Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den första är den, att, då Konungen i sitt tal till Rikets Ständer vid riksdagens början förklarat, att om den förutsättning, under hvilken detta förslag blifvit gjordt, icke går i fullbordan, utväg alltid är öppen för Kongl. Majit att i behörig tid för Rikets Ständer framlägga kommande års behof, söka rättelse i missförhållandet genom Regeringens egen åtgärd. Den andra är den, att Rikets Ständer sjelfva åtaga sig detta vigtiga värf, och den tredje, att grundsatsen om den ettåriga statsregleringen konseqvent genomföres i afseende pä alla de anslag, vare sig ordinarie eller extra-ordinarie, sorn vid denna riksdag komma att beviljas; hvilken sista utväg, om någon af de båda andra icke användes, är så mycket lämpligare, sorn derigenom Rikets Ständer efterfölja Regeringens höga exempel, att under pågående lagtima riksdag framkalla förhållanden, som göra en urtima riksdag nödvändig och oundvi lig. lag får alltså vördsamt föreslå, l:o) att Rikets Ständer hos Kongl. Majit underdånigst anhålla, att, enär Kongl. Majit uti Sin nådiga Proposition angående Statsverkets Motioner i Preste-Slåndel 4865. N:o SO. 37 tillstånd och behof af den 27 sistlidne Oktober ansett rigtigast, att Rikets nu församlade Ständers öfverläggningar och beslut rörande anslagsfrågor, som tilli öra den s. k. extra statsregleringen, icke böra sträckas utöfver 1867, men Rikets Ständer å sin sida under nuvarande förhållanden hysa betänkligheter tid en sådan reglering, Kongl.
Jag har så visst tjuge gånger som en hört till och med de finurligaste utlandssjömän påstå att det var tu tal om hvem af oss två som är den hvassaste. Men, gubevars, stryk gerna på både spanskgröna och skedvatten – jag tänker att en flicka, som har sin ärbarhet att stötta sej vid, kan gå genom elden utan färgning, och det tänker jag om mej sjelf också, fast jag ofta får stå vid borgmästarns dörr som sköllervakt.” ”Du ställer dej visst mäkta gerna på den leden – annars är väl stadstjenarn närmaste man till borgmästarn. Men en del flickor vet inte sin arma råd, om de inte få låta se sej.” ”Asch-ia-mej, sådan föraktlig varelse du är ... Nej, om det vore du och aptekerskans Lovisa, då vore det annat slag – och vi få väl se, när kriget en gång gått sin väg, om jag behöfver släppa ned ögonlocken. Jag råder hvarken officerare eller gemene man att tala ett snutfagert ord till mej, för så höga hästar som Stina Alsing kan sätta sej på, när hon blir förgrymmad, tror jag inte är lättfunna!” Och härvid skildes de båda skönheterna med fullt uppsåt att, i hvad fall som helst, alltid sins emellan hålla ofred ”Min käre Krabbe du”, yttrade Korpen, i det han reste sig från skansverket, ”du kan just springa opp till bror din på apteket – kanske blir här allvar af förr än vi tro. Nå, en har inte mer än en lifhank att släppa till ... jag är färdig ... Hvad säger du, Pelle Kraft?” ”Jag säger kör för det – men jag ser inte till någon fiende ännu.” ”Och du, Kalle Krabbe?” ”Åh, jag gör som bror min: jag tar tjenst på apteket. Och som j och mänga till er kanske blir sönderskjutna, så faller det sej ganska lägligt att jag stannar på den platsen: då kan jag skaffa er frisalver och fribindlar att sätta ihop lemmarna med.” ”Din fege stackare”, utbrast Korpen, ”du är rädd – tillstå det på stund!” ”Nå ja, det håller jag inte på.
