Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
G) Med hemtadt stöd af den yrkade bestämmelsen, att landstingens verksamhet hufvudsakligen skulle afse individens och medborgarens menskliga utveckling och förädling i alla rigtningar samt dess ekonomiska bästa endast så vidt det vore medlet och vilkoret för denna sanna filantropi i stort, gifver sig sjelfmant det vidare yrkandet, att all af landstingen beslutad beskattning för antydda humaniseringsåtgärders genomförande skulle ske per capita eller enligt folkmängdsnumerären, men alldeles icke efter den allmänna bevillningen. Den i landstingslagen nu stadgade beskattningsgrund är så obillig, att Regeringen redan innan förordningen någonsin hunnit tillämpas fann sig föranlåten att söka afhjelpa och bättra bristerna och orättvisorna härutinnan medelst ett särskildt supplerande cirkulär, jemlikt hvilket det redan stod första landstinget fritt att frångå den stadgade beskattningsgrunden och antaga någon annan i förhållandet emellan fastighetsoch näringsbevillning. Också begagnade sig genast flera landsting derutaf samt bestämde, att landstingsskatten'skulle utgå dubbelt så hög å jordbrukssorn å näringsbevillning en, och ändock drabbas städerna i allmänhet af oproportionerligt hög landstingsskatt emot landsbygden. Förmodligen har ock just denna orättvisa grund för landstingsskattens utgörande varit egentliga anledningen dertill, att en mängd och Motioner i Borgare-Ståndet 1865. 363 troligen största delen af landstingen heldre undvikit all landstingsskatt än att utkräfva densamma efter så ojemna grunder; men följden deraf har åter i sin ordning blifvit den ganska nedslående, att man, beröfvad denna nervus remm eller nödiga medel till allmännyttiga företags utförande, också sett sig nödsakad att underlåta dessa företag samt i stället och heldre gjort sig skyldige till en vanmagt och overksamhet, som icke båda godt för framtiden och hittills beröfvat de särskilda orterna förmånerna af en verksammare tillämpning af denna lagstiftning. Flertalet af landstingen har i detta hänseende hufvudsakligen vegeterat på den bränvinsskattedel, som den fått till skänks hufvudsakligen från städerna. Så bör det dock icke längre vara.
Stånd nu stannat emot 2 i olika beslut, anser jag det, såsom pri vilegii-fråga, ej kunna komma till Nämndens afgörande, utan protesterar emot all sådan behandling af detta ärende, som skulle leda lill bifall af Utskottets förslag. Herr af Billbergh, Johan Petter: Herr von Hartmansdorff har rätt deri, att, då ärendet sednast här förevar, framställdes, att det innefattade en pri vilegii-fråga, men vid närmare efterseende är den Kongl, frikallelsen icke till finnandes i PresteStåndets privilegier, utan i ett serskilt rescript. Herr von Hartmansdorff: Mitt yttrande, att målet är af privilegii egenskap, grundar sig på den BevillningsUtskottets Betänkande N:o 34 åtföljande Reservation af Herr HofPredikanten Dillner, hvarmed flere Ledamöter af PresleStåndet sig förenat. Friherre Anckarswärd, Carl Henrik: Jag kan för min del ej inse, att bevillniugs erläggande för Prostetunnor utgör en pri vilegii-fråga, och finnér ej hinder för 238 Den 17 Augusti e. ra. ärendets behandling, såsom Utskottet föreslagit, oaktadt Herr von Hartmansdorffs deremot nu gjorda protest. Herr von Hartmansdorff: Jag anhåller, att BevillningsUtskottets Memorial måtte få hvila, tills jag får se efter, om det åberopade stycket står i PresteStåndets privilegier. I annat fall kan frågan utan hinder afgöras. Herr Tham, Wolrath: Jag ar skäligen säker, att Proste-tunnan i 1818 års Bevillningsförordning fritogs från bevillning; om den stått inryckt i Presterskapets privilegier, finner jag detta icke hafva varit af behof. Ar 1828 utsattes detta icke verbotira, ty man ansåg Proste-tunnan inbegripen ibland de resepengar, som äro fritagna från bevillning. Att Utskotte-n skola besvara alla reservationer, lärer icke vara något, som hvarken är brukligt eller nödvändigt. Herr Hjerta, Gustaf:
