Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuru det således skulle synas, som föga bort återstå för fullständiga iståndsättandet af nämnde Cassernoch Stall-byggnader har likväl, efter hvad Revisorerne nu inhämtat, sådant ej varit händelsen. Enligt den af Revisorerne, icke utan särdeles svårighet uppgjorde beräkning, hafva de ytterligare kostnaderna för omförmälde byggnaders underhåll och utvidgande med en påbegynt öppen Ridbana, under åren 1834 och 1835 uppgått till emellan 8 och 9,000 R:dr årligen; Och Revisorerne - — 145 reine hafva, vid betraktande af sättet, hvarpå förbättringarne blifvit verkställde, icke kunnat linna att den sparsamhet, som vid användandet af allmänna medel är af nöden, tillbörligen är vorden iakttagen. Såsom exempel härpå kan anföras, (se ver. fol. 244 till 1834 års Hufvudbok) att 2:ne kakelugnar uti två Under-Officers-rum ko&fat 160 R:dr och en dito hvitglacerad uti mörka Arresten 58 R:dr 24 sk. allt Banco. Enligt Kongl. Majlis den 22 Maj 1835 till Öfver-Intendents-Embetet atlåtne Nådiga Bref har, för takets å nämnde Cassern beläggande med jernplåtar, en till 7,050 Rjdr förslagsvis beräknad utgift ytterligare blifvit anbefalld, med förklarande, det Kongl. Majit ville framdeles i Nåder Sig utlåta af hvilka medel den för året erforderliga reparations-summa skulle anvisas. Beträffande den öppna Ridbanan, hafva Revisorerne inhämtat, att, i anledning af Secund-Chefs-Embetets vid Lif-Gardet till
Sparre har anmärkt, att det af mig päpekade missförhållande ej ägde rum, emedan lagen innehåller att hvardera makan deltager uti gälden efter den andel hvardera uti bolaget äger. Jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att det af Gr. Sparre citerade lag-stadgande står uti 3 § 11 cap. G. B. och angår betalning af gäld. Jag talade om 7 § 11 cap. som angår surogering af försåld odaljord. Det gamla lagstadgandet lydde: ”Häfver man såldt sin hustrus, eller hustru sin mans odaljord, till sin enskilda nytta; gifve så mycket igen af odaljord sin. Är den jord till begges deras nytto sähh fylle då hvar af sin jord mannen 2 delar och hustrun tridiung. Är ej jord till; fylle då af lösören”. Det nya lagstadgandet lyder, enligt R. St:s und. skrifvelse: ” — är den jord till begges deras nytto såld; fylle dä hvar af sin jord till hälften hvardera. R. o. Ad. torde sålunda finna att det af mig anmärkta missförhållande verkligen existerar. Frih. Cederström, Jakob: Då Gr. Mörner så fullständigt upplyst det förhållande, som skulle komma att uppstå genom bifall till ifrågavar. Ulsk:s betänk., och att vida llere skiljaktigheter skulle uppstå och föranleda till nya lagförklaringar, i fall den af (lere ledamöter bär nu begärde återremiss skulle medföra bifall till förslaget, så anser jag ock återremissen ej behöflig, utan anhåller om propos. lill afslag pä ifrågavar. betänk. Hr von Hartmansdorff, Au g: En ledamot har undrat hvarföre de af Ståndet, som vid förliden riksdag talade så ifrigt mot förändring i den gamla arfsoch giftorätten, nu tiga, då fråga är om återgång för en viss tid i fråga om giftorätt och morgongåfva. Då jag är en af desse ledamöter, anser jag mig äfven böra med min matta stämma säga några ord i ämnet. Den första frågan är naturligtvis den: behöfves något lagstadgande i detta fall? Jag tror att behofvet är tillräckligen ådagalagt genom de olika sätt, hvarpå lagen tillämpas i särskildta landsorter.
