Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad. med någon särskild framställning af mitt förslag, utan conformerar mig i hufvudsaken med bans, öfvertygad om att det utgör hvad som måhända är praktiskt för närvar, tid ocb ej farligt, ej heller lör litet i relormväg; men jag tror, att då Utsk. får detta förslag till behandling, i händelse det godkännes af R. o. Ad. såsom dess gemensamma tanke, så är det naturligt att Utsk. lärer, vid sammanjemkningen med de öfriga Ståndens tankar i detta ämne, bereda möjlighet för R. o. Ad. att antaga det sorn Utsk. första gången framställde till R. St. Då jag således i luifvudsaken bar förenat mig i den åsigt, som Hr von Hartmansdorff framställt, så följer deraf naturligen, att jag bar anmärkn:r att göra mot de förslag, som bär i dag ånyo blifvit framställda af Frih. Hamilton ocb Frih. Sprengtporten. Emot Frih, Sprengtporten förslag bar jag blott en anmärkn. att göra, nemi. att det är uppfaltadt i så allmänna termer, att det verkligen inclnderar alla de öfriga sorn äro gjorda, ocb ett par tre dussin till, som skulle kunna göras, alla olika hvarandra, men ändå öfverensstämmande med Frihlns förslag till gemensam tanke. Det är en förtjenst, å ena sidan, alt Hr Fribtn verkligen bar uppfatmt allt hvad som utgör en önskan bos pluraliteten i detta fall; men bans förslag har det felet, alt Ulsk. ej deraf kan hafva någon särdeles ledning. Jag har bort Utsk.s ledamöter yrka, att det vore önskligt, att RiksSt;n, vid afgifvande af deras gemensamma tankar, ingingo så nära i detaljerna — ehuru icke alltför långt i detalj — att Utsk. deraf kunde skönja hvad som verkligen kunde vara majoritetens inom hvarje Stånd tanke.
Den 18 Junii f. m, 151 nen, och mera värd äo den; hvad innebar den val annat, än en underrättelse för PresteStåndet, hvars alla Ledamöter äro Embetsman,’ att de, såsom Stånd, endast äro till, för att, utan pröfning, säga ja till allt, som kan föreslås, eiler också upphöra att vara Stånd? hvad an» nät än en underrättelse till den stora pluraliteten af Ridderskapct och Adelil, att valet endast medgafs emellan att antingen, utan pröfning, säga ja till allt, eller också lefva utan bröd, utan Embetet, sorn ger brödet? och hvad annat än samma förklaring åt en stor del af BorgareStåndet, sorn äro Borgmästare eller Magistratsp^rsoner. Det är för Lagstiftningen ganska nyttigt, att Embetsman finnas bland Representanterna, emedan de äga, till stor del, en kännedom om allmänna ärender, som oftast behöfs för upplysningen; och i Sverige kunna icke, hvarken Civila eller Mililaira, eller Eclesiastika Embetsman uteslutas från Representationen. Vid denna beskaffenhet, och i en tid då fordringarne på Embetsmännernas böjlighet och lydnad går ända till denna grad af oförsynthet, är det också dubbelt vår pligt att mott den ; men vi gore det ilia om, genom antagande af val, och genom alltför stor inskränkning i personalen, vi skapa ett Riddarhus, som skulle bestå endast af höga Embetsman, Chefer och Kammarfavoriter, om sådane funnos; och af en för liten personal. Det är med nöje, som jag härvid förklarar, det jag alldeles tror, att ett sådant Riddarhus skulle icke ens öfverensstämma med vår Regerings esprit, om hvilken jag visserli - * .. r v" 152 Ven 18 Junii f. m. gen hyser bättre tankar, än man torde tilltro nvgj men Constitutioner göras icke blott för denna generation, utan för alla kommande: och vi äro derföre skyldige, att i klokhet och försigtighet icke blott rådfråga vårt eget behof, utan äfven möjligheten af kommande generationers. På alla dessa skäl tillstyrker jag ödmjukast, att Utskottets förslag om val matte afslås.
