Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då hade hvarken siiin eller liktänkandes rätt varit betagen att få motionen remitterad till det Utskott, deri den kunnat i grundlagsenlig väg behandlas. Men sorn Utskottet nu tagit motionen under pröfning, så har beslutet, efter mitt förmenande, bordt blifva annorlunda. Likväl åsyftar min motion ingen ändring i de af Utskottet åberopade §§. utan har till syfte endast och allenast, att genom Utskottets beslut kunna få folkets önskan till konungatronen framburen, att det hädanefter varder befriadt ifrån den, från urgamla tider vidhängande löjliga traditionen, att allmogen skäll vara en regeringens lekboll. Då Kongl. Maj.-ts, enligt åberopade §§ har sin rätt bevarad att, vid yppad ledighet af regala pastorater tillsätta desamma, så frågas, hvarföre skall folket tvingas och gäckas med att afhöra och rösta på en prest, som det vanligtvis aldrig mera får höra eller se, då det i stället, allt efter pastoratets godhet, undfår en höglärd herre, som vid skolan utnött sin bästa tid, ovan vid kyrkan och det presterliga lifvet, äfvensom alla andra för församlingarne högst vigliga och angeläg na kommunala bestyr. Kongl. Maj:t som med all faderlig omvårdnad hugnar sina undersåtar. skulle visst icke hafva underlåtit att derå fästa sin höga uppmärksamhet. STOCKHOLM Östlund & Allmänna Besvärsoch Ekonomi-l]Iskottets Utlåtande, N:o 11. 1 N:o 11. Ank. till Exp. Utsk. d. 17 Jan. 1851, kl 1 e. m. Utlåtande, i anledning af vackt fråga om Landsf 'skals-tjenstemes indragande.
Sedan R. o. Ad. på gjord propos. bifallit jemväl denna begäran, anmodades Ståndets Hrr Bänkmän att sammanträda för utseende af en Elektor i Hr Björnstjernas ställe. Föredrogs K. M:ts den 22 dennes bordlagda Nåd. Propos. till R. St:r, ang:de grunderna för Infanteriets och Kavalleriets organisation; om rättighet för den indelte soldaten eller ryttaren till tidigare afsked; samt om arméens vapenöfningar och underofficers-bildningen. Hr Silfverstolpe, David Ludvig, anförde skriftligen: Föreliggande K. M:ts Nåd. Propos. grundar sig på det af Landtförsvars-komitén afgifna underd. betänkandet rörande Kavalleriets organisation. K. M:t säger vid den Nåd. Remissen: »Då likväl den här ofvanberörda organisation, såväl af Infanteriet som af Kavalleriet, i de flesta delar sammanhänger med en Den 27 November. 157 lönereglering för armén, hvilken, af särskilda skäl, icke kan hos R. St:r nu framställas, föreslår K. M:t härmed R. St:r-. att godkänna förestående grunder för Infanteriets och Kavalleriets organisation, så vidt deruti förekommande frågor ej tillhöra K. M:ts pröfning och afgörande.» I Landtförsvars-komiténs betänkande föreslås, att sqvadronernas antal inom bataljonen skulle förändras från 5 till 4, sålunda att hvarje sqvadron räknade 125 nummer, i stället för den nuvande styrkan af 100. Detta förslags antagande eller förkastande skulle jag tro uteslutande bero af K. M:ts höga godtfinnande. Men då dermed sammanhänger tillökning af officersbeställningar, hvartill anslag torde erfordras, och hvilka beställningar grunda sig på förutsättningen af deri föreslagna nya organisationen, samt slutligen K. M:t täckts infordra R. St:rs godkännande af grunderne för de föreslagna förändringarne, hvilka, elter algifvande af detta godkännande, icke torde behöfva underkastas Ständernas pröfning, har jag trott, att nu vore enda tillfället att deröfver yttra sig.
