Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Härlöfs och Ojaby församlingar. Se öjaby. Högsta Domstolen, angående Nämnd till omröstning öfver. Se Nämnd. Höpken, Friherre Nils Albrecht von, yttrande. 1. J. Jagt, angående förhöjda böter för sådan under förbuden tid på fogel tillhörande den s. k. mindre jagten. Se Böter. Jagtsladgan om ändring deri. X. B. 15. XI. 8. A. 13. E. 123. Jagtuppsyningsman, om ökade rättigheter för dem, i fråga om sjelfförsvar under tjenstens utöfning. Se Lagoch Ekonomi-Utskottens Betänkande N:o 39. Jemtland, om inrättande af en Landtbruks-skola uti. Se Stats-Utskottets Utlåtande N:o 71. — om gratifikation för en upprättad karta öfver. Se Albin. ( 96 ) Jemtland, angående vidtagna åtgärder till slutligt ordnande af för* svarsverket ali. IX. R. 477. XIII. B. 42. A. 192. E. 336. — om löneförhöjning för Proviucial-Läkaren uti. Se Stats-Utskottets Betänkande N:o 73. Jernkontoret, angående dess befrielse för framtiden från erläggande af ali sorts bevillning. Se Befrielse. Jernlunden, m. fl. sjöar i Östergöthland, om båtled emellan. Se Kanal-anläggning. Jernvräkeri-förordningen, om upphäfvande af den nu gällande i alla de delar, sora röra den egentliga jernvräkningen. XI. B. 141. A. 149.
Hveni utöfvar, ined ett ord, hela den noggranna tillsyii öfver iinderstödstagarne i den öppna fattigvården, utan livilken det icke ar inöjligt a t t på detta område förekomma demoralisation, skilja livetet frkn agnarna, hjalpa den verkligt bel~öfvande, inen afvisa yrkestiggaren ocli bedragaren? Söker inan ett svar på dessa frågor i de författningar och instriiktioner, som normei: a vara fattigvhrdsinyndigheters verksamhet, så fRr nlan veta, a t t just detta - kontrollen öfves de förberedaiide undersökningarna, tillsynen öfver understödstagarne - äro våra Jilttigvdrdsstyrels~-s föriiiiinsta uppgift. Vänder man sig åter till insandareii i Stockliolins Dagblad, s$ meddelar lian, sksoni sin åsikt, a t t i dessa, den ofedign fatt.iyvbrdem viktigaste uppgifter,finnes det rikaste och iiiest tacksaiima verksa~nlieisf %lt jiist för - våra Icviwnor. Hvarför - iiär afven reformens ifrigaste motståndare hysa en sWdan iippfattiiing - Iivarför, i all rimlighets minn, söker man då ej förvarfva kvinnans biträde fös lösandet af dessa uppgifter? Jo, det vill inan visst göra, svarar iiis#ndareii i Stockholiiis Dagblad, nien - beklagligtvis - detta bitrade måste lainnas, fi.il; illigt, ty i f; kttigvårdsstgrelseriia med deras vidlyftiga penningförvaltning kali m.an uppenbarligeii ej iiiwyinma nagon plats å t kvinnan. Dylikt tal ar, om iifigot, de obot£$ïdigas förhinder. liafvcz visserligen hmid om ej obetydligt med penningar, bland aiiiiat en del fonder, Iivilka donerats af enskilde för a t t afkastningen sliall koinma de fattige inom nfigon viss församling till del.