Jag anser det för min del hvarken vara nödigt eller nyttigt att vidare utspinna discussionen, på sätt den siste talaren g.jort, om det goda ändamålet med denna motion. Det behöfves icke så varma och palhetiska utgjntelser, för att öfvertyga en hvar, att, så framt Konungen icke lyckas att få ett antagligt betänkande på Ständernas bord, det vore önskligt att en comité tillförordnades, för att försöka hvad som icke lyckats för ståndsledamöter. Således tror jag, alt det är alldeles öfverflödigt att derom vidare orda. Lika opassande är det af honom att åtvarna andra att tillse, att det linnes någon mening i deras uttryck, ty denna påminnelse tror jag man med mera skäl ganska ofta kan återskicka till den värde talaren sjelf. Det torde derföre vara bäst att hälla sig till den egentligen kinkiga frågan, nemi. formfrägan, ty i afseende på sjelfva saken bekänner jag att jag icke vidare har något all anmärka, sedan jag tagit närmare kännedom om ordalagen i Hr Åkermans motion, samt sedan jag af Gr. Cronhjclms sista anförande funnit, alt man måhända kan gå en tjenlig medelväg i den äfven kinkiga frågan om en förmedling, för att få ett förslag utarbetadt, utan att Konungamakten comprometteras. I afseende på formfrågan är det nu likväl med en viss förlägenhet jag nödgas yttra mig, sedan Hr Gr. o. Landtm, redan tillkännagifva sin opinion, emedan jag icke kan fullkomligt instämma deruti. Jag anser mig likväl pligtig ali tillkännagifva min åsigt, emedan jag tror, ali här är ett mindre misstag, som lätt kan höfvas. Jag yttrade mig förra gången kanske i för stränga ordalag, då jag sade, att motionen var grundlagsvidrig, ty jag glömde, att man alltid kan möta med den 83 § Reg.F., som säger, alt grundlagen skall tolkas efter ordalydelsen, och om man dertill lägger en för denna riksdag ny praktisk sats, att påstå allt hvad som icke är förbjudet vara tillätet, så är man temligen lätt ifrån den saken.
Hon menade förmodligen de tvenne Fellingsbrobyggningarna, som vänder gavlarna åt landsvägen, står så symmetriskt med den rymliga, fyrkantiga, rena gården emellan sig och trädgården i fonden, samt skyddas för bönder och lass genom sitt staket utmed vägen. Albert svarade inte på hennes utrop om husen, steg av, gjorde hastigt upp affärerna, och fick hästar till Glanshammar, jämte en lika bra vagn och stolar. Ånyo satt man upp: den nya skjutsaren, en brunskrynklig, men pigg gubbe, fick köra sina hästar själv; och därpå förlorade man inte, ty han durkade av på den goda vägen ganska flinkt. Efter en stund vände sig vägen åt vänster, söder, och man kom in i skogen. Gubben talade oupphörligt ett dovgrovt och muttrande språk till sina hästar, vilket, utan att vara svenska, dock begreps av dem; här kan det likväl inte återges. Glad att ensam få handskas med dem, hörde och såg gubben ingenting annat än vägen och dem. Sjätte kapitlet Vad? är hon i stånd att rysa? tänkte Albert, nå Gud ske lov! Då är hon likväl ... Vad ryser du för, Sara? sade han högt Vad jag tycker om den här skogen, Albert! sade ressällskapet, under det de fortfor att åka ifrån Fellingsbro och kom in på skogen Käglan. Orden yttrades med en nästan smekande röst; hon tyckte förmodligen det var ledsamt att så länge sakna samkväm. Sergeanten såg åt hennes sida och tänkte: hon har dock ett sinne för det sköna landet? Till hälften blidkad sade han därför ... nej han sade ingenting, men han hade dock i faggorna att tala. Med varmare och ännu mer smekande stämma tillade hon efter ett par minuter: Ty här har man då skugga emot solen, och så slipper man dammet! Så ... intet vidare? tänkte sergeanten och teg durchaus. Sara Videbeck drog av sig sina handskar, emedan hon kände sig svettig om fingrarna. Hon vecklade ihop dem och stoppade innanför kapotten. Därpå började hon vifta med de bägge vita, knubbiga, genom sina gropar, skalkaktiga händer upp och ned i luften, för att svala dem. Efter en stund sade Albert milt, men underligt, liksom om han vaknade upp ur någonting:
Ständer har Serskildta Utskottet, som fatt sig uppdraget att utarbeta allmänna grunder för indragning och. sammanslående af cfverflödiga Embeten och Tjänster samt en förbättrad.arbetsmetod, ansett sig böra vördsamligen anmäla en omständighet, som vid granskningen af da till Utskottet inkomna handlingar, rörande detta ärendes hittills vunna handläggning, väckt Utskottets synnerliga uppmärksamhet, och hvilken synts detsamma nog vigtig att böra, på förhand och innan Utskottet hunnit afgifva sitt slutliga Betänkande, komma till Riksens Ständers kännedom, lill vinnand e af det afseende Riksens Ständer kunna frua densamma förtjena. Utskottet anhåller att, för mera tydlighet skull, få aflemna f l ande korta öfversigt af det sätt, hvarpå frågan cm Embetens och Tjänsters lämpligare regl.ri g blifvit behandlad, ifrån det den först vid 1809 och 1810 årens Riksdag väcktes, intill närvarande stund. Uti den Nådiga Propositionen till Riksens Ständers Statsutskott, den 5 Juli 1809, täcktes Kongl» Majit förklara Dess nådiga benägenhet att sorgfälligt iakttaga alla utvägas Bihang tillfiiksStiPrQt, j8»7-i§i3, 8:de Sami. N;r gg. 6a. 462 Serskildta Utskottets Betiinkandcn. 4 till indragningar i StatsVerkets utgifter, Som vore förenliga med RiksStyrelsens tillbörliga handhafvande, och tillika uppdraga åt Statsutskottet, att uppgifva de besparingar, som enligt dessa grunder kunna linnas nyttiga och rättvisa; då Kongl. Maj:t tillika i Nåder yt‘ trade den förmodan, att vid en förbättrad gång af de allmänna ärenderna, dessa skulle, med lindring i Statens kostnad, kunna lika noggrant som förut vårdas och behandlas af färre, dock till en del bättre lönade Embetsoch Tjenstemän, än de nu antagne.
Dalmans motion, borde blifva affattadt på ett sätt hvarigenom, på samma gång denåsigten att denna fråga rörer så väl Sverige som Norge bestämdt uttalades, Unions konungen, utan att behöfva handia i strid med Rikets Ständers underdåniga önskan, må kunna fatta sitt beslut i enlighet med hvad Konungen anser vara för de förenade rikena gagneligast Med anledning häraf får jag derföre vördsamt föreslå: att Rikets Sänder måtte bos Kongl. Maj.-t i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit, vid afgörande! af den af Norska Storthinget för dess del beslutade ändring i Norges Grundlag, hvarigenom det i samma Grundlag intagna stadgande att till Såthållare i Norge kan utnämnas en Norrman el er en Svensk, skulle komma att upphäfvas. ville, i egenskap af Svensk Konung, i konstitu’ionel ordning, öfverväga och betrakta densamma frän Svensk synpunkt.* Åf Herr Rosensrärd, J. H'., vid lista punkten: »I Utskottets beslut att tillstyrka en revision af föreningsfördragen har jag ih stämt, men vid betänkandet i öfrigt har jag inom Utskottet framställt åtskilliga anmärkningar. Dä emellertid mina åsigter i allmänhet mera uteöra en modifikation af Utskottets, än de derifrån äro ski jaktiga, har jag icke ansett lämpligt alt här ingå i en u förlig kritik af betänkandet, utan nöjer mig med att reservationsvis anmäla, alt jag icke i allo kan godkänna Utskottets betänkande i denna punkt,* Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 37. 39 Af Herr Kyrkoherden Te nström: "Ehuru jag godkänt Utskottets betänkande i dess helhet, sådant det blifvit antaget till framläggande för Rikets Ständer, måste jag dock reservera mig emot dess beslut i följande deta'jfrågor: 1:0 Emot beslutet att Unions Kommittéens handlingar af 1844 icke böra från trycket utgifvas. De skäl, sorn åberopats för afslag å framställning derom, äro alltför luftiga och underhaltiga.