Om jag talat i det intresses namn, som Gr. Frölich velat benämna bancointresse, men som likväl icke är Svea Rikes Banks intresse, skulle jag, långt ifrån att tillstyrka något biträde, afstyrka allt sådant, och sedan tillstyrka, att statsbanken helt och hållet skulle låta bli att discontera namn: då hade det, som, man kallat bancointresse det hästa tillfälle att, vid minsta ovarsamhet, i en möjlig farlig moment, tillvägabringa ett upphörande af betalningen; och då man känner de följder, som ett sådant förhållande vid en sådan inrättning har på andra dylika, skulle snart en sådan händelse kunna lillvägabringas, som inträffade år 1818, och hvilken jag önskar aldrig måtte komma att äga rum. Hr Lefren, Joh. Pehr: Efter den siste värde talarens sednast uttryckta åsigt, skall det synas djerft att vilja uppträda för att försvara ett intresse, som han och jag fordom gemensamt försvarat, då vi stridde för realisationen. Efter 26 års oreda i penningeverket, kommo vi ändtligen vid sista riksdagen till ordning och skick uti dessa 332 Den 22 Fel) runi-i e. ra. för landet angelägna omständigheter. Det synes vådligt, alt nästa riksdag derefter träda in på den motsatta banan; ty den sammanväfnad, hvars första trådar man nu synes vilja spinna, är ett återinträdande på den förra banan. Jag tror privatbankerna vara nyttiga och nödiga endast då, när de inskränka sin rörelse inom deras egen provins; skadliga kunna de blifva, om de, såsom erfarenheten redan vill synas gifva vid handen, sträcka sina områden utom provinsen. Vinningslystnaden är loflig, roen ej försigtig. Detta' är blott sagdt för dem, som vilja utsträcka privatbankernas verksamhet längre, än som vederbör. Till afslag för Hr Rosenblads motion ämnar jag egentligen anföra, att jag tror sinnena böra lemnäs i fred åtminstone en riksdag, så alt man måtte blifva fullkomligt säker på, att den realisation, sorn blifvit gjord, måtte äga bestånd; och det finnes många i landet, som frukta alt privatbankerna slutligen skola försvåra lånerörelsen och åstadkomma brist på reelt mynt.
Stockholm den i November 1834- N:o 24. v v. * Ånkom tilt Exp.-Otslt. den 3 ?f«Tj Betänkande, i anledning af väckta motioner, om lindring för Allmogen i den så kallade Byggningshjelpens utgörande. Från Hedervärda Bonde-Ståndet hafva till Allm. Besvärsoch Oeeonomie-Utskottet blifvit remitterade två serskilda, till Ståndet ingifna memorial, deri Eric Ericsson och Nils Insulin från Stockholms Län anfört, hurusom frågan örn byggningshjelps erläggande utgjort föremål för pröfning, ej mindre vid sistlidne Riksdag hos Rikets Ständer, hvilka derå icke fästade afseende, än äfven hos Kongl, Maj:t, som, efter i underdånighet gjord ansökning i ämnet af Riksdagsfullmägtige vid förra Riksdagen från Stockholms Län, i Nåder funnit den väckta frågan vara af den beskaffenhet, att Kongl. Maj:t, i den ordning densamma då förekommit, icke kunnat Sig dermed befatta. Vid sådant förhållande hafva Motionairerne, med hvilka öfrige Riksdagsfullmägtige från Stockholms Län samt Nils Persson från Söderman - Lagsamt Allm, Be.sv.- och Oecon.-Ut$h:s Betänkande JY:o 24. 27 land sig förenat, ansett sig böra å nyo framställa målet till Rikets Ständers pröfning, och dervid andragit, huruledes den så kallade byggningslijelpen vore en utskyld, utgående af Krono-, Kronoskatte-och Frälseskattehemman och ledande sitt. ursprung från allmogens uråldriga åliggande att bygga och underhålla Gränsehusen eller Fästningarne. Län utgjordes denna ränta merendels i ved och vinterkörslor, som, enligt 6 §. i Kongl. Förklaringen den 8 Januarii 1748, i allmänhet holde utgå efter K ronovärdie, utan annan förhöjning än alterum lanlum.
