Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stod ej palatset i staden redo att mottaga om det så skulle vara en prinsessa? Och Gunnebo sedan? Hade man sett de rum, som Hallen låtit inreda därute till eget bruk? Nå ja, det kom an på, hur svärmor och svärdotter kunde trifvas tillsammans. Hvarför gifte de sig inte genast? Inte behöfde de vänta på utstyrseln. Antingen den blefve färdig före eller efter bröllopet, så visste man ju hvem som fick betala fiolerna! Och hade någon i sina lefnadsdagar hört talas om en sådan utstyrsel? Rent syndig var den. Sådana underkläder, hvarje stycke besatt med äkta spetsar, fyra dussin silkesstrumpor; och atlasklädningar och hattar och kappor utan all ända: pälskappor och sidenkappor, mörkröda och ljusblå och hvita, pälsbrämade och utsydda, och tre äkta ostindiska schalar, den ena af dem make till kejsarinnan Josephines och muffar och solfjädrar och juveler! – Baron Koskulls dotter hade kunnat nöja sig med mindre. Nå ja, det fick man ju heller inte säga! Det var den blifvande friherrinnan Hall det gällde! Men i alla fall, ett sådant öfverdåd måste straffa sig! Och nog ginge det an att vara nöjd, om inte allt vore drottningdon. Aja, det har syster så rätt i, det är inte därpå det kommer an, men något skall väl den ha till ersättning, som gifter sig med John Hall, helst den som har ett barndomstycke, som ännu varar! John Hall och Constance Koskull! Det var som om det ej funnits något annat ämne af intresse för Götheborgssocieteten. John Hall vändes ut och in, på rätan och på afvigsidan, han tummades och synades och naggades från alla håll och kanter, och resultatet vardt, att John förklarades vara den allra besynnerligaste människa, på hvilken Götheborgssolen någonsin skinit. Besynnerlig hade han varit alltsedan den spädaste barndomen, och besynnerlig var han den dag i dag. Och Constance Koskull mättes och vägdes äfven hon, och befanns vara mycket för lätt, mycket, mycket för lätt! Det var ett tisslande och ett tasslande bland gästerna, som voro bjudna på förlofningskalasen.
samt att någon ytterligare inskränkning i det antal hästar, sorn Embetsoch Tjenstemän bestås, ieke lämpligen kan ega rum, då den i 1827 års Resereglemente blifvit, så vidt ske kunnat, iakttagen; hvarjemte frågorne angående hemmansegares på Wermdön hållskjutsskyldighet vid Fittja gästgifvaregård och legans förhöjning vid Wemdalens och Klöfsjö gästgifvaregårdar, för skjutsning emellan nämnde ställen, af en Talare ansetts förtjena serskildt afseende och böra af Utskottet understödjas. Efter öfvervägande af hvad sålunda anmärkt blifvit, får Utskottet, beträffande först det inftytande skjutsnings-beslyret under dess närvarande form utöfvar på jordbruket och allmogens sedlighet, vördsamt anföra, att Utskottets framställning härutinnan, hvilken ansetts öfverdrifven, varit grundad ej blott på Utskottets egen åsigt i ämnet, utan ock på de i flera motioner, serdeles från Hedervärda Bonde-Ståndet, förekommande yttranden, hvilka innebära en teckning af det tryckande åliggandet och dess skadliga följder, vida mörkare än den Utskottet uppdragit. Den af en del Talare yttrade mening, att skjutsning i allmänhet skall vara en inkomstkälla, af sådan fördel för allmogen, att dess afskaffande, såsom en skyldighet, ej önskas, kan Utskottet ej gilla, utan anser detta begrepp härledt från en mindre noggrann kännedom om verkliga förhållandet i de flesta landsorter, eller från en origtig uppskattning af jordbrukarens tid och arbete; och örn än, hvilket Utskottet dock betviflar, orter gifvas, der under hela året och i hvad väglag som helst, en eller annan jordbrukare finner en fördel i skjutsning, tror Utskottet sådant vara en följd af en illa beräknad landthushållning, i förening med den olyckliga vanan hos mindre omtänksamma landtman, från yngre år invande vid skjutstvånget, att föredraga inkomsten af skjutspenningen framör den de af jordbrukets förbättring, ehuru med mera mera möda, dock ill båtnad för landet och egen sedlighet, verkligen kunna hemta.