Utbildade rättsförhållanden, större aktning för menniskovärdet äfven inom samhällets lägsta klasser och mildrade tänkesätt hafva särskildt inom kriminallagstiftningen föranledt vigtiga och betydelsefulla modifikationer i lagens anda och bokstaf, bestämda isynnerhet genom den af statsmakterna vid 1778—1779 årens riksdag beslutade förordningen om mildring i straffen. I samma grad, som massan af nya eller förändrade lagstadganden och lagförklaringar tillväxte, blef behofvet af en revision af lagen större och slutligen, efter 1809 års revolution, föremål för representationens allvarliga uppmärksamhet. Enligt Ständernas vid särskildta tillfällen uttalade önskan, afsåg man dervid lagarnas granskning, redaktion och förenkling, samt de spridda författningarnes kodifiering. Om den af regeringen utsedda Lagkommittén i enlighet härmed uppfattat sitt uppdrag, så hade fäderneslandet redan länge ägt en kriminallag, motsvarande tidehvarfvets billiga fordringar, och det tillstånd af rättslöshet, hvaröfver nu klagas, skulle aldrig hafva inträdt. Men Lagkommittén valde en annan riktning. Med förkastande af hela straffsystemet i den gamla lagen, uppförde Kommittén en helt ny byggnad, i hufvuddelarna och ej sällan i de minsta detaljer en efterbildning af den genom Feuerbach grundlagda tyska kriminallagstiftningen. Att stifta lagar är icke någon lätt sak. Yäl omtalar forntiden män, som gifvit folken nya lagar, men noggrannare forskningar hafva lärt, att de endast öfversågo eller samlade äldre nationella lagar. Så var förhållandet hos Grekerna, hos de Germaniska stammarna och våra förfäder. Annu äro i vår gällande lag icke alla spår utplånade efter det gamla versslag (fornyrdalag), i hvilket lagarna Bih. till R. St. Ett verk, som genomgått seklers pröfning, blir ett uttryck af folkets tänkesätt: i denna smältugn frånskiljes det tillfälliga, och det sanna och varaktiga qvarstår ensamt. Det Vore en orättvisa att neka förtjensten af Kommitténs verksamhet och den vinst den juridiska doktrinen deraf skördat; i detta hänseende kan denna Kommitté anses såsom grundläggning till en juridisk skola inom fäderneslandet.
Det, till underlättande och befrämjande af accords-regleringen inom Armeen, beviljade och å Riksgälds-Contoret anvisade, ränte-fria, Creditiv, må, för detta ändamål, emot Directionens öfver Årméens Pensions-cassa fortfarande ansvars-förbindelse för de lyftade Creditiv-medlens behöriga återbetalning, begagnas till ett belopp af högst Ett hundra tusen Riksdaler, deruti inberäknad den häraf för närvarande lyftade summa. De å detta Creditiv lyftade medel skola ovillkorligen Riksgälds-Contoret ersättas, i den mån dertill afsedde tillgångar blifva för bemälde Direction disponibla. Vid Creditivets ytterligare anlitande eller då Fullmägtige eljest så äska, böra, genom Directionens försorg, de handlingar, Fullmägtige tillhandahållas, hvarigenom ådagaläggas, ej allenast de accords-liqvider, hvartill Creditiv-medlen blifvit begagnade, eller skola användas, utan ock huruvida någre, för de redan lyftade medlens godtgörande, påräknade tillgångar till accords-fonden influtit. STOCKHOLM, I. Marcus i 845. Stats-Utskottets Utlåtande, N.o 3 8. V N:o 318. Ank. till Exp -Utskottet den 16 Maj, kl. 3 e. m. Utlåtandej i anledning af Kongl Maj.ts Nådiga Skrifvelse, i fråga om afyttrande till Stockholms stad af den Staten, tillhöriga sd kallade Fatebursegendomen å Riddarholmen. fl. A.J
