Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men ändock rönte försöket alls ingen påföljd, oaktadt den af comiterade päpekade vigten af ämnet under pågående fästningsbyggnader. Några nya piecer anskaffades ej, och saken tycktes äter vara fallen i fullkomlig glömska, intilldess Hr general von Arbin öfvertag general-fålttygmästarebefattningen och hade hunnit göra sig närmare bekant med det ifrågavar. ämnet. H. M. K:s personliga uppmärksamhet fastades då und:st åter, genom Hr general-fält-tygmästaren, härpå, och H. M. beviljade att nya försök företogs med den i Carlskrona en längre tid åsidolagde bombkanonen med dertill hörande lavett, lämpad till sådane piecer, äfven enligt mitt nyare förslag, och uteslutande af jern. Dessa försök afsägo egentligen lavetten, hvarvid en mindre förändring nu är, lill nya försöks anställande, anordnad af Hr general-fälttygmästaren. Vid afgifvandet af artilleristabs-officeren Hr artilleri-kaptenen von Normanns betänkande öfver förenämnde försök vid Akers styckebruk i December månad 1847, anföres med afseende ä sjelfva kanonen: ”Slutligen torde böra nämnas, ehuru icke direkte hörande lill ändamålet med den anställda försöks-skjutningen, att icke någon den ringaste anledn. förekommit till anmärkn. mot den till kanonen hörande kammarladdnings-inrättning. Efter afskjutandet af de 154 skarpa skott, som prot:n upptaga, befunnos kammarladdningsdelarne i samma skick, som före skjutningens början”. Under tiden har ock ingått underrättelser från Bei lin af efterföljande innehåll, hvilka här anföras genom nedanstående: Utdrag af ”Artilleri-comitéens berättelse öfver de resultat, som vunnits genom de i Berlin, åren 1843 och 1845, anställde skjutförsök med kammarladdnings-kanoner af Wahrendorffska konstruktionen, ” nemi: I. ”Till försöken begagnades 3:ne stycken vid Akers styckebruk gjutna fästningskanoner af jern”. ”Försöken utsträcktes: ”Med 6-pundingen till 580 kulskott och 20 karteschskott.
Härvid kan väl, såsom ett mödosamt arbete, åberopas skyldigheten att besvara från embetsverken aflåtna remisser äfvensom förfrågningar af enskilde näringsidkare; men då stadgarne (§ 36) medgifva Föreståndaren att antingen sjelf besvara dessa eller till vederbörande lärare öfverlemna dem, och då det sednare förfarandet i de flesta fall desto hellre måste iakttagas — samt, efter hvad Utskottet inhemtat, äfven hitintills egt rum — som det skulle innefatta allt för öfverdrifna anspråk på en person, att ega specialkännedom i alla tekniska ämnen, kan denna omständighet icke utgöra hinder för tillämpningen af den vigtiga grundsatsen, att Föreståndare-befattningen bör innehafvas af någon utaf institutets lärare. Då dessutom för denna befattning intill sistlidne Stats-UtsTcottets Utlåtande N:o 93. 49 sistlidne riksdag var anslaget ett årligt arfvode af endast 2,500 R:dr, synes den för samma befattning nu tillsvidare beviljade aflöning af 6,000 R:dr utgöra en alltför betydlig godtgörelse för dermed förenade åligganden, såvida icke dessa äfven innefatta skyldighet att deltaga i undervisningen. Med nu omförmälda ämne sammanhänger på det närmaste frågan om lärarnes ställning i förhållande till Styrelsen. Af såväl de uti stadgarne (§ 1) intagna lärokursernas omfång och beskaffenhet, som äfven den omständigheten att Rikets sednast församlade Ständer åt institutets Professorer och Adjunkter anslagit enahanda aflönings-förmåner, som bestämdes för motsvarande befattningar vid Rikets Universiteter, framstår tydligen, att innehafvarne af dessa lärareplatser, såvida institutet skall motsvara anspråken på ett högre tekniskt läroverk, hvilket det är afsedt att vara, måste ega grundlig och omfattande vetenskaplig bildning. Att dessa lärare således äfven böra hafva den sjelfständiga ställning och af reglementariska stadganden ej alltförmycket inskränkta verksamhet, som den vetenskapliga undervisningen, i vissa fall ej mindre än vetenskapliga studier och forskningar, påkallar, torde vara obestridligt.
