Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Betänkande, i anledning aj väckta motioner om åläggande för alla hemman att, utan afseende på deras olika natur, deltaga i byggande och underhåll af Prestgård, Tingshus och Ilärads-fängelse. Till Utskottens behandling hafva från Jlederv. Bonde-Ståndet blifvit remitterade nedannämnde dit ingifna memorial: Al A. J. Sandstedt och Petter Persson från Jönköpings län, hvilka anfört, alt, då alla, som bo inom samma församling eller samma härad draga gemensam nytta och fördel af prestgård, tingshus och härads-fängelse, syntes det vara med rättsoch billighetsgrund öfverenstämmande, alt skyldigheten alt uppföra och underhålla nämnde allmänna hus, åtminstone af säterier och ladugårdar samt afhyste rå- och rörs-hemman delades, med de hemman och lägenheter, som nu hafva denna byggnadsoch underhållsskyldighet sig ålagd; hvarföre molionärerne föreslagit, alt, med ändring af 2:dra och 4:de §§ i 26 Cap. Bygguinga-Balken, den för säterier och ladugårdar Slint af b yste iaoch rörs-hemman stadgade befrielse från förenämnde skyldighet måtte upphöra; och hafva Ola Svensson från Malmöhus län, och C. P Myr b rg från Westerås län, hvad angår byggnad och underhåll af tingshus och härads-fängelse, med motionärerne sig förenat.
Från RiddarhusDirectionens Canzli äro till RrgsContoiret, enligt Reversal, lefvererade 245 ex. Härutaf äro utlemnader Till RiddarhusCanzliet 9 ex. „ IIofCanzlersEmbetet 2 dro „ Hrr Fullmäktiges i RrgsContoirets CanzliExpedition 1 dro. GeneralAdjutantsExpeditionen . 1 dro. , PresteStåndets Canzli . : 1 dro. „ Åtskillige Ledamöter af R. o. A., mot serskildte qvittencer 7 dro. Behållning af exemplar, sorn i RrgsContoiret förvaras 224 dro. ,r. a6o StatsUtskottets c) BorgareStåndets Protocoll vid 1817 och 1818 årens Riksdag. Häraf förvaras i RrgsContoiret 200 ex, d) PresteSiåndets Protocoll vid 1828 års Riks - Häraf förvaras i RrgsContoiret 91 ex. e) BorgareStåndets vid samma Riksdag, Häraf förvaras i RrgsContoiret 86 ex. f) BondcStåndets vid samma eller 1823 års Riksdag. Häraf förvaras i R:gsGontoiret 5 ex. g) Bihanget till BiksStåndens Protocoll vid 1817 och 1818 årens Riksdag. Häraf förvaras uti RrgsContoiret 3io ex. h) Bihanget till BiksStåndens Protocoll vid 1823 års Riksdag. Upplagt till ett antal exemplar af •• . 5oO. Härutaf dro utlemnade: Till K. Bibliotheket m. fl. efter hvad vanligt är . „ R. Sttrs, åren 1826 och 1827 församlade Revisorer 48 dro. 7 «• „ R. Strrs Utskott vid innevarande Riksdag 2o5 dro. „ StatsRåden, Stats-Expeditionerne, Embetsverk och RiksStåndcns Canzlier 49 dro.