Jag har nu den der muntra hufvudvärken med blindhet, så att jag knappt ser hvad jag skrifver. Får jag sofva i natt blir det väl bättre. Jag ämnar på en stund gå upp till majorens i afton. Omfamna mamma (Crusenstolpes svärmor, som han högt älskade), kyss vår Charlotte och helsa det oss så dyrbara paret F. och C. o. s. v. Din outsägligt älskande och saknande Magnus. Densamme till densamma. Jag skrifver utan att bestämdt veta, hvarken när, hur, eller om jag skall få dessa rader dig tillsända. »Kula ...» (Detta var namnet på den artillerist som uppassade och bestred alla yttre göromål hos Crusenstolpe under vistandet på fästningen). Kula är just nu ute på recognoscering i köpingen midt öfver. Det är icke mitt fel, att du ej oftare hört af mig under ditt vistande i hemmet denna gång. Om jag haft lägenhet hvarje gång jag velat, så skulle du haft bref morgon, middag och qväll alla dagar. Sjön är nu så öppen här, att båten går på vanliga sättet mellan fästningsbryggan och Falkens. För Guds skull, säg till den som kör dig, att han icke färdas på svaga isar. Bättre ett stycke längre och en senare framkomst. Tenösundet är alldeles öppet, och äfven midt på sjön, alldeles som i fjol. Klockan pinglar nu på gamla viset när fästningsbåten går och kommer. Här är sig likt, endast ledsammare för mig, så länge du är borta. I går afton gick jag ej ut, ty jag finner det mindre tråkigt i min enslighet med några böcker. I qväll ärnar jag förlusta mig på vanliga stället, från half 7 till trumman går, med mina två gubbar och mina två gummor. Lillan är mycket aimabel och påpasslig. Henne förutan vore skärselden fullständig. Hon helsar alla vederbörande – så äfven jag etc. etc. Nästa bref är af den 3 nov. 1840. Jag längtar att återse slupen och Lillan. Ännu klockan 9 f. m. synas de ej till.
December f. ni 259 angifvit, är det alldeles oundgängligt. Man har sagt, att detta kunde hjelpas genom besvärsmålens afskiljande från konseljen. Men Konungens Propos. om dessa måls hänskjutande under Högsta Domstolen har likväl vid en föregrde Riksdag blifvit afslagen och förslaget till en särskild s. k. Regeringsrätt — som väl skulle hafva kostat 3 gånger så mycket, som lönen för ett konsultativt StatsRåd — har vid sednare Riksdagar blifvit förkastadt oell detta enl. min öfvertygelse med rätta. Således tyckes f. n. föga förhoppning finnas om de administrativa besvärsmålens skiljande från Konungens domsrätt i StatsRådet. En utväg att förekomma olägenheterna af det nuv:de förhållandet torde likväl, på sätt jag förut yttrat, kunna sökas deri att öfverlemna beredningen och prÖfningen af dessa ärenden åt konsultativa StatsRåd af utmärkt embetsmannaskicklighet i förening med vederbide Depart.Chef, hvarefter saken antingen kunde anmälas hos Konungen eller beslutet utfärdas under K. M:s Sekret. Beträffande det föreslagna nya Depart:t för allm. arbeten och kommunikationsanstalter, så lärer väl ingen med fog kunna bestrida behofvet och nyttan deraf. Visserligen har ett rykte förkunnat, att om en särskild ministér bildades för dessa ärender, den utmärkte man, Hr Ofverste Ericsson, som f. n. leder jernvägsarbetena i landet torde draga sig tillbaka, emedan han ej ville ingå uti konseljen och jemte Chefsskapet i sitt eget fack deltaga i ansvaret för alla de öfriga vigtiga ärender och småbestyr, som enl. nu varande organisation betunga och uttråka Depart.Cheferna. Denna omständighet skulle visserligen kunna tala för ett upskof, men jag tror likväl behofvet af ett sammanhang i denna vigtiga förvaltningsgren vara så påträngande, att alla personliga konsiderationer böra vika. Eller är det icke orimligt att, såsom f. n., inrikes Ministern har Chefsskapet öfver allm. arbeten, vägoch vattenbyggnaden, jernvägar, skjutsväsendet m. in., men att deremot hela postväsendet och telegrafverket sortera under FinansDepart:t.
