Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om det, i händelse R. o. Ad. antager detta förslag, sedermera skulle befinnas nödigt, att i en eller annan mån jemka eller modifiera detsamma efter de §§:r, sorn förut blifvit antagne, så kan jag icke inse, att derigenom någon svårighet skulle för Utsk. upkomma, enär Utsk., i händelse den grundsats antages, som af R. o. Ad. blifvit faststäld, i alla fall nödgas att i vissa ganska väsendtliga delar omarbeta sitt Betänk. Det står ju då öppet för Utsk. att göra de tillägg eller förändringar, som Utsk. kan finna de föi;eg:de §§:ne erfordra. Derjemte är det klart, att om R. o. Ad. antager denna redaktm af den föreslagna §:n, så har Ståndet derigenom icke gjort något annat, än uttryckt en viss syftning, ty detta R. o. Ad:s beslut kan omöjligen blifva R. St:rs, förr än ett nytt Betänk, ifrån Utsk. inkommit. Jag kan således icke finna, hvarföre man här skulle sysselsätta sig med en lång ordstrid, dä man är ense om sjelfva syftningen. För min del skulle jag icke hafva haft något emot att, på sätt Hr Printzensköld först föreslog, återremittera §:n, med föreläggande för Utsk. att inkomma med en noggrant utarbetad ny §, så vida icke R. o. Ad. hade helt och hållit afslagit den 15:de §. Då nu fråga är om att sätta någonting i stället, så bör väl Ståndet upgifva, hvad det anser böra sättas i stället, och jag tror således att vi gä klokast och ändamålsenligast till väga, om vi antaga ett förslag, hvars syftning vi alla godkänna, äfven om en och annan af Ståndets ledamöter, i afseende på ordställningen, skulle hafva något att anmärka. På grund af dessa skäl får jag tillstyrka bifall till Gr. Lagerbjelkes förslag, så mycket heldre, som vi svårligen Den 9 Åugust! f. m. 137 komma ifrån della Betänk., om vid hvarénda punkt vi skola inlåta oss i en flere limmar uttänjd debatt.
3Jiaj:t bedagat 0§ i nåder meddela, ljurufom framjlällningar i SSWnifteriell wäg blifwit l>oS kongl. 35anjTa Regeringen gjorda, för winnanöe af rättelfe i upbördS SKaj:t den 30 december fifllidet år aflåten underdånig ffrifwelfe, förflarat Ojj beredde att, t allt Ijmaö på Ojj anfommer, på det fraftigafte underflödja de ändamålsenliga åtgärder, fywilfa 97 hvilka $ongl. !D?aj:t kan pröfva nödigt voi&taga, för att fnart få undanröjdt Cct för ©venjka IjandelSintrefetS rättmätiga anfpråk förnärmande odj emot gällande traktater godtpckliga förfarande, forn för närvarande äger rum i af» feende å beräkningSfättet af ifrågavarande tuHumgälder, få att &)anjka Stege» ringen dädanefter må åtnöjaS med den rätt, denfamma, på grund af defa traktater, tillkommer, od) ©venjka underfåter blifva trpggade vid f>elgt)en af ingångna fördrag; äfvenfom *3Bi till ellongl. S?aj:t framburit den underdåniga anhållan, att Äongl.