Med förbigående af allt, som blifvit yttradt i hufvudfrågan, i hvilken jag föresatt mig att icke yttra ett ord, äfven derföre, att jag gerna vill behålla hvad de Herrar, som nu yttrat sig derom, redan förlorat, nemligen nyhetens behag för hvad de vilja säga, då hufvudfrågan förekommer till afgörande, en egenskap, som icke kan tillhöra deras yttranden, hvilka för 2:dra eller 3:dje gången framställa sin mening; vill jag utlåta mig endast i formfrågan. Deri hafva Hr Cederschjöld och Gr. Spens yttrat sig. Den förre, hvilken uttryckt sig med en grannlagenhet, som får hela min högaktning, har sagt, att örn vi gifva remiss, hvilket likväl enligt grundlagen är det enda vi kunna göra, så blir det för sent att sedermera eftersinna, om hufvudsaken innehåller något grundlagsvidrigt eller icke. Denna betänklighet kan jag ej godkänna. Mig förefaller det klart, att vi ej annorlunda än genom remiss kunna komma från saken, om vi vilja lyda 44 och 49 §§• Riksd.Ordn., och jag ser ej, att jag genom bifall till remissen lagt hand på mitt yttrande i hufvudsaken; ty R. o. Ad. kan icke genom remissen hafva förverkat sin rätt att pröfva, huruvida de skäl, Hr Cederschjöld anfört, äro grundade. Hvad åter angår den begäran, Gr. Spens ställt till Hr Gr. o. Landtm., att remissen till BancoUtsk. måtte innehålla en distinction, hvarigenom TJtsk:s handläggning skulle inskränkas till en del af förslaget, så kan jag omöjligen dela Hr Gr:s tanke. Jag tror tvärtom; först af det skälet, att sjelfva distinctionen sjvulle innebära ett inträngande i den grannlaga hufvudsaken, hvartill vi icke äga någon rätt, så länge vi blott hafva formfrågan att afgöra, och sedan af det andra skälet, att jag icke allenast har det'förtroende till 4 H. 12 * 9° Den 8 Mars f. ra.
Hvaremot, i händelse lian uppfyllt sitt åliggande , att ordentligen förrätta upprop , och icke destomindre något underslef eller origtigt förfarande inträffar, hvilket genom dess nit och redlighet upptäckes , skola de derå fallande Böter honom tillhöra, sedan målet, genom Landshöfdingens försorg , aj vederbörande LandsFiscal eller Publique Åklagare , blifvit vid vederbörlig Domstol i laglig ordning instämdt och utfördt. A r t. IV. FyllnadsAfgijt. Denna kommer att utgå till fyllnad i Statsbehofvét, såsom ersättning för LandTullsBevillningen , och utgöres med Fyra Skillingar af hvarje Riksdalers Bevillning, som efter Andra Artikeln erlägges , och i lika förhållande för ett mindre belopp , samt påföres serskilt 2X8 BevillningsUtsk. Betänkanden. för hvarje Egendom och Löneinkomst. Den äger dock icke rum å nedantecknade Afgifter , hvilka efter samma Artikel utgå, nemligen: 1:0 Af Theater-Representatior.er enligt 2 §• ; 2:0 Af RusttjenstMarker, Postoch LotsHemman samt Rotefrihet, enligt 3 §• 3, 4 °ch 5 Mom, ; 3:0 Af Krut-, Svafvel-, VictrioU och RödfärgeTillverkning, efter deras qvantitet och vigt eller för GårdfanHandlatnles Pass efter 4 §• ; 4:0 A vinster och Utdelningar af Actieoch andre Verk, enligt 6 §. 5-0 A den afgift, som för Arf, Testamenten , Gäfvor och PideiCommisser, enligt 7 §. erlägges; ej eller 6:0 A Bevillningen efter 2 Artikeln af de Manufacturisier och Fabriksidkare i Eskilstuna Fristad , soro i 6 Art. 3 §. omnämnas. Art. V. Föreskrifter angående hvad vid Mantalsskrifningar , Berednings■> Taxerings■ och PräfriingS« (kommittéer bör iakttagas , samt om ändrings sökande i Cornmittéernes Beslu-t. §• 1- Om Mantalsskrifning, 1 Mom.
