Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Be» tänkande ansett målet förtjena det afseende* hvarigenom inbyggarne i omförmälte landsorter borde komma i åtnjutande af någon ersättning; Ulen den utväg, sorn i detta hänseende är föreslagen, att medel skulle beviljas och på stat uppföras, finner Utskottet icke lämpslig, emedan summan, som härtill fordras, ej med någon beräkningsgrund kan bestämmas, och fördelningen svår, Qtnicke omöjlig, att med rättvisa Verkställa, Deremot har Statsutskottet , med hämtad anledning af hvad som i vissa orter framför andra förut inträffat, hemställt, om icke lindring i Bevillningen på längre eiler kortare tid samt efter omständigheterna skulle kunna beviljas; men då åtgärden i detta fall tillkommer Bevill-i ningsUtskottet, så har Statsutskottet ej trott sig längre böra sträcka sin befattning, Härvid får jag äran anmärka, att efter mia öfvertygelse vinnes ej ändamålet, om genom lindi ing i bevillningen ersättningarne skulle bifallas; ty derigenom blir fördelen lika för alla; ehuru det öfverklagade lidandet drabbat en del vida mer än andra, hvilkas local fri Ka 1 lat dem, från många förefallande bördor och olägenheter. Eftergift i den påräknade Bevillningen skall dessutom åstadkomma mycken oreda i räkenskaperna, samt följden oundvikligen den» 503 Den 23 Juni. ?tt StatsCassans derigenom iråkade förlust måste på ett eller annat sätt ersättas.
I fråga om grundlagsförändring få icke göras så lösa anmärkn:r hit och dit som de, hvilka ske i andra mål och endast tagas tili prot., skrifvas ut samt remitteras till Utsk.; tvärtom är i fråga om grundlagsförändring den method föreskrifven, att RiksSt:n skola, hvart för sig, förena sig om en gemensam tanke, och dessa gemensamma tankar från hvart och ett af Stånden är det, som Gonstit.Utsk. är skyldigt att sammanjemnka lill ett helt. Det anförda exemplet bevisar således intet, och genom sådana exempels anförande kan man väl missleda några, men icke dem, som följa sakerna med uppmärksamhet. Jag skulle likväl icke uppstått för att erbjuda denna vederläggning, om icke här en ledamot af Konungens högsta domstol uppträdt och yttrat en tanke, som, enligt min öfvertygelse, är vida vådligare än någon annan under denna discussion framställd mening. Han har nemi. ansett, att man borde förklara grundlagen otydlig och §§ stridande mot hvarandra, då man ej inser deras sammanhang och ej vill göra sådan tillämpning deraf, som, efter min tanke, ingen kan undgå att godkänna, då han fästat en närmare uppmärksamhet derpå. Han har först i afseende på 83 § Reg.F., som talar om nödvändigheten att tolka grundlagen efter ordalydelsen, yttrat, hvad jag för min del längesedan insett, att denna § i sig sjelf säger ingenting, ty den bjuder blott, att man skall tolka grundlagen såsom man förslår den, och detta reducerar sig alltid till en tolkning efter hvars och ens olika uppfattning; men han har sedan från en jemnförelse emellan 56 och 8i §§ Iteg.F. ledt sig till det resultat, att de skulle stå i strid med hvarandra. Då Hr Cederschjöld bestred Hr Stråles anmärkn. i detta fall, vederläde han honom icke i så måtto, som Hr Cederschjöld äfven syntes medgifva, att dessa §§ stå i strid med hvarandra och derföre förklarade sig endast vilja vidhålla den 56 §, emedan den tillkommit senare än 8i §. Jag kan icke medgifva, att dessa §§ stå i någon strid med hvarandra.
