Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det skulle således, enär aktieegarne icke kunna tvingas att, utöfver hvars och ens teckningssumma, göra något ytterligare tillskott, kunna blifva en nödvändighet för bolaget att till Staten afstå jernvägsanläggningen; och fråga uppstår alltså, huruvida det icke för Staten vore mera förmånligt att, genom någon eftergift af ränta, söka förekomma nödvändigheten att öfvertaga jernvägen och underhålla trafiken å banan. Härvid bör icke förbises, att Statens stambana och Borås-banan, i anseende till deras olika spårvidd, icke kunna draga någon ömsesidig fördel af hvarandras lokomotiver och vagnar, och att de af samma orsak icke heller kunna begagna gemensam verkstad för den rörliga materielens underhåll. Då härtill kommer att, om Borås-banan blefve Statens egendom, trafikomkostnaderna på det hela säkerligen blefve större, än då trafiken 4 Stats-Utskottets Utlåtande M 102. af ett enskildt bolag ombesörjes, hvadan enda sättet för Staten att draga verklig fördel af Borås-banan, i händelse densamma komme att till Staten öfverlemnas, vore att förändra dess öfverbyggnad till samma spårvidd och bärighet, som stambanans, hvilken förändring dock skulle förorsaka en betydan 'e ^igift, synes det otvifvelaktigt, att det är för Staten fördelaktigast, om Borås-banan, hädanefter som hittills, förblifver ett enskildt bolags tillhörighet, helst erfarenheten visat, att rörelsen på oftanämnda bana tillskyndat stambanan en allt mera vexande nettoinkomst.
Ståndens split skulle fortfara såsom nu är förhållandet, och att dessa icke skulle förminskas derigenom, att vi sammanträdde i en gemensam församling, som kallas Riksnämnd, när denne nämnds ledamöter hafva rättighet sig förbehållen att gå tillbaka till sina kamrar och der ånyo öfverlägga och serskilt besluta. Vi hafva redan erfarenhet i våra nuvarande Ulsk. af elt sådant sammanträdande utaf Ståndens serskilda elementer. Hvar och en som arbetat i Utsk. har säkerligen lika med mig erfarenhet derom, att merendels der går ganska vänligt till, och man synes hafva öfvertygat hvarandra under diskussionen, men när det kommer till omröstning, så ser man att Stånden äro oense, och att sådant äfven är förhållandet sedan öfver ärendet efter förnyad handläggning inom Stånden skall i sammansatt Utsk. röstas. Detta är en anledn., äfvensom att då man ville inrymma de orepresenterade, man icke gjorde del fullständigt ulan på ett sätt, hvarigenom, efter min öfvertygelse det i en ärftlig monarki 7 H. 15 226 Den 27 Maj e. m. mest nödvändiga element, eller Adeln skulle tillintetgöras. Detta har tillsammans utgjort anlednm, hvarföre jag ansåg att detta förslag icke innefattade ett steg framåt. Den siste värde talaren har yttrat att Adelns medlemmar utgjorde 3000 personer, efter afdrag af dem, som äro under 25 år och icke hafva qvalifikation för att kunna representera eller sälta fullmäktige för sig. Jag förmodar alt den värde lalaren dermed menade både män och qvinnor. Den värde talaren säger vidare att då 3000 personer ega rättighet att tillsätta 60 representanter, så skulle hvar 15:de komma i fråga att blifva representant. Jag skulle eljest vilja anmärka att det vore hvar 150:de. Men jag fäster mig mindre vid den andel i representationen, som R. o.