St. äga att afgifva en und. adress, med hvilken fråga förbinder sig den, hvarest i sådant fall formen för adressens affaltande och behandling skall sökas, torde jag till en början få yttra mig öfver den gamla principfrågan, hvilken man vid första steget oundvikligen påträffar, och som redan kommit under allmän ventilation, huruvida allt, som icke är förbjudet, kan anses tillåtet; eller tvertom, om allt, som icke är tillåtet, må anses förbjudet. I striden härom har jag på delta rum för mer än 10 år sedan deltagit. Den första satsen drefs då såsom rättsgrund, eller åtminstone såsom ursägt för Regeringsmaktens utsträckning utöfver de attributer och rättigheter, hvilka grundlagarna omnämnt, och hvilka icke af uttryckliga förbud blifvit begränsade; hvaremot svarades, att den Statsmakt, som representerar folket, ensam är berättigad till en sådan tolkning af begreppet om dess naturliga rättighet, under det den motsatta sednare satsen vore specielt tillämplig till Regeringsmakten. Det är påtagligt, att utgångspunkten 356 Den a6 Februari f. ra. i ena fallet varit ideen om Majestätsrätten, då den förmentes vara beskärd af det Högsta Väsendet omedelbarligen; och i det andra, från begreppet om folkets suveränitet, hvarifrån, synnerligen i constitutionella stater, endast en delegerad makt är leornad i Konungens liander, hvars Majestät just från denna delegation har sin upprinnelse och hemtar sin rättsgrund. Då numera ali tvist härom inom lagbundna samhällen svnes så småningom afstanna, emedan händelserna praktiskt då och då gifva utslag till förmån för folksuveräniteten, hvilken ock, så långt den kan tillämpas, utan binder af andra jemngoda grundsatser, torde vara den enda förnuftsenliga; så förekommer dernäst att tillse, huruvida en grundsats, som erkänner sig för det bildande nya samhället, in abstracto, eller folkets rätt till utvidgning af sina politiska rörelser i allmänhet, så vidt de äro förenliga med dess sanna väl och bestående aftal, äfven kan gälla för en efter skrifven grundlag etablerad Representation i dess egenskap af statsinstitution, d. v. s. då den icke får anse sig såsom sjelfva det constituerande folket, utan äfvenledes blott såsom en delegation af dess makt.
Tältkammaren eller jaranga, såsom denna del af tältet kallas af infödingarne, upptager en god tredjedel af hela tältet och är arbetsrum, matsal och sofrum på samma gång. Formen är parallelipipedisk, och en medelstor sofkammare har 1,80 meters höjd, 3,50 meters längd och 2,20 meters bredd. Väggarna äro bildade af renhudar med håren inåt, hvilka uppbäras af ett resvirke af stolpar och tvärslåar. Golfvet utgöres underst af ett lager af gräs, hvarpå en hvalrosshud är utbredd. Gräset och huden bilda visserligen ej någon synnerligen mjuk bädd, men dock ett läger, hvarpå äfven en uttröttad europeisk vandringsman kan finna hvila. Sofkammarens inre upplyses och uppvärmes af lampor, hvilkas antal vexlar efter rummets storlek. En medelstor kammare har tre lampor, den största midt emot ingången, de två andra på tvärväggarna. Lamporna äro ofta förfärdigade af en stenart, som af infödingarne kallas ukulschi. De hafva formen af en stor slef. Bränslet utgöres af tran och till veke användes mossa. För öfrigt kräfva dessa lampor en ständig uppmärksamhet, emedan en half timmes brist på skötsel är nog för att få dem Genomskärning af en tschuktschisk lampa. Efter teckning af G. Bove. a a. olkjan, b. veken, c. fotställningen, d. skål under densamma, e. putspinne att röka eller slockna. Lågan ledes längs ena kanten på lampan, hvars veke af mossa putsas med en träbit af den form, som teckningen angifver. Lampan hvilar på en fot och denna i sin ordning på en skål. På sådant sätt uppsamlas hvarje droppe olja, som möjligen spilles. Om det är något, hvarpå detta folk bör spara, är det för visso på olja, ty den betyder för dem ljus och värme. I sängkammartaket voro öfver lamporna fästade några stänger, på hvilka man upphängde kläderna och skodonen för att torka. Lamporna hållas tända hela dagen; under natten äro de vanligen släckta, då de eljest skulle kräfva ständig tillsyn.