Slutligen må här tilläggas, att allmogens i föregående berättelser omnämnda husslöjder, som inbringa någon förtjenst, ännu flitigt skötas, nemligen i Össbo härad, tillverkning af vagnar och skrindor till betydligt afsalu; i Wassbo härad, vadmalsoch ylleväfnader > tillverkning af sigtar och sållj samt mera allmänt af laggkärl och i mindre mån väfskedar j trädskor och simpla väggur; hvaremot ståltråds-dragningarne mindre verksamt bedrifvas, hvilket anses såsom fördel mera än skada, helst man trott sig finna att för kringvandringar med denna tillverkning, åkerbruket blifvit försummadt. 5:o Politisk Författning. Kammarverk. Enligt föregående Femårs-berätlelser intages här, att Länets äldsta jordebok är af år 1620, och att den, fastän numera obrukbar, utgör en intressant antiqvarisk bok i Länets Kammarverk. Tabellverket lemnar upplysning om Länets hemmantal, och de under sistförflutne fem åren inträffade jordeboksförändringar bestå förnämligast i tillkomsten, dels af redan nämnde nya bruksoch manufaktur-anläggningar, dels af nya tull - 20 ta jölq varnar eller flere sten pars inläggning i gamla qvarnar, ett byte, och skattläggning af några inlagor på Härads-allmänningeu Holaveden, samt för öfrigt skatteköp. Gästgifveriernes antal har icke blifvit ökadt, men en hjelp-gästgifvaregård är förändrad till ständigt gästgifveri. Genom det i sista Femårsberättelsen omnämnda, till gästgifvaregårdarne och ki onobetjeningen utdelade tryckta sammandrag af författningarne och serskilda föreskrifter sorn angå skjutsväsendet, har det lyckats till\ägabringa ordning i detta sednare. Att oordningar af annan art ännu existera, måste deremot beklagligen erkännas, hvilka hafva sin mesta, om icke enda grund i den gästgifvarne medgifna rättigheten till brännvins försäljning i minut.
De röra egenteligen de Collegier, som hafva befattning med Näringarne inom landet, hvaruti Ständerne icke bestämdt skulle komma att yttra sin verkliga mening , i fall denna del af ämnet icke blifver ventilerad. Jag hemställer således , att Ridderskapet och Adeln behagade inbjuda de öfrige Riks-Stånden att deltaga i det tillägg jag föreslagit, hvarigenom vi icke frångå vårt förut fattade beslut, hvaruti Preste-Ståndet redan instämt; ty med Friherre Cederström är jag af samma tanka derom, att den af Särskildta Utskottet föreslagne votering genom Nämnd alldeles icke är form-enlig. Her^ Ceder schjöld, Pehr Gustaf: Vid formen för behandlingen af detta ämne, har Friherre Cederström gjort anmärkningar, hvilka jag ej vill försöka att directe vederlägga. Jag skall blott söka visa, att frågan om detta vigtiga ämne icke ifrån början uppkommit, på sätt Grundlagen föreskrifver, icke heller i sin fortgång så blifvit behandlad , och att det följaktligen ej bör synas underligt, om den icke hel - Den ij. December. ler kan göras fullkomligt enligt Grandlagens bokstaf. Kongl. Majit hade nemligen i sin Nådiga Proposition icke framställt några bestämda förslag till Grundlagsförändringar, utan öfverlemnat åt Riksens Ständer att dem uppgöra: och motioner om dessa förändringar inkommo icke heller till Constitutions Utskottet genom enskilta Riksdagsmän, utan ifrån Särskildta Utskottet genom Riks-Stånden Men jag har vid detta tillfälle blundat för formen och den döda bokstafven, emedan jag icke insåg, huru denna fråga på annat sätt skolat kunna behandlas. Om derföre Ridderskapets och Adelns beslut att låta denna fråga hvila till nästa Riksdag, icke skulle vara fullt öfverensstämmande med Grundlagens bokstafliga föreskrift , så lär det åtminstone icke vara deremot mera stridande, än sättet, hvarpå den blifvit väckt och handlagd. Dessutom synes sjelfva det beslut, hvartill man nu velat intala Ridderskapet och Adeln, icke vara en hårsmån mera öfverensstämmande med Grundlagens bokstaf, än det förra.