Ständer föreslagna ovilkorliga befallningen till församlingarne att uppgöra löne-konvenlioner, delta, på sätt fyra konsistorier ock i underdånighet erinrat, strede emot begreppet af konvention eller öfverenskommelse, emedan ingen, med bibehållet bruk af sin fria vilja, kunde befallas eller tvingas att komma öfverens med en annan. Hvad på sin höjd kunde föreskrifvas vore att försök borde göras och grunder föreslås för sådana konventioner, men samtycket till och antagandet af dessa grunder, hvilket utgjorde sjelfva konventionen eller öfverenskominelsen, kunde ej genom någon befallning framtvingas. Enligt 1810 års kungörelse hade ”begge kontraherande delarne samma rättighet lill nekande och bifall” oell ”hvad icke genast kan öfverenskommas må bero af närmare eftersinnande och en framtida större beredvillighet till förening.” Om konventionerne skulle bibehålla sin egenskap af å ömse sidor frivilligt samtyckta handlingar och icke förvandlas till påtvungna uppbörds-längder under den sjelfmotsägande benämningen af konventioner, måste ock, efter Kongl. Kammar-kollegii tanke, dessa redan gilna föreskrifter qvarstå och således det af Rikets Ständer föreslagna anbefallandet till församlingarne att uppgöra löne-konventioner utbytas emot en nådig befallning till dem att sammanträda och rådslå om konventioners uppgörande. Kammar-kollegium hade derföre intet att invända emot ett upplifvande af berörde, på sätt förut nänmdt är, af Kollegium år 1833 meddelade, men af Kongl. Maj:t år 1836 upphäfda föreskrift, men hemställde likväl, att densamma icke måtte utsträckas till konventions-förhandlingars åbanebringande under kyrkoherdarnes tjenstetid i annat fall, än då antingen kyrkoherden och församlingen gemensamt eller ock endera af dem derom anhålla. Bih. till iti. St. Pro t. 1856 $ 1857. 8 Sami. U Häfl. 4 26 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 93. I anledning af Rikets Ständers hemställan att, om svårigheter å endera eller hegge parternes sida skulle möta. Kongl. Majit måtte begagna
Först sedan utförandet af en sådan plan befanns omöjligt, och troligen sjelfva lefnadssättet enformigt och ledsamt, uppträdde han som författare och publicist, för att reformera christendomen och moralen, samt på nya grundvalar uppföra ett nytt samhälle med ett kolossalt „mathotell„ såsom kärnoch medelpunkten. Sålunda hade den svärmiske mästaren i Manhemsförbundet gjort sig till hela det svenska menskoslägtets pædagog; „den mjölkdrickande Furumo på Råbäcken„ lemnat skogsöcken och vargmarken samt trädt in på verldsskådebanan, såsom siare och apostel, som ej mer spisade hafrebröd och kärnmjölk utan hummerpastej och tryffel; och det wermländska torpet hade antagit de kolossala dimensionerna af ett pandokeion, som förenade alla de njutningar, all den lux och prakt, som den mest utsväfvande fantasi och den mest förfinade sinnlighet kunna uttänka, och der familjelifvet, numera onödigt, upplöstes i allmänt broderoch systerskap, och i äktenskapliga fritt slutna och frivilligt upphäfda duetter och qvartetter. Den stora reformatorn beundrades numera icke blott af några enthusiastiska ynglingar, icke blott af den fjoskige Hofmarskalken på Jagtslottet, utan ock af den ganska stora allmänheten i Sverige och Finland, och kanske äfven här och der i Norige och Danmark. Olik de öfriga Socialisterne, voro dock hans varmare sympathier fästade, icke vid städernas arbetare och mobb, utan vid allmogen, och i hans sednare skrifter andas en viss frisk landtoch skogsluft, som lyfter honom i en renare poetisk rymd, än hans fransyska kamrater, som söka sina idealer i verkstäderna och på gatan, i fabriksarbetare och trashankar.