M:t icke kan frångå sitt nyligen fattade beslut angrde Biskoparnes prebenden, föranlåta mig att fortfarande yrka afslag å Betänkit. Den 13 Januari. 8!) Gr. Mörner: I sitt sednaste anförande anmärkte Gr. Björnstjerna, att hvad jag yttrat ang:de Domprostarne icke skulle hafva tillämplighet på denna fråga. De äro dock lärare och således inträffar på dern just hvad jag sagt. En annan talare har lörklarat, att icke heller det af mig anförda exemplet af Bondkyrko-församlingen i Upsala vore tillämpligt, men denna församling utgör prebende-pastorat och tillhör landet, ehuru kyrkan ligger inne i staden. Så var förhållandet, då jag vistades i Up sala, och så förmodar jag det ännu är. Hr von Schéele har i ett ganska vältaligt föredrag utvecklat vigten af att icke draga en theologisk lärare från sin verksamhet såsom sådan, och har sökt bevisa att lära ocb praktik icke i detta afseende kunde förenas, .lag är ej så vältalig, som han, men skall söka fästa mig endast vid faktiska förhållanden, och kan icke finna någon olägenhet deraf, att en lärare, som på en hvardag alhandlar sitt ämne inför sina lärjungar, på Söndagen föredrager sina lärosatser för en församlings medlemmar. Jag anser det snarare vara fördelaktigt och konseqvent, att han icke blott såsom theologisk lärare föredrager vissa stycken af sitt ämne några få timmar i veckan, utan att han verkligen lefver och på allt sätt verkar för den lära, han förkunnar. Under den löreg:de långa diskussionen i universitets-frågan, har här från den sida den värde talaren tillhör, varmt framhållits vigten deraf, att vetenskapen icke bör skiljas från det praktiska lif vet, utan att en ömsesidig vexelverkan bör ega rum mel an theori och praxis. Om man i ett fall anser detta ändamålsenligt, bör man väl äfven medgifva det i ett annat, och om någon vetenskap bör vara lefvande, är det väl den som behandlar menniskans vigtigaste angelägenheter.
Domare, som ej för de dem lemnade Chartor ställa borgen, afgifva redogörelse för uppbörden, tillika med de influtne medlen, tvenne gånger om året eller inom den i5 Januarii och 15 Julii, dock vare Domare öppet lemnadt, att borgen ställa och i sådan händelse endast vid slutet af hvarje år redogörelse afgifva; och med en begärd tableau öfver Bevillningens fördelning på olika folkklasser. BeviUningsoch LagUtskottens: Om ansvar för oriktig tillämpning af Kongl. Förordningen den 11 December 181 r, angående TestamentsBevillning; och angå - Den 7 September e. m. 3op ende skyldighet för Borgare att i Staden mantalsoch skattskrifven vara. Bevillningsamt Allmänna Besvärsoch Ek ono miUt skottens: Om bestämmande af en bevillningsafgift för rättighet att idka jagt och djurfång. BancoUtskottets : Om förändring i grunderne för återbetalning af det till Götheborgs Stad utgifne Ba.ncolån; om rättighet att i Rikets Ständers Bank belåna tackjern; och med Berättelse om den af Utskottet förrättade granskning af BancoVerkets räkenskaper, samt styrelse och förvaltning efter sista Riksdag, utom hvad angick den af Utskottet anmälde anmärkning, hvilken förklarats böra förfalla, hvarjemte PresteStåndet beslutat att Herrar BancoFullmägtige frikallades från all ansvarighet nu och i framtiden, i afseende på de af dem, intill Oclober månads slut år 1828, vidtagne beslut och åtgärder, hvilka äro upptagne uti de till samma tid af Utskottet granskade Protocoll. LagUtskottets:
Såsom skäl för den förändring i texten å de blifvande Banko-sedlarne, som af Herr Ehrenhoff' är vorden tillstyrkt, har han yttrat: att, enligt nämnde text, sådan densamma vid sednaste riksdag till sin lydelse bestämdes, Banken vore förbunden att, om sedelhafvaren så yrkade, inlösa sina sedlar med silfvermynt efter bestämd vigt, men att, om äfven silfvermyntet kunde utpreglas så, att det, nytt, innehölle en bestämdt gifven vigt, vore det likväl naturligt, att denna vigt, i män af slitning, förminskades, hvarigenom Banken för framtiden kunde ådragas oberäkneliga förluster, såvida icke Banken förbehölle sig att äfven efter vigt emottaga dit ingående silfvermynt, hvilket dock motte ännu betänkligare svårigheter, såsom förluster för enskilde, förvecklingar vid liqvider man och man emellan, och slutligen allmänt missnöje. Då med ifrågavarande förslag åsyftas, att den å Bankens sedlar nu brukliga text skulle å de blifvande sedlarne bibehållas, anser Utskottet sig böra fästa uppmärksamhet derå, att, såsom af Banko-Utskottet vid sednaste riksdag jemväl anfördes, berörde text, som innefattar, att Banken vid anfordran inlöser sedeln med 00 R:dr Silfverspecie, enligt 1830 års myntfot, visserligen uttrycker det belopp i R:dr silfver, innehafvaren eger att för sedeln af Banken utbekomma, men icke lemnar honom någon säker anvisning å verkliga värdet af denna valuta, ehuru en sådan anvisning synes vara både nyttig och nödvändig, serdeles som den stora allmänheten tvifvelsutan saknar kännedom om den gällande myntfoten, och sedelhafvaren endast genom kunskap derom försättes i tillfälle att sjelf kunna kontrollera att det silfvervärde, han för sedeln erhåller, verkligen utgör så mycket, som, enligt myntbestämningslagen, bör honom tillkomma, alltid naturligtvis med de i samma lag tillåtna remedia i finhet och vigt.
Om Hr Cederschjölds förslag ej antages, fruktar jag, att förändringen åtföljes af orättvisa, och jag öfvergår då på Hr Lagerhjelms sida, som onekligen har arithmetiskt rätt. En värd ledamot har såsom skäl emot Hr Lagerhjelm anfört, att då vissa härader i Skaraborgs län ej äga korn, skola räntegifvarne der kunna tvingas att i lösen gifva 3 ä 4 r:Ar öfver markegången. Jag vet val, att ingen räntetagare är skyldig att taga en del af Den ly Januari f. m. sin ränta in natura och en annan del i penningar, samt att räntegifvarne således måste lemna alltsammans antingen in natura eller i penningar; men då de kunna köpa sitt korn från andra håll, der det växer, och sålunda betala hela sin ränta in natura, vet jag ej, huru det är möjligt att tvinga dem till högre lösen, än de sjelfva finna skäligt. I följd häraf begär jag, att första propostn må blifva på markegångssättningens framflyttning till Mars månad, emedan, om denna besvaras med ja, jag äfven skall svara ja till den sednare punkten; men annars måste jag svara nej. Hr Lagerhjelm: En talare här tätt bakom mig har philosopherat öfver min åsigt och kommit till det resultat, att jag icke skulle önska någon reform i nuvar. förhållanden. Jag har dock yttrat just motsatsen, och jag öfverlemnar till B.. o. Ad. att bedöma, hvem af oss har rätt i uppfattningen af mina föregående yttranden. Hvad sjelfva saken angår vill jag blott tillägga, att jag icke känner, om det är verkställbar, att markegångssättningen sker i Mars månad. Kan det ske, är det bra; men annars måste jag vidhålla min mening och yrka afslag å betänk. Hvad den omständigheten vidkommer, att i en ort räntegifvarne kunnat tvingas att betala korn, som icke växer i orten, så medger jag, att det är orätt; men sådant både kan och bör rättas på det sätt, att räntan förändras till andra persedlar eller annan spannmål, som i orten produceras. Hr Cederschjöld:
Vi ha haft nöjet på samma väg mottaga miss Bly ' s personliga svar, det hon omgående till Iduns läsarinnor afsändt silt porträtt, hvilket kommer att införas, så snart det hunnit hit anlända och reproduceras. Om circa 14 dagar hoppas vi sålunda kunna bjuda våra läsarinnor på det intressmita originalporträttet af Nellie Bly. Smånotiser från kvinnovärlden. En dockutställning. Englands första kvinliga läkare, Elisabeth Garrett Anderson, öppnade för omkring 15 år sedan i London ett sjukhus för kvinnor, där läkarevården såväl för de på stället vårdade som vid den talrikt besökta kliniken bestrides af henne själf o c h andra kvinliga läkare. Sjukhuset har alltjämt underhållits genom frivilliga bidrag o c h inkomsterna från någon konsert eller bazar jämte de mindre afgifter, s o m erläggas af hvar patient. Så småningom har utrymmet i det för ändamålet inköpta huset vid Marylebone Road visat sig otillräckligt, och förra året lade prinsessan af Wales grundstenen till en ny, större och ändamålsenligare byggnad. Medel till denna nybyggnad hafva skänkts af flere för saken intresserade personer, men ännu behöfves en större summa, och för att anskaffa denna kommer en bazar att anordnas i den nya byggnaden den 29 april d. å. En afdelning af bazaren ä r afsedd att tillika utgöra en utställning, egen i sitt slag, af dockor, dockmöbler, dockkläder m. m. och för att göra denna så rikhaltig s o m möjligt erbjuder utställningskomitén 22 pris, hvardera å!) kr., samt ett första pris å 95 kr. o c h tvänne andra pris, hvardera å 57 kr. Närmare plan och regler för täflingen kunna erhållas genom fru J. A. Westerberg, Kungsportsavenyen 15, Göteborg, eller fröken Lotten Lagerstedt, Hvitfeldsplatsen 7 därsammastädes. Man vågar göra sig den förhoppning, att bidrag till dockutställningen skola inflyta äfven från Sverige. Och detta hopp näres af tanken på att mer än en lidande svenska sökt och funnit hjälp å detta sjukhus och med tacksamhet minnes det välvilliga deltagande hon där fått åtnjuta. t Teater och musik. Kungl. operan.
Berörda olägenhet kunde icke annorledes afhjelpas, än att för dessa rotar inrättades en s. k. byskola; men enär kommunen icke af egna tillgångar kunde åvägabringa detta gagneliga företag, hade man ansett sig böra påkalla Statens bistånd, hvartill anledning derjemte hemtats deraf, att någon lämpligare plats för ifrågavarande skola icke förefunnes, än en under Rvda kungsgård lydande, obetydlig torplägenhet, benämnd Ängstorp, hvilken vore belägen emellan de båda nämnda rotarne. På grund häraf och då berörda lägenhet icke kunde vara af synnerligt gagn för kungsgården såsom belägen öfver en half mil från densamma, samt Nysätra socknemän, i händelse lägenheten kunde för ifrågakomna ändamål vinnas, åtagit sig att å lägenheten på egen bekostnad uppföra för ändamålet nödiga byggnader, hade motionären föreslagit: att Nysätra socken måtte erhålla öfverlåtelse af den under Ryda kungsgård lydande lägenheten Ängstorp i ändamål att derå anlägga en så kallad byskola, äfvensom berättigas att, såsom bidrag till lärarens aflöning, få använda lägenhetens afkastning.