I fall ett enahanda rykte kommit i omlopp, om någon af Konungens Rådgifvare, måste det vara Const.-Utsk:s ovilkorliga skyldighet att tillse, huru härmed sig förhåller, samt om den princip, som grundlagen i afseende på tjenslers tillsättande bestämmer, icke blifvit följd, derom göra anmälan hos R. St:r. Här har förekommit en annan vigtig princip-fråga, hvilken man äfven bestridt, nemi. att det skulle vara tillåtet alt afgifva reservationer emot de Betänkm, som från Const.-Utsk. till R. St:r inkomma. Jag delar icke denna åsigt, ty mig vetterligt finnes icke uti grundlagen något förbud emot reservationers angifvande vid Consl:-Utsk:s eller något annat Utsk:s beslut. Jag kan icke finna någon rimlig grund, hvarföre en med pluraliteten inom Const.-Utsk. olika tänkande ledamot, icke skulle få begagna sig af en rättighet, som icke är ledamöter uti andra Utsk. betagen. Man säger visserligen, att en reservation i denna fråga icke kan leda till någon R. St:rs åtgärd, och att den således icke skulle tjena till någonting. Jag för min del kan icke inse rigtighelen af denna åsigt, ty äfven om pluraliteten i Const. Utsk. icke skulle vilja godkänna anmärkmr, som minoriteten ansågo vara giundade, böra de likaväl komma lill principalernas, eller R. Sl:rs kännedom, och om R. St:r finna dessa anmärknn1 ega skäl för sig, måtte väl R. St:r ega rättighet, att för erhållande af fullständiga upplysningar, återremittera desamma. Jag mäste således för 102 Den 5 Juli e. m. min del protestera emot en så beskaffad åsigt som den, hvilken här velat göra sig gällande.
Om jordegare-andelen vid stoll-arbeten stadgas i 6 kap. 5 Kap. Om utmål för grufvor. § 26. För alla inmutade lägenheter skall, sedan gruf-arbetet så långt fortskridit, att den angifna mineral-anledningen hunnit undersökas och blifva känd, ett vissi utmål 12 Lagsami Allm. Besv.- och Ekonomi-Ulshotlens Betänkande, M 28. anvisas, innefattande det utrymme på marken, hvarinom grufegaren sedermera, utan annan inskränkning, än som för stoll-ai beten i 6 kap. sägs, har rätt att, med andras uteslutande, arbetet bedrifva, så väl ofvan som under jord; och åligge det för thy grufegaren alt till erhållande af sådant utmål skriftligen anmäla sig hos Bergmästaren sednast inom ett år, sedan arbetet blifvit påbörjadt, när inmutning skett af sjö— eller myrmalm, eller af varp, men eljest så snart den angifna fyndigheten medelst jordrymning eller skärpning blifvit gjord åtkomlig och så blottad, att den till art, läge eller sträckning och maklighet bedömas kan. § 27. Sedan grufegarens anmälan om utmål, deruti han jemväl skall till namn och hemvist uppgifva den eller de jordegare, inom hvilkas område han önskar att sitt utmål erhålla, till Bergmästaren inkommit, -vare denne skyldig att, så fort ske kan och tjenlig årstid är för banden, utmals-läggningen på stället företaga. Är Bergmästaren af förfall härifrån hindrad, gore derom anmälan hos Bergs-öfverstyrelsen, som då eger, att i hans ställe annan Bergsljensleman förordna. § 28.