Skymning). Företa scenen. Tvänne borgare. FÖRSTA BORGAREN. God afton, du, hur' står det till? ANDRA BORGAREN (vid boddörren). Ingenting att säga därom i så oroliga tider, som dessa. FÖRSTA BORGAREN. Sörj den som vill. Ger Gud dag, så ger han råd. ANDRA BORGAREN. Ja den som bara hade råd att vänta! Polsk inkvartering, dryga utskylder, flickorna bakom lås och bom, onda tecken på himmelen, spöken som strida i luften, sjöfarten hindrad till Sverige. Usch! det fins en sorg på hvar fingerled den här tiden. Jag väntar bara att en vacker natt få se slottet dansa polska med domkyrkan på ett munkrep, för att alt i världen skall vara upp och ned, utom vi två. FÖRSTA BORGAREN. Ondt finnes det alltid, käre vän. Finnes det inte utom oss, så finnes det inom oss. "Ju strängare vår Herre uppfostrar oss", sade far min i tiden, "dess bättre menar han det med oss". Det säger biskopen också. Ni var inte i kyrkan i sista söndags. ANDRA BORGAREN. Hade annat att tänka på, träffade en svensk skutfarare, en rask karl, må du tro. Hertigen har knäckt herrarne i Sverige, och snart skall han komma hit också. FÖRSTA BORGAREN. Jo, jo, så säger man. Det fins många herrar i riket nu för tiden, och ju flere kockar dess sämre soppa, och vi äro soppan vi ANDRA BORGAREN. Som ätes opp ja. Låt se, låt se! Vet ni hvad, Jansson, det sker hiskeliga saker om natten, där omkring schavotten. FÖRSTA BORGAREN. Huh! Det mörknar redan! ANDRA BORGAREN. Jag har måst flytta min säng i ett annat rum, ty om midnatten tisslar och tasslar det jämt härutanför och lämnar oss ingen ro i huset. I går natt, Jansson... FÖRSTA BORGAREN. Nå, i går natt... ANDRA BORGAREN (stängande boden).
Besv,- o. Ekon.Utsk:ts Utlåt. N:o 161, i ani. af K. Skrifvelse med det af komiterade afgifna underd. Betänk, och Förslag ang:de koramunalst. yrelser. TI. Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att från Vällofl. BorgareSt:t ankommit 2 prot.-utdr., N:o 494 a för d. 26:te, 27:de och 28:de sisth Sept. och N:o 494 b för sistnämnde dag samt d. lista, 2:dra och 3idje dennes, innehållande dels nämnde BiksStis beslut röride förslagen till förordningar om kommunalstyrelser på landet och i stad, dels inbjudningar till MedStin att samma beslut biträda. Härvid anmälte sig och yttrade Hr Hjärne: Den BorgareSt:ts inbjudning, som nu blifvit, föredragen, hemställer jag måtte behandlas på så sätt, att vid föredragningen af hvarje särskild § meddelas det beslut, BorgareStit deröfver fattat. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, förmälte, att hvad Hr Hjärne nu föreslagit, eller att de ifrågav:de inbjudningarne skulle på det sätt behandlas, att BorgareStits beslut tillkännagåfves och foges i öfvervägande i sammanhang med pröfningen af de särskilda §§:ne i de båda förordmsförslagen, så att svaren å inbjudningarne komme att innefattas uti B, o. Adins beslut öfver desse förslag, torde böra vinna tillämpning i afside å den af K. o. Ad. ännu ej pröfvade delen af det första förordmsförslaget samt hela det andra förslaget, men att det, till följd af BorgareStits första inbjudning, derutöfver Den 4 Oktober.
Till ConstitutivnS - Utskottet: Herr Justitiä Ombudsmannens Memorial med föirägan cm desi behöiiga wistelseort, dä Riksdag cnu o si-ldcs än i Hufwudstaden hålles. Lil tvprw kx protocollo ^f. O. Valsrius. Uppläst hos Höcikoff. Ridd. och Adeln d. 9 Aug. r8ro. Preste.Ständet d. 9 Borgare-Sländet d. 9 Bondc-Ständet d. 9 -> » Wördsamt MemvklaU ^cnstitutions-Utskokier sär härmed afgifwa sill wörds mma utlärande, i anledning af samtelig» RikSStäntens rcwisi af Riksens Ständers Justitiä-Ombudsmans, Commcndcurens af Wasa-Orden med Skora Korset, Friherre Lars August Mannerheim-, till Riksens Ständer, ingifne Memorial, hwari Den 8 Aug. 25 mari bemälte Herr Friherre utbeder sig Riksens länders förordnande, huruwida, sedan han, i stöd af 79^e §., säsom sin Ätts hufwudman, sig wid Riksdagen infunnit, men 24 §. i Instruktionen för Riksens Ständers Justitiä-Ombudsman förcskrifwer, att hans wistelseort stkall wara i Hnfwudstaden, Rik, sens Ständer finna i behörig ordning, att han sitt embete säsom Justitiä-Ombudsman sjelf mä nköfwa ä den ort, ber Riksens Ständer till Riksdag församlade äro. Uskottet har wid jemförelse af denna fraga med den iz:de §:n i Justitiä.