Maj:t oktrojerade Filialoch Privat-banker må, utan hinder af det i 9 Kap. 6 §:n Handels-Balken gifna förbud, så väl sjelfva gifva, som af andra taga den ränta, hvarom öfverenskommas kan. Detta memorial tillika med de inom Vällofl. Borgare-Ståndet deröfver afgifna yttranden hafva blifvit remitterade till Sammansatta Bankooch LagUtskottet, hvars åliggande det alltså är att betänkande i ämnet afgifva. Utaf omförmälde yttranden inhemtas, att förslaget inom det Stånd, der det blifvit väckt, rönt föga understöd. Tvärtom hafva vigtiga betänkligheter emot detsamma blifvit framställda, bland hvilka förnämligast den, att, om Bankerne komrne att höja räntan för hos dem insatte penningar, de personer, hvilka egde inteckningar i fastigheter skulle skynda sig att uppsäga inteckningarne, för att placera sina penningar i Bankerne, till mycket men för jordbrukarne, hvilka redan voro nog betryckta genom de lågt sjunkna priserne å jordbrukets alster; hvarjemte vådan utaf räntans frigifvande under en penningekris blifvit framhållen. Såväl med afseende å nämnde betänkligheter, som på de skäl Utskottet i dess Betänkande N:o 1 anfört för sitt afstyrkande af räntans frigifvande i allmänhet, hvilka till stor del hafva sin tillämplighet jemväl på frågan om bank-räntan, och då dessutom Rikets Ständer, genom det redan fattade beslutet om tillåtelse att gifva och taga provision å det till allmänna rörelsens underlättande å utrikes ort upptagna lån, gått så långtiden rigtning, motionären afsett, som närvarande förhållanden kunna kräfva eller tillåta, får Utskottet vördsamt hemställa, det Herr Björcks ifrågavarande förslag icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 9 Februari 1858. Bankooch Lag-Utskottets Utlåtande N:o 6. 3 6. Ånk. till Exp.-Utsk. den 13 Febr. 1858, kl. 11 f. m.
Fåroch Lammskinn: 219* Svarta, öfriga slag 1 sk. per dito. 220. Alla andra oklippta 3 rst. per dito. 221. Hermelineller Lekattskinn 2 sk. per dito. 222. Hillerskinn i sk. 6 rst. per dito. 2 23. Jerfeller Filfrasskinn 1 sk. per dito. 224. Loskinn 1 sk. 6 rst. per dito. BevillningS' Mårdskinnoch Mårdsvansar 5 sk örst.per skålp. 226. Nertzeller Menuckerskiun 2 sk. 6 rst. per dito. 227. Renskinn 8 rst. per dito. 228. Riifskinn sk. per dito. 229. Skjalskinn 3 rst. per dito. 280. Utlerskinn 2 sk. 6 rst. per dito. 267. Stål: gjut 8 sk. per 100 skålp. 268. garf 3 sk. per dito dito. 269. andra slag 2 sk. per dito dito. 274. Tennoch Blyaska 1 sk. per skålp. 275. Tjära 4 skper t:a. 278. Tobak: Stjelkar 5 rst. per skålp. Fanerskifvor 1 R:dr per 100 R:drs v. 290. Handspakar 2 sk. per dussin. 292. Läkter: sågade 2 sk. per tolft. 393. Pumpträd, borrade 4 s^- Per st* 294* Ribbor, längre eller kortare 9 sk. per tolft. Stäfver: laggoch botten af till och med verktums längd å de förra och högst 27 verktums längd å de senare: 296. af ek 8 sk. per 120 st. 298. af bok, furu eller gran 1 sk. 6 rst. per dito dito. 307. Årträd eller ämnen till åror 4 paret. 319.