Derigenom vinnes i min tanka en tredje fördel, nemi. att man icke uppmuntrar importen. Otvifvelaktig! ligger en sådan uppmuntran deruti, att vexelägaren har att befara en förlust vid vexelförsäljningen af ända till 4 sk. I fruktan för en sådan förlust ligger en ständig uppmuntran att söka realisera en sådan fordran genom införande af utländska varor. Detta synes mig tillräckligt för att bestämma R. o. Ad:s beslut att godkänna principen af vexelhandel. Jag kan således icke annat än tillstyrka, att Utslcs betänk, måtte läggas lill grund för beslutet, emedan Hr Skogmans förslag i min tanka skulle blifva utan all verkan. Hr Åkerman, Fredr.: Sedan jag begärde ordet, har en Den 7 Februari. 143 af Ulsk-.s ledamöter, Hr Nordenanckar, baft tillfälle att yttra sig, och för mig torde vara tillräckligt att åberopa hvad han yttrat, som hufvudsakligen och lill alla delar öfverensstämmande med de åsigter, som jag hoppas uti ifrågavar. ämne. Han har nemi. fästat uppmärksamheten dervid, att om Hr Skogmans reservation i afseende på förslaget till stadgande i 1 § skulle antagas, så är gifvet, att icke Banken på den deruti afsedda utvägen, kan åtkomma någon valuta motsvarande silfver och derpå grunda samma åtgärder, som om Banken hade silfret i sina hvalf. Man behöfver blott betänka de kostnader och den tidsutdrägt, som skulle vara förenade med en sådan åtgärd, för att finna, att på denna väg föga skulle vara alt vinna. De handlande, som exportera varor och derigenom få fordringar hos utländska hus, erhålla genom en sådan operation tillfälle att draga vexlar på dessa hus. När cursen är lag, sä skulle de, för att kunna erhålla något högre betalning, skicka ut vexlarna igen lill Hamburg, för att der få dem af Bankens hus godkända, och sedan fä dem åter hit. Detta vore en omgång, hvartill skulle fordras en lid af 10 till 12 dagar om sommaren och ännu något mera om vintern. Huruvida en handlande skulle begagna denna omgång, beror derpå, att under tiden cursen här pä börsen kunde höjas, så att högre betalning kunde erhållas.
Då Rikets Ständer, lika med Revisorerne, anse den, aflidne KrigsRådet, Landshöfdingen Lorichss enka tillagde pension utur Militiae-Boställskassa n, stor 500 R.dr årligen, utgöra en för nämnde Cassas ändamål fremmande disposition, hafva Rikets Ständer, som af E. K. M:s och Rikets KrigsCollegii förklaring inhemtat, att äfven andre vid nämnde Cassa anställde tjenstemäns i fattigdom efterlemnade enkor och barn tillförne utur samma Gassa undfått pensioner, häraf hemtat anledning att hos E. K. M. i underdånighet anhålla, det så beskaffade pensioner icke vidare må å Militiae-Boställs-Cassan anvisas. 5:o Revisorerne hafva anmält, att det förr anmärkta förhållande, att vissa Städer, serdeles gräns-släderne emot Norrige, hvarest tull - uppbörden är ringa eller alldeles ingen, icke desto mindie äro försedde med en talrik tienstemanna - personal, hvars aflönande fordrar betydlig utgift, under åren 1832 och 1833 fortfarande egt rum. Då detta missförhållande emellan inkomster och utgifter, i Rikets Ständers tanka, synes kunna afböjas derigenom, att tull-visitationen blefve förflyttad närmare gränsen emot Norrige, få Rikets Ständer hos E. K. M. i underdånighet anhålla, det nödiga åtgärder för detta ändamåls vinnande måtte varda i Nåder anbefallde. 6:0. Med anledning af hvad Revisorerne anfört, anse Rikets Ständer sig böra hos E. K. M. i underdånighet anhålla om Nådig befallning till ÖfverPost-Directeurs-Embetet att hädanefter låta upprätta och vid Hufvudboken bifoga ett Inventarie-Conlo, som fullständigt upptager Post-Verkets alla tillhörigheter, fastigheterne och fartygen derunder jemväl inbegripne. 7:o.
