Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Proposition N:o 76. 23 Uti häröfver den 18 November 1859 afgifvet underdånigt utlåtande, hafva Kammar-Kollegium och Stats-kontoret, under medgifvande af de flera olägenheter, som vore förknippade med skiljaktigheten mellan den administrativa och judiciella indelningen af Calmar län, i underdånighet yttrat, att visserligen inom mångå andra af rikets län det förhållande inträffade , att fögderier och domsagor icke omfattade samma område, samt att i följd deraf ett och annat fögderi tillhörde särskilda jurisdiktioner, och att, vid detta förhållande, det vöre önskvärdt att, för åvägabringande af enhet i berörda hänseende, en ny allmän reglering af fögderierna till öfverensstämmelse med domsageindelningen kunde komma till stånd, men att, enär sådant ej för närvarande torde låta sig verkställas, något hinder icke syntes böra möta för en förutgående dylik reglering inom Calmar län, derest för öfrigt giltiga skäl för en sådan vore för handon; hvadan ock i betraktande af fördelarne utaf förut omförmälda likhet i den administrativa och judiciela indelningen, samt då folkmängden uti de ifrågavarande fögderierna under sista femtio åren i hög grad ökats och syntes fortfarande vara i stark tillvext, samt tjenstgöringen för de begge Kronofogdorne betydligen försvårades genom lokala omständigheter, Kollegierna ansåge sig ega skäl förorda nådigt bifall till Kongl. Majtts Befallningshafvandes förslag till ny reglering af samma fögderier, och att nådig Proposition måtte till Rikets Ständer aflåtas om anvisande af nya löneanslag för en Kronofogde och en Häradskrifvare till likhet med hvad sädano tjenstemän efter den nya staten åtnjuta, samt dessutom, i anseende dertill att, såsom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande jemväl upplyst, hvarken för den ene eller andre något bohemman för närvarande funnes att tillgå, en årlig hyresersättning för hvardera af 300 R:dr Runt.
Voterings-resultat 3 — 64 5 a.a. 13Febr. a.a. 13Febr. a.a. 13Febr. a. a. 13Febr. » om tillägg till § 59 angående Kongl. Majzts Proposition om b. 25 Juli Stats-verkets tillstånd och behof 3 19 — b. 25 Juli a. 25 Juli b. 25 Juli I anledning af skiljaktiga beslut 3 29 — a. a. 15 Aug. a. a. 15 Aug. a. a. 15 Aug. a. a. 22 Aug. Förslag till Voterings-proposition 3 — 44 — g. 26 Sept. g. 23 Sept. g. 30 Sept. g. 30 Sept. 68 Voterings-resultat 3 64 6 a. a. 13 Fehr. a. a. 13 Febr. a. a. 13 Fehr. a. a. 13 Fehr. » om ändring i § 72 angående b. 25 Juli inlösen af Hankens sedlar 3 — 15 — b. 25 Juli a. 25 Juli b. 25 Juli I anledning af olika beslut 3 25 — a. a. 19 Aug. a. a. 15 Aug. a. 15 Aug. a. a. 22 Aug. Förslag till Voterings-propositioner — 3 — 40 — g. 26 Sept. g. 23 Sept. g. 30 Sept. g. 30 Sept. 68 Voterings-resultat — 3 64 3 a. a. 13 Febr. a.a. 13Febr. a.a.l3Febr. a. a. 13 Febr. i » om tillägg till § 109 angående b. 25 Juli a. 25 Juli uppskof i Riksdag 3 16 — b. 25 Juli 25 Juli I anledning af skiljaktiga a. 22 Aug. beslut — 3 26 — a. a. 15 Aug. a. a. 15 Aug. a. 15 Aug.