Men härvid möta andra betänkligheter, att menigheten, med alstren af egen jord, eller egna hjordar, aflönar sitt presterskap directe och utan någon tredjes mellankomst, är icke blott i sig sjelf mera naturligt och enkelt, utan närmar äfven lärare och åhörare till hvarandra och föranleder ett umgänge, som är nödvändigt för det vänliga förhållande, sorn hör ega rum emellan läraren och hans församling. Sätter man nu Kronobtjeningen emellan hägge, och de skiljas ifrån hvarandra af en execuliv Uppbördsman, så är forell i ngsbandet, åtminstone i detta afseende, upplöst, och det patriarkaliska för hålland*, hvarpå Prest-embetet blifvit beräknadt, rubbadt i sina grunder. Hvad som för närvarande endast är ett olyckligt undantag, blefve då det vanliga och regelmässiga, och allt afseende, som läraren kan och hör göra på den allmänna nöden eller enskilda fattigdomen, vore då omöjligt. Utskottet tviflan, att någon rättskaffens Prestman skulle till sådant pris vilja köpa en större säkerhet för lönens oafkortade utgörande, och att någon församling skulle på sådane vilkor kunna förmås att frånträda en vana, som hon ärffc af sina fäder. Om tvister, rörande mitt oell ditt, stundom yppas emellan lärare och åhörare, så kommer detta onekligen mindre af upphördssället, än af sjelfva lönevilkorens obestämdhet, hvilken på annat sätt hör och kan afhjelpas. Utskottet, sorn alltså anser sig icke kunna tillstyrka bifall å *&*- muel Jönssons sistberörde förslag, hemställer vördsamt, om icke hans motion, såsom till någon åtgärd icke föranledande, må förfalla. Vidkommande härefter Hans Janssons förslag, att conventioner om presträttigheter böra uppgöras endast vid inträffade ledigheten; så vöre, efter Utskottets tanka, så mycket mindre skäl att stadga en sådan inskränkning, sorn conventionerne troligen skulle derigenom på flere ställen för en längre tid uppskjutas, och det åsyftade ändamålet således motarbetas.
Jag anser äfven att ett sådant ordnande skulle kunna ske vida billigare och på ett sätt, vida mera afseende kommunens behof, om det verkställes af kommunalrepresentationen, än 0111 det sker genom central-styrelsen i riket. På grund af hvad jag anfört, hade det kanske varit lämpligast att denna riksdag icke vidtaga något beslut i skjutsfrågan, men då sådant svårligen lärer låta sig göra, tillråder jag Ståndet att förena sig med Preste-St:t, sorn hafva föreslagit att 100,000 rdr skola ställas till K. M:s disposition, att, der entreprenaden är mest tryckande, utdelas, för att dymedelst verka en lindring i skjutsnings-fungan. Jag hade emellertid, om ej dessa bevekande omständigheter lörefunnits, helst önskat att denna fråga hade fått anstå till nästa riksdag, emedan frågan då, enligt min tanka, lätteligen hade kunnat reglera sig. Den 28 Meri f. m. 349 Hr Montgomery, Robert: Då jag under loppet af förra riksdagen vid flera tillfällen yttrat mig i denna fråga, torde mina åsigter i densamma vara temligen kända. För mig förefinnes således nu ej någon betänklighet vid att bifalla det aldra mesta af hvad det Sammansatta Utsk:t i detta Betänk, har tillstyrkt. Jag är så öfvertygad om den orättvisa, som ligger i detta onus, och så förvissad om det hämmande inflytande, som det utöfvar på vår modernärings utveckling, att jag för befrielse från detsamma skulle vara färdig till ganska stora uppoffringar, ja ända derhän att, ifall den här föreslagna summan vore otillräcklig, fördubbla densamma. Jag kan icke inse, att det finnes något skäl för att man evigt skall qvarblifva vid föråldrade heskattningsmetoder, att man, derföre att detta onus varat i flere århundraden, nn icke vill vidröra detsamma. Ehuru jag hyser dessa åsigter, har jag likväl icke kunnat undgå att inse, det detta förslag har föga utsigter att gå igenom; och har jag derföre ansett bäst att man nu inginge på något af de bemedlingsförslag, som här blifvit framställde.
M. icke allenast anbefalla vederbörande alt lemna Fullmäglige i Riksgälds-Contoiret underrättelse, vid hvilka tidpunkter de anvisade anslagens lyftning erfordras, utan ock, i händelse något anslag af en eller annan anledning icke skulle komma att användas, i Nåder låta bemälde Fullmägtige derom undfå kännedom. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 11 Juni 1841. Expeditions-Utskottets Förslag till und. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 11 Juni 184r. Preslé-Ståndet den 11 Borgare-Ståndet den 11 Bonde-Ståndet den 12 Pikets Ständers underdåniga Skrifvelse3 argående ersättning at vissa Commendanter för sportler förlorade} till följd af Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning den 3 Juli 1840 om prejning frän Rikets fästningar af af örlogsoch andra fartyg. (StatsUtsk. Uti. N:ris 444 och 560.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har framställning blifvit gjord derom, att de Commendanter vid åtskilliga Rikets fästningar, hvilkas inkomster blifvit betydligt minskade till följd deraf, att genom E. IC. M:s Nådiga Förordning den 3 Juli 1840, angående prejning från Rikets fästningar af örlogsoch andi’a fartyg, desse Commendanter äfven blifvit frånkände den afgift, de ditintills uppburit af handels-fartyg, som från fästningarne blifvit prejade, måtte tilldelas en ersättning, svarande mot hvad de sålunda förlorat. Med anledning häraf och som de på Handelsoch Sjöfarts-fonden , till E. K. M:s disposition ställde, medel redan af förra Ständer blifvit lill E. K. M. öfverlemnade att dermed bestrida sådane utgifter, hvilka hafva gemenskap med handeln och sjöfarten och således kunnat af E. K.