De hade visserligen ännu intet hopp att någonsin få föräldrarnes samtycke, men så säkert som hennes kärlek var evig, så säkert skulle hon vänta och tro på honom, och lika säkert skulle de en gång mötas i lycksalighet. Hon öfversållade det lilla brefvet med kyssar och vätte det med sina tårar, och då onkel Jonas åkte hem o m aftonen och hon omfamnade honom 18 Itumlegur (Isgatan I S d n t a n t n / n IS 1 X IDUN 328 till god natt, stack h o n det hastigt in under hans väst. Onkel Jonas svek icke hennes förtroende. Han gjorde hvad han kunde, för att brefvet skulle k o m m a till den, det var skrifvet till, o c h det var icke hans skuld, att det k o m bort och försvann. Grefven väntade den ena veckan och månaden efter den andra, och det var först framåt sommaren, då ban åter måste lämna Sverige, s o m han gjorde ett sista försök att träffa Tony. T o n y å sin sida väntade hvar dag något bud från h o n o m. Hon förstod nog, huru svårt det skulle vara för h o n o m att få ett bref till henne, men hon hade dock den säkra öfvertygelsen, att, där det gäller det käraste man har, där skall man alltid finna utvägar, och hon visste ju, hvilken trofast och fiffig betjänt grefven hade i sin franske Gaston. Han skulle väl ändå kunna hjälpa h o n o m att få ett bud till henne. Under tiden behandlades Tony af sina föräldrar med en reservation, för att icke säga kyla, som var henne förfärlig att bära. Den förlorade sonen, som kom tillbaka till sin fader, blef mottagen med kärlek o c h med öppna armar, men T o n y s föräldrar visade henne ingen kärlek. De hade kanske en hemlig misstanke, att hon icke kommit tillbaka så säkert som det såg ut. Det kunde icke heller undgå T o n y s goda hjärta att se, hur onkel Jonas led. Han älskade henne så uppriktigt, och hennes lycka var h o n o m utan jämförelse det viktigaste af allt på j o r d e n.
Någon svårighet att sammanföra dessa båda kap. skulle så mycket mindre kunna uppstå, som de ursprungligen varit ett. Detta synes äfven, om man genomläser kap. om fridsbrott. I lista §:n talas om den som gör våldsgerning å honom, som bevistar gudstjenst; 2:dra §:n handlar om störande af gudstjenst; 4:de §:n om störande af griftefrid o. s. v. Under sådant förhållande anhåller jag att R. o. Ad. ville besluta, att låta rubriken »om religionsbrott» utgå och förflytta de under nämnda rubrik upptagna §§ till ll:te kap., som handlar om fridsbrott. Gr. Sparre: Visserligen kan det synas den siste värde talaren lämpligt att göra en sådan förändring. Så har dock hvarken synts Lagberedningen, Högsta Domstolen eller K. M., och jag tror äfven att det skulle stöta den stora allmänheten, om de brott, som hafva afseende å religionen och hvilka i allan tid stått främst i lagboken, nu skulle erhålla en annan uppstälning. Det var också en pietet af Lagberedningen att återsätta dem på sin gamla plats, och jag tror icke att det kan vara skäl att afvika från denna ordning. Gr. Hamilton: Jag anhåller om R. o. Ad:s öfverseende för det jag ånyo begärt ordet. Den skenbara anmärkning har blifvit gjord, att det skulle stöta allmänheten, om uppställningen ändrades. Jag vill dervid erinra, att man vid uppställningen följt dekalogen, hvilken, som bekant, icke är vetenskaplig. I Lagberedningens förslag hade icke heller religionsbrotten kommit att stå först, utan följa efter förräderioch majestäts-brotten. Jag fortfar i min anhållan att 7:de kap. måtte sammanslås med det lt:te. Frih. Armfelt, Magnus: Utan att vilja inlåta mig i någon undersökniug huruvida det är vetenskapligt rätt att anse dessa brott såsom fridsbrott, vill jag blott erinra, att, då roan i så många andra hänseenden, t. ex. rörande dödsstraffets af - Den 13 Juli. ■435 skaffande såsom absolut straffpåföljd, gått den allmänna meningen till mötes, man gerna kan göra det äfven i detta fall.