Jag tror äfven, alt förra riksdagars exempel och förra Const.Utsk:s handlingssätt tillräckligt och tillförlitligt ådagalagt, alt en annan mening varit gällande och gjort sig gällande, då till och med, i anledn. af under riksdagarna förefallna tilldragelser, Riksrätt blifvit förordnad, hvilket jag tror har varit fallet vid sista riksdagen; och då i detta hänseende en sådan Riksrätt icke lärer hafva kunnat förordnas, utan på grund af infordrade Statsråds-protocoll, så lärer Utsk. hafva att stödja sig på ett ganska gifvet praejudicat i detta fall. Här har blifvit yttradt af en värd talare på andra sidan, men som jag icke numera finner här, att Utsk. genom sitt Dun ii Suptum ber f. ra. 3ai sitt »ätt att förtära snart skulle kunna förvandlas till ett välfärds-utsk. Hvad meningen med delta valfärds-ulsk. varit lios den varde talaren Ilar jag svårt att inse, då våra former äro långt ifrån att närma sig till det välfärds-utsk från fordna tider, mot hvilket jag i det närvarande Const.Utsk. icke finner något svarande. Jag skulle likväl e| finna något midt uti, om Const.Utsk. uti en framtid kunde komma i tillfälle alt fungera såsom ett verkligt välfärds-ut»k., att det finge tillfälle att befrämja den allm. välfärden genom så beskaffade anmärkntr, som utgöra föremål för ej allenast enskildes bekymmer, utan mahanda äfven en hel nations sammantagna bekymmer. Då Utsk. ägt rättighet ali upptaga de från Stånden remitterade anmärkntr, så är det helt naturligt, alt klaudie! och underkännandet nu skall riktas emot det sätt, hvarpå Utsk. upptagit dessa anmärkntr.
(Beviljadt vid 1844 och 1845 års Riksdag) Dito till Hernösands stadsoch Hernö landtförsamling, för fullbordandet af den nya Stifts-kyrkan i nyssnämnde stad, emot år 1850 vidtagande årlig betalningsskyldighet af 5 procent utaf det ursprungliga lånebeloppet, dervid för kapital-återstoden beräknas 3 proc. ränta. (Beviljadt vid samma Riksdag) Dito till Carlskrona stads Pastorat å ett ursprungligt belopp af 12,000 R:dr, emot årlig inbetalning af 5 procent häraf, eller 600 R:dr, af hvilken summa beräknas 3 procents ränta för kapital-återstoden. (Beviljadt vid 1840 och 1841 års Riksdag) Dito till staden Norrköping å dito af 200,000 R:dr, för denna stads återuppbyggande efter den derstädes år 1822 inträffade eldsvåda, emot inbetalning af 6 procent årligen, hvaraf beräknas 3 procents ränta för återstående kapital-beloppet. (Beviljadt vid 1823 års Riksdag) Dito till staden Borås å dito af 100,000 R:dr, för dito efter 1822 och 1827 års eldsvådor, emot dito dito. (Beviljadt vid 1823 samt 1828—1830 års Riksdagar) Dito till samma stad å dito af 8-5,000 R:dr, för dito efter sistnämnde års eldsvåda; hvilket låns vid slutet af år 1840 återstående belopp, enligt Rikets Ständers beslut under 1840 och 1841 års Riksdag, får på det sätt liqvideras, att räntan utgöres med 4 procent samt att två procent å kapitalet årligen afbetalas. (Beviljadt vid 1828—1830 års Riksdag) Dito till staden Oregrund å dito af 5,000 R:dr, för återuppförande af stadens år 1829 nedbrunna allmänna byggnader; skolande detta lån, som är räntefritt, återbetalas med 2V;del årligen.
bli min Aurora Königsmark, hon har anlag för Theatern, märkvärdiga anlag, dessutom är hon af familj och det gör också till saken, ty då jag sjelf spelar Carl den XII:te, måste Aurora Königsmark vara mig värdig; det blir något att föra in i tidningarna det! FASÂN. Ja, mitt beslut står fast, denna flicka ska vi resa genast till Stockholm och om en fjorton dar, tre veckor kan pjesen vara uppförd. Ack hvilken seger, hvilken triumf öfver mina afundsmän! Flickan blir inte svår att öfvertala, men slägtingarne ä' dumdet ärofulla uti att få en rol uti min Carl XII:te. ma, fördomsfulla menniskor som icke förmå uppfatta Majorskan vill dessutom gifta Fröken Aurore med sin son, och Friherrinnan och hennes svåger vilja dra af med henne till Tyskland. Deras planer måste tillintetgöras, men det skall ske fint, så att ingen, inte en gång Aurore, anar det intresse jag fäster dervid. underligt om man är försigtig. Ack, när man försökt så mycket som jag, är det inte FJORTONDE SCENEN. AURORE (ifrån fonden). FASÂN. AURORE. Herr Kammarjunkare, vi vänta på er. skyarne. Förlåt