Då emellertid, med afseende å föreskriften i Kongl. Maj:ts nådiga Stadga af den 31 Januari 1855, Utskottet funnit de i såväl insom utförsels-tarifen förekommande måttbestämmelser efter gamla systemet böra numera utbytas emot närmast motsvarande dylika efter det nya, hemställes, att, med uteslutande af nyssnämnde vid utförsels-tarifen intagna anmärkning, följande i omförmälda afseende nödiga redaktionsförändringar må i taxan ega rum, nemligen: att, i Införsels-tarifen, under rubriken Drefmat orden: »af högst 2 famnars längd» utbytes mot: »af högst 42 fots längd;» samt under rubriken Jern, smidt eller valsadt,» i samma tarif, orden: »Spik af 2 tums längd» mot: »Spik af 1,6 tums längd; att, i utförsels-tarifen, under rubriken Jern orden: »öfver 1 tums tjocklek» utbytes mot: »öfver 0,8 tums tjocklek»; samt under rubriken Trådvaror i sistnämnde tarif, orden: »af mindre än 10 tums diameter» mot: »af mindre än 8,3 tums diameter»; orden »8 tum midtpå» mot 6,6 tum midtpå; äfvensom de i anmärkningen under sparrar förekommande siffrorna 10, 6 och 8, mot 8, 4 och 6- III. larifen för Kredit-upplaget och Transito-afgiften.
För att således undanrödja det hinder för odlingens framgång, som uppstår af en olämplig beskattning och för dryga utskylder, hafva Riksens Ständer, dels beslutit, att Krono-Nybyggare uti Stora Kopparbergs, Gefleborgs, Westerbottens, "Wester-Norrlands, Norrbottens och Jemtlands Xän skola, utom öfriga förmåner, njuta befrielse från skyldigheten, alt använda (Charta Sigillata till ansökningar och Resolutioner, rörande Nybyggen på Krono-Skogar och derjemte, under de 15. första frihets-åren, vara befriade, för sig sjelfve, Hustrur och hemmavarande barn, från all bevillning efter 1 och 2 Art. i Bevillnings-Förordningen; dels ock velat i underdånighet anhålla, det E. K. M. täcktes, i afseende på methoden för Skattläggningen af Norra Orternas Nybyggen, ej allenast i Nåder föreskrifva sådane förändrade grunder, som för ändamålets befrämjande kunna finnas lämplige, utan äfven tillåta, att den, genom Kongl. Resolutionen den 6 Martil 1810, Nybyggare i Westerbottens Län tillagde förmån, att, vid Nybyggens upptagande, er-' hålla 30 till 35 frihets-år, hvilken tid, om Nybyggaren fullgör sina skyldigheter, kan för-t längas ända till 50 år, måtte utsträckas till Nybyggare i alla de Norra Proviqserna; Hvarjemte Nyhemmans åboer torde böra förunnas, att, emot erläggande af 6 års sammanräknad ränta, efter skattläggnings-beloppet, få lösa deras Nybyggen till skatte och således förvärfva fullkomlig egande-rätt dertill. •766 Utjdercläriiga Skrifveisefi Beträffande Understödet i Spannemål, änsé Riksens Ständer det skola bidraga till lättnad för Nybyggaren orri det belopp af 6 Tunnor Korn, som han, enligt Brefvet den 13 Maji 1817, får tillgodonjuta, blefve ökadt till 8 Tunnor, ätt uppbäras Under Tre år, med Tre Tunnor under hvardera af dé två första åren och Två T:r det sista året, hvarvid likväl EK.