Anses 1 § Grundloven och 1 § RiksAkten och den i Svenska Konst.Utsk:ts Betänk, af d. 25 April omtalade jemlikhet i rättigheter emellan de båda folken Den 17 Mars e. m. ‘269 med afs:de härpå betyda, att revisioner böra verkställas efter sådana grunder, att främsta rummet inom föreningen bör åt Sverige^bibehällas ? Denna Utsk:ts deduktion anser jag vara alldeles oriktig. Ett fritt och sjelfständigt Norige är väl i politisk mening likställigt med ett fritt och sjelfständigt Sverige, de må föröfrigt vara i industrielt och ekonomiskt hänseende olika. Hur skall man eljest förstå utöfvandet af politiska rättigheter, vare sig stater emellan eller inom samma stat? K. M. förklarar sjelf i sin Propos. af d. 13 April 1815 (pag. 13 i Betänk:t) till Ständerna, att han ansett sig »af flera skäl berättigad att erkänna grundsatsen af en fullkomlig jemlikhet mellan begge rikena i alla de frågor, som rörde deras gemensamma styrelse.» Stater, som hafva fullkomlig jemlikhet i deras gemensamma styrelse, skola väl vaya politiskt likställiga. Och ehvad de det icke äro, till följd af ofullständigheter i det gemensamma fördraget, så måste dock principen hållas i helgd, och ofullständigheten, stridande mot densamma, undanrödjas genom revision af de gemensamma stadgarne. Principen äf likställighet får dock icke angripas. Hvad åter angår de konstitutionela förhållanderna, rikena emellan, finnas de angifna i åberopade Kongl. Propos. af 1815, der det heter, att »K. M. ansåge §§ 1, 6, 7, 8, 26, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44,47,48 af Noriges Rikes Grundlov egentligen omfatta de ämnen, som för båda rikena voro gemensamma.» Nar nu 12, 13, 14 gg af Grundloven, som omfatta Ståthållarefrågan, icke finnas bland de ofvan upräknade, och onekligt frågan om
Gr. Puke, Folke Magnus: Då mitt på f. m. framställda yrkande att ifrågavande Betänk, mätte med ogillande läggas till handl., blifvit af åtskilliga talare så upfattadt, som skulle jag förklarat, att jag ogillade Utsk:s rättighet att framkomma med sitt Betänk. får jag förklara, alt det alldeles icke afsåg något sådant, utan att jag endast önskade att Betänk, icke måtte till någon åtgärd från R. o. Ad:s sida föranleda, och då detta mål kan vinnas endast genom Betänk:s läggande till handl., får jag förena mig med de Hrr ledamöter, som framställt ett sådant yrkande. Starka rop på Propos. hördes åter. Hr Tersmeden, Pehr Reinh.: Jag skall vara ganska kort. Jag hade önskat slippa uppträda vidare, enär vid ett tillfälle, sådant som detta, ett yttrande kan vara nog om ej för mycket; men med ani. af Gr. Sparres sista anförande, som till en del synes rigtadt emot mig, anhåller jag att få nämna några ord: Hr Gr. har sagt, att den anmärkn. som gjorts i afseende på lag-formen, vore af den beskaffenhet att den borde ha framställts af Const.Utsk. samt alt hvar och en annan som gör en dylik anmärkn., resonnerar som den blinde om färgen. För det första får jag fästa Gr:ns upmärksamhet deruppå, att i 17:de punkt, af mern. finnes just den af mig omnämnda underlåtenheten uptagen, och för det andra får jag nämna alt jag egentligen icke framställt något klander i detta hänseende, utan endast refererat de allmänna klagomålen, samt rigtat mina anmärkn.-r förnämligast emot Const.Utsk., hvarjemte jag tagit mig friheten alt påyrka revision af åtskilliga äldre lagar, hvarvid jag Den 5 Juli e. m. 115 synnerligen fäst mig vid brottmålsoch kyrkolagen.
Elter nu gällande AuctionsFörfattningar, är ingen controll derpå, att icke anbudet kunnat blifva lägre, i fall auctionen fått fortsättas, äfven sedan de förseglade uppgifterne blifvit brutne, och sådant skulle väl tyckas hafva något skäl med sig, efter som det bästa priset bör sökas. Den omständighet, som af Herr Nordensköld och Friherre Lagerbjelke blifvit anmärkt, att nemligen det icke vore möjligt att vid Auctionens början öppnade skrifteliga anbuden, utan flera dagars tidsutdrägt, förfaller, om man vid auctionens kungörande bestämdt föreskrifver, att å de förseglade anbuden skall utanpå vara tecknadt till hvad artikel de höra. De kunna då genast uppbrytas. Herr Reutersvärd har åter föreställt sig, att derigenom, att de skrifteliga anbuden före auctionen öppnades, täflan i de munteliga anbuden skulle försvinna. Mea vid närma - s* Dft: l ,4 ugust t /, m, re skärskådande förfaller äfven detta inkast; ty om icke det förseglade anbudet innehåller något lägre pris, blifver det munteliga naturligtvis fastståndande och något vidare upprop kommer då ej i fråga. Osäkerheten för lefveranteuren, huru anbuden vid den öppna auctionen efteråt kunna utfalla, verkar »tvifvelaktigt att han måste genast uppgifva möjligast lägsta pris, så vida han ej vill äfventyra, att se sig underbjuden. 