det kanske obefogade deltagande en mig är så lifligt att jag icke med lugn kan åse de intriger och kabaler som spinnas emot er. AURORE. Hvad menar ni? FASÂN. Ack, min fröken, ni kommer som från främling vågar hysa för er, men det intresse ni ingifvit sann? Skulle ni älska Notarien Struttén? FASÂN. Eller skulle Majorskans uppgift vara AURORE. Ni måtte tro mig ha bra dålig smak. FASÂN. Åh, jag visste väl det, det är Majorskan som vill ställa till det här giftermålet för att komma åt er förmögenhet. AURORE. Min Gud, hvad säger ni? er, ni hyser en högre och ädlare passion, en kärlek er fullkomligt värdig. AURORE. Hur vet ni ? FASÂN. Var utan fruktan, jag har genomskådat
Tager man ccnlimen så hög som Iva styfver, sä kommer det att möta ganska mångå svårigheter, synnerligen för kronoutskylders debitering och skattläggningen, ali införa decimalsystemet. Tager man äter en styfver r:gs, som är hälften mindre, så blir dotia myckel lättare. Derföre tror jag, att om man vill sakens införande, så vore det rätt ali lätta utvägarne på alla häll, derigenom alt man antog r:dr r:gs, delad i tvä riksmark, och riksmarken i hundrade styfver. I andra länder har man r:dr b.co och r:dr curant. Detsamma kunde man äfven hafva här, eftersom man vill behålla silfver-specie-r:drn. Man bör icke upphäfva nuvar. r;drn r:gs i räknevärde, fastän den gerna i st. för rg:s kan benämnas curant, utan bibehålla den för att icke stöta de nuvarande förhållandena, men närma sig till allmogens räknesätt genom antagande af riksmarken. Dä nu all anleda, är, på sätt Ulskrs betänk. äfven ger tillkänna, att R. St. vid denna riksdag icke antaga decimalsystcmet, så mäste jag, enär det endast är fråga om att uttrycka en opinion inom detta Ständ, anse vara likgillligt hvilkendera enheten R. o. Ad. antager. Jag kan dock icke frångå, alt jag anser det af mig gjorde förslag vara rättast, ehuru jag icke vill insistera derpå. Det skulle likväl lätt förenas med alla begrepp och vanor, om man antoge 1 r:dr till myntenhet och indelade den i 2 riksmark och hvarje mark i 100 styfver. Frih. Cederström, Jacob: Jag anhåller att först få göra den erinran vid någre yttranden, att de tyckts förutsätta, att R. o. Ad. redan skulle hafva bifallit decimalsystemets införande, hvilket icke äger rum; ty den votering, som R. o. Ad. nyss förehaft, bestämmer endast afslag på Utsk:s förslag att frågan om dicimalsystemets införande måtte få förfalla.
Jag ber att få fästa lipmärksamhetenpå, att de Hrr, som anse att jernvägarne skulle kunna gifva anledning till osedlighet eller minskad gudsfruktan, troligen icke känna, att det finnes ganska inånga personer, som begagna söndagsjernvägstågen, för att resa in till Lund oell bevista gudstjensten i dess härliga domkyrka. Jag ber att fa citera ett annat exempel; en resande, som i förliden som mar på Köping-Hultbauan kommit färdandes till Frövi station, såg der samlad en mängd af ortens allmoge. Då han frågade elter orsaken till detta förhållande, svarade man honora, att deras kyrka var i olag, och att man föredrog att, i stället för att hålla gudstjenst hemma, resa till Fellingsbro, för att der afhöra predikan. Flera dylika exempel kunna fram tes, som visa att man icke alltid bör se den fula sidan af medaljen, utan äfven den vackra. Jag vill nu nämna några få ord om den andra förutsättnin gen, nemi. att jernvägstågen om söndagarne skulle förhindra hela den stora personal, som vid dem är anställd, att bevista gudstjenst. Jag har mig bekant, huru det tillgår vid Statens södra jernväg; der finnas t. ex. fyra lokomotivförare, af hvilka aldrig mer än två i sender öro tjenstgörande. Få samma sätt förhåller det sig med konduktörerna, hvilka äro lediga hvar tredje söndag, och man har till och med sörjt för, att banvaktarne få hvar tredje söndag vara lediga, på det sätt, att man har extra vaktare, som göra de förras tjenst. Jag tror således, att de beskyllningar, som man i detta hänseende framkastat, äro öfverdrifna och orättvisa. Det är naturligt, att alla dessa personer icke kunna hvarje söndag deltaga i gudstjenst, men det är knappt troligt att de skulle göra det ändå; emellertid är det ett faktum att de äro lediga hvar tredje och lill och med hvarannan söndag.