Halls Excellens Jiistitie-Statsministern, Herr Grefve Posse, Hans Excellens Statsministern för Utrikes Ärendena, Herr Friherre Ihre; Statsråden: Friherre Staél von Holstein, Munthe , Friherre Peyron, Silfverstolpe , Wtaini, Friherre Gyllengranat, Faxe, Fahr (vus. Departements-chefen, Statsrådet Friherre Gyllengranat anmälte och föredrog i underdånighet: l:o Ett af Departements-chefen, på Kongl. Maj:ts nådiga befallning, uppgjordt, enligt protokollet för den 18 sistl. Maj, hos Kongl, Maj:t i underdånighet anmäldt samt vid detta protokoll bilagdt förslag till fullkomligare ordnande af försvarsverket till sjös, i sammanhang hvarmed och sedan Kongl. Majit i nåder behagat förklara Sig vilja, jemte pröfningen af detta förslag, taga i nådigt öfvervägande, huru och på hvad sätt verkställighet må deråt beredas, Departements-chefen, af sådan anledning, nu i underdånighet anförde, att den nybyggnad och förändring, som i händelse af nådigt bifall till förevarande förslag, ifrågakommer, endast successivt kunde Bil. Nio 2 till Kongl. Majits Prop, 1847, Haft. 1. 1 2 sättas i verket, dels emedan alla de erforderliga arbetena icke kunna medhinnas annorlunda, än genom fördelning på en längre tidsföljd, dels derföre, att det icke vore troligt, att rikets tillgångar skulle medgifva anslående på en gång af de för dessa arbeten erforderliga betydliga sumrnor. Utgående från denna synpunkt, ansåg Departements-chefen uppbyggnad af ångskepp och ångfregatter till en början ej böra ifrågakomma, helst systemet för ångans användande såsom auxiliärkraft ännu icke vore genom erfarenhet tillräckligt pröfvadt, samt kostnaden för nämnde slags färtvg för närvarande svårligen med någon säkerhet kunde beräknas, då de fleste nu befmteliga linieskepp genom förändring torde kunna användas för utförande af förslaget i förevarande afseende. Likaledes ansåg
Direktion en till Direktionen eller ordres ställd förbin delse, betalbar efter sex månaders uppsägning samt åtföljd af hypothek, bestående af myntadt eller kontrolleradt guld eller silfver eller publika papper, beräknade till det värde, hvartill de i Rikets Ständers Bank belånas, eller inteckningar inom 1850 års taxeringsvärde i fastighet å landet eller inom två tredjedelar af brandförsäkringsvärdet å fastighet i stad. c) Säkerheten pröfvas och godkännes af delegarne, jemte ett af Banko-fullmäktige utsedt Ombud; skolande fÖrbindelserne med åtföljande bypotheker antin Bih. till R. St. Brot. 1850 & 1851. ti Samt., 1 Afd., 24 Haft. 1 Banko-Utskottets Utlåtande, JVs 63. gen i länets Landtränteri eller å säkert ställe i stad, der Direktionen har sitt säte, lorvaras i kassakista, hvartill Direktionen och ett af Banko-fuliraäktige utsedt ombud hafva hvar sin nyckel. d) Filialbank oktrojeras på högst tio år. e) Från Rikets Ständers Bank undfår Filialbank lån, till beloppet motsvarande den del af teckningssumman, hvarför säkerhet blifvit af delegarne ställd; dock ej någon Filialbank till högre summa än femhundra tusen riksdaler banko. f) Emot förbindelse, utfärdad af Filialbankens Direktion, utgifver Riksbanken, i mån af reqvisition, det beviljade lånebiträdet, hvilket ovilkorligen skall inom ett år efter det Filialbank trädt i verksamhet, vara till hela beloppet från Riksbanken uttaget. g) Uti den afgifvande förbindelsen pantförskrifver Direktionen till Rikets Ständers Banks säkerhet de förbindelser med hypothek, Filialbankens delegare till Direktionen aflemnat, för ett belopp, motsvarande det från Rikets Ständers Bank undfångna lån; och uti hvilken förbindelse