17 gen utmärkt såsom goda och för Flottorna användbara, och hvilka Kronan borde förbehålla sig att få * i mon af behof, afhemta, emot betalning efter bestämd Taxa, för det qvantum virke i Cubik-fot, sorn. af hvarje träd erhålles; men att Rikets Ständer deremot jemväl, i likhet med Öfverste af Borneman , ansågo * det samma fria dispositions-rätt ej kunde innehafvartte af Kronohemman och Boställen tillerkännas, enär dessa icke egde Sjelfva jorden och således icke eller borde kunna förvärfva egande rätt till den derå Växande Skog, utan trodde Rikets Ständer* att vid hvad i delilia del om sådana Hemman och Boställen hittills Varit stadgadt* borde förblifva* likväl med den förändring* att Inliehafvarné borde* så Väl i afseende på betalningen för det virke, Som för Kronans räkning hugges, sorn i afseende på {naemier och gratificationer, få åtnjuta eualanda förmoner* som egare af Skatte-jord beviljas, samt att, då Kröno-jord hädanefter inlöses till Skatte, fri dispositiöns-rätt öfver derå växande Ekskog borde köparen tillerkännas* emot det han derföre, enligt samma grunder, som för egare af Skattejord blefve bestämda* erlade serskild lö* Bih. till R. St. No S5i sen utöfver den vanliga Skatteköpe-skillingen. för jorden.
Undertecknad RiddarhusSecreterare: Ehuru 2:ne Ledamöter af RiddarhusUtskottet redan uplyst, att Grefve Horns ifrågavarande Memorial aldrig blifvit till RiddarhusUtskottet remitteradt, anser jag mig dock skyldig, att, jemte vitsordande deraf, vördsamt tillkännagifva, att Ridderskapet och Adeln, vid föredragning af Grefve Horns nyssnämnde Memorial den 4 sisth December e. m., utan att ens någon fråga om Remiss deraf upstod, endast beslöt anmoda RiddarhusUtskottet, att från RiddarhusDirectionen infordra, samt till Ridderskapet och Adeln afgifva upplysning om och hvilka åtgärder RiddarhusDirectionen vidtagit, i afseende å den nuvarande RiddarhusOrd - Den 12 Januari i. ningens promulgerande. I öfverensstämmelse härmed blef ProtocollsUtdrag uppsatt, den 8 sisth December f. m. inför Ridderskapet och Adeln justeradt, samt derefter till RiddarhusUtskottet afsändt. Utskottet bar nu alldeles efter ordalydelsen fullgjort Ridderskapels och Adelns föreskrift. Någon återremiss bor väl således ej kunna sättas i fråga. Att åter, såsom Grefve Horn nu begärt, särskilt remittera dess Memorial till Utskottet, torde, vid närmare eftersinnande, synas mindre lämpligt, men ankommer i öfrigt helt och hållit på Ridderskapels och Adelns eget upplysta bedömmande. Grefve Horn: Jag bar ej kommit i tillfälle, att se ordalydelsen af remissen ; men jag har nu funnit, att den ej varit i enlighet med mitt Memorial, som jag dock anser, att den bordt vara. Grefve Frölich, David: Det är endast i afseende på hvad Herr Cederschjöld anfört, som jag begärt ordet. Han bär gifvit upplysning om tillvarelsen afen Originalhandling, som han fått se i HofCancellersExpeditionen, och den lian den 28 November gaf tillkänna ej fanns. Herr Grefve af Wetterstedt yttrade sig vid samma tillfälle om samma fråga.
