Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdag fattade beslut om ett nytt system för Rikets Silfvermynt, samt det i Kongl. Förordningen den 27 April 1742 stadgade förbud för enskilde, att nedsmälta myntadt silfver, alldeles icke kan vara på förevarande fall lämpligt, hafva Revisorerne anmodat Banco-Fullmägtige föranstalta, det ofvanberörde ^-dels Riksdalers-stycken af nya prägeln varda ommyntade, och att, i händelse af ytterligare vägran å Kongl. Mynt-Styrelsens sida, att desamma till ommyntning emottaga, öfver en sådan åtgärd, å vederbörlig ort, anföra besvär. » * -t Yidare hafva Revisorerne, af Bankens General-Hufvudböcker, inhämtat, att under åren 1836 och 183y differencer, Banken till förlust, uppstått, vid ommyntning af 1-dels, y^-dels och ^-dels Riksdalers-stycken af gamla prägeln, hvilka differencer funnits, till en del, hafva härrört deraf, alt Kongl. Myntverket, efter uppsägning af från Banken till ommyntning aflemnade poster, i förenämnde myntsorter, afdrag!t å J-dels Riksdalersstycken J-dels procent samt å T^-dels och ^5-dels Riksdalers-stycken i-dels procent af bruttovigten, utöfver den medgifne myntskatten, af J-dels procent, lutan att någon närmare upplysning om det sålunda anmärkta afdrag och — 23 — grunden för beräkningen af detsamma, kunnat irtom Banco-Verket erhållas, än att, som de äldre myntsorter, hvilka från Banken till ommyntning aflemnaLs, emottagas efter vigt, utan föregången reningsprocess, berörde afdrag skall äga rum i och förden orenlighet, som finnes vidhäfta de mynt, hvilka längre tid varit i allmänna rörelsen.
Jag vill dessutom, att publicitetens erkännande skall införas i RiddarhusOrdningen, på det den ej må kunna genomen ögonblicklig reaction af dess motståndare återtagas, och jag finner åtskillige stadgani RiddarhusOrdningen stridande emot densamma. Såsom jag nyss haft äran yttra, finner jag det visserligen vara sårande alt vi ej kunna i denna sak göra hvad BondeStåndet gjort; men Ridderskapet och Adeln bar genom RiddarhusOrdningens behandling hittills, d. v. s. genom förbiseende afsin rättighet att sjelf stifta sin SlåndsOrdning, också sjelf tillställt det förhållande, som nu äger rum. Jag slutar med att säga, att jag, olika med Grefve Frölich, tror att principen borde försl behandlas och sedan detaillerne, och ej kan förena mig med Herr Lefren, att en lag skulle stiftas för förbrytelser mot publiciteten, innan vi ännu veta, om publiciteten af oss blir antagen. För min enskilta del är jag dock öfvertyga*1» - Den 3 Fe b raar i i f. m. 65 gad, alt principen vinner, om proposition derpå göres, hvarom jag också vågar anhålla. Många yrkade å nyo proposition. Herr Bråkenhjelm: Enär flere personer begärt proposition till återremiss af Utskottets Memorial, får jag till följd af den öfvertygelse om ämnets beskaffenhet och förhållande till RiddarhusOrdningen, som jag förut trott mig böra tillkännagifva, reservera mig mot all annan proposition till återremiss, än en sådan, hvarigenom Herr Grefven och Ordföranden icke på samma gång medgifver någon annan slags proposition å Memorialet. Således skulle till contraproposition antagas: Vinner Nej, anses Ridderskapet och Adeln yrka proposition till bifall å Utskottets Memorial. Herr Tham: Ändamålet, hvarföre jag uppstigit, är att fortskynda öfverläggningen. Det är derföre jag, med minnet af hvad som passerade vid sista Riksdagen, går att yttra mig. Den dåvarande LandtMarskalken förklarade frågan om publiciteten så ovilkorligt tillhöra RiddarhusOrdningen, att han ej kunde medgifva proposition derå, utan förändring af RiddarhusOrdningen.