Vär älskade och saknade Konung bättre förvaras i redliga Svenske mäns hjertan an i det af Herr Hammarsköld föreslagne Konststycke. I hvilken verld som Högstsalig Hans Majit nu vistas, tror jag att Han skulle vara illa belåten med Herr Professor von Bredas Tafla, den må bli än så stor, och än så konstig som Herr Professorn kan den åstadkomma. Jag anhåller derföre, att, med afslag på den begärde återremissen, Betänkandet måtte bifallas. Grefve von Lantingshausen.- Jäg har begärt återremiss på den grund, att jag trott det Stats-Utskottet kunnat på öfverskotten af Statens Intrader för de förflutne åren anvisa tillgång för kostnaden till ifrågavarande Tafla. 212 Den 23 April, Herr Nauckhoff: Då Grefve von Lantings. hausen nu mera uppgifvit anledningen hvarföre han yrkat återremiss , får jag endast förklara, att sedan Stats Utskottet en gång ansett den äskade Summan för ifrågavarande Tådås förfärdigande vara för högt tilltagen, vore det en orimlighet, art om än aldrig så mycken tillgång på medel funnes, Utskottet vid sådant förhållande, skulle kunna denna utbetalning tillstyrka. Äfven som jag är viss att Staten ändå nog har mångfalldiga utvägar för att använda öfverskotts-medlen. Herr Pahlman: I anledning af hvad Herr Grefve von Lantingshausen yttrat om anslag af Statens öfverskottsmedel, får jag endast anmärka, att Utskottet icke saknar tillfälle att använda dessa medel och att Utskottet redan är betänkt på att så vidt tillgångarne kunna medgifva, pä dessa öfverskotter anvisa utgifter för mera angelägna behof, till all den lättnad i BevillDingen, som är möjlig. Herr Grefven och Landt W1ar sk all en tillkännagaf 2tt de öfrige trenne Rjks-Stånden redan bifallit Stats-Utskottets ifrågavarande Utlåtande ; samt hemställde om icke Ridderskapet och Adeln bthagade uti enahanda beslut instämma ; hvilket bifölls. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets den 13 dennes afgifne, samt den 18 i samma månad
Landets vidsträckthet medför nödvändigheten, att. dessa försvarskrafter mäste kunna skyndsamt anlitas, på liera, sins emellan aflägsna punkter. All tanka pä försvarets åstadkommande genom en stående armé är således overkställbar; endast en allmän beväpning kan uppfylla fordringarne pä en dertill fullt tillräcklig försvarsstyrka. En sådan allmän beväpning förutsätter en förberedd kunskap och öfning i vapnens bruk hos den manliga befolkningen, samt en sådan organisation af stridskrafterna, att i hvarje rikets hufvuddel, finnes genast att tillgå: anförare; kunnigt och krigsvant eller åtminstone tillräckligt taktiskt bildadt befäl: och en tillräckligt öfvad och med fältlefnad bekant styrka (stamtrupper), som kan gifva sammanhållning, efterdömen och ledning ät dc hastigt församlade stridsmassorna. Dessutom behöfvcs äfven under freden en ständig mindre styrka för fästnings-garnisoner, den inre ordningens upprätthållande och vissa vapens fullkomlighet, hvilka erfordra mera än vanlig färdighet och skicklighet. I samma mån ofvannämnde stamtrupper äfven motsvara sistnämnde behof, kan fredsorganisation blifva mindre kostsam, och ändock krigsorganisationens fordringar fullt motsvaras. Men, för att tillvägabringa en sådan organisation af försvarspersonalen, och göra den fullt motsvarande ändamålet, måste följande vilkor uppfyllas: Den II Mais f. m. 135 l:o Skyldigheten att försvara fosterjorden mäste vara allmän, och inträda dä förmågan dertill börjar, för att fortfara så länge den bibehålies. Inrättningen af en landstorm, sorn inom egen landsbygd kan gifva försvaret eller anfallet sin högsta möjliga kraft, är alltså det yttersta ändamålet. 2:o En del af försvarsstyrkan måste vara af den rörliga egenskap, alt den, fullt organiserad, hastigt kan samlas och användas öfverallt, der dess tjenst påkallas. Inrättningen af beväringsmanskapet bär således vara sä fullständig som möjligt, så att det är nog stridbart och nog öfvadt, för att genast kunna möta fienden. 3:o En slam måste finnas, som kan försäkra nationen, att äga ett tillräckligt antal instruktörer och ledare för beväringsmanskapet.