Efter att vid 1844 års riksdag hafva blifvit tillstyrkt af Konstitutions-Utskottet och af alla fyra Stånden förklaradt hvilande, afslogs det genom Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 1 April 1848, emedan ”berörda tillägg ej ansetts kunna hänföras till de ändringar i grundlagarne, som vore högst nödiga eller nyttiga att verkställa.” Då icke långt derefter (1851) ett fall förekom, hvarvid bristen på en internationel lagstiftning rörande den litterära eganderätten blef kännbar, utfärdade Kongl. Maj:t ett särskildt privilegium. Och då en utvidgning af den inhemska författarens rätt, så att densamma komme att omfatta äfven de fall, då ett arbete icke genom tryck utan genom sceniskt uppförande offentliggöres, af Rikets Ständer vid ett sednare riksmöte pröfvats nödig, utfärdade Kongl. Maj:t i detta ämne en särskild Förordning (af den 20 Juli 1855), utan att framställa den såsom tillägg till Tryckfrihetsförordningen. På samma sätt lärer, enligt hvad den icke officiela tidningspressen haft att meddela, det af sednaste riksdag begärda lagförslaget angående artistisk eganderätt, blifva ett ”Förslag till lag med bestämmelser” angående efterbildning af konstverk i de fall, då Tryckfrihetsförordningens stadganden ej derå kunna tillämpas. Bih. till 11. St. För att inom vår lagstiftning erhålla skydd äfven för utländsk mans litterära och artistiska eganderätt, ett skydd, som af förnuftet kräfves och i nästan all Europeisk lagstiftning redan vunnit inträde, torde alltså icke behöfvas någon ändring af eller tilläggtill Tryckfrihetsförordningen; helst derigenom en dylik lag, som framför allt kräfver ömsesidighet, hos oss skulle erhålla en helt annan natur, än de utländska lagar ega, genom hvilka Svensk undersåtes motsvarande rätt skulle skyddas. Jag anser derföre mera lämpligt, att, i formel enlighet med hvad redan förut egt rum, en särskild Lag angående eftertryck m. rn. i de fall, då Tryckfrihetsförordningens stadganden ej derå kunna tillämpas, må inrymma utsträckningen till utländsk man af detta skydd för en vigtig del af eganderätten.
Enligt hvad tillika blifvit hemstäldt, borde nemligen Kongl. Maj:ts befallningshafvandes resolution, som skulle utgöra den handling, hvarmed eganderätten bestyrktes, meddelas så snart en tiondedel af lösesumman blifvit erlagd, och skattemannen vore således, under de följande nio åren, som förflöte innan hela köpeskillingen blefve betald, i tillfälle att, på grund af sin vunne eganderätt, pantsätta, inteckna och försälja hemmanet samt genom hvarjehanda transaktioner minska eller upphäfva säkerheten för statsverket att åtnjuta den återstående köpeskillingen, ett förhållande, som jemväl kunde blifva en följd af den nye jordegarens obestånd. Någon garanti häremot måste alltså bestämmas, säkrast derigenom, att skatteköpebref icke (inge utfärdas och skattemannarätt icke tillgodonjutas förr än löseskillingen, antingen på en gång eller terminvis, blifvit till fullo erlagd. Utskottet, som af de orsaker, hvilka i dess återremitterade betänkande finnas uppgifna, ansett den ifrågaställa skatteförsäljningen af de under åborätt upplåtna kronohemman och lägenheter böra, likväl utan eftergift af stadgad skatteköpeskilling, i möjligaste måtto underlättas, samt i öfverensstämmelse härmed tillstyrkt 6 Ståts-Utskottets Utlåtande, AVo 512. antagandet af de uti Kongl. Maj:ts nådiga proposition föreslagna förändrade bestämmelser, har af de gjorda anmärkningarne icke hemtat anledning att frånträda eller förändra sitt uti förevarande 2:dra punkt afgifne, af Borgareoch Bonde-stånden godkända, yttrande. Emot 3:dje punkten, innefattande förslag angående de på skattläggning grundade ordinarie räntors utsättande i riksdaler silfver samt beräknande och utgörande likmätigt myntbestämningslagen af den 1 Mars 1830, har inom Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet följande hufvudsakligen blifvit erinradt:
När man nu läser journalen, så finner man t. ex. angående stora vången vid hemmanet Bastköp i Träne socken en sä lydande anteckning: ”Då hela denna stora vång, innefattande flera hundra tunnland (huru många kan jag ej uppgifva, emedan ingen karta öfver hemmanet fanns), är nästan uteslutande bevuxen med ekskog, torde det vara skäl att här närmare betrakta, huru en Svensk, Kongl. Maj:t och Kronan tillhörig ekskog (måhända den största och bästa, sorn numera på något Kronohemman inom landet finnes qvar) ser ut, och hvad förhoppning en sådan lor framtiden leinnar. Man finner då. att, skogen härstädes består af om hvarandra blandade bättre och sämre ekar, ett eller annat uppskjutande rotskott från gamla stubbar efter fordom fällda ekar, rotskott från bok, afvenbok och lind, de sistnämnde till oerhört stort antal, en och annan telning af rönn, o. s. v. Men, telningar af ek söker man fåfängt, och om någon sådan pä ett eller annat ställe händelsevis anträffas, är den alltid på något sätt skadad af kreaturs tand eller menniskohand. Jag tror knappast, att bland de unga tiilvexande, från ollon uppvuxna ekar här finnas, kunna upppsökas tjugo oskadade, sorn hafva mindre än 4 tums diameter, hvilket allt häntyder derpå, att under loppet af ett betydligt antal är inga telningar här fått uppvexa. Orsaken härtill är ej svår att inse, när man vet, att då ollon-år inträffa, utsläppas svinhjordarne i skogarne. Dessa uppäta de flesta och bästa ollonen, och om några goda ollon händelsevis falla på något för dessa ransakare otillgängligt ställe, eller annars af dem förbises, så att, plantor deraf uppkomma, försumma dock icke nötkreaturen att de följande åren afbita den uppskjutande broddén, eller, om ängen höstas, slotferfolket att, låta lian skära det ena strået med det andra. Hvad här är anfördt om ekskogens undergång gäller dock icke ensamt Bastköps stora vång, det gäller, med högst få undantag, alla boställen och kronohemman.
Jag har full anledning att tro det min Landsort Wermeland gerna skulle inga i det z.dje projecter. Den har förut haft tillfälle att pröfwa Förstagers nytta, och ett sädant har pä dest wägnar redan för längre tid sedan blifwit genom Herr Stats-,Rådet ^äisrsparrs hos Hans Majit^ illsinuerädt. Herr ksrZbman, ^ mb rosius "kl a§n us, inwände att Herr koos mätte tala för sig sjelf och icke för Orten. Härunder begärdes Herr kjärnstisrms Dicka, men pä bordet. Fri - Den i December. 17g Friherre Legerström, ssgoos), förnyade stn öliffan, att delta Dictamen mätte kryckas och an, säg Ståndet wärdigt, alt sädant ffedde pä Dest bekostnad. Ropades Nej och Ja. Friherre Legerström hemstälde, om icke, dä ett project inkommit af sä mycken förtjenst, det more Ridderffapet och Adeln wärdigt att detsamma läta trycka och utdela. Ropades Ja, Nej och Votering. Herr Grefwen och Landt-Marsta lkeu gjorde proposition pä Friherre Logersrröms motion, hwilken pä samma sätt med ett starkt Ja, nägra fä Neoch yrkande as Votering beswarades. Friherre Legerström, äacol), anmärk, te, att de, som ej i trycknings kostnaden wilie deltaga, hade sull frihet att reservera sig. Herr Ljörn sr jerna förklarade ott ehuru smickrad han wore of Ridderffapet och A elns nu be» wisads bevågenhet, anhölle han dock, att sjelf fä draga försorg om tryckningen af sitt Dictamen» Justerades följande: r?4 Dett i December Utdrag af Protokollet hallit i Häglof Rioderffapet och Adelns Plenum den l December rZog.