Och då, derförutan, Länsstyrelsen esomoftast varit i bekymrande förlägenhet för beredande af nödig läkarevård dels åt personer af arbetsklassen, sorn med pass försedde ämna sig till Stockholm, men i närheten af staden angripas af sjukdomar, innan de hunnit förskaffa sig arbete eller ständigt tillhåll, dels åt löse personer, som under hvarjehanda förevändningar vilja begifva sig til! Stockholm, men inom Länets område insjukna och måste botas, innan de kunna till sina hemorter återsändas, och dels åt sådane fattige, ofta utan stadigt hem varande Länets innevånare, sorn för brist på utrymme eller sjufedomarnes beskaffenhet ej kunna å Serafimer-lazarettet intagas; behagade Eders Kongl. Maj:t, uppå derom gjord underdånig hemställan, i nådigt bref den 27 Februari i83o tillåta,'att sådane sjuke fingo utrett dertill inredt rum å Smedjegårdshäktet intagas till vård af häktets läkare och hvarvid underhållskostnaderna skulle, der så ske kunde, af de sjuke eller — 3i — vederbörande församlingar utkräfvas, men livad sålunda ej kunde ersättas, af Eders Kongl. Maj:ts Sundhets-Kollegium, uppå anslaget tili smittosamraa sjukdomars botande, utbetalas. Många sjuklingar, som, efter all sannolikhet, eljest skolat förgås i hjelplöst elände, hafva erhållit undsättning genom denna anstalt, som derföre är högst välgörande och behöflig, och ofta för Läns-styrelsen utgör enda möjliga utvägen att undvika den hårda nödvändigheten, att utan hjelp afvisa eller låta afföra nödställda uslingar; men denna fördel är ock åtföljd af svårigheter och tidsutdragande besvär vid indrifning af sjukvårdskostnaden hos personer, hvilkas tillgångar här ofta äro föga kände, — sorn, då de en gång utkommit från sjukrummet, svårligen anträffas, — och hvilkas hembygds-församlingar, då de kunna utrönas, ovilligt ingå i ansvar för så beskaffade utgifter å en främmande ort.
Taktäckning af Tegel börjar i en del af Länet allmännare begagnas också af Allmogen. Der har man likaledes för sådant ändamål gjort början med användande af det i sednaste tider uppfunna Takpapper. Det fordna stängsel-sättet med gärdesgårdar, sammansatte af liela småträd och sönderklufna större, bibehåller sig oförändradt. Detta hägnadssätt, sorn erfordrar och föröder en ofantlig mängd af Skog, är visserligen högst olämpligt på en skoglös ort, men stengärdes-gårdar äro alltför kostsamma och finnas derföre blott på ganska få ställen. Lefvande fläckar, vatten-grafvar och jordvallar brukas icke. Tilläfventyrs äro de ej heller tjenliga under ett så kallt luftstreck, och måhända skulle äfven deras underhåll fordra en större arbets-styrka än det egentliga jordbruket bär kan umbära, Bergsrörelse drifves endast i Länets norra och östliga delar. Dannemora Jernmalms-fält är den grund , hvarpå hela denna rörelse inom Länet hvilar. Dessa rikhaltiga, och för sällsynta egenskaper berömda och namnkunniga , Grufvor indelas uti 1:0 Norra fältet, som innehåller 28 särskildta Grufvu-öppningar och såkallade skärpningar, med sina åtskilliga namn;' 2:0 Mellan-fältet med ir st. Grufvu-öppningar och 3:o Södra Fältet med 3i st. Grufvor och skärpningar. Hela antalet af öppna och ödelaggda Grufvor och Skärpningar vid Dannemora uppgår till 70 st., af hvilka de nu med arbetebelagda äro 16 st., ehuru de serskildta arbetsrummen i dessa Grufvor äro 23, utaf hvilka 18 st. arbetas för Malm-tägt, hvaremot de öfriga 5 endast bedrifvas för beredandet af Grufvornes framtida bestånd i afseende pä anfart, valten-uppfödring och luftvexling. Under dc senast förflutna 5 åren är detta dyrbara malmfält bearbetadt med ali drift och omtanka, utan att några kostnader blifvit sparade för Grufvornes bibehållande i användbart skick åt efterkommande, eller att några betydligare olyckor och oförutsedda händelser lagt hinder i vägen för arbetets jemna bedrifvande.