Friherre Wrangel, Henning i Den Fångförings-anstalt; sorn under Riks - 4* Den x Martu'. dagen 1818 blef af Ständerna antagen, har närmat sig så vida till fullkomligheten, att färre rymningar förmärkas, men den medför en större kostnad, an som borde kunna förmodas, hvil_ ken dock kan afhjelpas, derigenom, att, i likhet med England och Frankrike, brottslingarna foras ihopkopplade med en kedja, som sätter dem ur stånd att rymma, och dymedelst kan en FångGevaldiger till häst föra flera på en gång. Sjuka och ofärdiga borde få åka, men inga andra. Genom detta sätt skulle äfven vinnas vida mindre transporter, och egna angifvelse!’ å diktade brott. Om den af Friherre Schöldebrand projecterade deportation, i förening med den kostnad som af Grefve Cronstedt blifvit uppgifven, kan till vägabringas samt derigenom utväg vinnas att kunna skilja de grofva brottslingarna från de vilseförda; uppgår för mig ett ljus af hopp, att se sedligheten äfven genom detta medel tilltaga, och öka Sveriges productiva capitaler, medelst många armar, sorn nu äro Nationell till last och ingen nytta. Friherre Wrangel, Henning: Alltsedan Riksdagen 1812, har jag påyrkat en till principerna förhättrad Landtmäteriiaxa, der godtycket mindre än som nu sker, uppgör liquiden. För egen del har jag inlem - Den i Martti. 43 n»t ett projeet som genom Regeringens försorg blifvit omarbetadt men ännu icke fastställdt annorlunda, än att man funnit för godt att fördubbla Landtmätarnes arfvoden hvarigenom deras vilkor förbättrats med bibehållande af lika felaktiga principer, som de hvilka uti 1780 års Landtmäteri-taxa finnas, och allt detta på Jordägarens bekostnad.
För min del, anser jag, till afhjelpande af de öfverklagade olägenheterna öfver skjutsens utgörande, ensamt erfordras: <r:o Att Kronoskjuts-legan förhöjes på sätt Utskottet föreslagit; 2:0 Att jemväl Gästgifveri-skjuts-legan ökes med \ sk. för milen för hvarje häst; men att, utom Städerna, ingen olikhet i Skjuts-legan bör ega rum; 3:o Att Håll-skjutsen öfverallt, der dessa skjuts-lag äro så belägna, att de kunna deltaga uti reserv-skjuts, upphörer, och skjutsen utgöres endast genom reserv-hästar, hvilka böra i tour öfver hela skjutslaget utgå; 4:o Att forvagnar borde tillåtas och 38 Bil. t. Allm. Besv.- o.Oec.-Utsk. Bet. N. 084• uppmuntras, likväl utan rättighet för sådana Enlrepreneurer att för dem begagna Gästgifvare-skjuts , dervid, i min öfvertygelse, säkraste och enda rätta sättet att ernå ändamålet är, att allmänna posten blefve transporterad genom foryagnar. Häruti förenade sig Prosten Forslind och Petter Persson från Calmare Hän, af Grefve Oxenstjerna: Förenande mig i allt öfrigt med de åsigter, som ligga till grund för ifrågavarande Betänkande, anhåller jag, att, i den enda omständighet, som rörer Reservskjutsens begagnande å sådana stationer, der entreprenader kunna komma att ega rum till ett visst antal hästars hållande för de resandes behof, få anmäla den reservation, att jag för mindel anser billigt, att med denna Reserv-skjuts-skyldighet måtte förenas det vilkor, att tillsägelsen om reserv-hästars tillhandahållande hör ske, minst sex timmar förr än liästarne erfordras, af Herr Dom-Prosten Lidman: Emot Utskottets afgifna yttrande får äfven jag reservera mig. Bil. t. Allm. Besv.- o. Oec.-Utsk. Bet.