Den, som, lika med Presteoch Bonde-stånden, vill, att Rikets Stander för sin del medgifva, det arrende-afgiften för Mörrums kronolaxfiske må varda till sitt hela belopp så väl för år 1847, som för nu löpande sista arrendtåi el, eftergifven, under förbindelse likväl för arrendatorn att fullgöra hvad arrende-koutraktet i öfrigt stadgar, voterar Ja 1 den, det ej vill, voterar Nej; Dth till R. St. Vinner nej, hafva Rikets Ständer, i enlighet med hvad af Kongl. Maj:t blifvit i nåder föreslaget, bifallit, att arrende-afgiften af Mörrums kronolaxfiske för nästlidet år 1847, äfvensom för det nu löpande sista arrende året, må varda till hälften nedsatt, under förbindelse för arrendatorn att fullgöra hvad arrende-kontraktet i öfrigt stadgar. Stockholm den 9 September 1848. Ank. till Exp. Utsk. den 9 Sept., kl. ir f. m, Memorial, i anledning af erhållen återremiss å utlåtandei N:o 3tt. Från Bonde-slåndet har Stats-ulskoltet erhållit återremiss å sitt under N:o 311 afgifna utlåtande i anledning af väckta motioner om anvisandet af årlig pension åt framlidne professorn friherre Berzelii efterlemnade enka; men som, enligt ankomna protokolls-utdrag, berörde utlåtande blifvit af de trenne öfriga Riks-stånden bifallet samt frågan följaktligen, jemlikt 75 § riksdagsordningen, är af Rikets Ständer afgjord, har Utskottet funnit den erhållna återremissen icke kunna till vidare åtgärd föranleda, Stockholm den 9 September 1848. Ank. till Exp. Utsk. den g Sept., kl. 11 f. m. Memorial, i anledning af väckt motion, att ett belopp, svarande emot den af arbetsfolk nu utgående bevillning efter a.dra artikeln, måtte till fattigvårds-utgijter anvisas.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att han, enär bifall till förevar, punkt blifvit yrkadt, trodde sig böra fästa uppmärksamheten derpå, att Utsk. deri tillstyrkt, att ett lån måtte beviljas på de vilkor som uti särskildt utlåt, komma att af Utsk. föreslås. Ett bifall dertill skulle således binda R. o. Ad:s beslutande rätt, i afseende på berörde vilkor, hvilka blifvit föreslagne för såväl nu ifrågavar., som öfriga lån af allmänna medel hvadan det syntes nödigt att den nu yrkade propos:n till bifall framställdes med förbehåll att R. o. Ad. må äga att framdeles pröfva lånevilkoren. R. o. Ad. hördes häruti instämma. Propos. till bifall å hvad Utsk. under Litt a) af 7:de punkten tillstyrkt, med R. o. Ad. förbehållen rätt att framdeles pröfva de i särskildt utlåt, föreslagna lånevilkoren, blef härefter framställd, men besvarad med blandade ja och nej; hvarpå Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge de emot ifrågavar. tillstyrkande gjorde anmärkn:r föranleda till återremiss, samt då härvid ropades starka ja, blandade med nej, förklarade, det han trott sig finna att ja öfverröstat nej. Litt. b,) ang:de anläggning af sluss vid Knapforssen; Litt. c) ang:de kanaloch båtleds anläggning emellan Örebro stad och Järle bruk; Litt. d) ang:de slussoch kanal-anläggning emellan Nora stad och Fåsjön; Litt. e), ang:de anläggning af kanal och slussled emellan sjöarne norra Barken och Wessman; Litt. f), ang:de hamnbyggnad vid staden Hjo; Litt. g), ang:de öppnande af segelled genom Ullereds sund i Wenern; Litt. h), ang:de hamnbyggnad vid Mariestad: Litt. i), ang:de hamnbyggnad vid Calmar, samt Litt. k), ang:de kanalo'ch slussanläggningar mellan Philipstad och sjöändans lastageplats.