Ridderskapet och Adeln, Högvördiga PrestStåndet och Hedervärda BondeStåndet hafva till Utskottet återremitcerat dess ofvannämnde Betänkande, hvarvid anmärkningar blifvit gjorde: hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln, af Herrar G, af Brinkman och P. G. Cederschöld y hos Högvördiga PrestStåndet af Pierr Prosten Svedelius, Pierr Comminister Bergegren, Herr Professor Forssell och Pierr ProsLen Doctor Froberg; samt hos Hedervärda BondeStåndet af Riksdagsfullmägtige Nils Månsson frän Malmöhus Län, Berg från Bohus Län, Anders Danielsson från Elfborgs Län och Johan Longberg från Gefleborgs Län. Herr af Brinkman anser Utskottet hafva omfattat sådana förslag, som ej med dess yttrade grundsatser stå i förening, enär LTtskottet först antagit, att vid all Lagstiftning den största möjliga consequence bör iakttagas, hvartill, enligt Pierr af Brinkmans tanka, hörer, att inga andra Lagar göras, än de, som innehålla bestämda föreskrifter och 850 Besv, och Ekon, Utsk, Betänhanden, åsyfta enkel verkställighet, men sedermera tillstyrkt förbud emot bruket af sädana utländska varor, som äro till införsel i Riket •förbudne. Herr af Brinkman förmenar, alt ett sådant förbud vore ganska svårt, om ej omöjligt, att handhafva, underkastadt så mångå illusioner och åtföljdt af så många chicaner, att han för den executiva tuagtens lugn afstyrfeer dess antagande. Den åtskillnad, som Utskottet antagit emellan förbrukning af Caffe i eget hus med eller utan sällskap, anser Herr af Brinkman mindre redbar, och tror att den, som ej sjelfvilligt mägtar lyfta sig till oberoende af andras fördomar och bruk, skall äfven ej genom tvångslagar kunna förbindas till tarflighet och sparsamhet, utan söka anledning att gäcka Författningens afsigt, då antingen Lagen måsta hvila, eller angifvelser och åtal intränga i husliga kretsar.
Discourserna mindre städade uttryck fällas, och jag anser ProtocollsJ usteringens ändamål, bland annat vara, att hvar och en må äga tillfälle rigtigare uppställa sådana uttryck, utan att jag likväl derför försvarar, det man sätter sig i nödvändighet alt begagna denna utväg. Jag tror att liela denna obehagliga öfverläggning skulle bringas till slut, om Herr Grefven och LandtMarskalken nu, sedan Ridderskapet och Adeln erhållit kännedom af Grefve Mörners uttryck, sådant det finnes uti det i dag justerade Protocollet, täcktes förnya framställningen, huruvida det af Ridderskapet och Adeln ogillades. 373 Ven 27 Jarmar ii. Alt det här nu mera ej kan blifva fråga om något annat Grefve Mörners yttrande, anser jag vara satt utan tvifvel. Friherre Stael von Holstein, Corfitz Ludvig: Efter mitt begrepp har denna öfverläggning nu mera öfvergått till en tvist om ord. J)å Grefve Mörner redan förklarat, att han icke haft för afsigt att någon härstädes förolämpa, anser jag all vidare pröfning af hans yttrande, orden må hafva fallit huru som hellst, vara öfverflödig, och då jag tyckt mig finna att Friherre Anckarsvärd med denna förklaring varit tillfredsställd, samt Herr Grefven och LandtMarskalken redan en gång gjordt Proposition derpå, att saken matte förfalla; så får jag för min del anhålla, att en förnyad lika beskaffad Proposition må af Herr Grefven och LandtMarskalken framställas. Herr Hjerta, J. G.: Jag hade ej ämnat höja min röst bland Ridderskapet och Adeln; den kan ej vara öfvertygande, ty den är en ung mans; men den är den goda viljans, och skall kan hända ej misshaga, då den aldrig skall blifva partiandans eller egenkärlekens. Jag anser mig böra fästa Ridderskapels och Adelns uppmärksamhet på 53 §. i Riksdagsordningen, som är ganska tydelig, och hvilken jag anhåller måtte uppläsas. I anledning häraf upplästes 53 §. i Riksdagsordningen, hvarefter Herr Hjerta fortfor:
Men jag vet icke 0111 det kan utgöra föremål för bordläggning, då det blott innehåller bevekelsegrunderna till en redan väckt motion. Gr. Lagerbjelke: Jag begärde detta anförande på bordet egentligen derföre att jag ansåg R. o. Ad. derigenom bättre komma i tillfälle att taga kännedom deraf än genom en upläsning in Pleno. Men örn Hr von Hartmansdorff i allt fall yrkar upläsning af sitt anförande, så vill jag för min del gerna afstå ifrån den begärda bordläggningen.“ Det nu af Hr von Hartmansdorff aflemnade skriftliga anförande blef härefter upläst och befanns sålydande: Då jag väckte motion om ett Ecklesiastik-Colbgii inrättande, förbehöll jag mig, att få närmare upgifva grunderna för mitt förslag, hvilket jag nu vill göra. Det är ej af likgiltighet, som jag varit en tyst åhörare af de öfverläggningar, som, vid denna Riksdag, hållits, rörande Svenska kyrkans brister, och ulvägarne att dem afhjelpa. Mitt stillatigande har härrört, dels af oförmåga att, under min sjuklighet, deltaga i striderna, dels af min öfvertygelse att vår kyrka icke kan, med framgång, reformeras, förmedelst medlemmarnes söndring, genom den påyrkade Religionsfriheten. Jag tror tvertom, alt det är inora kyrkan sjelf, och genom hennes egna medlemmar, som bennes reformation nu, ej mindre än i Luthers tid, bör och kan rätteligen åstadkommas. Det är ingen egenhet för henne, utan det är, efter min tanke, förhållandet nied hvarje samfund, större eller mindre, emedan dess egna medlemmar äro de enda, som hafva nog kännedom af saker och personer, samt nog kärlek för sjelfva inrättningen, för att kunna väl utföra det svåra updraget. Ingen annan kan heller hafva den ihärdighet, det mod och den sjelfförsakelse, som dertill erfordras.