Härom äro förslag väckta af Petter Mårtensson från Jönköpings län, med hvilken Anders Johan Sandstedt frän samma län, Petter Gabrielsson från Kronobergs län, förre vice talmannen Per Erik Eriksson från Wermlands samt Olaus Eriksson från Götheborgs län instämt, äfvensom af Olaus Börjesson från sistnämnde län; vidare hafva Peter Claesson och Johan Petter Andersson från Elfsborgs län, Gustaf Nilsson från Kalmar län, Anders Persson från Östergöthlands län och Anders Nilsson från Hallands län, yrkat skjuts-Iegans bestämmande till 24 sk., banko, den sistnämndelikväl endast hvad provinsen Halland beträffar; hvarjemte Anders Medin från Kronobergs län, med förklarande att han biträder »hvarje mening, sorn i fråga om skjutsnings-skyldigheten later jordbrukarenen större rättvisa vederfaras,« yrkat skjuts-Iegans förhöjande öfver allt, der entreprenader icke kunna tillvägabringas, till 20 sk. banko under hela året; och hafva dcrförutan, uti särskilda, inom Ståndet afgifna, till UtAllm. Bestock Ekon,-Utskottets Betänkande, N:o 89. U iskottet remitterade yttranden. Anders Andreasson från Elfsborgs län, G. Nyqvist från Wermlands län samt Jonas Petter Danielsson och E. J. Rudberg från Kalmar län biirädt förslag i ofvanuppgifDa syftning, de två sistnämnde med den förändring, att å de ställen, der entreprenader kunde åstadkommas, skjuts-legan borde utgöra 28 sk, banko.
JernvräkeriFörordlii 11 gen af den 17 Maj 1814 vågar jag tro blifva i verkställigheten svår och för Tackjernstillverkarne något betungande; i verkställigheten svär derföre, alt det endast med svårighet lärer kunna bestämmas, huru stora de Tackjernsstycken skola vara, sorn kunna vara stämplade, och enligt Mo - 246 Den 29 December e. m. tionairens tanka ovillkorligen böra hafva stämpel, eller rättare sagdt huru små de böra vara, för att utan ansvar få vara ostämplade; för Tackjernstillverkarne betungande, om de ovilkorligen skola i lador eller lårar inlägga allt ostämpladt tackjern, sorn kan komma alt vågföras, då afsändningskostnaden derigenom icke obetydligt blifver ökad för en relatift till sin vigt icke dyr vara, som derföre icke kan bära en alltför dryg transportkostnad. En del tackjernstillverkare, t. ex. Bergsmännen i Nora Bergslag, hafva, i anseende till trångt utrymme vid sina Hyttor, af ålder haft särskild tillåtelse att fälla tackjernet i större så kallade gösar eller galtar, än eljest är föreskrifvet, hvilka de efter härdning sönderslå. De skulle genom det föreslagna stadgandet blifva mäst lidande, hälst om de skola stadna i ansvar derföre, att en Tackjernsgös under transport blir sönderslagen, och en del deraf sedan befinnes ostämplad; hvilken händelse lätt kan inträffa. Den andra af Herr Lagerheim föreslag, ne ändring eller rättare tillägg i Kongl. JernvräkeriFörfattningen anser jag vara af större vigt, och ännu mindre höra blifva gällande än den förra. Tackjernstillverkningen i Riket är till sitt fulla belopp beräknad för Stångjerns - Den 29 December e. m. 247 smidet och Brukens Privilegier derpå grundade, hvarföre ock ofvannämnde Kongl. Förordning stadgar ansvar för säljare eller tillverkare af sådant tackjern, som antingen med svårighet eller alldeles icke kan till dugligt Stångjern beredas. Jag vill för ingen del härmed hafva sagt, att icke tillverkning af Gjutgods bör på allt sätt uppmuntras; tvärtom anser jag Gjuteriägare höra vara berättigade till uppköp af Tackjern, i hvilken ort som hälst.
