon särskild kostnad för Staten, åligger att handlägga de qvarvarande ärenderna samt uppgöra de ytterligare hufvudböcker, som erfordras, intilldess allt slutligen varder redovisadt. Emellertid må nämnas, att det väsendtligaste hindret för utredningens afslutande beror på afgörandet af flera äldre balansmål, som äro dragna under Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-rätts pröfning och afgörande. Stats-kontoret framhärdar, med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts uuderdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, P. WESTERSTRÖM). C. E. af TUNELD. TH. NYSTRÖM. A. V. KOCK. C. W. GRÅÅ. P. G. WELIN. Stockholm den 22 Februari 1850. 0. F. af Sillén. Jac. Fr. Mullcrn. — 191 — Ofver-Direktörs-embetets vid Kongl.
En Lag som är allman bör wäl derföre »veira lika för aila Undersåtare at efrerlefwa. Efter mic degrep kan cj et lagligt Bördeklander ske, utan pennimgars nedeller insättning, jämte stamning a »vederbörande; ty Stämning utan at insätta penningar, anser jag efter ivar gamla Lags rätta mening, wara något sadanl svin är af ingen betydelse. Jag förenar mig derföre med hivad Herr i^näsrstroläs lVIemorirl inne, haller, samt hwad Häradshöfdingen k-e^onstolps anio» r, at inom natt och ar ifrån första Upbudet, mätte bliswa den före»krifna lid as klander ä köp af jord ä landet; dä dera i sadant fall något klander ej anrörts, blijwer Lagständet, och Fasta bewilljas »vid Fjerde Tingek. Grefwe koste, -Xrviä Lric. Lag-Utskottet har haft lii ögnamarke, icke allenast at bibehålla Bördeman wid den i Lag honom förundta rätt, och at densamma icke mätte til Köpares olägenheter utwidgas, utan ockla, at i möjeligaste matto förkorrta Lagfarlsciden pä sadana köp, som icke äro klander underkastade. Om Ridderskapec och Adeln nu förlänger tiden. för Bördemän med insättande af Bördeskilling, sa hemställer jag, hwad tid skall dä blifwa för Lagfarten pa de köp son» icke klandras? Herr Grefwe» och Landt - Marskalken proxonerscls om Ridderskapec och Adeln behagade bifalla §. utan tilläggning? Besvarades med Ja och Nej. Herr 8 reät, polian Hxsl. I grund af Fri. herre Lo^es yttrande sär jag anmärka, det han synts tro, at när Bördeskilling nedsättes wid Tredje Tinget, tiden för bördeötalan blefwe föga inskränkt, i jämnsörelse med den tid Lagen tilförene derföre utstakat. Lagen har til fastas erhållande utsatt en tid af Et ar ester tredje ZZ4 Upbudet.
Vidkommande derefter den sockneuämnden tillerkända ersättning tillåter jag mig erinra, att den utgör blott en del af den ersättning, som äfven förmyndaren tillkommer; men då äfven socknenämnden åtnjuter en sådan vedergällning, så synes det icke vara för mycket fordradt, om äfven en del af besväret skulle falla på dess del. H2 I>en 17 J uT i. I allmänhet kan man väl antaga, att (le flestas intressen äro bättre bevarade, då de sjelfve få tillse att de befrias ifrån ansvar, än om de påtvingas ombud, hvilkas fördelar kunna stå i strid med deras egna. Till bemötande af Gr. Mörners yttrande, att desse gode mäns verksamhet naturligtvis ieke kunnat förmärkas på en mängd ställen, der de icke funnits, får jag förklara att jag, för min del, eger kännedom om ganska många socknar, der sådane gode män blifvit valde, men gjort ingenting. Det har just varit med erfarenhet häraf som Utsk:t ansett lämpligast vara att åt domaren lemna kontroll i afs:de på berörde räkningars ingifvande; samt att förmyndaren sjelf och icke socknenämnden bäst bör kunna bereda domaren tillfälle att vidmakthålla denna kontroll. Gr. Mörner: Till svar å Gr. Sparres senaste yttrande får jag nämna, att jag icke anser någon egentlig vigt ligga deruppå, antingen det stadgas, att socknenämnden skall aflemna förteckning å de räkningar, som nämnden mottagit till granskning, eller å de räkningar, som redan blifvit granskade. Då jag förra gången upträdde, begagnade jag ordet »granskade räkningar», dertill föranledd af det förhållande, att, såvidt mig kändt är, man hittills vanligen på sådant sätt förfarit. De gode männen eller socknenämnden utsätta nemi. en viss dag för sådane räkningars mottagande från ett visst distrikt, och förmyndaren kommer då tillstädes, får sin räkning granskad, stoppar den åter i sin ficka och begifver sig sedan med densamma hem; samt behölver, i sådant fall, alldeles icke något qvitto. Vederb:de grauskningsförrättare åter måtte väl sjelfve, för egen del, ega kännedom om den af dem verkställde granskuingsåtgärd.