1 afseende ater pi den omständigheten , att en frånvarande lefveranteur, skulle förnärmas, genom det att en närvarande med ett run* stycke understege hao6 anbud, får jag anmärka, att det icke alltid är blott ett runstycke i fråga, utan ofta flere Riksdaler; och Staten skall alltid vinna, ju friare täflan är. Jag tror således de förenade Utskottens Betänkande vara väl grundadt och att de anmärkta svårighe* terne kunna genom ordning förebyggas. I föl* je häraf tillstyrker jag, att Betänkandet må bifallas. Friherre Lagerbjelke:
419' tierva rila BondeStåndet har åter d. 6:le dennes sig sålunda utlåtit, att, med tillämpning af 6g J, Regeringsformen funne väl Ståndet, det frågan om en Bröllopsgärd måste förfalla, enär 3:ne Stånds sammanstämmande förklarat någon sadan icke böra ega rum, men hvad anginge det redan gjorda förbehållet, alt de af meranämnda fond använde 300,000 R;dr borde genom repartition å andra näringar ersättningsvis, eller sorn vill säga detsamma , genom motsvarande lindring , komma jordbruket till godo, kunde den, i händelse af afslag i de öfrige 3'ne Bespective MedStånden ej betraktas annorlunda , än såsom en i afseende, på sältet för Bevillnings-grundernes tillämpning' och Bevillningens fördelning yppad skiljagtighet, sedan likväl först blifvit utrönt, orri Bevillningsutskottet ej skulle finna utväg, att i sammanhang med berörde fördelning, hvaröfver särskildt Betänkande införväntades, BondeStandets fordran uppfylla, i hvilken afsigt Utskottets Utlåtande äfven återremitterades. Vid ett sådant förhållande och då en så beskaffad lindring eller åtgärd vid Bevillningens fördelning, som af Hedervärda BondeStåndet nu yrkad blifvit , ej efter Utskottets mening lärer kunna medgifvas, förr än Bevillnings - beloppet är vordet bestämdt, hvilket ännu icke skett, el. ler utvägar finnas, att af andra tillgångar få denna i Bevillnings-Summan sålunda uppkommande brist ersatt, utan att lägga den åt jordbruket med. gifna nedsättning å de öfrige Näringarna, samt andre skattdragande Medborgare, hvilken förhöjning åter motstrider den antagna grunden af en 4 20 Bevillning! Utskottets Betdnkanden. lika och rättvis beskattning, anser Bevillningsutskottet sig ej kunna Hedervärda BondeStåndets framställning understödja ; hvilket såsom svar å nämnde Stånds yrkande till Riksens Höglofl.
» Du är fuktig och kall, och du ser så blek ut; det är nog bäst, att du inte tar mot Max, inte i dag — kom ihåg, doktorn har sagt, att du skall ha så mycket lugn och ro s o m möjligt. » » Det bryr jag mig inte o m; var inte barnslig n u, mamma, utan låt Max komma i n; jag längtar efter honom. » Med en betänksam skakning på hufvudet gick modern ut för att hämta Berger och återkom snart med honom. Det var en stor och kraftig gestalt, som nästan fyllde den tämugen jtrånga dörröppningen. Det låg något af viking öfver denna nordiska typ, bredaxlad och med hvälfdt bröst, stora vackra drag, ljus hy, hög panna och en riktig lejonman af ljusgult hår, hvilket tätt och krusigt stod som en boll kring det väldiga hufvudet. Han försökte gå sakta och på tå, men stötte först armbågen mot dörrlåset o c h snubblade sedan mot en stol. Han gaf till ett litet förläget skratt och stod så vid Halfdans soffa o c h räckte honom sin stora, knotiga, något röda hand, i hvilken Halfdans utmärglade, smala hand försvann som en liten mjuk silkesvante. Det var icke utan, att där kom något vått i Max ' ögonvrå, när han kände denna kvinnligt fina, fuktiga hand i sin, och han såg på Halfdan med ett uttryck af hälft undran hälft medlidande. » Hur är det fatt, gamla gosse, » sade han, » du har varit länge sjuk, hör jag — inte visste jag, att det var så dåligt med dig. » » Sätt dig, Max, » sade Halfdan, — » mamma, ge Max en stol och ställ den så, att jag kan se på honom hela tiden, medan han talar, utan att det gör ondt i mina ögon. » Modern efterkom hans begäran och gick därefter sakta ut ur rummet och slöt dörren efter sig. » Jag är så glad att se dig, Max, » sade Halfdan med ett matt leende, » jag kände genast igen din röst där ute, och j a g visste ju dessutom, att du var i staden och firar triumfer — du har fått pris på salongen, du — och du har en utställning i Blanch.