I sammanhang dermed har man velat försäkra sig om den åldrige militärläkarens biträde vid sjukvården under krig, i sådana befattningar der hans mognade erfarenhet fortfarande kunde gagna, utan att hans kroppskrafter behöfde i samma mån anlitas, som under tjenstgöringen vid trupperna Sålunda tillädes regements-läkare, år 1854, om de straxt efter uppnådda 60 lefnadsoch 30 tjensteår från tjensten afgingo, en pensions-förhöjning från allmänna indragningsstaten af 600 till 300 rdr, allt efter den lön de enligt stat innehade, mot skyldighet att under 10 år, i händelse af behof, efter omständigheterna tjenstgöra, antingen vid militärsjukhus eller depöter, eller ock vid civila sjukvårdsanstalter. Från och med 1858 blefvo derjemte de vid arméen anställde läkare i allmänhet berättigade att vid erhållet afsked uppföras till pension å allmänna indragningsstaten efter enahanda grunder, som för civile embetsoch tjenstemän vore stadgade, dock skulle från pensionen afräknas det belopp de egde från arméens pensions-kassa uppbära. Denna rättighet, till en början endast medgifven för hvarje stats-regleringsperiod, har vid senaste riksdag blifvit läkarne tillagd allt framgent, intill dess en annan pensions-reglering kunde för dem blifva antagen. Ändamålet har emellertid icke härigenom kunnat vinnas Den regements-läkarne vid 60 år beviljade pensionsförhöjningen var för obetydlig, synnerligast sedan lönen snart derefter fått en väl behöflig tillökning. Äfven pensionstagarens tjenstgöringsskyldighet vid sjukhus och depöter ända till 70 år kan anses väl långt utsträckt. Den ålder åter. vid hvilken läkarne, lika med civile tjenstemän, berättigades till pension på allmänna indragnings-staten, var alltför framskriden, för att icke mången derförinnan skulle hafva förlorat en betydlig del af sin användbarhet för tjenstgöringen i fält.
Den 14 September. de till Wällofl. Borgare,Stänbet inkomne och hit remitterade Memorialen Hivad irsta flutfblgden tvid z:dje regeln inyehäller, nemligen att här liksom i England ett medelpris borde stadgas pä Spanncmälen, och när säden häller sig tvid eller under detta pris, Utländsk säd ej annorlunda, än emot en dryg Tull införas, kan jag ej anse lämpligt, ty Swerigcs cultur är oändeligen mindre updrifwen, än Englands, och i synnerhet är Siverigcs Spanncmäls-behof under krigstider i proportion wida större, än förstnämnde Rikes, hwilkct genom betz widsträckta Sjbmagt är i ständ att styra sin handel ä Utrikes Orter efter behag: dä deremot Swerige icke äger den magt, som dertill erfordras; följaktcligen skall eli witzt ursatt pris ä Spanncmälen, witzt icke, ätminstonc ej under krig i Swerige kunna hällas. Ut! 2:dra punctcn tvid samma regel tilstyrkcS en allmänt fri utförsel af Säd, men efter min tanka bör sädant styras af Regeringen efter förcgängen rädplägning i SkatsRädct; ty tvid mänga tilfällen kan denna utskeppning blifwa wädlig för Swerigcs wälfärd, och bör derföre rj bewiljas för beständigt, utan blott pä witz utsatt tid i sönder. Widare är uti s:te puncten fbrcflagit, att Bagare, Bryggare - och Slagtare-Socictekerna i Stockholm och Götheborg borde fä emot witz afgift Lä. ensamme bestrida Husbehofs bränningen; men utom det jag till alla delar äberopar Beredningens Betänkande, angäende förbud för enskilte att i detza Städer bränna B'änwin, sä fär jag tillika förklara, att allt som har nägon likhet med corporationer strider pä dek högsta emot min öfvertygelse.