Kammarrätten blifvit faststäldt å sådana uppbördsmedel, som häradsskrifvaren hort controllera, endast utgjort ö'2,8.^7 r:dr 3i sk. 2 rist., eller icke stort mera än 3ooo rldr oin året. Af denna summa äro 24,972 r:dr 38 sk. redan inbetalda, så att Kronan af dessa medel ej förlorat mera än 7,864 |-idr 4r 2 1:St* eller 786 r:dr 2 sk. 4 oin arel. Det kan likväl hän da, att åtskilligt af dessa medel ännu kommer att inflyta, emedan flera åtal derom af adv.fisealsembelet äro anställda, utan alt ännu hafva blifvit bingta lill slut. Går man åter till de balancer, som kronofogdarrie sig åsamkat å sådana medel, hvilka icke varit häradsskrifvarens eontroll underkastade, finner man att fogdarne, i afseende på sådan uppbörd, varit utsatta för större frestelser och åsamkat sig större balancer. Beloppet af dessa utgör nemi. under samma period eller från 1828—38 4^,770 ftdr >2 sk., således med något mindre än 1 1,000 rldr öfversk juta tide de ofvannämnda balancerna uti ordinarie uppbörden. Af dessa medel hafva influtit 25,177 r:dr 28 sk. 3 rist., hvadan bristen utgör 18,592 rldr 3i sk. 9 rist. eller 1,859 rldr 12 sk. 1 rist. om året; således nära 3 gånger mera än bristen å de förstnämnda balancerna. Af dessa förhållanden visar sig på det tydligaste huru vigtig häradsskrifvarens conIroll är samt hvilken betydlig skilnad sig företer emelian balancerna på den ordinarie uppbörden samt på de medel kronofogden utan häradsskrifvarens eontroll uppbär; och jag frågar då, om det vore välbetänkt att borttaga denna controll.
för hvilkas uppförande understöd utaf ifrågavarande lån meddelats, blifvit inom 1852 års slut fullbordade och hos städernas allmänna brandstodsbolag eller skånska brandförsäkringsinrättningen mot brandskada försäkrade; 8:o) att de från Riksgäldskontoret utbekomma lånemedel, hvilkas behöriga användande icke kan på det i nästföregåen - 6 Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 202, de punkt stadgade sätt styrkas, böra inom den der bestämda tid vara till Riksgälds-kontoret återställda; och 9:o alt för det af drätselkommissionen lyftade belopp, som af nyssberörde anledning skall återbetalas, bör kommissionen jemväl godtgöra Riksgälds-kontoret fem procents årlig ränta från slutet af året näst efter det, hvarunder samma belopp blifvit af Riksgälds-kontoret utbetaldl. Stockholm den 8 Juni 1848. Reservation af Herr Falley: ”Emot Stats-utskotlets beslut att för det nu föreslagna byggnadslånet tillstyrka räntefrihet till 1851 års slut, får jag anmäla min reservation. Denna räntefrihet innebär en skänk af 15 å 16,000 rd:r b:ko till låntagarne, för hvilken gåfva jag icke finnér någon giltig och skälig anledning förekomma, helst vid den tidpunkt, då Riksgälds-kontoret är försatt i nödvändighet att sjelft upptaga betydliga lån och möjligen måste för desamma erlägga en jemnförelsevis ganska hög ränta. Jag anser derföre, att räntan för ifrågavarande lån bör från 1849 års början utgå med 4 procent årligen, intill slutet af år 1851, samt att derefter bör såsom ränta oell kapital-afbetalning för hvarje år erläggas 6 procent å ursprungliga lånebeloppet, hvaraf för kapitalåterstoden beräknas 4 procents årlig ränta.” Ank. lill Exp.-Utsk. den 9 Juni, kl. 11 f. m. Utlåtande, i anledning af erhållne återremisser å Stats-utskot tets Betänkande N:o i3oj angående väckt motion om inlösen för statens räkning af framlidne Kansli-rådet O. Sundels manuskript-samlingar eller beviljande af pension åt hans enka. Enligt