Emot §:ns nuvarande lydelse ansåg nemligen motionären sig böra anmärka: att densamma, ehuru icke Grundlag., fastställde ett undantag från hvad som borde kallas grundlagsvidrigt; att den saknade motsvarande föreskrift i 60 § Regerings-Formen: och att redactionen vore obestämd. Då således, efter motionärens tanka, undantags-stadgandet rätteligen borde finnas i 60 § Regerings-Formen, hvarom motionären äfven varit betänkt att väcka fråga, hade det första alternativet, som afser stadgandets uteslutande ur ansvarighets-lagen, blifvit framställdt; men flir den händelse, att detsamma icke kunde anses alldeles umbärligt intill dess ändring i nämnde Grundlags § erhölles, hade motionären gjort det senare förslaget om en ny redaclion, lill stöd för hvilken motionären vidare anfört, att under namn af ”afgifter, hvilkas föremål äro enskildas nytta eller beqvämlighet”, kunde alla afgifter anses innefattade, hvilka af enskilde, vare sig personer eller myndigheter, uppbäras. Så länge beskallnings-rätt ännu tillhörde Rikets Ständer, kunde likväl ej den ytterligt stora del deraf, som undanlags-stadgandels nuvarande lydelse kunde anses innefatta, ej vara åt Regeringen öfverlåten. Exemplet af Bro-, Båkoch Färj-afgiflen visade ock synbarligen, att denna vidsträckta tolkning ej varit 1809 års lagstiftares mening, utan att de, i öfverensstämmelse med den sats, att ekonomiska lagstiftningen skulle till Konungen öfverlemnas, önskat, att Konungens rådgifvare måtte vara oförhindrade att tillstyrka hvarje afgift, som för rörelsens befordrande inom landet vore oundviklig; och deras tanka hade derföre varit, t. ex. att den afgift, som en stad för underhållandet af hamnar och bryggor erhållit rätt att uppbära af de der trafikerande, borde kunna få höjas på StatsRådels tillstyrkande, när dessa hamnar eller bryggor behöfde repareras eller ombyggas, men icke när staden för annan orsak behöfde större inkomster, såsom för en kyrkobyggnad, ett ökadt lönebehof för en embetsman eller dylikt.
Sedan Utsk. sålunda afgjort hvilka nya elementer som skulle inga i represen* tationen, och huru de borde fördelas på de olika Stånden, återstod för Utsk. att göra sig klart, huru en hällre arbetsordning skulle införas. Jag vill nu icke, efter föredragningen för det närvande endast gäller 12:te, 13:de, 14:de och 15:de §§:ne, ingå i någon närmare utredning af den arbetsordning Utsk. upgjorl, men genast vid första ögonkastet finnes klart att för att åstadkomma en bättre arbetsordning, var del nödigt att bestämma antalet af Ståndens ledamöter. Utsk. ansåg derjemte att, då man endast ville göra förbättringar i det nuvarande, men icke uphäfva detsamma, och då Stånden för det närvar:de eger lika rätt inom representationen, och man ville sammanföra Stånden till gemensamma öfverläggningar, borde man, göra dem lika talrika. Men äfven om Stånden icke behöft vara lika talrika, så är det dock gifvet, att man för de gemensamma öfverläggningarna mäste bafva ett bestämdt sifferantal för Ståndens ledamöter, emedan i annat fall det ena Ståndets rätt kunde blifva för nära trädd genom en obestämd talrikhet hos ett annat Stånd. Det blef således nödvändigt att äfven för R. o. Ad. bestämma en viss siffra, åtminstone i och för öfverläggningarna med de öfriga Stånden. Sä snart del är nödvändigt att få en bestämd siffra, är det omöjligt alt bibehålla sjelfskrifvenhelen. Det lät sig således icke göra alt i och för öfverlåggningarna med de öfriga Stånden bibehålla sjelfskrifvenhelen för R. o. Ad. Huruvida äter R. o. Ad:s sjelfskrifvenhet bör bibehållas i och för öfverläggningarne inom Ståndet, derom kan åtskilligt sägas. Jag anser likväl denna sista fråga vara för förslaget af sekundär vigt, hvarföre jag icke nu vill med densammas utredande uptaga R. o. Ad:s lid, men förbehåller mig att när vi komma till de gemensamma tankar, som i delta hänseende blifvit föreslagna, få närmare söka utreda denna del af frågan.