Lag-utskottet som, i öfverensstämmelse med Riksdags-ordningens 24 §, antagit den 2 sistlidne December en Sekreterare och den 6 i samma månad en Kanslist, har funnit, att expedierandet af utlåtanden i de många till Utkottets handläggning hörande ärenden, tillika med öfriga Utskottets Kansli åliggande göromål, omöjligen kunna af nämnde personal medhinnas, samt derföre under denna dag ytterligare antagit en Kanslist; och då, i likhet med hvad tillförene egt rum, Utskottet förordnat en af Kanslisterne att derjemte, i egenskap af Notarie, föra Utskottets protokoll, samt dessutom 4 Lag-Utskotlela Memorial, N:o ii. för 'behandlingen af den mängd ärenden, som under riksdagens lopp komma att af Utskottet, gemensamt med andra Utskott, handläggas, biträde efter ali anledning erfordras af en Notarie, då Utskottens deputerade sammanträda för ärendenas beredning, föranlåta» Utskottet vördsamt anhålla, dels att, utom det arfvode., sorn tillkommer en Kanslist i Lagutskottet , ett notarie-a rf vode måtte Utskottet beviljas, att frän och med denna dag utgå; dels ock att, derest, vid behandlingen aj de ärendenj som af Lag-utskottet, gemensamt med andra Utskott, komma att handläggas, serskildt biträde skulle erfordras, en Notarie mätte få antagas med arfvode, beräknadt från antagningsdagen. Stockholm den i3 Januari 1848. STOCKHOLM, F. D. SCHULTZES BOKTRYCKERI, 1848. Ank. till Exp.-Utsk. den 18 Jan., kl. half 12 f. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om förändring i trohetseden. Högv.
Af slogs. S. D. Foredrogos ånyo Constitution -Utskottets följande Memorial till Rikets Ständer: N:o 75, med förslag till ändrad ordalydelse af Tryckfrihets-Förordningens 5 §. 1 ooli 5 mom. N:o 78, med förslag till ändring af 3 §. 4 mom. Tryckfrihels-För ordningen. N:o 79, med förslag till ändring af 5 §. 6 mom. Tryckfrihets-För ordningen. Oell blefvo dessa 3:ne Memorial af Ståndet återremitterade, med förklarande, såsom Ståndets gemensamma tanka, att de i dem föreslagna Grundlagsförändringar icke hörde till de högst nödiga och nyttiga. S. D. Då nn ånyo föredrogs Constitutiöns-Utskottets följande Memorial till Rikets Ständer: N:> 76, med förslag till ändring i Riksdags-Ordningens 76 §.; och N:o 77, med förslag till ändring af 5 §. 6 mom. Tryckfrihels-För ordni ngen. Blefvo de deri föreslagna Grundlags-forändringar antagna såsom hvilande till Grundlags-enlig behandling vid nästa Riksdag. S. D. e. m. Föredrogos ånyo Constitutions Ulkotlets följande Memorial till Rikets Ständer : N:i 80, i anledning af återremiss å Conslitutions-Utskottets Memorial» N:o 56. Ståndet, som frånträdde den gjorda anmärkningen om bibehållandet af slutpunkten i 39 §. Regerings-Formen , antog till Grundlags-enlig behandling vid nästa Riksdag den i Memorialet N:o 80 föreslagna förändringen af 39 och 91 § §. Regerings-Formen. N:o 81, i anledn:ng af återremiss å Constilutions-Utskottets Memorial, N:o 57. Ståndet antog den gjorda framställningen att med Ridderskapet och Adeln instämma, så väl deri alt i 4 mom. af 8 §. Regerings-friman ordek 'för ’ förändras till förer, som ock i den af sistberörde Stånd uppgifna redaction af 6 mom. i samma §.