Jag vet ock rått vål att förluster skola blifva det sluteliga utslaget; men jag år glad, att de icke komma att öfverstiga hvad man vid förra Riksdagen ungefärligen beräknade, inneslutit de af Friherre Boije nu uppgifne rånternedlen, men icke utom dem; och|för min del skall jag alltid Den 5 Märht, 117 med tillfredsställelse anse dö beslut, sorn af Riksens Ständer då fattades om dessa Disconter. Hvad det uppgifne förhållandet med öfverråntor angår, lärer Herr Friherre Boije befi, ga erinra sig att beloppet (284,000 Riksdaler om jag hörde rått) uppkommer genom 12 procent: att alltså hälften genast måste afslås, såsom laglig rånta, då återstoden blifver öfverränta elier så kallad straffränta. Summan år ty värr, i alla fall stor nog, och antyder ett högst betänkligt tillstånd; men derföre bör den dess mindre uppställas dubbelt mot hvad den i sjelfva verket utgjort. Att betala 6 procents ränta för lån, är i detta land både vanligt och lagligt. Alla de penningar som under lifpiidationerne influtit i sådane räntor, åro alltså icke att anse såsom något utomordentligt bidrag; utan hafva tvärtom tillkommit i naturlig följd af den förlängda utredningstiden. Vid den allmänna frågan, både om utredningstiden och straffräntan i Diseont-liqyidationerne, kunde jag visserligen ha en serskild Tätt att derom yttra mig i någon öfverensstämmelse med Friherre Boije, emedan jag vid förra Riksdagen tillstyrkte , både 10 års utredningstid i stället för 5 och straffräntans nedsättning till 2 procent i stället för 6, eller inalles Åtta för Tolf; men jag stannade då i minoriteten, både inom Utskotten och i Riks-Ståriden; likväl tillåter jag mig derföre alldeles icke ett sådant bedömmande af andras åsigt er, sorn jag här hört framställas.dj Den 5 Marth. Högloflig Ridderskapet och Adeln behagade taga i betragtande, att ett rådrum för omsättning i Filial-Disconterne nu är föreslagit, till den i nästkommande Julii, utan att öfverränta derunder skall falla gäidenärerne till last.
Och sorn det af Bergs-Collegium framställde förslag, angående skattejcrns-afgifts utgörande af de bland närande skatteoch kronohemman, hvilka icke blefve till tackjerns-blåsning indeldte, hvarken stöde tillsammans med de af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer i denna fråga redan gifne föreskrifter eller med de, angående grunderne och sättet för hemmans skattläggning, gällande allmänna Författningar, har Kammar-Collegium ansett sig icke kunna detsamma understödja, utan tillstyrkt, att hvad Kongl. Majrt och Rikets Ständer jemväl beträffande Skinskattebergs socken redan förordnat, raå till behörig verkställighet befordras, så att alla de hemman bland nyssnämnde 27“*? mantal, skatte och krono, hvilkas egare eller innehafvare vid den af Bergmästaren hällne undersökning icke förklarat sig hugade att tack jerns-1 i 11 ver k ning hädanefter idka i den mon, att tionden af deras årliga tillverkning blefve svarande emot den förminskning i deras grund-ränta, som, i följd af Bergslags-prividegierne, nu komme dem lill godo, emot hvad hemman af samma beskaffenhet och mantal i Lands-lagcn utgöra, samt till bedrifvande af så beskaffad tackjerns-blåsning kunna åstadkomma erforderlig kohl-lillgång och derföre varda i vissa hyttelag indclde, må i behörig ordning åsättas det grundränte-belopp, sora ;tf hemmanen utgjordes, innan vid Bergslagens inrättning deras af ålder dragande räntor förminskades, till likhet med hvad för lika beskaffade hemman inom Landslag pröfvas rättligen på hvarje hemman belöpa; hvaremot alla å hemmanen i denna ort, enligt serskilde beslut, tillkomne skattejerns-afgifter skulle försvinna och de hemman, som hädanefter icke komme att uti någon tackjerns-blåsning deltaga, jemte redan dragande ordinarie rotering, vidkännas alla de utskylder, som, af hemman i Landslagen utgå, men deremot befrias både från skattejernet och öfrige besvär, dem i egenskap af Bergslag ålegat.