D) lianaloch Slussverks-nnliiggningar samt slröm-rensningnr och andra vatten-korn muni Isa tioner. Fo Den vid föregående riksdagar väckta fråga om sluts-bidrag till öppnande af en för djupgående fartyg tjenlig farled genom Stockholms skärgård mellan Baggensfjärden och Stora Värtan har äfven blifvit underställd Rikets nu församlade Sländers pröfning; hvarvid erinran förekommit derom, hurusom för sjöfarande frän alla söder 0111 Stockholm befintliga hamnar och utrikes orter segelleden, vid Nämndö-fjärden, |- mil på denna sidan Dalarön, delade sig sålunda, att en farled, hvilken, oaktadt dess längd af ! 1 {■ mil, hittills uteslutande mäst af alla större fartyg begagnas, ginge på yttre sidan om Wermdön och nästan rundt omkring denna ö samt olver Trälhafvet och vidare genom Kodjupel förbi Waxholm, äfvensom genom Tenö-, Höggarnsoch Hallkakssuriden. Den andra, endast 5j mil långa, farleden ginge vester om Ingarön och Wermdön öfver Baggens-Ijärden samt genom sunden vid Bo, Baggens Stake och Skuru. Vid begagnandet al denna sednare farled kunde seglaren gå med samma vind från öppna hafvet genuin liela Skärgården ända lill Kungshamn, hvarest, i sigle af hufvudsladen, begge lärlederna förenades. Färden å densamma kunde derföre verkställas under lika många timmar, som dagar fordrades för seglingen å den förra farleden, under hvilken alla vindar sami vissa bland deni mer än en gäng behöfde begagnas. Den andra eller inre far Bih. till It. St. Skri/velse N:o 211. ledens djup vore ända lil! udden nf Bo kyrkogård tillräckligt för 18 fot djupgående fartyg; men vid sundel derstädes motte grundt valten på en sträcka af 330 fots längd. Innanför detta grund egde farleden fullt segeldjup på en längd af 1,500 fot lill Knapens hål, hvarest djupet vid vanlig vattenhöjd endast uppginge lill 4j fot, hvilket förhållande derefter
Hittills hafva bränvinsbrännings-medlen upgålt till ett belopp af 500,000 å (500,000 R:dr, och 1 proc. derå således utgjort 5 å 6,000 R:dr, hvilket är det belopp, Utsk. icke anser böra öfverskrida. ». Jag ber dessutom att få uttrycka den öfvertygelsen, att om också inkomsterna blifva betydligt större, så blifva dock de. gjorda debiteringarne och inbetalningarna till antalet betydligt färre, så att något skäl icke förefinnes att öka den summa, sora hittills blifvit erlagd. När man nu fäster afseende å det förhållande, att det icke varit 1 proc., utan ett del föregide motsvarande belopp, som Utsk. menat, så hemställer jag, om icke denna del af Ulsk:s förslag må kunna, utan behof af ålerremiss, godkännas. Frih. Palmstjerna: Tdlverkningen af bränvin blir, enl. min tanke, till följe af det beslut, R. St. nu derom fattat, i många län hell olika emot hvad den hittills har varit, och således blir äfven 314 Den 7 November. den redovisning af bränvinsskatten, som hädanefter kommer att ega rum, ganska olika emot hittills. Att då endast bestämma, att samma belopp, som hittills, äfven hädanefter skall utgå, skulle, enl. min tanke, medföra vissa svårigheter i tillämpningen. Huru och på hvad sätt skola dessa medel fördelas? Det kunde icke ske på annat sätt, än att, sedan redovisningarna, voro gjorde, skulle, de ingå till något visst centralt verk, hvilket på hvarje län skulle reparlisera den summa, hvilken vore till provision anslagen, i förhållande till redovisningssumman inom hvarje län. Denna omgång skulle på detta sätt årligen ega rum, hvaremot det f. n. bestämmes på en gång för hela liden, och sedermera sker inom länen årligen anordning af dessa medel.