Majit mätte medgifva eganderätt till den jord, hvarå dessa hus voro belägna; i hvilket hänseende sökanderne såsom köpeskilling erbjudit det kapital, som af grundlego-beloppet uppkomme efter sex för hundrade, så att, derest grundlegorna, beräknade till omkring 4,000 dagsverken, motsvarade 1,850 Ridr eller något derutöfver, kapitalet blefve ungefärligen 31,000 Iiidr eller något mera. Sedan Kongl. Kammar-kollegium, enligt Nådig remiss och efter vederbörandes hörande, den 21 Oktober 1845 afgifvit underdånigt betänkande i anledning Hik. lill H St. C Håft. 2 10 Slatt-Vlshollclt Ullålande, JV.o »07. af ofvanomförmälde två ansökningar och dervid fogat jordebok öfver torp oell lägenheter å Landshöfdinge-bostället Elfsborgs Kungladugårds egor jemte öfriga till frågans utredande erforderliga handlingar, samt härvid framställt förslag i afseende på sättet och vilkoren för ifrågavarande lägenheters skatteförsäljning, innefattande, ibland annat, att egendomarnes rätta värde borde genom offentligt utrop utrönas, hade Kongl. Maj:t under den 20 April 1847 förständigat dess Befallningshafvande i Götheborgs och Bohus län, att, i anledning af berörda förslag, höra så väl Götheborgs Drätsel-kommission, som de öfrige sökanderne samt att med dessas och kommissionens yttrande jemte eget utlåtande rörande förslagets antaglighet till Kongl. Maj:t inkomma. Till fullgörande af denna Nådiga befallning hade Landsliöfdinge-embetet i sagda län den 13 Oktober 1847 till Kongl. Maj:t insändt Drätsel-kommissionens samt deputerades för Carl Johans församling underdåniga yttrande, deruti de förklarat, att om, på sätt Kongl.
Jag har endast sagt, a56 D e 11 18 J a n u a r i i f. ni. att Friherrens göromål och pligter äro delade mellan flere befattningar, som blifvit honom af Konung och Rikets Ständer uppdragne. Att man häri finnér någon förebråelse, kan jag icke förstå. Tvertom utvisar detta förhållande, alt Friherren njuter allmänt förtroende af så väl Styrelsen, som Representanterne. Hvad Friherren förklarat derom, att hans flere innehafvande befattningar ej inverka menligt på förvaltningen af någondera enskildt, lemnar jag derhän; måhända så är. Jag bar i afseende derpå ej yttrat något annat, än att, oaktadt beviljade större anslag af Statsmedel för Tullpersonalen och till förbättrad organisation af Tullverket, utländska kläden dock finnas i mängd till salu inom Riket. Detta bar jag ansett härröra af felaktiga Tullstadgar och bevakningsanstalter. Äfven har jag tillagt, att det måhända äfven är en följd deraf, att TullVerkets Chef är af flere Embetsbefattningar fästad vid hufvudstadcn och hindrad att kringresa i landsorterne; och jag vidhåller ännu denna mening, beklagande om samma förhållande kommer att fortfara. Grefve Horn, Claes Fredrik: Om jag ej missförstått Friherre Åkerhjelm, är hans mening, att man genom tullsystemer kan befordra ullproductionen i Riket. Jag tror ej, att hvad han i detta afseende föreslagit befordrar ändamålet. Om än Kongl. Com mer - Dea 18 Jnnuarii f. tti. 2^7 merceCollegium af TulJkamrarnes uppgifter liämtar någon ledning för bestämmandet af ullens qvalitet och värde, är dock genom tillhiandeln i andra länder det förhållande besannadt, att ullen, utan vetenskaplig behandling, ej kan ingå i verldsliandeln. Jag Vet ej, om Tullverket har någon i ullsortering kunnig Tjensteman; men CommercéCollegium har åtminstone ingen sådan.