Nto 583 afgifne ytterligare Utlåtande lagdt tilj liandlingarne, heldst BondeStåndet vid Utskottets åtgärd låter bero. S. D. Vid förnyad föredragning biföllos följande Stats-Utskottets Utlåtanden; Prat, Utdr, d. ja Nov, 1X23. in N:o 581, 1 anledning af gjorda anmärkningar vid Betänkandet, rörande sökt anstånd med betalnings erläggande för erhållen undsättningsspannmål. N:o 584, i anledning af Kongl. Maj:ts Nåtl;gaProposition; om fortfarande af det ConvoyCommissariatet bevilljade Creditiv. N:o 587, i anledning af samtliga Landshöfdingars tegäran om ersättning af allmänna medel till kost-: naderne för deras Ämbetskungörelsers tryckning. S. D. Vid föredragning af LagUtskottets Utlåtande N:o 2ig, i anledning af gjorde anmärkningar vid Betänkandet N:o 154, angående föreslagen ändring uti Kongl. Brefvet den 17 Oct. 1778, fann BondeStåndet, som redan bifallit Utskottets först afgifne yttrande det sednare ej fordra annan åtgärd än att läggas till handlingarne. D. Enär nu å nyo föredrogs [StatsUtskoftets ^Utlåtande N:o 585» i anledning af gjorde anmärk - 112 Prat. Utrlr, d. i? Nov. 1823, ningar vid Utskottets yttrande, rörande undersökning om utgifterne vid Garnizons Sjukhusbyggnaden i hufvudstaden, fann BondeStåndet för godt, dervid låta bero, sedan Utskottets första Betänkan' de redan blifvit af a.-rie Stånd bifallet, och den ifråga komne anslagssumman blifvit beräknad vid den nu mera fulländade slatsregleringen. S. B. I anledning af gjorde anmärkningar återremitterades BevillningsUtskottets under N-o 52 afgifne Betänkande med förslag till en ny författning angående brännvinsbränningen och derföre bestäm, de afgifter. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. F.
Till Sekreteraren 200: » 4 Notarier, hvardera » 90: » 7 Kanslister, hvardera ...» 60: Hos Borgare-ståndet: Till Sekreterare » 200: » 4 Notarier, hvardera 90: » 8 Kanslister, hvardera 60: Hos Bonde-ståndet: Till Sekreteraren 266: 32. — » 4 Notarier, hvardera 90: » 14 Kanslister, hvardera 60: Hos Utskotten: Till Sekreteraren i Stats-Utskottet 133: 16. — » Sekreterarne i de öfriga Utskotten, äfvensom Sekreteraren i Stats Utskottet för Riksgälds-verket rörande ärenden, hvardera » 116: 32. — » Notarierne i Stats-Utskottet samt den derstädes anställde Kamererare, hvardera 80: » Notarierne i de öfriga Utskotten, hvardera 70: » Kanslisterne i Stats-Utskotlet, hvardera 60: — —■ » Kanslisterne i de öfriga Utskotten, hvardera » 50: hvarjemte Herr Landtmarskalken och Herrar Talmän, beträffande aflöningen ej mindre för den hos Riks-stånden anställda vaktbetjening, utgörande hos Ridderskapet och Adeln 6, hos Preste-ståndet 4, hos Borgare-ståndet 6, och hos Ronde-ståndet 5 personer, än för enahanda betjening hos Utskotten, föreslagit, att, i likhet med hvad vid föregående riksdagar egt rum, denna aflönings belopp nu genast måtte definitivt bestämmas till 1 R:dr 16 sk. om dagen för hvarje vaktbetjent, räknadt från tjenstgöringens början och att utbetalningen deraf äfven måtte få verkställas vid slutet af hvarje månad.