Jag tycker m'g dessutom finna, att den värde TaLren , som sä ifrigt yrkat förändring i Bevillningsgrunderne, sjelf tviflat om en redJ bär verkställighet deraf, då han föreslagit, att Fudnägtige i Bmquen och RiksgäldsContoiret, med utöfvande af Riksens Ständers och Svenska Folkets hela Beskattnings-rätt, skulle äga att stadga Bevillning* afgiften till det belopp, som för Stat ns behof erfordrades; och hvem förutser icke deraf samma belägenhet, som 18'2 inträffade, då Fullmägtige hos Konungen föreslogo att låta i blåder kungöra, det Bevillningen för förra året med 30 procent för hvar och en borde förhöjas ? En belägenhet, som ofelbart kommer Brandskattning närmare än den nuvarande, hvars vidriga intryck »onu äro i friskt minne , och hvars återinlö - Den 24 Martil, / m. 375 rande otifvelagtigt skulle nödga äfven den redlige att undanhålla sina tillgångar. Jag tror mig således äga fullt skäl, att an3 se de af BevillmngsUtskotret uppgifna BeviH-i ringsgrunder såsom de säkraste och till tidens skick lämpligaste; utan att i minsta måtto dela deri farhåga för en deraf uppkommande grundskatt, som blifvit framställd; enär Riksens Ständers räst att beska t > sig sjefve aldrig kan förminskas af de grunder, som för en sådan Beskattning antagas, hvilka i en eller annan form allod måste blifva nödvändigt, så länge Bevillning skall utgöras. Och lika så litet kan jag inse någon vådlig het i Bevillningsutskottets försök, att bestämma en viss Minimi-afgift å Landets Fastigheter, till förekommande af osäkerhet i B^villningsSumman, med alla deraf följande olägenheten hvilket dessutom, så väl sorn hela Bevillningsstadgan, kommer ati Riksens Ständers pröfning underställas.
Jemte det jag lika med Hr Cederschjöld förundrar mig, att Gr:na Björnstjerna och Löwenhjelm icke förr framställt sina betänkligheter emot de fattade besluten, beklagar jag destohellre detta förhållande, som jag i mycket delar deras öfvertygelse. Jag har redan förut yttrat min tanka om 'fördelarna af lånerörelsens öfverflyttning på Riksg.cont., ehuru jag icke ensam vågat söka göra denna mening gällande; men då jag nu hör en man med Gr. Björnstjernas auetoritet och insigter i finan cielia ämnen dela samma öfvertygelse, ber jag att få förena mig med honom i reservation mot Ståndets fattade beslut i denna del. Hvad för öfrigt beträffar svårigheten att få creditiv, tror jag deremot icke, att denna svårighet skall blifva så stor, som de tvenne talarne förespeglat, enär jag hört, att sådana creditiv redan blifvit erbjudna; och då jag halling bekant, att enskilda handlande i Stockholm hafva creditiv i Hamburg t. o. m. på 100,000 r:dr för 3 proc., förmodar jag, att det icke skall blifva omöjligt för Banken att få dem för 5 proc., som är ganska högt. Helst hade jag dock, såsom jag förut nämnt, sett, att Banken sluppit allt behof af dessa creditiv genom lånerörelsens öfverflyttning till Riksg.cont. Gr. Björnstjerna: Det har blifvit sagdt, att jag ansett R. o. Ad:s fattade beslut orimliga. Jag har för mycken vördnad för mitt Stånd för att yttra något sådant; jag har endast framställt en särskild tanka i afseende på åtskilliga principer, under det jag för öfrigt gillat Utsk:s betänk, såsom conseqvent och väl uppstäldt efter de af Utsk. antagna grunder. Att jag icke förr yttrat mig i ämnet torde ursägtas, då jag fick min pollet i går. Hr Lefre'n: Jag hyser för min del det hopp, att de tagna hesluten skola leda till ändamålet, och om de göra det, oaktadt en man som Gr. Björnstjerna spått mindre godt derom, bevisar detta en styrka mera för besluten.