N:o '73, i anledning af väckt fråga, angående tillsynen å karantänsbevakningen vid rikets kuster och gränsor, samt dess bekostande af statens medel; N:o 74, i anledning af väckt fråga om utdeluing åt församlingarna i riket af 2:ne exemplar af svensk författnings-samling. S. D. Vid förnyad föredragning af Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens utlåtande N:o 75, i anledning af väckt fråga om rättighet för magistrats-personer och borgare att erhålla dagtraktamente, då de biträda vid syner och förrättningar för kronans räkning, äfven om sådana räcka blott en dag m. m.,stadnade Ståndet i följande beslut: Utskottens första tillstyrkande sid. 11 bifölls, med den ändring allena, att orden inom parenthesen ”(brandsyner å kronans hus likväl undantagne)” ändras till: {ränteri-inventeringar och brandsyner å kronans hus likväl undantagne). Utskottens andra tillstyrkande samma sida om ersättning för expeditions-dagar bifölls. Utskottens tredje tillstyrkande, rörande ränteri-inventeringar, af slogs. Utskottens tillstyrkande i slutet af utlåtandet bifölls. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Banko-utskottets memorial och utlåtande: N:o 97, med förslag till föreskrifter, afseende kontroll å diskontverkens ombudsmäns uppbörd och göromål; N:o 98, i anledning af bokhandlaren J. S. Salmssons ansökning om eftergift af öfverränta å diskont-lån. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Stats-utskottets nedannämnde memorialer, stadnade Ståndet i följande beslut: N:o 307, i anledning af Riks-ståndens skiljaktiga beslut, rörande en i utlåtandet N:o 281 föreslagen voterings-proposition. Ståndet, som ansåg den i utlåtandet N:o 281 framslälda voteringsproposition hafva förfallit, när 2
Är något af syskonen dödt, njöte dess afkomlingar den rätt, som i 2 § sägs. 4 §. Äro ej syskon eller afkomlingar af dem; ärfven då förfäder i andra led, som äro faderfader och fadermoder, moderfader och moder moder. 5 §. Lefva ej de; då ärfven den dödes föräldrars syskon, 6 §. Lefva ej de; då ärfven den dödes förfäder i tredje led. 7 §. Lefva ej de; då ärfven faders och moders syskons barn. 8 §. Lefva ej de; då ärfven de, som äro syskon med förfäder i an dra led. 9 §. Lefva ej de; då ärfven den dödes förfäder i fjerde led. 10 §. Finnes ej arfvinge i något af de leder, som nu sagde äro; tage den arfvet, som sedan är i närmaste led, ehvad han är bakarfvinge eller sidoarfvinge. Äro både bakarfvinge och sidoarfvinge i lika led; gånge sidoarfvinge till och bakarfvinge ifrån. Äro sidoarfvingar i lika led, men olika gren; tage då den arfvet, som är af närmare stamfader eller stammoder med den döde; äro de af samma stamfader eller stammoder; varén samarfva. 11 §. Äro bakarfvingar å fäderneoch möderne-sidan samarfva; tage hvardera sidan hälften, ändå att å den ena flere arfvingar äro, än å den andra; äro å endera sidan alla döde, falle alltsammans andra sidan Expeditions-ULskottels Förslag till und, SkrifvelsSj N.O gr. 207 till. Äro sidoarfvingar å fäderne och möderne samarfva, eller finnes å endera sidan ej någon till; vare lag, som om bakarfvingar sagdt är. Är arfvinge både å fäderne och möderne skyld med den döde; njute då han både fäderneoch raödernedel. 12 §.