Wredes förslags mén i afseende å det praktiska införandet deraf icke ansett sig kunna bifalla detsamma. Efter detta erkännande äf förslagets värde, hade jag trott, att Ulsk. skulle kommit till ett helt annat resultat, än att helt simpelt afstyrka och frångå det, på grund af lösligt framställda skäl , hvaribland den värde ledamoten anförde den nya myntbenämningen. Jag hemställer till Hr Stuart sjelf, huruvida icke Utsk. sjelft framkommit med en ny myntbenämning, eller om vi förut i Sverige ägt myntbenämningen kurant. Jag anhåller vidare att få fästa den värde ledamotens uppmärksamhet på, om icke han, såsom känd för både kunskaper och vilja att fortgå på en till våra institutioners närmare utveckling ledande bana, skulle finna sig uppkallad att medverka till befrämjande af det ändamål han anser vara riktigt. Från en sådan synpunkt hoppas jag att den värde ledamoten skall bearbeta detta ärende, i händelse R. o. Ad. beviljar återremiss af detta betänk., hvilket äfven kan få en annan behandling, sedan ett annat Stånd, eller Högv. PresteSt., redan lärer återremitterat detsamma; och jag tror, att, med aldrig så litet bemödande från hans sida, det skall blifva honom lätt att öfvertyga de ledamöter af Borgareoch BondeStin, som utgö.ra ledamöter af BancoUtsk,., -om nyttan 7 H. 4* 33S Ven 37 Maj e. et, af della systemes införande, i händelse det varit desse UiskoLtets medlemmar, sorn utgjort pluralileten vid afgifvaridet af ifrågavar. betänkande. För min del tror jag icke, alt man har anledn. sammanblanda detta systéme med frågan örn förändring i mått, mål och vigt; jag tror, att man kari inskränka sig till antagande af detta lill en början, så alt det andra systemet, rörtde mått, mål och vigt, må falla desto lättare i ögonen på en hvar.
TJUGUTREDJE KAPITLET. Den dystra naturen vid Svartsjö lustslott öfverensstämde fullkomligt med dysterheten af det hof, som der hade sitt tillhåll de sista dagarna af Lovisa Ulrikas lefnad. Den högborna och högdragna enkedrottningen såg här endast en inskränkt krets af uppvaktande; prinsessan, som aldrig lemnade sin mor; hertig Fredrik, som ofta besökte dem; och lilla Charlotte, som vistades der längre tider, ditförd och afhemtad af morianen. Stundom infann sig hertiginnan; högst sällan, och då blott för en korrt stund, hertig Carl; aldrig konungen och drottningen. Om någonsin en hofmans kall varit pinsamt och slipprigt, så var det här. Beröm öfver de konungahusets medlemmar, på hvilka Lovisa Ulrika var stött, skulle förtörnat henne; att instämma i hennes tadel skulle åter retat dem, som nog hade ögonen fästade på Svartsjö, hvars alla väggar hade öron och der tungor hviskade i hvarje vind, som blåste till de öfriga lustslotten och till hufvudstadens konungaborg. Dessutom var det icke så alldeles säkert, att ens hon alltid skulle tyckt om, att förnimma ogillande omdömen öfver sina nära anförvandter af sin omgifning; ty fastän hon ansåg sig berättigad och befogad att afkunna förkastelsedomar öfver sin äldsta sonhustru och sina begge äldste söner, ville hon att andra likväl i dem skulle fortfarande se hennes blod. Hon kunde till och med ej neka, att konungen, oaktadt det spända förhållandet dem emellan, visat henne en angenäm uppmärksamhet, då han till hennes öfverstemarskalk utnämnde riksrådet grefve Ribbing, som varit hennes älsklingssons guvernör och som hade tillräckligt hufvud och verldskännedom, för att kunna skicka sig i så brydsamma omständigheter. Mindre af qvinnlig nyfikenhet – läsaren känner redan, att Lovisa Ulrika föga var behäftad med sitt köns lyten – än för nöjet att få göra anmärkningar, sporde hon enträget efter hvarje nytt föremål, som steg i konungens gunst och förtroende. Om hertigens af Södermanland umgängen vårdade hon sig ej att taga kännedom.