Å ena sidan är det naturligt, att 'lärllstillverkningen för hand icke skall kunna tälla i pris med machintillverkningen, men å den andra måste det ock medgifvas, att Norrländningarne icke tillegnat sig de nyare methoderna för linets sortering och väfvens appretering, som göra den utländska fabrikationen mera begärlig. h) Jagt idkas icke särdeles och i Länets städer är det stundom ganska svårt att erhålla villebråd till köps. Det som skjutes upphandlas af uppköpare, hvilka dermed begifva sig till Stockholm, der den på handel begilna Norrländningen anser sig få sin vara bättre betald, ehuru sådant ofta slår felt. Uti Hernösand har till eftersyn af jagtförfattningarnes efterlefnad ett jagtförbund förlidet år bildat sig. Skjälfångsten, ehuru uppmuntrad af Länets Hushållningssällskap, har haft föga framgång och skallgång efter rofdjur anställes sällan. Endast ett större skall har under qvinqvenniet ägt rum; och under denna tid har följande antal rofdjur blifvit fångade och dödade: 5 2L -T 03 'Jj J Björnar. < 03 CJ9 03 -i < 03 0Q_ O o I Lodjur. Räfvar. Mårdar. Jerf. 8 Gräfsvin. 8 Uttrar. Skjälar. Ett och annat vid Häradsrätterna förekommande mål visar dock att brott emot dessa författningar varit begångna. i) Fiske. Strömming, lax, sik, ål och nejonögon äro de vanliga fisksorterna, som här fångas. Fiskerskapets klagan, att fisket allt mer och mer aftager, fortfar ännu, likasom den ömsesidiga klagan, som föres: af sågverksägarne, att fiskena hindra 46 flottningen, och af fiskerskapet att den ifrån sågarne fallande spån e) behörigen tillvaratages, utan utfaller i vattnet och förstör fiskena, ännu förspörjes. [ sednare afseendet hafva äfven åtal mot en och annan sågverksägare ägt rum. Försök att på artificielt sätt frambringa fisk hafva, i grund af utkomna beskriTningar, af enskilde blifvit gjorda, men icke ägt rum i större skala.
18 dagen; han går bare för sej sjelf. Får se, om han inte blir annlester, se'n han bli tt gift. Skall han gifta sig? Med hvem då? Med Rik-Olas Bri tta i Gyllby. Jaså. Hon skall vara en duglig flicka, har jag hört sägas. I måra afta ha vi tänkt hålle midsommersvak här och på s amme g ång ställe te trolofning mella Erik och Bri tta. Skull' herrskape ville göre s ej så simple och komme hit och se på dansen, så vor' det allt en s to r fägnad. Tack, tack , vi ska komma. Jag får mycket främmande till mig i morg on; men jag k an ju få ta dem med hit? D et skulle roa Stockholmsboarne att se på Werml andsdans en. Hjertans v älkommen, herr Patron! Se, det kaller jag te inte vare sto rgod åf sej! Nu ska' vi gå och helsa på Jan Hanssons vid Sjön, kära pappa. Jag längtar så mycket att f å träffa Anna. Må sk e. ( h ö g t ) Adjö nu, godt folk! Adjö! Brukspatronen. Brukspatronen. Sven. Brukspatronen. Lisa. Lotta. 19 Sven och Lisa. Adjö! Gud signe herrs kape! Sven. (Brukspatronen, Wilhelm och Lotta gå.) Vet du, Lisa, hur vi sk a göre i måra? Jo, der bo rte ( p e k a r u t å t t h e a t e r s a l o n g e n ) ska vi s tälle en hop bänker fö r Stockh olms-främmaten te si tte på; men herrg ålsherrskape ber vi sitte h är närmest te bords och spise med oss, för Stockholmrera törs vi fälle inte bju' på v år husmanskost. Nej, vasstre, det går inte an. Di ä' nock bäst belåtne med te slippe tåckre grofsak er. Kors! j ag mins i fjol, när Patron hade Stockh olmsfolk hos sej, då var jag ve herrgåln och titta' på gästbude.