Revisorerne ansågo en sådan tillämpning af ofvannämnde 6 mom. i 454 Den 16 April f. m. 214 § Bankoreglemente! orimlig, oell gjorde i följd deraf anmälan derom hos BankoUtsk. Utsk. liar å denna Revisorernes anmälan icke fästat afseende, utan förklarat, att ett annat förfarande i detta hänseende kunde föranleda hvarjehanda missbruk, utan att upgifva hvaruti desse skulle beslå. Af ordalydelsen uti oftanämnde 6 mom. synes del, att R. St. dermed åsyftat, att skriftligen utfärdade anvisningar till viss man eller ordres äfven skola få gälla, men om man äfven icke antager detta, måtte likväl en kredilivtagare vara berättigad, att emot egenhändigt ulfärdadt qvitto få lyfta större eller mindre belopp af krediti vet. Då nu detta icke får äga rum, hafva Revisorerne önskat nödig rättelse härutinnan, och man bör väl icke förhindra rörelsens naturliga gång, till hvars underlättande man borde tillåta penningarnes insättande annorstädes än i Riksbanken, ty eljest kommer kreditivägare i landsorterne, att få vidkännas allt för dryga kostnader. Jag uprepar det ännu en gång, att om man icke vill tillåta utfärdandet af assignationer, ställde på viss man eller ordres, böra åtminstone egenhändiga qviltencer vara antagliga för medels lyftande å de beviljade kreditiverne. Delta är så mycket angelägnare, som rörelsen inom vårt land är så beskaffad, att få personer finnas, de der icke hafva liqvider att göra inora hufvudstaden, och om eu kredilivägare skall göra en utbetalning, kan ett sådant qvitto eller assignation gälla i liqvider sora penningar, enär sådana i Banken erhållas emot detta qvitto eller denna assignation. För att vinna en sådan rättelse, anhåller jag om ålerremiss af denne punkt, äfvensom alt R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke måtte förklara, att 214 § 6 mom. i Bankoreglementet icke lägger hinder i vägen för medels lyftande å kreditiver emot kreditiv-ägarens egenhändigt utfärdade qviltencer.
1 sammanhang med sislberörde underdåniga begäran har Kronofogden Petersson tillika framställt anhållan, att af nåd få sig beriljad eftergift af den honom i ofvan omförmälda hänseende ålagda ersättnings-skyldighet, och till stöd härför åberopat sin långvariga oförvitliga tjenstgöring, hvarom bifogats särdeles fördela k liga intyg af frenne Landshöfdingar; det, enligt hvad jemväl ådagalagdt är, vanvårdade skick, hvari Landskonlors-göromälen vid Peterssons inträde såsom tillförordnad Lands-kamererare sig befunno, och som just föranledt hans inkallande till sådan tjenstgöring, men tillika hindrat honom att egna full uppmärksamhet ål den särskilda befattning med nillyttningsunderstöden, hvilken Länsbokhållare!! Langlet långt förut fått af ordinarie Landskamereraren sig anförtrodd; den omständighet, att Slats-kontorets och Kammar-rättens revision, hvilka det hufvudsakligen tillkomme att granska underlydande embetsmyndigbeters åtgärder, icke kunnat under loppet af sju år, som Langlets bedrägerier före Peterssons ankomst till Lands-konlorel fortgått, detsamma upptäcka; samt den undergång, sorn skulle hola Peterssons ekonomiska ställning, derest han nödgades utbetala den honom ådömda ersättning, hvars belopp vida öfverstege hans aflöning under den tid han tjenat Slaten; Och har Petersson, för den händelse Kongl. Maj:t icke skulle täckas al gunst och nåd bifalla ansökningen, underdånigst anhållit, alt Kongl. Maj:t måtte till Rikets Ständer aflåta Nådig Proposition om ersätlnings-beloppels afskrifning. I förening med de underdåniga besvären öfver Kammar-rättens i målet meddelade utslag, har äfven f. d. Landshöfdingen, General-löjtnanten, Herr Grefve Löwenhjelm anhållit, att, så framt Kongl. Maj:t icke skulle pröfva lämpligt upphäfva Kammar-rättens utslag, i hvad det rörer bemälde Herr Grefve, Kongl.