Som jag nyss visade, är det omöjligt att en dylik författning skall kunna utfärdas med mindre än att den bedömes af militärer, huru den kommer att gagna. Hvad K. M. i afseende å författningars tillämpning af Coll. vill veta, är sedermera, icke huruvida författningen lyder så eller så, eller om den öfverensstärnmer med andra författningar, utan K. M. vill veta, huruvida en författning, sådan som K. M. vill utfärda densamma, i dess praktiska tillämpning skall blifva nyttig eller skadlig; och häröfver kan ej det civila elementet bestämdt yttra sig. Huru 104 Den 24 Oktober f. m. skulle det för öfrigt gå till, om vi hade denna afdelning? Jo, utan tvifvel så, att remiss ovilkorligen skulle ske till den militära afdelningen, med skyldighet för densamma att begära sammanträde med eller utlåtande af den civila, eller tvärtom. 1 begge fallen komme sannolikt det förhållande att inträffa, att olika utlåt:n sökte göra sig gällande, och att det civila elementet hellre holle sig till författning och form, då det militära mera gjorde afseende på nyttan och tillämpligheten. Utan att tala om tidsutdrägten, kan följden blifva den, att frågan blefve hvarken hackad eller malen. Det är denna fruktan som bestämmer mig för att motsätta mig Hr Björcks reservation. Hr Björck synes vilja äfven tillägga denna afdelning en inspektion af kassan. I afseende härå vill jag nämna, att ej något finnes att befara ang:de en misshushållning. Jag vill dessutom i förbigående fästa uppmärksamheten på, att det ligger ett misstag i hvad Hr Björck sagt om bokföringen. Det finnes nemi. alltid en journal, upptagande inkomster och utgifter, hvilken öfverlemnas till hufvudboken för verket. Då vi hafva skiljt fondförvaltningen från Krigs-Coll., har hvarje afdelning att röra sig med blott den hvarje afdelning tillkommande anparten, hvilken är en fixerad summa. Skulle en öfver-assignation af en afdelnings-chef ega rum, — hvilket är någonting otänkbart, — blefve följden, att kassan ej medgåfve verkställigheten af de utbetalningar, som annars, i fall öfver-assignationen ej skett, skulle hafva egt rum.
Beträffande derefter den ifrågaställa nedsällningen af bevillningen för handel och rörelse samt för fastighet, så synes det Utskottet, att, då Rikets Ständer vid sednaste Riksdag nedsatt denna bevillning till hälften emot hvad den förut utgjorde, bland annat under förutsättning alt derigenom skulle beredas samvetsgrannare uppgifter och pröfning vid laxeringarne, men detta mål i allmänhet icke kan anses hafva blifvit upp nådt, anledning icke är för handen att i omlormälda hänseende nu medgifva någon ytterligare eftergift, helst densamma tvifvelsutan skulle komma att hafva till följd en betydlig minskning i stals-inkomsterna; och då det torde kunna antagas att stats-behofven vid innevarande Riksmöte komma att taga i anspråk alla förut påräkneliga tillgångar, har Utskottet ansett sig böra hemställa, att någon nedsättning af bevillningen för rörelse och näring samt fast egendom icke måtte af Rikets Ständer beviljas. Uti sin förut omnämnda motion har Herr Henschen föreslagit att vid beräkning af den skallskyldiges årsinkomster först derifrån måtte afdragas 100 R:dr B:ko för hvarje person, han vore skyldig underhålla, nemligen för honom sjelf, hans hustru, barn samt gamla orkeslösa och utfattiga slägtingar, äfvensom späda, medellösa fosterbarn, så vidt han dem fullt försörjde, samt att, då dessa grunder ej kunde fullt tillämpas på faslighets-bevillningen, utan lätt föranleda försnillning genom fastigheternes klyfning och fördelande på flere namn, denna måtte i stället nedsättas till 32 sk. b:ko för hvarje tusende af fastighetens taxeringsvärde; hvarjemte Herr Nygren yrkat att fartygsrederier. som i räkenskap icke upptagit assurans utan sjelfva slå risk, måtte derför samt för slitage få afdraga 15 procent af inkomsten innan den såsom behållen taxeras. 8 Beirilhiings-Utskotlets Betänkande N;o 5. Den i Bevillnings-Förordningen uttryckta grundsats att afdrag endast må ega rum för aflöning åt verklige arbetare och arbetskostnad samt bevisliga förluster i och lör rörelse, torde tvifvelsutan vara fullkomligt riktig.