Den här förut omförmälda Comitcen hade emedlertid uppgjort ett förslag, ej mindre å det antal Fartyg af hvarje olika art, hvaraf Coinitteen ansåg Svenska Flottan böra vara sammansatt, än, i öfverensstämmelse dermed, Lill arbetsplan för påföljande ro år, efter hvilken tids förlopp det ansågs, att Flottan borde vara bragt uti det af Committerade föreslagna skick, och yttrade Committerade jemväl den öfvertygelse, att, om till Flottans dåvarande anslag erhölles de inflytande Lotsoch Båk-afgifterne jemte Båtsmans-vacance-afgifterne, medförande en förhöjning, som icke öfverstiger hvad sedermera blifvit beviljadt, ”borde Flottan, utan ytterligare bidrag, ganska märkligen kunna framskrida i tjenstbarhet och utveckling ”både i ett tilltagande antal af skepp och fartyg väl underhållne, samt ”det, som angelägnare är, uti en till instruction, förmåga och duglighet ”växande personal att denna Flotta bemanna.” Detta Förslag blef väl af Kongl. Maj:t i Nåder gilladt, och Rikets Ständer hafva sedermera, uti anslagen för försvarsverket lill sjös, anvisat tillökningar, fullt motsvarande hvad Committerade ansågo af nöden för Flottans med dess tillhörigheters ordnande och underhållande, enligt af dem uppgjord plan; men då Styrelsen, äfven derutöfver, vid hvarje Riksdag, funnit sig föranlåten äska ytterligare anslag, samt olika åtgärder, tid efter annan, blifvit vidtagne, till förmon, än för Örlogsoch än för Skärgårds-Flottan, vill det synas, som ännu icke vore tillförlitligen utredt och bestämdt, hvilket system bör ligga till grund för ordnandet af Sveriges Stats-Utskottcts Utlåtande j JY',o 53. a sjöförsvar.
Sparre, att jag aldrig bestridt detta, men jag har påstått och jag påstår fort - 192 Den 11 Mars f, m. farande, att den Romerska rätten hvarken i Frankrike eller i Tyskland blifvit införd förr än efter kristendomen, samt att, då denna rätt blifvit antagen efter kristendomens införande, den äfven blifvit ansedd såsom kristlig eller med den kristna religionens läror öfverensstämmande. Hvad den Skandinaviska jätten beträffar, så leder den alldeles icke sitt ursprung från Hedenhös, utan den har tillkommit först efter kristendomens införande i Norden. Åtminstone fanns här före denna tidpunkt ej någon promulgerad lag. Lika litet som Hr Hjerta kan jag i den Heliga Skrift finna något stöd på den satsen, att oäkta barn ej äro berättigade till någon del af sina mödrars qvarlåtenskap. Att denna vår religions Heliga urkund skulle ligga något hinder i vägen för en sak, så rättvis och billig som den ifrågav:de, är således ett misstag och skulle alldeles strida mot försonings-lärans anda. Det är sagdt, att det ej vore riktigt att i vår nu gällande lag införa det stadgandet, att arfsrätt skulle tillkomma andra barn än dem, som äro födda i lagligt äktenskap, samt att man ieke heller vågat detta i Frankrike utan endast tillerkänt de oäkta barnen en viss andel i föräldrarnes egendom. Det är visserligen sannt, att i den Fransyska lagen ordet arf i detta fall icke begagnas, utan att den andel i föräldrarnes qvarlåtenskap, som etil. denna lag tillkommer de oäkta barnen, anses såsom grundad på ett slags testamentsrätt; men då detta innefattar en skillnad mera i benämning än i sak, fäster jag för min del dervid föga vigt, och det kan åtminstone ej leda mig till att afslå ett förslag, som till sin princip, enl. min tanke, är riktigt. Man har vidare anmärkt, att den arfslag, som år 1854 i Norrige sanktionerades, icke var någon ny lag, utan innefattade blott ett uplifvande af äldre stadganden. Jag hade i sanning icke föreställt mig, att detta vore en omständighet, som skulle skada saken hos en ledamot på den konservativa sidan, som vid så många tillfällen försvarat de gamla lagarne och yrkat deras bibehållande.