E. io5. E. 118. — i afseende på några dermed gemenskap ägande frågor. VI. B. 207, 425. VII. Å. 107. VIII. 66. X. U. 394. XI. 110. A. 219. A. 253, 3i5. XIII. StatsRådets protocoller, angående fulländad granskning af. VIII. B. 196, 302. IX. A. 10. A. 60, 112. X. 65. Xl. U. 33o. XII. A. 167. XXII. E. 179. protocollers granskning, om meddelande till Ridderska 24 - ( 186 ) pet och Adelil af de derom i ConstitutionsUtskottet förda Protocoll. VIII. 4i4. StatsUtgiflerne under särskilta tidpunkter, om upprättande af tabeller öfver. I. 62. R. 78. VIII. B. 297. A. 336. StatsUtskottet, det förstärkta, angående en inom detsamma anställd votering. XXI. B. 135. A. i4o. StatsUtskottets Ledamöter. Se Lista. SlatsUtskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: N:o 1. om tillökad Betjening vid Utskottet. I. B. 78. A. i33. — N:o 2. i anledning af väckt fråga om förminskning i Riksdagskostnaderne, medelst upphörandet af Talmännens representations-skyldighet, inskränkning i Ståndens och Utskottens Canzli-personal och dess aflöning, m. m. I. B. 25q. IL Å. 83.
Orsaken tili dessa höga tillverkningspris skall härröra dels af svårigheten att erhålla tjenligt jern lill pipor, af hvilka en betydlig del, sedan de blifvit förfärdigade, måst casseras, dels ock af bristen på tillvande arbetare och nödige machinerier. 4:o Gevärsbeställningarne åren 1826 och 1827, utgörande r,ooo stycken Gevär för hvartdera året, äro fullbordade och, enligt meddelad upplysning, har i83o års beställning af 600 Gevär under loppet af år i834 blifvit fullgjord samt, under detta år, 287^ par Pistoler tillverkade och lefvererade, efter 27 R:dr 43 sk. 6 r. för paret eller således till något lindrigare pris än det, hvartill samma persedlar, efter handlingarnes föranledande, kunnat från Husqvarna Factori erhållas. Då Pistoler icke tillförene blifvit vid Factoriet i Carl Gustafs Stad tillverkade, tror man sig med visshet kunna förutse, att kostnaden för de Pistoler, som för närvarande äro under arbete derstädes, icke skall öfverstiga 25 R:dr 32 sk. banco paret. Och skola dessutom 4o stycken Gevär af ny modell med slagkruts antändning under innevarande år vid Factoriet blifvit tillverkade, hvilka per medium kostat blott 23 R:dr 16 sk. stycket. De olägenheter och förluster, hvilka uppkomma af arbetets bedrifvande i spridda verkstäder och som bidraga att öka tillverkningarnes dyrhet, hafva föranledt det förslag, att centralisera tillverkningen ( i4a ) i ett enda större verkhus; oell så vida tillgångarne medgifva uppförandet af en dylik betydlig byggnad, torde derigenom icke allenast vinnas en närmare tillsyn å arbetarne och ökad noggranhet i tillverkningen, utan ock besparingar på AflöningsStaten med säkerhet vara att förvänta.