Sedan frågan 0111 en i allmänhet utvidgad smidesrätl, så väl inom som utom bergslag, vid flere riksdagar utgjort föremål för Rikets Ständers öfverläggningar, och Rikets Ständer dervid yttrat den öfverlygelsen, att, med borttagande af de band, hvilka voro hinderliga för jernhandteringens utveckling och ändamålsenliga bedrifvande i stort, full frihet borde förunnas åt jerntillverkare inom riket att idka sin näring så, som de med sin fördel funné mest förmånligt; men alt, då en sådan frihet, på en gång medgifven, ulan ytterligare förberedelser, skulle åstadkomma en allt för hastig brytning i förut varande förhållanden, byggda på gällande, om också till sin grund oriktiga, lagar, det vore nödvändigt, alt inskränkningen endast successift upphörde, och att för öfvergången till friheten bestämdes vissa lider, på det hvar och en måtte hafva rådrum för de nödiga förberedelserna, genom utvidgande af sina verk eller genom andra åtgärder, hvilka det förändrade förhållandet kunde påkalla, samt att under denna öfvergångsperiod jemväl blelve nödigt, att den gällande skillnaden emellan bruk inom och atom bergslag i någon nion bibehölles; så anhöllo, i öfverensstämmelse med dessa åsigter, Rikets Ständer vid 1840 och 1841 årens riksdag hos Kongl. Maj:t underdånigst, att, hvad de egentliga tackjerns-bergslagen beträlfade, följande stadganden måtte blifva utfärdade, nemligen: l:o Under de första fern åren medgifves, att vid tackjernshytta, der tackjernshlåsningen under de sislförflulna 10 åren uppgått till minst 2,500 skeppund årligen, må begagnas en härd med oinskränkt smidesrätl; 4 Allm. Besv. och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 67. 2:o
Men jag ber att få fästa upmärksamheten på följden af spanmålsprisernas fall. Efter de läror, vi här hört uttalas, skulle jordbrukaren, då spanmålspriserna blifva låga, nödgas att använda spanmål till föder ät sina kreatur. Afven jag" tror att så kommer att inträffa och följden häraf blifver naturligtvis en ökad smörproduktion, som åter medför prisfall å denna vara. Således tror jag, att förändringen i bränvinslagstifningen kommer att medföra prisnedsättning å såväl jordbrukets som ladugårdens produkter, och att det följaktligen icke blifver förmånligare för ränlegifvarne i provinsen Upland alt få oftanärande räntepersedlar förvandlade i bara spanmål i st. f. spanmål och smör. Flera talare hafva redan ådagalagt, att den å Upland sig belöpande smörräntan icke blifver serdeles betydlig och de som deltagit i delta Betänk:s upsätlning 220 Den 20 Maj e. m. veta ganska väl, att smörräntan ej kommer att levereras in natura utan att den endast är antagen såsom en värdemätare, så att det föga betyder, om Upland producerar det smör, här är i fråga, eller icke. Jag yrkar fortfarande bifall till alla 3 punkterna. Hr. Fåhraeus, Olof Imanuel: Såsom ett tillägg till hvad den föreg:de talaren anfört till stöd för Utsk:s förslag i denna punkt, ber jag att få fästa upmärksamhelen derå, att R. o. Ad. äfven som 2:ne andra Stånd nyligen beslutat att nedsätta införselstullen å smör till hälften, eller från 1 R:dr 16 sk. till 32 sk. b:co pr LIS. Det lider icke något tvifvel, att ju icke denna omständighet kommer alt verka till nedsättning i smörpriserna samt tillika medföra mera stadga i dessa pris. Hr Tersmeden, Nils: Jag ber att få förena mig med dem, som yrkat bifall till Utsk:s förslag. Jag finnér icke något skäl att förvandlingen sker endast till spanmål. Om man närmare granskar Betänk., så finner man, att det endast är 2:ne län, hvars enda persedelränta är spanmål, men alt deremot 18 län hafva till persedelräntor både spanmål och smör.