Vi hafva sett i Tyskland, Frankrike och England huru dessa stora och mägliga bolag blifvit dömda till enorma ersätlnings-summor. Om en bana eges endast af Staten, och det begås fel i tjensten, så förefaller mig åtminstone, som det skulle vara möjligt att stora förvecklingar skulle kunna upstå, och att den enskilte då icke hade den regress till de tjenstemän, som begått dessa fel, som han kan hafva till ett enskilt bolag, eller att fortsätta sin klagan vid domstol. Det bildar sig ofta vid sådane tillfällen byråkratiska förhållanden, som skapa en magt, under hvilken den enskilte står, och om Den 22 September f. m. 163 tjenstefel begås, så måste man då klaga först hos förmännen och slutligen hos K. M., för att få rätt vid sådane tillfällen, och då tror jag, att det kan upstå större förvecklingar, än som möjligen kunna upkomma med ett bolag. Man har slutligen citerat Norbergs-bolaget, såsom ett bevis på det förderfliga deri, att enskilte få deltaga i banorna; men detta exempel anser jag icke betyda det alldra ringaste, ty det är ju R. St. medgifvet alt afslå detta bolags anhållan, och då nu bolaget gör konkurs, så lärer man väl i stället få att göra med ett annat bo lag, som öfvertager de färdiga jernvägsanläggningarne och fullföljer dem. Jag skall icke vidare förlänga debatten och, för att icke åstadkomma alltför mycket uppehåll i tiden för frågans slutliga afgörande, så vill jag gerna begifva mig till att förena mig uti den propos., som Hr von Hartmansdorff framställt, emedan jag anser den innefatta en tillräcklig antydning på den nu öfvervägande åsigten hos R. St., och att den tillika är billig, utan att likväl derföre utestänga eu framlida möjlighet för Staten att begagna tillbud af enskilte bolag, om sådane skulle komma med offerter, som vore antagliga. Hr Sandströmer, Anders Peter: Sedan ärendet har blifvit så fullständigt utredt, skall jag blifva ganska kort.
För den ringa summan af omkring 16,000 r:dr har man betagit departemental-styrelsen förmågan att kunna röra sig och gagna inom de nya formerna; och om hushållning så i enskild som allmän väg är en god sak, företer dock en illa beräknad karghel lika så ofta en fullkomlig misshushållning, som den största frikostighet. Man bör dock icke tro, alt andra motiver ägt rum vid detta tillfälle, äfvensom vid några sednare tilldragelser, än en småaktig sparsamhetsanda och saknad klar uppfattning af dess möjliga följder. För den oinvigde, som ser sakerna som de borde vara, faller det sig dock svårt alt befria sig från tanken, att icke ett misstroende till Styrelsens afsigter, visserligen icke ovanligt inom representativa församlingar, ligger till grund för åtskilliga beslut i anslagsväg; men om detta misstroende någorstädes gör sig gällande, urartar det aldrig derhän, att man låter statsmachinen stanna, för att vinna några sidoafsigtor. Motståndet sträcker sig vanligtvis endast till de förmodade utgifter, hvarmed en Styrelse tros umgås i afseende på förbättringar, som icke allmänt gillas, eller hvilkas nödvändighet icke inses af alla. Då man under förra århundradets partistrider härstädes stridde om sättet för landets förkofran och indrog då som nu politiska meningar inom ekonomiens område, och strypte eller utsläppte medel till enskilda afsiglers befordrande, hämmade man dock icke ärendenas eller styrelseverkens vanliga gång, de måtte hafva fallit i händerna på hvilka som helst. Besluten i den delen ansågos bestående utöfver riksdagsperioderna, och de motsägandes olika tankar uti allm. hushållningen gällde endast för så lång tid, som partiet var i besittning af makten. I sednare tider, då man trodde sig böra hushålla, talades alltid om statsverkets betryckta belägenhet. Nu kan denna icke åberopas, ty aldrig hafva R. St. sammankommit med så stora tillgångar alt disponera som nu; men det synes nästan, sorn dessa stora tillgångar gjort 11. St. ännu hushållsak ligare, lika med mången rik man, som synnerligen fäster sig vid småsaker och tror sig kunna öka sin förmögenhet