Banco, utgå till hvardera af Rikets Ständers Fullmägtige i Banken och Riksgälds-Contoret, icke böra kunna betraktas såsom aflöning, enär summan i sådant fall blefve tillräcklig endast för dem, som äro bosatte i Stockholm, utan alt snarare Fullmägtiges befattningar vore att anse såsom förtroende-uppdrag, och ersättning således endast borde komma i fråga för dem, som nödgas lemna sitt hem i landsorten och uppehålla sig i hufvudsladen, hemställt: alt för hvarje Rikets Ständers Fullmägtig, som icke vore bosatt i Slockholm, måtte, utom ersättning för skjuts och tractamente under resedagarne, vid Fullinägtigs hemresa, sedan befattningen upphört, i likhet med hvad Rikets Ständers Revisorer beslås, anslås en underhålls-kostnad af iooo R:dr årligen, b varemot för dem, som äro boende i hufvudsladen, ingen sådan ersättning borde komma i fråga, samt att om honorarier derjemte, mindre såsom aflöning, än ett uttryck af Rikets Ständers erkänsla, borde komma att fortfars, desammas belopp mätte bestämmas till allenast 333 R:dr 16 sk, lika för alla Fullmägtige, ehvad de öro i hufvudstaden bosatte eller ej; varande af motionären bifogad en uträkning å de föreslagna ersältningarnes belopp, nemligen: 1.0 I händelse alla Fullmägtige skulle vara bosatte på landet. Honorarium åt 24 Fullmägtige, å 333 R:dr 16 sk 8,000 — Tractamenten lill d:o, ä 1000 R:dr aRooo — Summa Broo K:dr 3a,000 — Bih till B. St. I händelse } såsom hittills, blott Bonde-Ståndets Fullmäktige v» ro bosatte pu landet. Honorarium åt 24 Fullmäktige 8,000 —' I händelse inga honorarier meddelas. I det förra jalle t. Tractamenten åt 24 Fullmäglige . . R:dr 24,000 —> J det senare fallet. Tractamenten åt 6 Fullmägtige ...
I fråga om beloppet af den erforderliga tillökningen har Herr Departementschefen icke lemnat någon annan ledning för omdömet, än den, som kan hemtas från hans uttalade åsigt det tydligt är att en permanent tillökning i hofhållnings-summan, så att inkomsterna må komma alt för framliden motsvara utgifterna, ej på långt när behöfver uppgå till så stort belopp, som det tillfälliga anslag, hvilket nu är nödvändigt för att icke allenast förekomma vidare underbalans, utan ock godtgöra de redan befintliga bristerna. Att ifrån detta yttrande med någon visshet sluta till den summa, som Herr Departements-chefen ansett lämplig, låter sig ej göra, men då man jemför prisförhållandena nu för tiden med dem, som egde rum år 1823, torde det ej kunna anses för mycket om Hans Maj:ts hofhållnings-anslag från Sverige, hvilket för närvarande utgör 630,000 R:dr, höjes med något mera än en fjerdedel, eller så att det kommer att uppgå till 800,000 R:dr om året; och får jag derföre med begagnande af den rätt 56 <§ Riksdags-ordningen lemnar Riksdagsman för sådant fall, som det nu inträffade, vördsamt föreslå, det Rikets Ständer, under förutsättning att proportionerlig tillökning i Kongl. Maj:ts Civil—lista från Norrige varder hos det Norska Stortinget äskad, måtte besluta: att utaf den i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition af den 6:te i denna månad begärda tillökning till hofhållnings-anslaget ett belopp af 170,000 R:dr må varda å ordinarie stat uppfördt, att ifrån början af nästa statsregleringsperiod årligen från Stats-kontoret utgå, men återstoden anvisas å Riksgälds-kontoret att derifrån utbetalas med 250,000 R:dr vid slutet af innevarande års första qvartal och 240,000 R:dr efter ingången af år 1864.