Det sköna ansigtet var vanstäldt af vrede och nästan oigenkänligt. Vid min röst vände hon sig om och bleknade djupt för den blick, jag slungade mot henne. Gråtande kastade hon sig i mina armar och stammade: ”Förlåt mig! jag skall bättra mig!” Jag lade henne ned på en soffa och sade kallt: ”För din egen skull vill jag hoppas, att så sker: mellan oss är det slut för alltid.” Kanske var det hårdt af mig, men bedraga mig sjelf och henne ville jag icke, ty efter denna stund förblef mitt hjerta kallt för henne, och den ånger och sorg, hon visade, förmådde ej uppvärma det. Men mitt varma hjerta behöfde kärlek. Jag såg mig åter ikring; då varsnade jag en flicka — god och älskelig såg hon ut att vara; — jag trodde henne bli nog för mig, men hennes förstånd var dunkelt, hon begrep mig ej. Hvem tadlar den, som af sin blifvande maka fordrar likstämmighet och deltagande i sina sträfvanden, eller till det minsta önskar att ej se sin längtan misskänd? Och dock blef jag så hårdt dömd af verlden. Nu återstod mig, efter denna andra skiljsmessa, ingen annan kärlek än till stjernor och blommor och musik, och det var en kärlek, som ej kunde, gäcka mina förhoppningar. I två år har jag uteslutande älskat er,” fortfor han, tankfullt strykande de vackra bladen af en blomma, ”men denna kärlek har ej varit nog, den har ej gjort mig lycklig. I afton känner jag det åter djupare än någonsin. Leonhard! Hvarföre är du så lycklig? hvarföre? Dock du förtjenar det, dig vill jag icke afundas. Men ändå huru skön, huru ljuf är ej hans maka! Jag har aldrig sett en sådan englabild. Månne också hon kan bedra? Jag tror det ej, hon såg så ren ut. En sådan maka att lefva, att sträfva för — det vore ett paradis på jorden; men jag fruktar hennes like icke finnes. Hade jag sett henne förr — så —” stampande med foten häftigt i golfvet — ”dock nej, hvarför dessa tankar, jag bör icke hysa dem! Kanske finner jag en syster till henne i inre och yttre skönhet.
Det var derföre som reformbillen endast steg för steg kunde tillkämpa sig segern, men den kunde icke falla, och pä det alt den icke mätte falla, så förenade sig alla fosterlandets vänner inom England, d. v. s. alla, som jag vill kalla fosterlandets vänner, nemi. vännerna af medelclassen. fiöO Den 22 Maj. eller det democratiska elementets framskridande, och de nnderhöllö discussionen så viii i parlamentet som bland allmänheten, så att frågan ständigt var å bane. Detta behagade visserligen icke åtskillga af den andliga och verldsliga aristocratien i Stora Britlannie», som hellre skulle velat hafva siua emolumenter qvar, men de kunde icke i längd förhindra det. Den andra omständigheten, som uppkallade mig på bänken, var ett yttrande af Frih. Palmstjerna. Det bör visserligen icke förundra hvarken mig eller någou annan, alt Frih. Palmstjerna icke är vän af någon comileVs nedsättande. Man vet nemi. att Friherren icke älskar några opinionsyttringar, hvarken lill förmån för reformvännernas förslag, som Friherren kallat ett amfibium, eller för något annat, och jag uppskattar till hela dess värde det yttrande, som Hr Friherren här afgifvit, nemi. att man hör skona Regeringen från att sätta den i nödvändighet att taga iuitialivet i denna fråga. Friherren, som är en hög embetsman, känner förmodligen Regeringens önskningar och tänkesätt i detta afseende så väl, att jag icke kan tro annat än att Friherren yttrat detta i öfverensstämmelse med en sådan kännedom. Men då Friherren har vidare uppgifvit, att detta sätt att hålla representationsfrågan å bane är något, som icke är fullkomligen lofligt, ehuru Friherren tillika yttrat, ali det icke eller är stridande emot grundlagen, så ber jag alt få återkalla i R. o. Ad:s minne, alt det var icke längre sedan än vid sista riksdag, som tre Stånd fattade alldeles ett sådant beslut, som nu är i fråga, nemi. att hos K. M. anhålla om tillsättande af en comité' för att utarbeta ett representationsförslag.