Regeringsformen, att med Erke-Biskops och Biskopars val förhälles ef ter förra vanligheten , Rikets Stift i allmänhet försäkrats om rättigheten att genom fritt val uppsätta Biskopsförslag, men Erke*Stiftet ensamt blifvit i så måtto vanlottadt, som alla Rikets Consistorier och Consistorium Academicum, med fjorton röster tillsammans, välja Erke-Biskop, och Stiftets Presterskap blott får med En röst eller för en femtondedel i valet deltaga, har Ledamoten af Högvördige Preste-Ståndet Contracts-Prosten Doctor P. Ruus till Constitutions-Utskottet inkommit med det förslag, att ofvannämnda §. mätte erhålla följande ordalydelse: ”Till Erke-Biskop och Biskopar utnämne Konungen en af de tre, som föreslagne blifvit. Förslagen uppsättas, efter förra vanligheten, i alla Stift, men med den ändring för Erke-Stiftet, att alla Ledamöter i Rikets Consistorier och Consistorium Academicum skola efter personalen i Erke-Biskopsval deltaga.” Vid återgåendet till förra Riksdagarnes förhandlingar, har Constitutions-Utskottet inhemtat, att, i anledning af en, kort efter Regeringsformens antagande, väckt fråga om jemkning i den gällande valröst-beräkningen, 18og års Riksdags Constitutions-Utskott, med uppmärksamheten fästad på ErkeBiskopens egenskap af Svenska Presterskapets Chef och Preste-Ståndets sjelfskrifne Talman, men derjemte på Upsala Stifts billiga anspråk, att vid Erke-Biskopsval företrädesvis höras och någorlunda inverka, föreslagit, att samma Stifts röst måtte, i sådant fall, beräknas lika med fem Consistoriel; att ,äfven i8i5 års Constitutions-Utskott tillstyrkt och 181S års Ständer Constitutions-Utslotteta Memorial
St:s eller deras Utsk:s öfverläggningar och pröf”ning må icke uti något annat fall, eller på något annat "sätt, än denna grundlag bokstafligen föreskrifver, komma ”enskilda medborgares oell corporationers förhållanden etc.” Likväl har man nu ingått i sådana personalier om den ifrågavar. corpsen, att jag, som ej är militär, finner mig deraf scandaliserad. Hvad skola då icke de erfara, som aro militärer och kamrater med den ifrågaställa corpsen. Jag beundrar Hr Gr. o. Landtnäs tålamod, som så länge har kunnat tillåta discussionen fortgå på sådant sätt. Gr. von Fersen, Hans: Sedan Hr v. Hartmansdorff nu yttrat.sig, ber jag blott att få förena mig med honom. Hr Lefre'n, Joh. Pehr, förenade sig äfven med Hr von Hartmansdorff. Gr. Frölich: Jag lemnar åt Hr v. Hartmansdorff m. fl. att finna scandal i hvad jag under denna discussion yttrat. Jag har företrädesvis fästat mig vid det felaktiga i reg:tets organisation. Jag känner ganska viii grundlagen, och hade också icke ingått i yttrande om sjelfva corporationen; men man har emot mina generella uppgifter ställt speciella förhållanden, och sålunda, provocerat mig att replikera på samma sätt. I anledn. af Gr. Brahes yttrande, att Ständerna 11 H. 49 3 Sö Den i 3 Augusti e. m. i önsknings väg ägde att hos K. M. begära reg: tets indragning, får jag förklara, att jag begagnar cn södern rätt, då jag uttrycker den, i min tanka, allmänna opinion i orten, att man högst gerna vill blifva af med reg:tet. Gr. von Fersen: Jag förenade mig icke med Hr v. Hartmansdorff uti åberopande af 90 § Reg.F. derföre, att Gr. Frölich yttrade sig om det ifrågavar. reg:tets organisation, utan derföre, att Hr Gr. omtalade 2:ne personer, som blifvit straffade för stöld. I öfrigt är min öfvertygelse, att motionen i detta ämne rätteligen bort remitteras till Oecon.- Utsk.