Jo! om jag rätt minnes, alt fyra ledamöter komma alt fattas i Götha Hofrätt, och en i Svea Hofrätt; att således 5 rotlar komma att ligga nere. Huru skall det då gå med målens afgörande? Troligen så att brottmålen, som icke få uppskjutas, blifva föredragna , men att de civila målen förblifva oafgjorda. Man lottar vanligtvis om hvilka mål, som skola mottagas af den eller den ledamoten. Då finge man lotta om hvilka mål, som skulle falla på de döda rotlarna, på R. St:s eller StatsUtskis, eller huru man ville kalla dem. De rättsökande linge då förnimma, på hvad sätt deras angelägenheter blifvit vårdade vid denna riksdag, då penningai ne öfverflödat. Det vore väl säkraste sättet att få rättelse vid ett kommande riksmöte; men jag beklagar de rättsökande, hvilka komma alt under tiden vänta på afgörande af deras mål fem år längre, än de eljest behöft göra. Frih. Åkerhjelm, Gust. Fredr.: Vid en uppmärksam genomläsning af detta betänk., har jag, lika med hvad 4«3 Den it\ April e. ni. reservanten Prosten Stenhammar anfört, trott mig finna, att någon sådan likhet emellan de båda anslagsfrågor, som i betänk. omnämnas, icke förefinnes, som skulle kunna lägga grundlagsenlig! hinder i vägen för bifall lill K. M:s nåd. framställning om anslag af medel lill aflöning åt ett redan länge befintligt och ytterst behöfligt antal adjungerade ledamöter uti Svea och Götha Hofrätter, oaktadt K. M:s nåd. propos. om anslag lill löner åt ett ökadt antal ordin, ledamöter i dessa Hofrätter blifvit af R. St., förmedelst votering i dess förstärkta StatsUtsk., afslngen. Jag fin ner nemi. en stor skilnad emellan den första K. proposm om ett ökadt antal ordin, ledamöter och K. M:s sednare nåd. skrifvelse , att den fond eller det anslag, som är lemnadt till adjunclers aflöning , måtte ökas till det i samma K. skrifvelse utsatta belopp.
Till följd af hvad nu anfördt blifvit och Utskottet tillförene i frågan föreslagit, får Utskottet hos Rikets Ständer vördsamt tillstyrka, att, med bibehållande al det utaf Kongl. Majit och Rikets Ständer vid sistförflutna riksdag fattade beslut om räkne-enhetens fastställande till j r:dr silfver, enligt mynt-ordningen af den 9 Maj 1835, denna räkne-enhet, motsvarande 1 r:dr riksg. eller 32 sk. b:ko, må, i öfverensstämmelse med samma beslut, benämnas riksdaler', att räkne-enheten indelas i 100 lika delar, benämnda ‘penning, deraf alltså hvar och en i värde motsvarar 1 tto r:st i silfver, 3 tVu r:st b:ko, 5tVV r:st riksgälds, eller nära 1/2 skilling sistnämnda mynt; att, efter det nya systemets verkställighet, all räkning föres i två ko - 8 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 47. lumner, riksdaler och penning; hvarvid, jemte penninge-talet, utsättas deraf uppkommande brak; att vid den omsättning eller reduktion af jordeboksoch hemmantalsräntor, som af Kongl. Majit och Rikets Ständer kan varda beslutad, äfvensom vid debitering af afgifter, som, efter det nya mynt-systemets införande, äro i annan myntsort bestämda, må, under iakttagande af de närmare föreskrifter, som af Kongl. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Besv. och Ekon. JJtsk. Betankanden. 599 statens bördor, böra torpare äfven ega del i de fördelar, staten bjuder. Brännvinsbehofvetförutsatt, äro torparne för närvarande ställde mellan 2:ne alternativer. Det ena att lönnbränna, hvarigenom de vänjas till lagbrott, och den afgift, som kunde tillfalla Staten, mångdubblad måst offras åt Länsmäns och Fiscalers Öfverseende.