Dessa tvifvelsmål framställdes af en bland Rikets, dåvarande Hof-Rätter och föranledde Kongl. Majrts Nådiga Bref af den 13 December 1702, deri stadgades att, innan åtal*i mål af sä örn och grannlaga beskaffenhet, som ifrägaställde, fick ske, borde Landsoch Stadsfiskal, hvilka det förut varit ålagd t att vaka öfver förbudets iakttagande, af Kyrkoherden i församlingen inhemta skriftlig berättelse om saken och dess sammanhang 'och sådant med alla dertill hörande omständigheter anmäla hos Justitim-Kanslern, hvars svar och utlåtande skulle afvaktas. Detta Nådiga Stadgande synes dock med tiden hafva kommit i förgätenhet; ty under den 20 Januari 1837 fann Kongl. Maj:t nödigt, att, medelst cirkulär, erinra om iakttagande deraf. Långt innan denna erinran utgått, hade emedlertid den auktoritet, som bör anses säkrast kunna bedöma kyrkliga angelägenheter, hos Kongl. Majit framställt anmärkningar emot lämpligheten af Konventikel-plakatet. De andliga rörelserna hade börjat tilltaga och pietisterne småningom öfvergått i de så kallade läsarne, hvilkas verksamhet på åtskilliga ställen af Riket allt mer och mer ådrog sig en allmännare uppmärksamhet; och det var under sådana förhållanden, som Presté-Ståndet vid 1823 års Riksmöte hos Kongl. Majit i underdånig skrifvelse anhöll om granskning af författningarne rörande pietistiska oroligheter.
Domstolen derifrån undantagen) ; parterne likväl obetagit att äfven i sådane fall, sine förklaringar och anmärkningar skriftligen författa och upplåsa eller upplåsa låta: sådane mål böra hädanefter vid strängt ansvar af tjenstens förlust, vara vid alla instanser till slut afgjorde, inom 6 månader efter den tid de till Domares handläggning inkommit, så vida brotten blifvit begångne tolf mil från dithörande HofRätt, och inom g högst 10 månader, om afståndet från HofRåtten längre år. 2) Att alla Domstolars och PolisSessioner böra för öppna dörrar hållas, så att Allmänheten eller hvem som helst åger att de samma öfvervara och afhöra, hvarigenom våld, mannamon, oqvådins ord, samt ali misstanka om Protocollernes riktighet säkerligen försvinner. 3) Att Konungens Befallningshafvandes betjenter, så väl i Hutvudstaden som i Landsort terne, om de i deras tjensteutöfning öfverträda sina undfådda ordres, och såmedelst, genom sjelftagen, myndighet företaga en förtidig eller annan arrestring, som ej med orderne öfverensstämmande år, eller på godty eko stöl er Den o Martil, husOch hemfriden, eller ock, på étt eller arU flat sätt olagligheter utöfvar; bör den lidande eller förolämpade, åga rättighet, att utan omsvep, af anmälan derom hos deras förmån och i afvaktande af deras utlåtanden, dem, för sådane brottsligheter, genast vid vederbörlig Un-* derDomstol till laga ansvar instämma. 4) Domare åligga att tolka och tillämpa lagen efter dess bokstafliga föreskrift, samt derefter döma, men ej efter eget godtjcko, och då sådana mål förekomma; sorn i lagen ej så tydligen utsatte åro huru med deni förhållas bör, skall Domaren likväl, efter båsta förstånd; Samvete och förnuftsskäl rättvisligen döma; vetandes, att han icke allenast år sin Konung deli sine ÖfverDomare samt Folket, utan äfven, den Allvetande och Allsmågtige