N:o 378- i~j5 styrka och bestånd, ledande antingen till uppoffring eller eftergift å Statens sida af flera hundrade Soldat-humer eller en deremot* så länge den i vissa fall medgifna Vacancetiden fortfar, för Statsverket påräknad betydlig inkomst, hvilken då i stället måste genom allmän Bevillning fyllas, eller ock möjligtvis åstadkommande tvänne reguliera Infanteri-Regemerttens totala upplösning och försvinnande ur Arméens leder, enär inga garantier derföre kunna uppställas* att Rotehållarne i Skåne, efter att en gång hafva till den fordna extra Roterirtgen fått återgå-, frivilligt skola åtaga sig att den•f-Eamma emot ständigt Knecktehåll utbyta, sedan de, af den lyckliga samdrägt med sina grannar, hvaruti Riket allt sedan år 1814* sig befunnit, egt tillfälle förvissa sig derom, att under ett längre fortfarande fredstillstånd, extra röteringsskyldigheten är för dera af ett afgjordt företräde framför det ständiga Knecktehållet* äfvensom att all den kostnad de, under senast förflutna 15 år, varit nödsakade att för sina ordinarie Soldaters anvärfning, underhåll och beklädande vidkännas, kunnat deni besparas, så framt de icke år 1813 emot ständigt Knecktehåll utbytt sin dåvarande extra RöteringsskyR dighet. Hvad dernäst beträffar det gjorda yrkandet, att de Rotehållare, hvilka, vid den verk^ ställda Roteringen till ordinarie Knecktehåll* icke erhållit förmedling eller nedsättning till en femtedel emot den extra Roteringstunga, dö *?6 Bxp. Vesti. Förslag tili und. Slrlfv. Jt:o 3y8. hittills fått vidkännas, måtte till extra Revetering få återgå, har det icke undfallit R. St:s uppmärksamhet, huruledes hvarken E.
Utskottet hemställer att Preste-Ståndet ville, med frånträdande'af detta sitt särskilda beslut, förena sig med de öfriga Stånden; men för den händelse denna inbjudning icke skulle antagas, föreslås omröstning enligt följande proposition: 53:o. Den som bifaller Utskottets, af tre Stånd godkända, förslag, att för taxerubriken “Bokbindarecloth eller klistrad och pressad Bomullsväfnad14, — hvilken införes såväl under bokstafven B. som under Väfnader, bomulls-, med hänvisning från förra till det sednare stället, — bör bestämmas 20 öres tull per skålpund vid införsel, röstar Ja.; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages Preste-Ståndets beslut att, med godkännande af den föreslagna taxerubriken, den för artikeln nu gällande tullsats af 90 öre skålpundet skall bibehållas. Utskottet har hemställt att för Böcker med inbundet, rent eller linieradt Böcker. papper, hvilka nu draga lika tull som papperet, med tillägg af 50 procent, denna tilläggsafgift måtte bestämmas till endast 25 procent. Detta förslag har Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet bifallit, men PreBteoch Bonde-Stånden deremot afslagit, och om dessa icke, med frånträdande af deras beslut om förra tilläggsafgiftens bibehållande, instämma med Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet, hvartill Utskottet inbjuder, bör öfver denna fråga röstas sålunda: 5d:o. Den som, lika med hvad Utskotttet tillstyrkt och två Stånd stadgat, anser “Böcker med inbundet, rent eller linieradt papper44 böra “draga lika tull som papperet, med tillägg af 25 procent44, röstar Ja; Filar och Raspar. Sallad Sill. 20 Bevillnings-Utskottets Memorial N:o 13. Den det ej vill, röstar Nej; Tinner Nej, bibehålles, jemlikt Presteoch Bonde-Ståndens beslut, tilläggsafgiften vid dess nuvarande belopp, 50 procent af införselstullen å papperet.
Hon talade med sina kamrater endast om det som var alldeles oundvikligt under öfningarna på seminariet. Detta sätt slog mycket an på de tyska professorerna, som alltid beundra blygsamhet hos en kvinna, i synnerhet då hos en så intagande ung kvinna, som studerade en så abstrakt vetenskap som matematiken. Och denna blygsamhet var ingalunda ett antaget sätt utan fullkomligt naturlig hos Sonja vid denna tidpunkt af hennes lif. Jag kommer ihåg hur hon en gång kom hem och berättade om hur hon upptäckt ett fel i en demonstration, som en af eleverna eller professorerna gjort på svarta taflan under lektionen. Denne trasslade ständigt mer och mer in sig och kunde ej upptäcka hvari felet bestod. Sonja berättade hur hennes hjärta klappade, då hon slutligen beslöt sig att resa sig och gå fram till taflan för att visa, hvar felslutet låg. Men vårt lif på tre man hand, som var så lyckligt och så innehållsrikt, emedan hr Kovalevsky intresserade sig så lifligt för alla frågor äfven utom de vetenskapliga, skulle icke vara länge. Redan i början af vintern anlände Sonjas syster och hennes väninna Inez, båda två flera år äldre än vi. Som vi voro tämligen trångbodda beslöt sig Kovalevsky att flytta till en annan bostad för att lämna dessa sitt rum. Sonja gick ofta och besökte honom och tillbragte ibland hela dagarna hos honom, de gjorde också ofta promenader ensamma utan oss. Det kunde helt naturligt icke vara behagligt för dem att alltid vara omgifna af så många damer, i synnerhet som de två nykomna just icke alltid voro så älskvärda mot Kovalevsky. De hade sina egna idéer och tyckte att då äktenskapet i alla fall blott var fiktivt, var det orätt af K. att söka gifva deras förhållande en mer förtrolig karakter. Denna inblandning från deras sida förorsakade diverse små obehag och störde det goda förhållande som hittills rådt i vår lilla krets. Efter en semester tillbragt på detta sätt beslöt sig också Kovalevsky att lämna Heidelberg, där han ej längre fann sig väl, och begaf sig först till Jena, sedan till München. Här lefde han uteslutande för sina studier. Han var rikt begåfvad, ytterst arbetsam och anspråkslös i sina vanor, utan något som helst behof af förströelse. Sonja sade ofta, att han ej behöfde något annat än en bok och ett glas te för att känna sig fullkomligt tillfredsställd.