D. ti fiaga om den till trycfcningen af Respectiva Riks-Ståndens Protocoll, med dertill hörande Bihang, uppgående kostnadens bestridande af allmänna medel, uppläste Herr Professoren Magister Olof Hrson Forssell följande anförande till Protocollet: ”Agde jag att tala blott ”för min egen person, utan att nödgas rådfråga ”hvad mine hemmavarande Committenter möj”ligen skulle kunna tänka, så kunde jag samtycka till det Beslut, som nu är taget, och behöf”de icke blottställa mig för obehaget att anses ”sorn en motsägare; men då jag föreställer mig, ’’att ganska manga och säkert större delen af dem, ”sorn icke, lika med oss, äga någon röst vid ”Riksdagarna, icke möjligen kunna gifva åt 59 ”§ i Riksdags-Ordningen den tolkning, som nu ”grundlaggt Höglofl. Stats-Utskottets Beslut, utan ”endast anse berörde §. såsom ett undanrödjande ”af alla möjliga hinder för Protocollens tryckning, i händelse Nationen skulle finna sig vid ”att köpa oell läsa dem: då jag föreställer mig, ”att rätt manga af de heinmanvande i sitt sinne ”skola harmas öfver att se Nationens Represen”fcer tillgripa en icke obetydlig del af Stats.Cas”sans Medel, med svett och mödor sammanskut”ne, och hvilka till sa mångå andra nyttigare be - hof Den 3 g Marty 49? ”hof kunde användas, endast för alt dels sjelfva ”utan afgift fa läsa, dels lätta tillgången för an”dra att läsa en hop Memorial och Betänkan”den, hvilka, enligt eifarenheten, icke i sig sjelf”va äga den retelse, sopa kunde beveka den lä”sanrie Allmänheten att, för deras skull, uppoffra någon del af de utgifter, som användas till ”andra nöjen: då jag ändteligen föreställer mig, ”att mången i sitt sitrne torde finna det besynnerligt att låta trycka Riks • Ståndens Protocoll 5>på Statens bekostnad, när hvarken Bibel, eller ”Psalmbok eller Cateches, eller de angelägnaste ”Xöroböcker vid Barna-Skolörna hittills fått ert en”da Styfver af Staten lill deras tryckning t när jag ”besinnar allt »detta, så kan jag omöjligen på mitt ”samvete bifalla, att Riks-Ståndens Protocoll skodda tryckas på Allmänna Gassans bekostnad.
Den siste värde talaren har, såsom ett bevis på nyttan af hvitbelsodlmg, för oss framställt exemplet derå från Magdeburger-trakten. Afven jag vill kasta blicken till Tyskland, ett land, som i detta fall, och kanske mera än i något annat, är lämpligt att med Sverige jemföras, ehuru det förra landet härutinnan har stora fördelar framför det sednare. Jag vågar icke stödja min åsigt på hvad jag sjelf i delta ämne kunnat inhemta, utan ber att få inför R. o. Ad. i korthet redogöra för den mening i frågan, som hyses af en utaf Tysklands utmärktaste lärde, Doktor Justus Liebig, känd och högaktad såsom en man, hvilken egnat sig åt vetenskapernas studium endast och allenast i ändamål att genom sina forsknibgar söka bereda mensklighetens väl. Denne man har upgjort en på vetenskapliga forskningar och sorgfälliga praktiska rön grundad jemförelse emellan den sockerhalt, som finnes i bvitbetan, och den, som sockerröret i sig innehåller, samt har derefter, med stöd af denna jemförelses resultater, uttalat sin åsigt i afseende å socker-produktionens framtid. Men innan jag går att för R. o. Ad. framlägga de facta, hvarpå bemälde vetenskapsmans åsigt i ämnet sig stödjer, ber jag all få fästa upmärksamhelen på en annan omständighet som icke torde sakna intresse, I de Stater, som bilda den Tyska tullföreningen, infördes år 1846 icke mindre än 12 hundratusen centner rörsocker, som i tullintrad inbringade 10J millioner gulden. Samma år fram - Den 24 A pir ii. 375 hragte dt befintliga hvitbets-socker-fabrikerna af 4,446,500 centner hvilbetor 334,320 centner råsocker; hvilket såldes för ungefär samma pris sorn det förtullade tropiska. Allt detta socker konsumerades inom staterna,-hvaraf följer alt om hela det erforderliga sockerbebofvet hade blifvit infiirdt ifrån kolonierna, så hade tullen ökats med 2,400,000 gulden och landets öfriga skaller kunnat minskas med samma summa.