€ n ström af människor myllrar upp för de breda trapporna i Stockholms Börs. Flertalet utgöres väl i dag af damer: eleganta pälsbrämade vintertoaletter blandas bland anspråkslösare dräkter, vittnande, att det som här förehafves intresserar äfven vidt skilda kretsar. Men äfven män i stort antal komma och gå. Det är främst en kvinnornas sak, men ock en nationel sak, det här gäller, och ingen med sinne och hjärta för fosterlandets utveckling och framgång på hvarje område kan stå likgiltig. Vår energiska damkomité, som arbetat och arbetar på, att den svenska kvinnan värdigt måtte representeras å den stundande chicagoutställningen, framlägger här resultaten af sitt arbete. En svensk kvinnlig chicagoexposition på förhand således! Allt för många torde ej de bland oss vara, som komma att en gång med egna ögon få skåda den stora utställningen i den fjärran västern, och därför begagna vi med så mycket större glädje tillfället i dag. Men ett är att märka: det är icke endast, hvad som antagits för Chicago, som här exponeras, utan äfven hvad som ytterligare erbjudits, men af brist på utrymme ej kan få medfölja. v Älskvärda läsarinna, vill Ni anförtro oss eder arm och det ärofulla uppdraget att tjäna Er som ciceron på en liten vandring genom de festsmyckade lokalerna? Entiéo, 25 öre, är satt så billig, att ingen må fördenskull kunna anse sig utestängd — vi offra med nöje den lilla skärfven vid ingången! När vi ur den med flaggor och grönt dekorerade vestibulen träda in i stora börssalen, möter oss en angenäm syn. Det vackra rummets ljusa och glada färger — hvitt och guld — förhöjas i dag rundt om alla väggar med dekorationer af grönskande växter, blå- gula svenska flaggor omväxlande med stjärnbaner och ståtliga sköldar från vår skicklige Grabows atelier. Den stora långväggen midt för ingången under fönstren upptages till hela sin utsträckning af konstnärligt ordnade utställningsföremål. På dess midt hänger ett stort porträtt af drottningen, utställningens höga beskyddarinna, måladt af fröken HLindgren och verkningsfullt omramadt af flaggor och grönt.
Jag har också icke under den lid, som sedan dess förflutit, hört omtalas några egentliga olägenheter af densamma. Jag medgifver gerna, att det synes mig som om denna Regering skulle kunna vara bättre, ändamålsenligare och något handterligare, om jag så får säga, utan att missförstås, än den enl. nuvar:de förhållanden är. Sådant synes ock Regeringen hafva insett, då en propos. i detta ämne blifvit till R. St. nflemnad. Men dä vi i detta fall hafva sett, att Ständerna i allmänhet icke äro hågade att bifalla den Kongl. Propos:n. så förnyar jag det yttrande, som jag nyss fällde, att jag tror angelägnare vara att visa hvad väg vi önska gå; och jag är då fullt öfvertygad om, att den Regering, som i så många andra fall visat sig villig att gå nationens önskningar tili mötes, äfven i detta läll skall göra det. Det må i förbigående tillåtas mig säga, alt jag hufvudsakligen anser den 2:dra §, sådan den här blifvit föreslagen, vara tillämplig. Visserligen hafva några smärre anmärkmr blifvit af Coust.-Utsk. emot densamma framställda i afseende på stadgandet, ang:de föredragningen af de Svenska ärendena; men jag bekänner, att jag icke delar de farhågor, som legat lill grund för dessa anmärkmr, alldenstund saken hittills, oaktadt några närmare bestämmelser, icke funnits låtit sig göra utan anmärka. Jag tror likväl, att man har rätt uti hvad som här uttalats, nemi. att, när man lagstiftar, är det skäl att göra lagen så tydlig som möjligt, samt att sådant iakltages, när frågan kommer till slutligt afgörande. Det må tillåtas mig, att endast med en hänvisning till lista § säga, att jag icke anser riktigt att utsträcka sältet för Regerin gens förande så långt, som i den Kongl. Proposin är föreslaget. Jag gör det hufvudsakligen af de skäl, som först, blifvit yttrade, och som jag tror äfven på andra sidan blifvit framställda, eller att man icke ansåg föreskrifterna i detta fall i full öfverensstämmelse med Successions-ordmn och ett monarkiskt styrelsesätt.