Utskottet har dessutom, enligt hvad redan är antvdt, haft tillfälle att taga kännedom om särskilda under Professor Erdmanns inseende öfver trakterna kring Stockholm och Westerås utarbetade profkartor, dels i en femtiondetusendedels och dels i en hundradetusendedels skala; och efter deraf anställd jemförelse, hvars resultat dock endast genom kartornas förevisande kan göras åskådligt, har Utskottet funnit den förra kartans företräde i tydlighet och fullständighet vara så öfvervägande, att Utskottet anser den visserligen ej obetydliga skilnaden i kostnad icke böra utgöra hinder för kartornas tryckning efter denna skala, enär ändamålet i annat fall, enligt Utskottets tanke, icke skulle på ett fullt tillfredsställande sätt uppnås. I följd häraf och då Utskottet af Professoren Erdmann inhemtat, att ett belopp af 20,000 Ridr bör blifva tillräckligt för de tryckningsarbeten, som under nästföljande frenne år kunna ifrågakomma, finner Utskottet sig föranlåtet hemställa b) att ett reservationsanslag af 20,000 Ridr måtte af Rikets Ständer på Riksgälds-kontoret anvisas till Kongl. Majits disposition under nästa statsreglerings-period, till bestridande af kostnaderna för gravering och tryckning, enligt det af Professor Erdmann framställda andra alternativ i en femtiondetusendedels skala, af de blad utaf landets geologiska karteverk, som under denna tid blifva fullbordade. Hästa/vetns förbättrande. 36:o) Sedan Kongl. Majits vid sistförlidna riksmöte gjorda framställning om dels ett anslag för en gång af 50,000
Ulikortrt anftr desimoin fullkomligen aiswik alt eiiligt hwad cherr ?-Riman och Grefwe löSvs-nlichlm ansörk,me» omöjligen kan transportera pä annan man en rättighet den man icke äger sjelf och den, genom ett Förmyndare förordnande, utsärdadl as en Domstol aldrig kunnat en Ofrälse eller Adelig' Enka updragas. Da sädane äro obehörige att silka pä Riddarhuset, sa äro derefter Ni fottets tanka. Ilka obehörige att öfwerdraga en RlkSdagsmanna.rätt, den de ej sjelswr äga, eller i egenskap as Förmyndare kunnas anses förrvalu. 5>§. Den i6 December. 5- §. Dm tvid denna §. af Herr Xorclsnstoljis gjsr» de anmärk/lina, torde Högloft. Ridd rff ipet och Adeln, lika med ttlffottet, icke pcöfwa förtjent till nägok af» seende. 6. §. Ä Herr >Ioräen5ro>pes wid denna §. qjorde »nmärkiiing, kan Utckonet sä mycket mindre fästa något afseende, som närmaste Amman cj äger rätt inka» ga något Säte för Famillen den Riksdagen, dä Hnswudman enligt z. §. redan sörocdnat Fnllmägrig och den sistnäntnde redan kommit i utöfning äs Familjens Riksdagsmanna rätt. Ester den förändring z. H. undergått, anser Ut» skottet orden wid laga lid icke vara öswerflödige. 7- §- Dm af Herr Grefwe /äöolpli XILrner wid denna § gjord» anmärkning.. finner Ucffokret i sä mätts förtjena assccnde att en Fullmägtig, som u»i*er Riks» dagens loop sjelf blir Huswndmen och flyttas till sin egen Attg säte, wäl mä bjoehällag såsom Utffolts Le» damot, men är han Elcctor eller Bänkman torde för »rdnin^rn fiull, defia sednare befattningar böra nphöra.