Stånd godkändt, men har icke något Stånd godkändt Utsk:s förslag, kan det icke heller komma till förstärkt Ulsk:s pröfning, hvarföre jag tror mig icke hafva haft så orätt, som siste talaren förmenat, då jag framställde svårigheterna af den sammanjemkning i denna fråga, som Hr von Hohenhausen yrkat. Hr Lefrén: Då jag förra gången yttrade mig, talade jag om praxis, som gjort sig gällande. Då jag sista gången hade ordet, yttrade jag mig i anledn. af Gr. Lagerbjelkes egen åsigt, som stödjer sig på den 81 och icke på den 56 § Reg.F. Jag påstår, att om Utsk. anser sig äga den maktfullkomlighet som 81 §, då den ej sammanställes med 56 §, kan anses medgifva, skall, enligt dessa lagrum, Utsk. slutligen blifva nödsakadt alt inse nödvändigheten af den votering, hvarom jag haft äran nyligen nämna, men jag tror likväl icke att Utsk. äger en sådan maktfullkomlighet. Hr von Hartmansdorff: De formella svårigheter, hvaruti vi nu befinna oss, härleda sig derifrån att Utsk. underlåtit att sammanjemka Ståndens olika beslut. Utsk. har endast förklarat, alt det Stånd, som yttrat en gemensam lanke, icke hade rätt att en sådan framställa. Det torde sålunda vara bäst, att, såsom jag förut yrkat, R. o. Ad. vidblifver sitt beslut och öfverlemnar åt Utsk:s skarpsinnighet att finna utväg till att reda sig ur den förlägenhet, hvaruti det, genom att icke följa grundlagens bud, försatt såväl sig sjelft, som andra. Häruti instämde Hr von Hohenhausen. Ofverläggningen förklarades härmed fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att om han rätt uppfattat Hr von Hartmansdorffs sista framställning, Hr von Hartmansdorff hemställt att R. o. Ad. måtte, med vidhlifvande af sitt, i anledning af mern. N:o 34, fattade beslut, lägga förevande mern. N:o 35 till handlingarne. Hr von Hohenhausen:
Dessa frågor hafva erhållit en sådan karakter, att de fordra en snar lösning, och jag erinrade äfven LagUtsk. derom, att ifall desamma besvarades af R. St., på ett med rättvisans fordringar öfverensstämmande sätt, så torde frågan om religionsfriheten icke för det närvande blifva af sådan vigt, alt den icke kunde upskjutas och öfverlemnas åt den blifvande kyrkliga representationen. Deremot ansåg jag, att ifall förstnämnde frågor ej blefve pä ett tillfredsställande sätt löste, det icke återstod någon annan utväg, än att göra frågan om religionsfriheten till föremål för en alfvarsam pröfning; ty om man ej beviljade Statskyrkans medlemmar ali sammankomma till gndaktighetsöfningar, när de känna sig deraf vara i behof, samt att begagna de böcker, hvaraf de finna sig mest upbyggda, mäste man vara beredd uppå, att de på sådant sätt behandlade, vilja skilja sig ifrån kyrkan, samt då tillse, på hvad sätt sådant kunde dem medgifvas. Denna ordning för de kyrkliga äm - Den 16 Juni. 199 lienas behandling antogs likväl icke af LagUtsk., och detta utgör äfven en anledn. för mig, att förena mig med dem, som yrkat Betänk:s återremitterande, på det att Utsk. måtte komma i tillfälle att taga motionernas innehåll i öfvervägande, sedan sig visat, huruledes de 2:ne andra frågorna blifvit af R. St. afgjorda. Den ena af dessa frågor är redan afgjord. Den förhoppning jag vid Riksdagens början hyste, att den Svenska kyrkan skulle lemna sina bekännare en större frihet, just i enlighet med kyrkans grundläror, denna förhoppning har redan försvunnit. R. St. hafva nemi. redan samfäldt godkändt en af Ekon.lltsk. afstyrkt motion, alt de gamla handböckernas begagnande under vissa upgifna fall måtte tillåtas. Efter det R. Stms beslut i detta hänseende fattats, har det emedlertid inträffat, alt flera medlemmar af en församling i Norrland, ingått till