Låter sig den felande härigenom icke rätta, ege då Kyrkorådet att, efter målens olika beskaffenhet, vidtaga den ytterligare åtgärd, som med lag och författningar öfverensstämmer. » Jag hemställer således, att 5:te §:n i K. M:ts förordning om kyrkoråd måtte antagas i stället för den af komiterade föreslagna. Häruti instämde Hr von Koch. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., afslogs §;n och antogs i stället hvad uti § 5 af Kongl. Förordningen om Kyrkoråd den 29 Augusti 1843 finnes stadgadt. § 31 enligt Utsk:ts förslag. Tillkännagafs, att Preste-8t:t bifallit §:n, samt att BorgareSt:t antagit densamma enligt komiterades förslag, med utbyte al orden »Kyrkooch Skolrådet» till »Kyrkorådet». H XI. 10 D e n 10 Oktober f. m. Hr Hjärne: I afs:de å 55:te §:n uti förslaget om kbmtrttt-, nalstyrelse på landet beslöt R. o. Ad. att utesluta en af Utsk:t tillagd mening, som äfven ingår i denna §. så lydande: »på sätt om stämning i 11 :te kap. 7:de §:n Rätteg.Balk. stadgadt är». Vid sådant förhållande och på de skäl, sorn redan vid f>5:te §;ii blifvit anförda, torde 11. o. Ad. böra besluta att äfven ur denna § nämnde mening må utgå, derom jag nu hemställer. Gr. Sparre: Instämmande i den siste talarens anm., ber jag att få fästa upmärksamheten på ett tillägg, som Utsk;t ytterligare gjort och som väsendtligen afviker från hvad komiterade föreslagit i 31:sta gm. Komiterade hade nemi. inskränkt sig till att berättiga kyrkooch skolrådet att kalla dem, som inom socknen uppehålla sig, till inställelse, och detta vid äfventyr af böter; men Utsk:t har tillagt orden »bor eller».
(Beviljadt vid 1844 och 1845 års riksdag och utbetaldt under sistberörde år.) » Christinehamns stadsoch Warnums lands församlingar, å 25,000 R:dr, för uppbyggande af ny kyrka i Christinehamn; Transport: vid vid 1856 års slut. 1857 års slut. 24,000: 23,000: 5,572: 36. 11. 5,263: 9. 9. 2,400: 1,799: 28. 9. 28,000: 28,000: 59,9727 Transport: emot 3 procents ränta och afbetalning af 2 procent årligen å det under åren 1849 och 1854 lyftade lånebeloppet. (Beviljadt vid samma riksdag.) till staden Lidköping, å 16,000 R:dr, för ny kyrkas uppbyggande inom denna stadj hvars förra kyrka år 1849 nedbrann; å hvilket låns ursprungliga belopp skall före hvarje års slut återbetalas 6 procent, deraf 4 procents ränta beräknas å det återstående beloppet. (Beviljadt vid 1850 och 1851 års riksdag samt ut betaldt under år 1851.) » Knäreds församling i Hallands län, för uppförande af ny kyrka åt nämnde församling, i stället för den år 1848 der förstörda kyrkobyggnad; hvilket lån, sedan det räntefritt innehafts under 5 års tid, bör återbetalas med enahanda årliga belopp och ränteberäkning, som nästförestående lån. (Beviljadt vid sistnämnde riksdag och utbetaldt år 1852.) för uppbyggande af ny kyrka åt Markaryds församling inom Sunnerbo härad af Kronobergs län, hvilken församlings förra kyrka genom vådeld nedbrann år 1851; varande för detta lån samma betalningsvilkor stadgade, som för lånet till Knäreds församlings nya kyrkobyggnad. (Beviljadt vid 1853—1854 års riksdag samt utbetaldt under sistnämnde år.) » Linköpings Domkyrkas reparerande, emot enahanda årliga kapital-afbetalning och ränteberäkning, som för ofvanstående kyrkobyggnadslån.