Revisorerne hafva ansett, att då till Krigs-kollegii aflönande äro, bland andra tillgångar, såsom årliga bidrag anvisade i Från nya mötes-fonden - Rdr 9,850: „ krigsmanshus-kassan „ 6,000: „ militie-boställs-kassan „ 6,466: 32. — men hela aflöningsbeloppet, såsom följd deraf, icke på ett ställe blifver synligt, det a riksstaten för Kollegii aflöning uppförda anslag borde ökas till hela det derför (utöfver förenade passevolans-fondernas bidrag, 3,100 Rdr) erforderliga belopp, hvaremot statsanslagen för förstnämnde tre fonder, sorn till aflöningen lemna bidrag, borde förminskas med dessa bidrag motsvarande belopp. Krigs-kollegium får, med anledning häraf, i underdånighet upplysa, att det af Revisorerne åsyftade ändamål, eller hela aflöningsanslagets sammanförande och synliggörande på ett ställe, redan blifvit vunnet såmedelst, att, från och med år 1852, samtliga kassor och fonder, som till Kollegii aflönande bidraga, aflemnat sina årliga tillskott till Kollegii Aflönings-afdelning, i hvars räkenskaper hela aflöningsbeloppet samt hvad deraf under året blifvit anordnadt på ett ställe igenfinnes och till hufvudbeloppet utvisas. Att deremot, på sätt Revisorerne föreslagit, med lönebidragens belopp förminska de anslag af statsmedlen, som å riksstatens 4:de hufvudtitel äro för ofvan uppgifna kassor och fonder uppförda, skulle icke blott, hvad nya mötes-fonden rörer, vara stridande mot det i 3:dje punkten af Kongl, kungörelsen om mötespassevolansens upphörande af den 24 Maj 1841 innefattade förbehåll, utan ock, så vidt angår de, såsom vederlag för afstådda indelta räntor m. fl. äldre inkomster, krigsmanshusock militie-boställskassorna tillförsäkrade anslag af statsmedlen, rubba deras af begge statsmakterna beslutade och i Eders Kongl.
Utdr. 4. 27 Aug. 1823. S. D, f. m. Föredrogs å nyo och återremitterades, på grund af gjorde anmärkningar, Stats och BancoUtskottets den 8 dennes under N o 385 afgifne, samt den 14 derpå följde e. m. på bordet lagde Betänkande , i anledning af Kongl. Maj;ts Nådiga Proposition, angående Låneunderstöd för Städerne Norrköping och Bårås. S. D. f. m. Wid förnyad föredragning af Hederv, BondeStåndets och Högv. PresteHåndets den 6 och 11 dennes aflåtne samt den 18 derpå följ do f. m. på bordet lagde ProtocollsUtdrag, innefattande, det förra inbjudning till MedStånden att förena sig uti anmodan till > tatsUtskottet, att, i följd af 49 §. Riksdagsordningen, oakttadt Trenne "tänds bifall å ett afgifvet Betänkande, inkomma med ett motiveradt Utlåtande till det Stånd, hvarifrån Betänkandet blifvit återremitteradt, samt det sednare att Preste"tåndet icke funnit skäl antaga berörde inbjudning, ansåg Ridderskapet och Adeln för dess del det ifrågavarande "tadgandet uti 49 §. Riksdagsordningen vara så tydligt, att något vidare yttrande, rörande detta ämne icke af Ståndet fanns nödigt. S. D. Fröt, Utdr. d. 27 Äug. 1823. 801 S D. f. m.