Fullmäktige öfverlemnas att under ett samvetsgrant afvägande af de olika orternes och näringarnes billiga anspråk och behof emellan Bankens olika lånedistrikter fördela fondens tillgångar. Emot denna puukt har Frih. Cederström gjort den anmärkn. att i densamma skulle inryckas, att Fullmäktige skulle vara förstärkte af ett eller två ombud. Jag har instämt i Hr Mannerskantz reservation och är således af den tanken, att egentligen för allmänhetens trygghet det är skäl, att Regeringen genom ombud har sitt ord med i laget, men jag skulle tro att detta kan tillvägabringas genom ett tillägg till Betänk, i dess helhet och att i denna punkt det alldeles icke behöfver inkomma. Vilja R. St:r genom ett särskildt stadgande föreskrifva, att Fullmäktige skola förstärkas, så behöfver 3:dje punkten icke förändras. Enligt 4:de punkten åligger det Fullmäktige att, så vidt ske kan, sprida medlen till alla delar af landet för att befordra den inre rörelsen, och komma landets samtlige hufvudnäringar tillhanda, och att genom den allmänna kreditens uprätthållande förekomma för hela Riket eller vissa landsorter vådliga rubbningar i penningecirkulationens jemna gång; äfvensom Fullmäktige, då sådant befinnes nyttigt eller behöHigt, egä att af fondens tillgångar anvisa någon del såsom omedelbar försträckning till sådane penningeförvaltande Verk samt större bolag och föreningar, som kunna erbjuda af Fullmäktige fullgod säkerhet derför. Denna punkt är den vigtigaste af alla, emedan den antyder, huru lånet skall utdelas. Dervid har Frih. Cederström gjort den anmärkn., att i främsta rummet står, att medlen skola spridas till alla delar af landet. Det är gifvet, att då man skall uptaga ett lån för att hjelpa landets rörelse, måste lånet spridas och komma alla hufvudnäringar tillgodo; men derföre är det icke sagt, att detta stadgande skall så tillämpas, att fonden skall socknevis utlånas, utan Fullmäktige skola söka genom andra låne-anstalter, än de sora stå under deras disposition, få penningarne spridda. Ty vi veta, att utom BankoDiskonten finnas endast tvänne afdelningar deraf i orterna, hvilka kunna sprida penningarne såsom önskligt är.
Guvernanten – kisögd, rundkindad på höga knotor, uppnäst och förläget småsmilande – satt på stoln inom dörren, andäktigt lyssnande till vår konversation och klädd i en slags hufvudbonad af trikot, liknande ett svart strumpskaft, hopveckadt i pannan och fästadt med en ofantlig kokard i sotiga färger. Jag förmodar att detta klädsamma plagg var en present af doktorinnan vid hennes hemkomst från Köpenhamn, ty båda småflickorna gå också klädda i vintermössor af trikot, men rätt näpna sådana, vanliga barnmössor, runda, med en liten tofs. De klä dem förträffligt. Guvernantens hufvudtag är rent af ett vidunder.246 Nåväl, der satt guvernanten som femte hjulet under vagnen, med sitt illagrinande leende följande allt som sades. En och annan gång hänvände sig doktorinnan till henne med någon fråga. – ”Var det inte i Lördags? fröken Henriksson.” ”Josua Lindahl – ack herre Gud, hvad vi haft roligt tillhopa! Jag fick en gång ett bref ifrån honom ja lilla Henriksson läste det” – En vädjande blick till ”lilla Henriksson”. Men denna såg förskrämd ut – ”Jag? Nej ” – ”Jo-o, fröken mins det nog ett bref om jag föredroge en middag på Nacka eller supé på Hasselbacken.” Henrikssons mörkröda fysionomi klarnade upp med ens. – ”Jo, jo! Jag mins.” – Hon hade synbarligen suttit och tänkt sig om efter ett bref af nyare datum, att man begärde hennes intyg om denna tolf år gamla bjudningsbiljett, hade ej fallit den lilla oskulden in. – ”Ah – och jag svarade åh jag svarade, det kan aldrig jemföras en middag på Nacka eller en supé på Hasselbacken, – naturligtvis en supé på Hasselbacken. – Och Jesus, hvad vi hade roligt! Jaha” – knäppte samman händerna och sträckte fram sina knubbiga små fötter – ”det var den tiden, och den får man aldrig igen mera.” – En suck. – ”Kära Victoria, hvad du får roligt!” En af qvällarne innan min afresa var jag bjuden till Palmens. Karoline Nordqvist var der, Marie Louise och Schröders.