Uti en hos högloflige Ridderskapet och Adeln väckt, till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet remitterad motion har hr friherre Stjernstedt, J. W, föreslagit, att, till förekommande af poströfverier och för vinnande af mera beqvämlighet för resande, måtte för posternas transporterande å de större landsvägame, för postverkets räkning och af dess medel anskaffas sådana vagnar, att två eller tre resande kunna, mot lämplig afgift, beqvämt såsom passagerare medfölja. Utskottet får, med anledning häraf, anföra, att, enligt från General-postdirektörs-embetet benäget lemnade upplysningar, en inrättning, af likartad beskaffenhet med den af motionären föreslagna, eller en paket-postinrättning, ämnad så väl till resandes fortkomst, som för transport af paketer, varit tillvägabragt emellan Stockholm och några af de skånska städerna, men som erfarenheten derunder visade, att inrättningen icke, efter förväntan, af resande så begagnades, att den kunnat bära sig, utan för Post-styrelsen medförde en betydlig förlust, blef samma inrättning med Kongl. Maj:ts dertill lemnade Nådiga bifall, indragen och paketposten derefter ordnad på sätt den nu fortgår. Då det sålunda är ådagalagdt att en så beskaffad inrättning, som den af motionären föreslagna, hvilken, em den skulle medföra åsyftad fördel, posternas skyddande, borde utsträckas till alla landsvägar i riket, derå poster färdas, icke utan allt för stora uppoffringar för postverket kan tillvägabringas, anser Bilt. till R St. Prat.
Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens gemensamma åtgärd remitterat ett Memorial af Herr Prosten A. Fornander: om undersökilings anställande på Oland till finnande af stenkol, jemte yrkadb anslag härtill af Statsmedlen. Genom meddeladl ProtocollsUtdrag ifrån den af Statssamt Ekonomiutskottens Ledamöter sammansatta beredning, till hvars handläggning detta mål var förvist, har Utskottet blifvit underrättadt, att detsamma redan blifvit, förmodeligeu efter enskildt Remiss, af Höglofl, StatsUtskottet afgjordt och betänkandet derom vunnit samteliga Respective RiksStåndens bifall. Vid ett sådant förevetande, och dä Ekonomiska nyttan af Stenkols uppfinning icke kan betviflas, men således endast frågan blifver om anslag dertill af Statsmedel; så har Utskottet ingen ytterligare åtgärd att häruti vidtaga, än att om sakens förhållande lemna Riksens Höglofl. Ständer sitt vördsamma tillkännagifvande. Stockholm den 18 Februari 1818. Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanden. iQy N:r 51, Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärs* och EkonomiUtskotts utlåtande om en fri Tackjernshandel. ■f^iksdagsmannen från Örebro Län Eris Ericsson har uti Memorial, som blifvit ingif-» vet i Hedervärda BondeStåndet, och derifrån till detta Utskott remitteradt, förnyat hvad han vid sista Riksdag andragit, nämligen att, fastän en fullkomlig frihet i Tackjernstill verkningens försäljning redan vid 1809 och 1810 årens Riksdag blifvit yrkad, skall likväl i detta ärende någon åtgärd icke vara vidtagen; Och har han, med åberopande af flera uppgifna skadliga föl ider af den öfverklagade inskränkningen, nu föreslagit:
Kunna medborgare räkna på rättvisa af dylika allmänna åklagare? Blifva icke mer den svages förseelser föremålet för på sä 192 Eesv. och Ekon, Utsk. Rctunkanäen, osäker fot stående tjenstemans åtal, då de deremot icke våga observera eller angripa den mägtige brottslingen? Stockholm den 26 Februari 1823.” A. Sandsten. Efter pröfning af detta ärende, får Utskottet förklara: att, då LandsFiscaler, som icke innehafva lön på stat, å sina tjenster endast erhålla Justitie Cancellersämbetets Constitutorial, och således blott äro att anse såsom förordnade, deraf synes böra följa rättigheten för nämnde Ämbete, att, när skäl dertill äro, kunna dem från sina befattningar entlediga. — Origtig är imellertid den föreställningen, om den hos någon skulle hafva vunnit inrymme, att Justitie Cancelleren vid EandsFiscalers afsättande endast behöfver rådfråga sitt godtfinnande, ty i 6 §. af Kongl. Majus Nådiga Instruction för JustitieCancelleren den 5 Augusti 1809 är stadgadt; att han endast mä utöfva rättigheten till afsättning, då han finner någon dertill hafva gjort sig skyldig, hvilket sistnämnde ord tydeligen utmärker, att fel måste vara begånget af den, som kan underkastas en sådan påföljd; —• Och synes i annat fall den lidande, icke mer vid detta än andra tillfällen, vara betagen rättigheten, att i ett sålunda till. kommet lagstridigt beslut i vederbörlig ordning söka ändring och rättelse; kunnande Besv. och Ekon. Vt sk, Betänkanden. Utskottet således, i följd af hvad anfordt är> icke till bifall anmäla den del af Sandstens motion, som åsyftar, att landsfiscaierne, endast efter föregången ransakning och genom Laga Dom, skulle kunna från sina tjenster skiljas.
I ett sä wigrigt ärende som deim, synes mig Utstotler bordt grunda sitt tillstyrkande pä positiva upgifker frän De.i iZebruarii399 Bykes-Gontoiret, dä i det stället det nu grundar sig pä osäkra suposttioner; Säsom att de fleste mäl hwarwid Kronan haft att fordra torde redan wara afflurade och således de äterstäende snarare wara Kronan till gradation än förmän; Utom det orättwisa i en sädan slutsats, hwarigenom Utsiottet wisar mindre benägenhet att iagnaga enftiltas rätt, som likwäl dä man will handla opartiskt är en ffyldighet, har jgg dock tämlig säker anledning, att det annorlunda förhäller sig och att Kronan haft omkring ro Tunnor Gulds fordran, som nu försvinner, men deremot ännu 4 az Tunnor Gulds skuld, i utelöpande Fräl» se skatt och efterräknings-fordringar, som nu mäste inlösas genom en ökad Bewillning eller genom immistion i Kronans behällne ränror, som gör cn minskning i Kronans ärliga inkomster sä framt icke till undwikande häraf man äfwen will begå den orärtwisan, förklara deste revenuer förfallne; Af hwad orsak Utskottet föreslagit, att bl»tt de byten som blifwik ingängne emellan arén ,68a och 1723 skulle affkrifwas och förswinna, men deremot de för senare äret till närwarande tid bibehälla sin helgd, är ej latt af Betänkandet att inse; Den rättighet att fä en Lrdran betald mätte wäl wara lika sä helig det ena äret som det andra, dä ingen preskriptionstid är föreskrifwen; detta mätte förmodligen wara ett misttag, men i det afseende menligt för Utskottet/ som det kunde gifwa anledning till den oblida misttanka, att nägon af Utskottets Ledamöter, warit graverad för byte af förra epoqucn men ej af den senare.