Del vore nemi. orättvist mot nu antagna upbördsmän att fråntaga dem en fördel, som enl. 1812 års författning dem tillkommer, såvida det icke kan ske i sammanhang med den pågående löneregleringen, såvida den kommer att sträcka sig till dessa tjenstemän, i 12 Den 7 Januari. hvilket fall dem kommer alt vederfaras rättvisa. Af dessa skäl anhåller jag om återremiss af denna punkt. Hr M o n tgom m e ri e, Rob. Nils Germ: Om man gör sig reda för meningen med ett afskrifningsreglrte, måste man linna, att den är endast att skydda redogörare mot förluster i den förvaltning, som blifvit dem anförtrodd. Dessa förluster kunna upkomina, dels derigenom, att upbördsmannen utdelar varor till större myckenhet än han tagit emot, och dels derigenom att vissa varor torka in o. s. v. För att skydda redogörare mot dylika förluster, har alltså afskrifningsreghtet blifvit utfiirdadt, och detta regl:te tillerkänner upbördsmannen vid redogörelsetidens slut en bestämd afskrifningsproc., som, sedan han utlemnat ur magasinet hvad honom blifvit anbefaldt och förrådet räcker till, utgör hans behållning men också icke något derutöfver. Så har äfven Ivammar-R:n sett frågan. I sill afgifna underd. Utlåt, säger denna embetsmyndighet: »att då de persedlar och varor, sorn uti allmänna magasin förvarades, uteslutande vare kronans egendom, följaktligen den för tillsyn derå anstälda upbördsman icke kunde tillerkännas laglig befogenhet att för sig behålla eller beräkna sig till godo någon del af dessa endast åt honom till förvaltning anförtrodda varor och persedlar i annan eller vidsträcktare mån, än som af förrådets ägare, kronan, vore uttryckligen medgifvet.» I afseende på Hr Printzenskölds yttrande, att utfärdandet af en författning sådan som Utsk:s förslag åsyfta», skulle medföra förlust för kronan, får jag nämna, att under nuvande förhållande förorsakas deremot en förlust för många andra.
Man måste således uppge hvilka timmar på dagen pannorna äro beskickade med mäsk, och från hvilket kar, samt när det klaras med dem; när hvarje mäskekar fylles och när det afbrännes, samt när förmäskekar, kylskepp, jästkar m. m. skola begagnas. Hvarje öfverträdelse af denna anmälan medför en plikt af ända till -10 Th. samt dessutom defraudationsstraff, der svek kan bevisas. Egentligen äro alla hjelpredskap, såsom förmäskekar, kylskepp, mäskreservoir, mäskvärmare, samt jästkaren underkastade skatt, men i hvarje ordentligt inrättadt bränneri, der alla kar stå i passande förhållande till rörelsen och der' egaren har vederbörandes förtroende, kan han få dessa kar skattefritt sig öfverlåtna, hvilken förmon likväl genast afhändes honom i händelse af svek. För att jästkaren må kunna afgiftsfritt begagnas, är en hel mängd detaljer föreskrifven, angående deras storlek och begagnande. Afgiften utgör 2 Sbgr, pr 20 qvart mäskekar-rum (omkring 4 4/2 sk. N. pr 20 pol) och antages träffa det färdiga bränvinet med 4,5 ä 4,8 sk. N. vid bränning af potates, samt 4,5 ä 4,7 sk. för sädesbränvin. Afgiften skall egentligen betalas på förhand, men skattekontoren kunna i detta af seende göra undantag. Kontroll måste hållas hvarannan och hvar tredje dag, hvilket likväl ej anses tillräckligt betryggande; åtminstone är det en bekant sak, alt bränvinsbrännare anse en oftare inspektion nödvändig, för att helt och hållet afhålla missbruk. För att hålla en verksam kontroll erfordras derjemte hos kontrollanterna en särdeles noggrann bekantskap med hela handteringen, hvarföre de städse måste kunna bevisa att de ega en sådan bekantskap, innan de få användas. De flesta underkontrollanter hafva också vanligen tjenstgjort 4—5 år såsom surnumerärer, för att blifva tillräckligt bekanta med saken. Hvad beträffar den närmare detaljen af bränvinslagstiftningen och bränvinsbränningens beskattning och kontrollerande i Danmark och Preussen, hänvises till den af Kand.