Jag tror således ingalunda, att detta stadgande af de allmänna valen kan med skäl anföras såsom ett bevis på förslagets oantaglighet. Jag har uti här utkomna skrifter sett uppgifvet, att den lägsta valcensus i England förenFreeholder skulle vara 10 £ St.; men jag tror, att den för honom uppgår endast till 2 £ St., som efter kurs ungefärligen motsvarar 40 r:dr rgs, hvilket, jemfördt med förhållandet här och med betraktande af lefnadsbehofvens större dyrhet i England, kan anses i det närmaste motsvara 10 r:dr hos oss. Det uppgifne förhållandet i Eng - Den 28 Augusti. 47 land härleder sig troligen derifrån, att då parlamenlsförändringen år 1830 der ägde rum, blef valcensus för de s. k. Copy-holders, som då erhöllo valrätt, bestämd till 10 £, under bibehållande för Free-holders af deras gamla valcensus. Det bar bär blifvit klandradt, alt den som har valrätt, äfven är valbar. Delta stadgande synes visserligen kunna vara underkastadt olika meningar, då man för valbarheten vill hafva en högre qvaliflcalion, än för rättigheten att få deltaga i val; men Utsk. utgick från den åsigten, att just denna ringa qvalitication vore behöflig för inträde af kunskaper, af insigter, af snillet, hvilkas innehafvare inom vårt land äro föga begåfvade med rikedom, och således ofta skulle blifvit uteslutne från möjligheten att blifva valde, genom bestämmande af en sådan census, som närmat sig förhållandet i England, der census för att blifva vald till parlamentsledamot utgör (100 £ St., eller omkring 7000 r:dr sv. l):co årlig inkomst. Denna var Ulsk:s åsigt i detta hänsende; och jag föreställer mig, att inkasten emot den med lätthet molas af motiverna. Man förebrår förslaget äfven, att den andra kammaren är ett Utsk. af den första.
M. med afstde å förekomne omständigheter, såsom tilläfventyrs den att efter sednaste Riksdag eller sistlidne år, Norrbottens läne-residens förflyttats från Piteå till Luleå, ansett sig böra alternativt föreslå Luleå såsom säte för samma skola. Om redan förut omständigheterna kuunat så högt tala för sistnämnde ort, bör all tvekan om lämpligheten af densamma förfalla i händelse R. St:r; efter hvad anledn. är att antaga, bifalla StatsUtsk:s tillstyrkan om uprättandet af två högre Elemeutar-läroverk i norra delen af Hernösands stift med residens-staden i Westerbottens län, Den 21 November f. m. eller Umeå, såsom säte för det ena. Ej Piteå, utan Norrbottens nuv:de läne-residens Luleå, är af dessa bägge städer den som ligger närmast medelpunkten af landet norr om Umeå, och vid skärskådande af förhållandena i öfrigt visar sig ieke allenast att Luleå är i alla afs:den den tjenligaste platsen för det nordligaste af Rikets tillernade högre läroverk utan ock att detsammas förläggande till Piteå sannolikt skulle hvarken nu eller i framtiden lända till väsentligt gagn för andra än stadens egna och den närmast kringliggande traktens innevånare, i följd hvaraf läroverket blefve onyttigt för största delen af dem för hvilka det varit afsedt. Vid granskning af vederbörandes redogörelser för skolorna i Westeroch Norrbottens län finner man att antalet af lärjungar i det förra länets, i residensstaden Umeå belägne skola öfverstigit sammanlagda antalet af lärjungar uti de tre skolorna i Piteå, Luleå och Haparanda i det sednare länet; att skolan i Umeå, med Rektor, 4 Kolleger och en Dupplikant, varit besökt af ungefär dubbelt så många lärjungar som skolan i Piteå, med Rektor och 4 Kolleger; och att af 41 lärjungar, som under 15 år afgått från sistnämnde skola till högre läroverk, endast 7 varit från Westerbottens län.