Detta betänk, blef likväl dä af R. o. Ad. samt PresleSt. afslaget, men bifallet af Borgareoch BondeShn. Då frågan nu åter förekom, så ansågo vi oss kunna taga till efterrättelse R. St:s -förut fattade beslut. Vi trodde oss icke kunna komma in med ett betänk., som skulle innehålla att R. St. hafva väl beslutat och K. M. fastställt att fjerdingsmanstjensten är ett kommunalbestyr, men Utsk. anser tvertom, att den är ett kronobestyr, och alt dessa tjenstemäns löner således böra på stat uppföras. Dessutom, då man läser betänka vid 1840 års riksd., så finner man att Utsk. hade förklarat, att om fjerdingsmans-befattningarne vore att anse såsom kommunal-bestyr, så skulle det blott göra en omgång att uppföra dessa befattningar på riksstat, ty då skulle medlen utgå af det allmänna, och att lättast vore således att hvarje kommun betalte sin fjerdingsman, hvilket äfven syntes vara billigt, då det beror på hvarje orts belägenhet, huruvida fjerdingsmannabestyret är mer eller mindre omfattande. En fjerdingsman uppe i Dalarne eller i Wermland, der icke stora truppmassor genomtåga och der inga reg:len äro förlagda, är mycket mindre sysselsatt än en dylik tjensteman i rikets midt i landet belägna provinser. Det skulle således alltid blifva svårt, att i staten bestämma en gradation i lönerna, som vore billig, och det blir alltid lättare för kommunerna, att efter göromålen lämpa lönernas belopp. På grund häraf, ansåg Utsk. sig icke kunna komma till något annat resultat, än detta betänk, innehåller. Det var icke möjligt alt föreslå en aflöning, som, efter hvad StatsUtsk. 1840 hade uträknat, skulle uppgå ända till 200,000 r:dr, utan att fjerdingsmännen ändå hade fått mera än 40 å 50 r:dr hvardera. Då nu vid 1840 års riksd. K. M. och R. St. funnit att frälset, som förut varit befriadt ifrån detta Den 10 Maj.
Landsfiskalernas oduglighet ej i allmänhet vöre grundad och säkerligen skulle alldeles försvinna, om, med användande af hvad som Bmv* och Ekon t IJtsk. Betänknnden. 75.5 Viii åtgår till arfvoden åt särskilde Actorer, deras lönevillkor förbättrades och tillfälle således bereddes til! dugligare ämnens erhållande. Herr Grefve von Rosen, Axel, har förklarat, att, hvad Götheborgs Län beträffade, dervarande Landsfiskalers bibehållande vore nödvändigt, och att, ehuru exempel inom Länet gifvits af Landsfiskaler, sorn genom pligtförgätenhet gjoit sig skyldige till förlust af sina tjenstår, andra åter funnits, som väl utfört sina åligganden och i måoga fall befordrat kronans rätt, såsom i balance mål och andre dylika* Herr Friherre Cederström, Jacob, hat deremot yttrat, att fråga endast vöre om Landsfiskalernas indragning i de orter , der Kronobetjeningen utan svårighet kunde medhinna att utföra de vanlige Actorater: att Justitia Cancelleren i alla fall icke skulle sakna, i hvilket Län som heldst, tillgång till personer, att vid förekommande behof utse såsom åklagare: att Landsfiskaler pä de flesta ställen vore ansedde som en verklig landsplåga och deras tjenstår blifvit indrägtige endast genom allmogens beskattande: samt att desse tjenster vore ganska öfverflödiga, i synnerhet i de Norra länen. Herr Profoss. Doctor Forssell har utlåtit sig, att Landsfiskalstjensterne s3 mycket mera borde bibehållas. SOm, utom det att Kronobetjeningen* göromål redan äro 756 Best), och Ekon. Utsk. Betänkande»j. ökade i den grad, att de omöjligen kuride medhinna att tillika bestrida fiskalstjensterne, Kronobetjeningen icke alltid skall ega så mycken moralisk bildning, som hos Landsfiskalerne bör supponeras; och har Herr Doctorn i öfrigt trott, att Landsfiskalerne, derest de komme att bibehållas, borde med tjenliga löner förses.