Skrifvelse, K:o T'/. 23 digs instruktion, inom Norrbottens och Westerbottens län verkställda, och, efter föregången vederbörlig granskning, den 25 Augusti 1846 af Kongl. Maj:t i nåder stadfästade provisionella jemkning af roteringen vid numera Norrbottens och Westerbottens fältjägare-korpser all inom nämnda begge län befintlig, ordinarie rotering underkastad, men förut oroterad jord blifvit till gamla roteringens understödjande anslagen; att deri inom Jemtland förefunna ordinarie roteringsskyldiga, men hittills oroterade jorden påräknats att, i förening med den af ålder till rustning och rotering indelade jord inom provinsen, utgöra effektiv rotering, på sätt närmare inhemtas af Kongl. Majlis under den 22 sistlidne April till Rikets Ständer aflåtna nådiga proposition, angående provinsens nyligen verkställda omrotering; samt att inom Stora Kopparbergs län den nya ordinarie roteringen, hvilken genom nådiga brefvet den 21 September 1826 uppskjöts, intilldess de redan då i länet pågående storskiftesoch egodelnings-förrättningarna blifvit afslutade, hittills icke kunnat, enär nyssberörda hinder för roteringsförrättningen ännu förefinnes, tili företagande i nåder anbefallas, hvadaii alltså en längre tid måste komma att förflyta, innan resultatet af den blifvande roterings-förrättningen derstädes kan Rikets Ständer meddelas, vid hvilket förhållande och då således, med undantag för detta enda län, den nya soldatroteringen inom hela riket är fulländad, skälig anledning icke synes vara för hand att med den definitiva pröfningen af detta roteringsärende längre låta anstå, helst en sådan pröfning, i hvad den tillkomna nya båtsmans-roteringen angick, redan vid sista riksdagen egde rum. Ofvanomförmälda roteringsiängder, äfvensom de handlingar, hvilka må finnas för deras granskning blifva behöffiga, skola tillhandahållas det Rikets Ständers Utskott, åt hvilket ärendets handläggning varder uppdragen. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra.
N:o 29. 69 den, sorn boet i vård häfver, dertill vållande; vare han skyldig att gälda den skada, som af försummelsen kom. 18 §. Finner Rätten att i något bo uppteckning fördröjes; foge då anstalt att boet upptecknadt varder. Dröja sterbhusdelegare att bouppteckning, inom rätt tid sedan den förrättad var, ingifva; hålle Rätten dem ock dertill. 19 §. Egendom, som ostridigt hörer annan till, så ock allmänna verks eller en skilda personers handlingar, skola från boet emot bevis utlemnas till den, sorn eger att sådant fordra. 20 §. Förfares egendom eller tager skada, genom vållande eller försummelse af den, å hvilken boets vård ligger; gälde denne allt åter. För att underlätta reformens genomförande hemställdes derjemte, att förändringen icke skulle inträda i full kraft och allmän tillämpning förr, än stadskommunernas skattskyldige innevånare bestämt sportelersättning till vederbörande. Detta vilkor, som i och för sig är ganska obilligt, då det innebär ett slags nödvändighet att med pekuniära uppoffringar och åtminstone temporär skattskyldighet till vissa magistratspersoner eller korporationer köpa sig en rättighet i städerna, hvilken af ålder tillkommit alla rikets öfrige innebyggare och egentligen endast innebär fullständig och oqvald disposition af lagligen förvärfvad egendom, torde numera så mycket mindre böra uppställas, som sannolikt de flesta stadskommuner förklarat sig villiga till en dylik uppoffring åtminstone under nuvarande tjensteinnehafvares lifstid och öfriga anspråk i denna del lämpligast böra med statsmedel tillfredsställas, helst städerna numera inga förpligtelser kunna ega att sjelfva aflöna hela sin administration, sedan de afträdt alla sina privilegier och i medborgerligt afseende blifvit fullkomligen likställde med landets öfrige innebyggare.