SD, Föredrogs ånyo Stats samt Almänna BesvärsochOeconomie-Utskottens Memorial, Utlåtanden och Betänkande: W:o x5, i anledning af vackt fråga om allmänt bidrag, för att befrämja anläggning utaf Prior och Torkin rälln ingar för spanmål; Lades till handlinga rne; N:o 16, i fråga om skogsplanteringar i Skåne; Bifölls; N:o 17, i anledning af väckt motion, alt Rikets Ständer rille förnya deras underdåniga anhållan, vid sisla Riksdag, att under den blida årstiden, samt alltid vid marcher till oell ifrån vapenöfningar, tågande trupper måtte anbefallas att tälta eller bivouaquera och sjelfva tillreda sin mai; Bifölls; ' N:o 19, i fråga om försäljning till skatte af ecclesiaslika hemman i Skåne; Bifölls; N;o 20, i anledning dels af Kongl, Maj:ts Nådiga Skrifvelse, rörande ny indelning till ordinarie Knektehåll af oroterad jord, dels ock af väckta - Prot. TJtclr. den 13 äu$. ta motioner om den nya indelningens anslående till lindring i gamla ordinarie roteringen; Buölls; N:o 21, i anledning af väckt motion, angående lindring uti extra roteringen inom Bohus Län; Bifölls; och N:o 22, i anledning af väckt motion, angående åboecb besittningsrätten till kyrkohemmanen i Halland; Bifölls. S. D. Föredrogs å nyo och lades til! hand Hogarne Bevillning ';- samt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottem Utlåtande, N:o 4, i anledning af gjorda anmärkningarvid Betänkandet j\j:o n, i fråga om ja g i -laevi 11- ning lill prasmier för rofdjurs dödande. S. D.
In fidem krorocolli A. 6. Lilverstoixe. Den M September. 1027 Lördagen den zv September. plenum klockan 9 förmiddagen. Justerades följande: Utdrag af Protocollet, hältet i Högloft. Ridderskapcts och AdclnS plenum d. 25 September 1809. S. D. Föredrogs ett Memorial ifrän Expeditions - Utskottet af den 2Z September, bwari Utskottet förklarar sm önskan, att jemte förteckningar öfwer redan afgjordt mäl crhälla del ej mindre af de ämnen som fordra Utskottets skyndsamma ätgärd, än äsweir sädane som i Riksdags - Beslutet böra inflyta: och fann Högloft. Ridderskapet och Adeln skäligt att till denna Utskottets begäran lemna sitt bifall. Ot supra. Utdrag af Protokollet, hältet k Högloft. Ridderskapcts och Adelns plenum d. 26 September 1309. S. D. Sedan Ridderskapet och Adeln genom stna Ledamöter i Danev - Utskottet och sitt Ombud till Upteckningcn af f. d. Konungens Egendom crhälljt underrättelse det de uti Tanquen genom f. d. Konungens försorg deponerade fjorton packlärar, wid behörigt genomseende befunnits tillhöra Hertigen af Trunschwig Oels, fann Ridderffapet och Adeln ej widare nägot hin - 1028 Den M September. hinder sig förete med mindre den ä berörde depositum lagde q warstad finge uphöra, och detsamma mot depositions-attestens äterställande till Banqum utlämnas. Ple luxra.