Dessa lägste elementar-läroverk förläggas i vära mindre städer, der ringare näringar och inskränktare handel äro de egentliga förvärfskällorna. De 5-klassiga förläggas i de städer, der handel eller manufakturer vunnit någon högre utveckling, utan att folkmängden eller andra vigtiga omständigheter berättiga till ett fullständigt elementar läroverk. Från de 5-klassiga läroverken böra ynglingarne kunna utgå väl förberedda till handel, näringar, tillämpningsskolor m. m. 5;o. 1 första afdelningen meddelas gemensam undervisning ät alla disciplarne och endast i sådana ämnen, som tillhöra allmän bildning, d. ä. uti kristendom, modersmålet, Tyska, Engelska, Franska, Historia och Geografi, Matematik, Naturvetenskap, Välskrifning och Teckning. I andra afdelningen, i hvars lista klass (eller den ö:te) de båda bildningslinierna dela sig, blifva hufvudämnena för den klassiska linien .Latin, Grekiska och Matematik, och för den reala linien Lefvande språk, Matematik och Naturvetenskap. På det att de ämnen, som varit föremål för undervisning i de 5 nedre klasserna icke skulle bortglömmas, borde hvar 4:de vecka i månaden ensamt åt dessa användas. När undervisningen i Latin börjar först i 6:e klass, kan dispens från Grekiskan lättare medgifvas. 48 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 26. 7:o. Från undervisningsämnena uteslutas Hebreiska, Filosofi och Dogmatik, såsom icke, tillhörande elementar-läroverken. Dock borde, såsom nu, den yngling, som sådant åstundar, få njuta fri undervisning i Hebreiskan, på andra timmar likväl än de allmänna lärotimmarne. 8:o. På klassiska linien skola skriföfningar företagas endast i moderspråket och latin, i de andra spsåken blott talöfningar eller extemporalier. På reala linien skriföfningar likaledes i modersmålet och ett främmande språk, efter eget val, och endast talöfningar eller extemporalier i de 2:ne andra. 9.0.
För den händelse, att pedagogien blir till elementar-läroverk förvandlad, har staden förklarat sig villig att åt en blifvande Rektor tillhandahålla tjenlig boställsgärd eller hushyresmedel. 23:o Pedagogien i Cimbritshamn. Denna pedagogi har hittills lörenat egenskaperna af en förberedande lärdomsoch apologist-skola, samt omfattat, jemte andra ämnen, Tyska, Franska, Latinska och Grekiska spåken, äfvensom geometri. Vid skolan, hvarest en lärare är anställd, uppgick lärjungarnes antal under vårterminen 1859 till 13, och under höst-terminen 1858 till 18, samt har i medeltal för de 5 närmast föregående åren utgjort 19. Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse N:o 61. 27 Pedagogens lön, hvartill staden icke bidrager, utgår hufvudsakligen af Jerrestads klockarelägenhet, äfvensom af klockare-helgonskylden från åtskilliga kringliggande församlingar. Denna lön utgjorde nästlidet år dels lösen för ofvannämnde helgonskyld R:mt R:dr 211: 58. jemte boställsränta från Mellby klockarelägenhet Va lisp. bröd samt 13 */* tjog ägg, efter afdrag af arfvodet för klockare och ringare i Jerrestads. socken. Dessutom har pedagogen åtnjutit: Roställsränta från Borreby klockare-lägenhet . 2 T:r Korn; Dito från Steby d:o 30 Kapp. Råg; Dito d:o d:o d:o 30 „ Korn; Dito d:o d:o d:o 30 „ Hafra; Dito från Wemmeslöfs d:o 2 T:r Korn; men dessa spanmåls-qvantiteter hafva sedan 1855 icke utgått, emedan lägenheternas innehafvare vägrat att godvilligt erlägga dem. Genom testamente af den 10 April 1827 har Rektorn A. Landgrehn till skolan donerat ett kapital af 337 R:dr 50 öre, med föreskrift, att årliga räntan skall användas till skickliga och behöfvande ynglingars understöd och uppmuntran.