Fast jag visserligen ej hyser ett sangviniskt hopp om, att barnet, äfven vid ett konseqvent bruk af det samma (t. ex. ett st. 4 gånger dagligen), skall vara fritt för att angripas, står det dock fast, att, liksom en hel och sund yttre hudbeklädnad skyddar mot smitta af infektlösa sårsjukdomar, bör ock en hel och normal slemhinna vara det bästa värnet mot sjukdomsfröets inträngande, detta under förutsättning af, att, efter hvad allmänt antages, svalgdifterin och de epidemiska inflammationerna i svalget börja som en lokal infektionsprocess. » H.- V. för d e n bästa uppsatsen öfver n å g o t sjelfvaldt ämne, h ö r a n d e till h e m m e t s v e r l d. håller täflingsskrift, bör sättas ordet: På det våra ärade läsarinnor Täflingsskrift. Ingen behöfver p å minsta sätt låta sig af hållas af fruktan för brister i stiliseringen a f d e gjorda meddelandena, ty dessa o m r e d i g e r a s alltid a f o s s, o m s å behöfves, innan de införas i tidningen. Och redan nu hafva vi gjort början härmed, i d e t v i utfäst ett pris a f femton (15) kronor Toaletten. Obs! Att rengöra hårborstar med äggula. Rengör man goda, dyrbara hårborstar med soda och vatten, så blifva de väl rena, men deras utseende lider deraf. En håreller klädesborste blir renast och alldeles som ny, om man mättar den med äggula, låter massan helt och hållet torka och derefter aflägsnar den samma. Har detta skett, så tvättar man borsten ren med ljumt vatten. För att tillmötesgå från några håll uttalade önskningar, hafva vi framflyttat täflogatidens utgång till den 31 januari (i st, f, i prof numren bestämda 15 januari), Flere iäpingsskrifter hafva redan inkommit. Stockholm i januari 1888. Redaktionen. Fönster trädgården. ran är dyrare och fårgen blir icke så fin. Lena. Bakning-. Sandbakelser.
Om föreslagne åtgärder till Skogs besparing, dels genom trädens qvistning vid allmänna Sommar vägar, dels genom trädqvistars eller grenars begagnande vid utstakning af Vintervägar. Angående väckt motion om uppsägning af burskap för medellösa Borgersman i Städer. Rörande väckt fråga om utvidgad Smidesrättighet och om upphäfvande af Smidesförbud på vissa ställen inom Bergslag. io8 Den 9 Mars e. m. N:o 80. Öfver återremiss af Utskott tets Betänkande N:o 37, angående motioner om upphörande af NationalBeväringen på Gottland. Lades på hordet. Upplästes följande från RiddarliusUtskottet inkomne Memorial: (Se Bilagan till detta Protocoll.) Lades på bordet. Ilögloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan half till 11 om aftonen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. Onsdagen den ii Mars 1829. Plenum kl en qvart till 12 Förmiddagen. Sedan Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter blifvit samlade, tillkännngaf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalkenj att Hennes Kongl. Höghet Kronprinsessan väl utsatt klockan 12 i dag till emottagande af underdånige lyckönskningar af Rikets Ständer, i anledning af Dess lyckligen återvundna hälsa; men att Hans Kongl. Den ii Mars. Höghet Kronprinsens tjenstgörande Kammarherre, Friherre Claes Fleming, just nu hos Hans Excellence anmält, det ifrågavarande GratulationsGour Blifvit uppskjuten, emedan Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Sophia Albertina ganska hastigt och illa insjuknat; och enär Ridderskapet och Adeln troligen ansett detta Sammanträde såsom endast ett SamlingsPlenum, samt flera Ledamöter, af denna anledning, sig nu ej heller härstädes infunnit, ansåg Hans Excellence sig icke böra i dag för Ridderskapet och Adeln föredraga något ärende. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan 12 på dagen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. Fredagen den io Mars 1829.