För egen del begär jag ej återremiss af Betänkandetj utan anhåller endast} att hvad jag yttrat må tagas tiil protöcollet. Herr af Brinckman*,> Gustaf: Då jag trot mig kunna förutse, att detta ärende blir till Högloflige Besvärs - och OecönomiasUtskottet återremitteradt, tager jag mig frihet att för egen del därmed förena 1 agra Anmärkningar. Den första, att Högloflige Utskottet föreslagit inskränkning af Brännvinstillverkningen under trenne Månader, utan att tillika iöreskrif. Va någon Controll öfver verkställigheten deraf, hvilket efter min tahka fest haHdre, än då tillverkningen är oinskänkt, skulle föranleda till öfverträdelser och de mångå oredor i den Vägen , som Brännvinsförbud Vanligen medföra , hvarföre och dä BrännVrnSRedskapers försegling äfven har sina stora olägenheter, jemte kostnader för Stätert och tidspillan för d n derförutan nog sysiosatte KronoB tjenirtw gen, jäg tillstyrker att den frihet, som hittills blifvit förunnad, och långt ifrån att vära skadlig, tvärom haft de mäst välgörande följder* äfven hädanefter måtte få fortfara. Ridd. 0. Ad, Prot, IV. B. II. Det andra föremålet för min uppmärksamhet är, att Högloflige Utskoitet väl ansett Brännvinstillvärkningens inställande böra bero af Konungen , men dermed förenat sådana vilkor, som inskränka Konungens omdöme till sådana händelser, hvilka både möjligen och sannolikt kunna jemtöfas med andra tillfälliga omständigheter, till och med af dem uppvägas ; men icke destomindie hindra Kongl Majit, att antaga, den förändring, som honom nyttigast synes. Jag tycker mig dessutom hnna ett slags motsägelse deruu, att på samma gång, som en alldeles Oeconomisk angelägenhet öfver'e t nas till Kongl Majit, tillika meddela vissa Reglor för Konungens förhållande, likasom man icke i det fallet kunde förlita sig, både till Konungens vishet och omvårdnad för Dess Folk och till Dess egen fördel, att icke onödigtvis spilla Statens Inkomster.
Dä man nu förut, så i det ena länet som i det andra, vid hemmanens taxeringar icke gerna har velat öfverskrida den minimitariff, som för hvarje län är upprättad, så har man klandrat detta, emedan det slått i fullkomlig strid emot föreskrifterna i den nu förändrade §. Jag tror för min del, all om man är ense om en sak, sorn manvill åstadkomma, utan alt den ena betungas mera än den andra, så bör man icke bibehålla ordställningar, hvilka ålägga en förbindelse alt handla på annat sätt, än sorn häfd och bruk har gillat. Jag anhåller om bifall till denna och Ulsk:s betänk;s öfriga §§ i detta afseende. Gr. Cronhjelm: Om det icke i den gamla författningen i detta afseende finnes några andra olägenheter, än att praxis står i strid emot stadgandet, sä skulle jag kanske dragit i betänkande att föreslå någon förändring i den gamla författningen: men så är det, ty värr, icke. Såväl Ilr von Heijnes motion som åtskilliga andra, af hvilka jag baft tillfälle taga kännedom, antyda, att en egendom, som i sednare lid gått i köp, har erhållit ett förhöjdt taxeringsvärde i öfverensstämmelse med försäljningspriset, oaktadt andra lika goda egendomar, sorn icke gatt i handel pä långliga tider, fått bibehålla sitt taxeringsvärde. Det är naturligt, att då R. St. fastställt en minimitariff, och tillåtit beskattningen alt sänkas så lågt, blott den icke understiger tninimitariffen, så har det inträffat i alla länen, att jordegendomarne verkligen uppföras lill ett lägre taxeringsvärde, än som motsvarar deras egentliga värde. Om nu denna § skulle fä qvarstå orubbad, så lemnade den rättighet att höja taxeringsvärdet för en egendom sedan den gått i handel, och pä detta sätt skulle innehafvare!! af en sådan få betala en Den 2 December. 19 högre afgift, än innehafvarne af andra lika goda egendomar, sorn icke gall i handel man och man emellan. På sådan grund kan jag för min del icke annat än på det högsta tillstyrka bifall till Ulsk:s förslag.