— Välsignelse öfver kyrkan, den hulda modren, som straffar i kärlek, straffar den aflidn,e och de efterlefvande anhörige, brännmärker skyldige och oskyldige! — Förbannelse öfver skökan, som dömer dem, som bättre äro än hon! Nu började det ljusna alltmera för det nya årets första dag. Den späde tronarfvingen, som i början varit så vördnadsfull mot den gamle riddaren, hade vuxit förunderligt och började redan uppträda med herskarelater medan gamlingen kröp ihop till en dvergs dimensioner. Bilderna vexlade med blixtsnabb hast och jag hann inte ögna igenom hvarken alla eller hälften, men i förbifarten såg jag ändå, huru slätkammade skolfuxar gingo omkring och frågade sina lärjungars pappor, huru många skorpor piltarna plägade doppa i morgonkaffet, huru långa stolsben de hade i matsalen och hvilken tvålsort de begagnade vid morgon-tvagningen. Jag hörde en hes och utsjungén tenor, som med exekutiv myndighets hjelp forslats från utlandet för att låta illa för Stockholmspubliken för 12,000 kr. om året. Jag såg den smithska guldkalfven dansa cancan på disken i tomma bolagskrogar, och jag hörde det gamla ‘ Ur dagens krönika. 4Höökenbergska “ Alla barn i Bing! “ samt såg “ ringarna “ falla sönder af sig sjelfve, ' sedan de stora barnen med blus och slägga tröttnat på de oviga leksakerna. Jag hörde en ny lära om att den svenske arbetaren kunde supa sig till välstånd genom attv få 50 procent af det uppsupna beloppet i pension eller, låtom oss säga rent ut: deliriumspremium. Jag såg vördige patres, genom den ecklesiastiska kon&gt; tinuiteten vanbördige ättlingar, af Saxo Grammaticus, samlas vid Lundagård och disputera om huruvida englarna häfva kroppar. Men de englar, som osynlige sväfvade omkring i salen, de leddes vid förfärligt, förthy de hade intet att tvista om, då de alla voro enige om att de vördige patres ' icke hade själar.
Bring, Per, s. 14. Bring, Sven, s. 3. Cederström, s. 100. Crœsus, s. 120. Düben, v., s. 44. Eckleff, s. 22. Ehrenkrook, s. 103. Ehrensvärd, August, s. 78. Ehrensvärd, Gustaf, s. 133. Ehrensvärd, Vilhelmina, s. 122. Engeström, s. 6. Epiktet, s. 3. Esopus, s. Essen, v., s. 102. Euklides, s. 2. Fersen, Fr. A. v., s. 47. Fersen, Karl v., s. 122. Gerdesskjöld, s. 11. Goes, s. 37. Goodricke, s. 105. Gottsman, s. 58. Gottsman, Anna Marg., s. 58. Gripenvall, Kajsa, s. 15. Gustaf I, s. 127, 135. Gyllenborg, Erik Gustaf, s. 80. Gyllenborg, Henning Ad., s. 6. Gyllenborg, Jan (d. y.), s. 71. Gyllenborg, Jan (d. ä.), s. 16. Gyllenborg, Karl, s. 6, 16. Gyllenborg, Marg. Eleon., s. 64. Gyllenborg, Olof, s. 6, 15. Gyllenborg, Sara, s. 18. Gyllensvan, s. 61. Hellichia, Magd. Ulr., s. 9. Holberg, s. 3. Horatius, s. 2. Horn, Arvid, s. 16. Horn, Katr. Ebba, s. 64. Hummelhjelm, s. 9. Håkansson, s. 51. Ihre, s. 9. Junbeck, s. 9. Karl IX, s. 107. Karl XI. s. 5. Karl XIII, s. 129, 134. Kraak, s. 4. Kraftman, s. 61. Lagerbring, s. 14.
:;: I vdra dagar finnes det i de flesta, enropeisIra l$.nder en lagstadgnd fattigviird. U d e r seklernas g l n g har man s&amp; smhingom kornmit diirhiin, att af Irominunernas skattdragande medlemmw uttaxera bidrag till dem, som ej sjdfvn kunnlz forviirfva hvad till lifvets uppelldllnnde onndg8,agli.gen erfordras e: ller sakna vBrd och tnnderhal a£ mihoriga, pii clet att i ett samhiille, son1 vill kallas civiliseredt, ingen m i behofva forgiis. Nera Bn det allra nodvandjgaste fdr dock ej pii detta siitt tilldelas niigon. Hvad som d~rntofver kan goras for en nodlidsnde lnliste ske pii frivillighetens v&amp;g. - I ?iireclrag, hRllet vid Svenska Iwinnornas natio~ialforbunds konferens i Stockholin 189 ' 7. - &lt;+ Under inedeltiden fmns ingen stdan Btslrillnad; all fattigvkd var frivillig, och det var hufvudsakligen kyrkan s o ~ n forinedlade den I hospitalen mottogos de vrigfarande, virdsdes de sjnlra och bespisades alln utan Btslcillnad. E t t dylikt tillvsgagliende alstrade helt nat~nrligt en vegaboncl-klass. soin allt illera okades genoin gBfvor afven frBn enskilda. FrBn kyrkans sida frawl~olls niiinligen for en ocli bvnr allmosegifvandets nodvrindighet, ej som en plikt mot en lidnnde niista, hvillrens ntid b o d e afhjiilpas, utnn som en griming, hvarjgenom Guds \ %lbel~ag fijrviirfvades.