Besv. och Ekon.-Utsk. Betänkande, N.-o 52. 7 vadstaden ankommande landtmannävaror icke må lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 21 Oetober 1844- Häremot anmäldes reservation af Riksdagsfullmäktige!! Matts Perssen från Stockholms Län. Auli. till Exp. Etisk. elen 22 Oct. kl. 4 e. 111. Betänkande, i anledning af vackt motion om, ifrån utrikes ort inkommande, äkta Bokgulds controll-behandlin g. Från Vällofl. Borgare-Ståndet harv Utskottet fått emottaga en af Herr C. G. Gustafsson väckt motion, hvaruti öfverklagas de olägenheter, hvilka den inhemska tillverkaren af äkta bokguld är underkastad, derigenom att, då den Svenska tillverkningen, på grund af en Kongl. Majrts skrifvelse af år 1 ^58, är bunden af betsämmelsenom dukats, eller a3 karats och tre gräns finhethos Madguldet, det utländska, i anseende till halten, icke är underkastadt, någon undersökning, samt derföre äfven bevisligen funnits hålla blott 22 karat; oell har motionären ansett detta förhållande försäkra åt den utländska tillverkaren en afgjord öfvervigt öfver den inhemske. Till afhjelpande häraf har han föreslagit, att det utländska bokguld, som införes, måtte blifva undersökt ocb, ifall det ej befinnes hålla dukats finhet, varda confisceradt. Utskottet har tagit denna motion i öfvervägande och funnit ej allenast motionärens framställning grundad, utan äfven utredt,genom Utskottet delgifna vetenskapliga och techniska, upplysningar, att encontroll å det utländska, såväl som å det inhemska bladguldet, är verkställbar, åtminstone så, att, icke i stort, underslef eller svek dermed kan ega rum. Utskottet får fördenskull vördsamt tillstyrka Rikets Högloft. Ständer att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla den önskan, att Kongl.
De små 8-10 åringwnn få här en bilderbolr, som i sin geme hm ett viss värde därigenom, att den gnnslra goda riminnde testen gifver dem en riktigt bra liten lärolriirs i blomsterodling och annan t~ädgaïdsskötsel. Bilderna förefalla oss också något finme och Bättre, an ' de briilra vara i böcker af detta slag. Den niibbige Kicki af Farbror J o l m Pris 1 krona. Farbror John bjuder har sina små vanner, 6-8 4rig.a gossar och flickor, pli en lustig berattelse om en t u p p ~ c k l i n g, h-ilken af ett par små barn blef iklädd soldatuniform och sedm utslappt i världen. Tuppkycklingens öden och ahentyr under denna hans utflykt &amp; O mycket lustigt både tecknade och beskrifne. Vi kunna ock&amp; med glädje meddela, att både denna och flera böcker af s m a slag äro i &amp; r bättre och starkare inbundna, iin de pläga vara. Bliiinniski~~~s egna kraft af S a m e 2 Smiles. Sveosli bearbetning af G. Svedenis. Pris hiift. Dfan kan utan öfverdrift siiga, att bland de basta böcker, som kunna sättas i hiinderna pli den mognare ungdomen ar Samuel S r d e s ~ S e l f Helps. Därför hälsa vi med nöje en god svensk bearbetning af densamma, som i år utkommit, och som innehåller ett för don svenska öfversättningen sikrskildt utarbetadt kapitel om: &amp; wxka stormän från fattiga heiii~. Förf. söker att hos ungdomen väcka ihärdighet att öfrervinna svbigheter, förtroende till den egna kraftens förmåga att medels ärliga och adla sträfvanden vinna frarnghg i viidden, samt framför allt söker han visa att i kiirleken till arbetet ligger hvarje inii~uiislcas vag till den sanna lyckan i denna värld. Förf. anför till stöd biografiska exempel från alla tider och liinder. Hvarje varinhjiirtad ung man.