N:t> 4o, 5 Meisel*, genom Religionens tjenare kungjorda oell, genom deras åtgärd, till den grad bekräftade, alt vederbörande Domcapitel måste anlitas för deras lagliga återgång, ansåg Motionairen nödigt, att någon viss prcescriptionstid , från tredje lysningsdagen räknad, för äktenskaps fullbordande genom vigsel, eller fästningens upplösning, blifver föreskrijven. Och har Motionairen, som uppgifvit, att man i andra länder längesedan insett behofvet af en sådan prasscriplionstid, och att den, t. ex. i Code Napoleon, vore bestämd till ett år, förmenat en kortare tid, af tre eller högst sex månader, vara i vårt land mera passande. Henna motion, hvaruti hela Preste-Ståndet instämt, och hvarvid Herr Domprosten Doctor Heurlin och Herr Kyrkoherden Bergvall gjort det tillägg, att de ansågo en prcescriptionstid äfven böra bestämmas, inom hvilken den, som häfelat någon under äktenskapslöfte, borde sin förbindelse genom vigsel fullborda, eller ock söka dess lagliga upplösning, har Lagutskottet i öfvervägande tagit; och sorn, efter Utskottets omdöme, det ingalunda är med sedlighet och god ordning förenligt, att fullbordandet af äktenskap genom vigsel, huru länge som helst efter slutad lysning, får appsk jutås, tror Utskottet sig böra understödja motionen, och i sådant afseende vördsamt föreslå utfärdande af en allmän Författning, hvarigenom stadgas som följer: Sedan till äktenskap utlyst är, må med vigsel ej fördröjas öfver trenne månader, derest laga hinder icke möler.
Emedlertid då det icke är bötesbeloppet, som bör sökas, eller att på detta sätt bereda en statsinkomst ellet en inkomst för kronobetjeningen, sorn har befattning med resternas indrifvande, utan böterna äro bestämda för alt förmå de skattskyldiga att infinna sig vid uppbördsstäramorna; och då naturligtvis hvar och en ordentlig menniska söker undvika alt bans namn .uppläses i kyrkan bland de för uteblifvande sakfällde: så anser jag det bötesbelopp, som hittills i långliga tider varit gällande, böra bibehållas, såsom tillräckligt för ändamålet. Försök har väl blifvit gjordt alt borttaga böterna; men efter några års förlopp fann man, alt de måste återtagas, emedan kronobetjeningen nödgades fara från 36(3 Dcu a5 A p r i 1. gård till gård för alt uppbära statsinkomsterna, dervid de skattskyldige val vinna i beqvämlighet, men förlora i säkerhet, i händelse medlen förskingras af kronobetjeningen , enär de icke kunna aga häradsskrifvarens annotation å q vi ttenset öfver betalningen, hvarförutan det icke äger vitsord. Jag förenar mig med dem, som begärt återremiss af betänkandet. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Våra uppbördsförfattningar förutsätta, att kronouppbörden skall ske på de s. k. uppbördsstämmorna, hvilka numera hafva blifvit reducerade till en enda. Om icke uppbörden skedde på dem, så skulle, efter förfaltningarnes nuvar. lydelse, kronobetjeningen varda föranlåten alt uttaga skatten i hvarje skattskyldigs stuga eller boning. Ett deraf följande resande till hvar och en blefve ogörligt med närvar, organisation och antal af kronobetjening. Något ansvar för underlåtenhet att betala skatterna på uppbördsstämman måste följaktligen gifvas. Man försökte en gång att borttaga det; men försöket misslyckades, och man nödgades åter införa stämmobölerna till det kända beloppet af 11 sk. för hvarje skattskyldig, antingen hans skattebelopp utgör mer eller mindre. Utsk. har yrkat både högre och lägre belopp än 12 sk., nemi. minst 4 sk. och högst 3 r:dr i mån af utskyldernas belopp.