Sammalunda ock, när I ären glade, på edra högtider och edra nymånader, skolen I blåsa med trummeterna öfver edor bränneoffer och tackoffer; att det skall vara eder till åminnelse för edrom Gud. Jag är Herren edar Gud. På tjugonde dagen i dem andra månadenom, i de andra årena, gaf molnskyn sig upp af vittnesbördsens tabernakel. Och Israels barn drogo i deras skarar utu Sinai öken; och molnskyn blef uti den öknene Paran. Och de förste drogo af stad, efter Herrans ord genom Mose; Nämliga det baneret af Juda barnas lägre drog först åstad med deras här; och öfver deras här var Nahesson, Amminadabs son. Och öfver den hären af Isaschars barnas slägte var Nathaneel, Zuars son. Och öfver den hären af Sebulons barnas slägte var Eliab, Helons son. Då lade man tillsamman tabernaklet; och Gersons och Merari barn drogo åstad, och båro tabernaklet. Dernäst följde det baneret af Rubens lägre med deras här; och öfver deras här var Elizur, Sedeurs son. Och öfver den hären af Simeons barnas slägte var Selumiel, ZuriSadai son. Och Eliasaph, Deguels son, öfver Gads barnas slägtes här. Så drogo ock de Kehatiter åstad, och båro helgedomen; och hine uppsatte tabernaklet tilldess denne kommo efter. Dernäst drog det baneret åstad af Ephraims barnas lägre med deras här; och öfver dem var Elisama, Ammihuds son. Och Gamliel, Pedahzurs son, öfver den hären af Manasse barnas slägte. Och Abidan, Gideoni son, öfver den hären af BenJamins barnas slägte. Dernäst följde det baneret af Dans barnas lägre med deras här; och så voro all lägren uppe; och Ahieser, AmmiSadai son, var öfver deras här;
Skulder i Hufvudboken, upptagna till 346,961: 28. 10. 362,698: 13. 11. men hvarifrån afgår kalkylerad skuld till Statsverket och till anslags titlarne lör behållningar derå 287,126:28. — 291,072:35. 2. Credit. Utgift: Det af föregående Revisorer, såsom mindre ändamålsenligt, ansedda bokföringssättet har äfven vid i838 och 1889 årens Räkenskaper blifvit följdt och granskningen derigenom försvårad. Upplysningsvis få Revisorerne meddela, att det af Kongl. Maj:t stadfästade formulär för Räkenskaperna skall från och med år 1840 tillämpas. § *\ Lika med hvad föregående Be visionsberättelse innehåller, anse nu församlade Revisorer att den skuld, hvarför den till Artilleri-Läroverket på Marieberg anslagna fasta egendom bäftar, bör af Staten infrias, med villkor att Statsanslaget för försvarsverket till lands minskas med det årliga räntebeloppet å ifrågavarande skuld; beroende det på Rikets Ständer alt bestämma, huru med den årliga inkomsten af ifrågavarande egendom bör förhållas, hvilken inkomst hittills för skuldens amortering varit anvisad. Nämde egendom besväras vid 1889 års slut af följande skulder, nemligen: till Riksgälds-Kontoret 14,000: — —- hvarför 6.procents ränta, efter bevillningsafdrag, erlägges och till amortering af hvilken skuld någon tillgång ej finnes. MiMtieBoställs-Kassan 33,898: 39. 7. för hvilken 5 procents ränta är förskrifven , och kapitalet amorteras med de genom egendomens afkastning inflytande medel. samt till Rikets Ständers Bank 684:4^* 3* hvarå årligen afbetalas 6 procent, deraf 4 procents ränta och 2 procents amorlissement. tillsammans 48,578: 37. 10. utgörande hela intressebeloppet härå för år 1839: 2,846