Maj t göres underdånig anmälaa om regleringen af hvarje Hufvudtitel, enligt dessas nuvarande, men troligen innan Riksdagens slut förändrade indelning, utan får i stället vördsamt hemställa, om icke Rikets Ständer, med afseende å ett dylikt förhållande, samt tillika derå, att Riksdagen redan så betydligt framskridit, utan att Rikets Ständers beslut, rörande omförmälda vigliga frågor, kunnat hos Bill. till R. St. Prot. 1840 och 1841- 1° Sami. ä.clra A/d. 3 18 Expeclilions-Utskottets Memorial, N.o 1*f - Kongl. Maj:t 1 underdånighet anmälas, skulle vilja besluta, alt rörande hvardera af de hittills afgjorda delarne utaf Statsregleringen, utan afseende på hvilken Hufvudtitel de tillhöra, serskilda underdåniga skrifvelser böra till Kongl. Majit från Rikets Ständer ingå, då Rikets Ständer sedermera, när frågan om en förändrad indelning af Hufvudtitlarne hunnit af Rikets Ständer afgöras, blifva i tillfälle hos Kongl. Majit i underdånighet anmäla de beslutade anslagens ordnande under de af Rikets Ständer bestämda Hufvudlitlar. I sammanhang härmed anser sig Expeditions-Utskoltet böra anmäla , att för närvarande allenast en enda Hufvudtitel, nemligen den Tide, befinnes i det skick, alt underdånig skrifvelse derom kan till Kongl. Majit expedieras. Slockholm den 18 November i84°- N:o IT. Memorial till Vällofl. Borgare-Ståndet, i anledning af erhållen åter remiss å Utskottets förslag till underdånig skrifvelse, JS:o i3g.
Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständers Stats-Utskott, angående Stats-Verkets tillstånd och behof; Gifven Stockholms Slott den 15 November 1850. I öfverensstämmelse med gällande Grundlagsstadgande, afgifver Kongl. Maj:t härmed Dess Nådiga Proposition om Stats-Verkets tillstånd och behof. Vid pröfningen af dithörande frågor har Kongl. Maj:t omsorgsfullt sökt att, i afseende å föreslagna utgifter, iakttaga all den inskränkning, som omständigheterna ansetts medgifva. Det liar ock derigenom och i följd af den tillväxt de för Statsregleringen afsedda inkomster vunnit, blifvit för Kongl. Maj:t möjligt att, ehuru flera nya behof förekommit, likväl finna utväg för fyllandet af de angelägnaste inom de sålunda befintliga ökade tillgångarne. Sedan Rikets Ständer redan år 1830 förnyat deras förut gjorda framställning derom, att, till vinnande af enhet och större ordning vid uppbörden af skattebidragen samt lättnad och bättre kontroll vid deras redovisande, all kronouppbörd, skatt eller afgift, som vore till serskilda förvaltningsverk anvisad, med undantag endast af Riksgäldsmedlen, måtte till Statsverket ingå, emot det att erforderliga anslag för bestridande af de utgifter, hvartill dylika medel voro afsedde, blefve berörde förvaltningsverk tilldelade, hvarigenom äfven vunnes, att flerfaldiga serskilda redogörelser, som det ålegat uppbördsmännen att aflemna, kunde undvikas; så har, efter det nödig utredning af detta vidlyftiga ärende föregått, berörde framställning numera kunnat blifva föremål för Kongl. Maj:ts pröfning: Och som Kongl. Maj:t dervid funnit Sig böra till Rikets Ständer aflåta serskild Nådig Proposition om de åtgärder, som för ändamålets vinnande ansetts erforderlige och lämplige, hänvisar Kongl. Maj:t till berörde Proposition, i afseende å sådane förändringar uti statsregleringen, som af bifall till de uti densamma gjorda framställningar skulle blifva en följd. Bih. till R. St. Prop. om Statsv. 1850. Hvad beträffar Stats-verkets så väl ordinarie, som extraordinarie inkomster; så har Kongl. Maj:t funnit