Maj:t, att det vore väl, om Ridderskapets och Adelns StåndsOrdning vore i det eller det fallet annorlunda, blifver det ej rätt, att Konungamagten sänker sig ända dit ner, att göra Propositioner i afseende på denna StåndsOrdnings förändrande; och tror jag visserligen icke, att Kongl. Maj:t går in derpå. Jag anser det vara oformligt, om Ridderskapet och Adeln uti denna fråga går ifrån Grundlagens föreskrift. Ståndet bör sjelf föreslå sina Reglementariska Stadgar, och för öfrigt deruti ej inblanda Kongl. Majit. Herr Tham, Wollrath: Om det vore fråga, att Ridderskapet och Adeln skulle göra några concessioner af sina rättigheter, skulle jag visst icke bifalla ett sådant förslag; men då Kongl. Majit kan sanctionera eller afslå Ridderskapets och Adelns förslag, finner jag icke, att man kan vägra Kongl. Majit, att vid ett sådant förhållande tillkännagifva det förslag han önskar. Hvad ville väl Ridderskapet och Adeln göra, om Kongl. Majit afgaf en Nådig Con - Den 10 Augusti e. nu 77 traproposition ? Jag tror icke, att Regeringen kunde tilltalas derföre. DS förhällandet är sådant, anser jag icke Friherre Cederströms förslag innefatta någon concession. Men om man icke vill hafva slut på denna strid emellan Ridderskapet och Adeln samt Kongl. Majit, då är Utskottets förslag bra, ty enligt detsamma skulle en sådan strid räcka ad infinitum. Om man deremot i redactionen ville hemställa, att Kongl. Majit täcktes gifva tillkänna orsaken, hvarföre Kongl. Majit ej kunnat antaga förslaget, och i Nåder framställa en annan redaction, skulle det blifva slut på dessa strider, och Ståndet utan omvägar och obehagligheter komma till ett önskadt mål. Jag anhåller derföre om bifall å Friherre Cederströms och Herr von Hartmansdorffs förslag. Friherre Cederström:
på den. » » Hm. » » Det är bara mekanismen, som intresserar mig, förstår herr Olsson. — Nå, så ser den ut! — J a, den är ej så dum. — Men se priset är för högt, herr Olsson. — Nå, den här skrufven — Ja, låt mig nu själf undersöka. — » » Min man köper soffan, ifall herr Olsson tar vår gamla mahognysoffa i afdrag på betalningen. Det är en ovanligt solid möbel, bildhuggeri på fötterna och på ryggen. Enda orsaken hvarför min man vill skilja sig från den är, att vi ha något bråk med sängklä- derna; men eljes är det en galenskap att sälja en möbel med en sådan massa tagel i madrassen. » Nå, käre Karl, vi våga oss väl ändå ej på den där mekanismen, utan behålla vår dyrbara tagelmadrass. » Eller skola vi lemna den antika soffan åt herr Olsson? » » Ja, låt honom få den, när han så vill. — Den här är tusan så intressant. — Men titta här, herr Olsson! Det här kan betydligt förenklas, och madrassen skall inte vara fast vid ramen, utan den skall tagas lös, så att den vid behof kan vändas. — Ja så, det fördyrar saken. — Nå, det betyder mindre, blott jag får allt, såsom jag vill ha det. » jag oet, hur tröstlös solen står, snart ängen prtjds med hvita hår och ja, lindens krona lutar; vinden snart bär kring det bud: din dotters drömda förbytts » Spinn, och spinn, dotter min, all din forna glädje finn i drömmens kära glöm, bröllopsskrud i svepningsklutar! » armar; att din lycka står så still, glöm bort, att linden falla och glöm, att vinden vill, larmar; tänk hållre, du mät hjårteguld, att friden, sig ännu lika huld, öfver dig förbarmar. » » Spinn, spinn, moder — - — spinn! Nu slocknar lilla lampan min, som hoppet mer ej tänder; min syn är blind, mitt öra doft, och III. tron, som mig så långe söft, sin afskedshelsning I Idas r u m. Nu brister hjärtat! » Tusan till stilfull soffa, du Ebba. » » Stilfullt pris också.