Genom Kongl. Bref af den 26 April 1808, fastställdes korpsen att bestå af: En minöroch pontonnier-korps med i Underlöjtnant, 2 Sergeanter, 4 Korporaler, 4 Arbelsmästare, 10 Minorer. Pontonniererne skulle uttagas af matroser och sjömän, som kunna ro m. m.; 1 handtverk skompani: 1 Underlöjtnant, 2 Sergeanter, 4 Korporaler, 4 Arbetsmästare, 34 Timmermän och Snickare, 6 Smeder; 2 Sappörkompanier, hvardera af 1 Underlöjtnant, 2 Sergeanter, 4 Korporalen 44 Sappörer och Skansgräfvare; Officerarne och Underofficerarne skulle vara beridne och erhålla bäst af kronan. Korpsen ställdes under fortifikationens befäl. Då kriget utbröt år 1812 bemärktes bristen på ingeniörtrupper och tillhörande materiel. Anskaffandet deraf anbefalldes och penningar felades ej heller; men det visade sig då, hvad alla lider gifvit vid handen, att sedan krigsrörelserna börjat, saknas tid och tillfälle att gifva sådana slags trupper den bildning och öfning, som ferfordras, om de skola blifva dugliga och användbara. Också egde de till sappöroch pontonnierljenst anvisade kompanier, under otillräckligt och om deras tjenstgöring alldeles okunnigt befäl, endast ett obehörigt namn af dylika trupper och de för arméen i Tyskland af raskt och dugligt sjöfolk uppsatte tvenne pontonnierkom panier, utan militärisk bildning, utan öfning och materiel, voro alldeles icke i skick att fullgöra hvad man af detta vapenslag har rätt alt fordra. Ehuru kriget i Tyskland, åren 1813 och 1814, fördes i ett för marscher och rörelser särdeles gynsaml land, och på ett för Svenska hären så till sägandes beqvämt sätt, måste lika fullt Svenska arméen vid alla tillfällen, der dugliga ingeniör trupper voro af nöden, läna sådana frän de förbundna härarnc.
Paykull, som på konungens befallning högst orättvist blef halshuggen i Stockholm år 1707, har, ännu mer än genom detta sitt sorgliga öde, blifvit beryktad för sitt förmenta guldmakeri. I fängelset säges det, att han sökt afvärja döden genom ett tillbud att göra guld och att årligen åt konungen anskaffa en million riksdaler, till och med på det vilkor, att han qvarhölles i lifstidsfängelse; men Carl svarade: “Om än Paykull kunde förvandla hela Brunkeberg i guld, skall han ändå dö.“ Den namnkunnige Urban Hjärne uppsatte kort efter hans död ett intyg, hvari han på många både vetenskapliga och moraliska skäl söker vederlägga ryktet och misstanken, att Paykull i detta fall varit en bedragare; tvärtom var han, försäkrar Hjärne, en verklig “adeptus“, och sjelf hade den gamle vetenskapsmannen af honom inhemtat mycket i kemien. Hjärne lärer likväl icke hafva med egna ögon sett proceduren vid guldets förfärdigande, men anför flera förmenta bevis för sakens verklighet, t. ex. att Paykull först gjort experimentet för att visa sin erkänsla mot öfverste Hamilton, hos hvilken han stod i någon förbindelse; att han för denne försäkrat det ingredienserna till 10,000 dukater ej kostade mer än 12 eller 14 riksdaler; att Hamilton med en tinktur, som Paykull preparerat, och med tillägg af en viss del bly, honom ovetande hade fått 147 dukater fint guld, hvaraf Hjärne sjelf egde ett litet stycke; att Paykull i flera månader med mycken flit arbetat på pulfrets tillagande; att han i allt sitt väsende visat sig som en rättskaffens och samvetsgrann man, hvilken icke skulle vilja gå ur lifvet med ett bedrägeri; att han för sin biktfader, innan han dog, öppnat hela sitt hjerta och således utan tvifvel äfven skulle hafva erkänt det begångna charlataneriet, i fall han verkligen gjort sig skyldig dertill o. s. v. Hjärne yttrar mycken sorg öfver att denna hemlighet sålunda gått förlorad för verlden.