Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
i anseende lill deras tjenstgöring vid lånekontoren, slängde från all annan, fortkomst på tjenstemannabanan; samt alt, då härtill komme, att fullmägtige kunna, när de så för godt finna, ulan orsak, sorn innefattar anledning till åtal, från befattningen vid lånekontoret återkalla ett banko-ombud, innehafvurne af ifrågavarande, otvilvelaktigt bland de ansvarsfullaste befattningar inom banko-verket, och hos hvilka, mer än vid många andra beställningar, oberoende äfven torde vara af nöden, sålunda befinna sig i en sämre och osäkrare ställning, än bankens öfrige med fullmagter försedde tjenstemän. Bankens under-styrelse, i ämnet hörd, har, under åberopande deraf, att banko-ombuden vore berättigade alt avancera i sin tour inom banko-verket, afstyrkt bifall till berörde i molionerne framställde förslag, men, med afseende derå, att benämningan ”Banko-ombud” icke gerna begagnades annorlunda än i skrift, samt då det syntes vara med banko-verkets anseende mera öfverensstämmande, om innehafvarne af de onekligen ganska mngtpåliggande banko-ombudsbefatlningarne egde samma benämning, som de högste tjensteinännen inom det veik, hvars angelägenheter skola genom ombuden i landsorlerne till en del ombesörjas, föreslagit, det benämningen af bankoombud vid lånekontoren i Götheborg och Malmö mätte förändras till Banketts kommissarie vid nämnde lånekontor, dock utan alt innehafvarne af dessa befattningar blefve kommissarier i banken eller egde rättighet att beräkna tour till högre kommissarielön derstädes, förr än de, vid inträffand* ledighet, uppå skeende ansökning, dertill befordrades, samt i verklig kommissarie-ljenstgöring inom det egentliga banko-verket inginge, hvarintill de endast borde bibehålla den tour i banken, som, enligt nu gällande stadganden, lillkomme deras der innehafvande grad.
Sådana omständigheter måste verka nedslående på hvarje sann fosterlandsvän, och det är derföre jag icke kan underlåta att med min röst understödja ett förslag, som på eli enkelt och med rättvisans fordringar öfverensstämmande sätt vill bereda lindring i denna så hardt beskattade jords bördor. Gr. Sparre, Erik: I frågan om nyttan, ändamålsenligheten, till och med nödvändigheten af en åtgärd i den riktning motionären här föreslagit, är jag af väsendtlig olika mening med de talare som yrkat afslag å nu förevarrde betänk. Jag tror lika med Gr. Björnstjerna, all en förändring i jordens beskattning är nödvändig, att en nedsättning af grundräntorna för vissa hemman, hvilka f. n. äro för tungt beskattade, är i högsta grad af behofvet påkallad. Jag får äfven vitsorda det af nämnde Gr. upgifna förhållande, att Hera kronoskattehemman äro så tungt beskattade, att egarne deraf uplåta deni lill brukning under en lid ulan allt arrende. Att så är förhållandet med flera hemman af denna jordnatur känner jag speciel!. Del kan icke heller bestridas alt olikheten i beskattningen alstrar en viss afundsamhet, en viss bitterhet hos de egare, hvilka fiuna sin jord så tryckande skattlagd, under det de se andre jordegare, innehafvare af den s. k. privilegierade jorden, vara från en mängd skattebördor alldeles befriade. Jag tror alt det tillhör en försigtig och förutseende lagstiftning att söka rätta och ändra sådana förhållanden, som upväcka afvoghet och bitterhet hos en del af samhällets medlemmar. Alt bibehålla en så i ögoneu fallande olikhet i rättigheter, som emellan egarne af den privilegierade och icke privilegierade jorden f. n. eger rum,öfverenss(ämmer icke mera med tidsbegreppen och lagstiftaren handlade försigtigt om han i tid sökte afhjelpa denna olikhet. Tilläfventyrs kunde eljest den dag komma,då man med våld tog hvad man icke lyckats i godo och emot ersättning bekomma. En sådan dag kan verkligen inträffa Mine Hrr! och helt nyligen har en af Europas mäktigaste och i civilisation längst framskridne nalionar, nemi.
StatsUtsk:s utlåt. JV:o 22g bifölls. Vid förnyad föredragning af BancoUtsk:s d. 2.5 sisth Aug. e. m. på bordet lagda betänk. JX:o 28 i anledn. af Gr. Pipers, C. F., motion, angtde ytterligare ersättning till Öfverstelieutcn. G. U. Adlerstam för det lidande, som genom en rättegång med R. St:s Bank skall blifvit bemälde Öfverstelieuten. förorsakadt, blef samma betänk, af R. o. Ad bifallet. i3 II. 2 Den i September. Ånyo föredrogs och bifölls LagUtskrs d. ?.j sisth Aug. e. ra. på bordet lagda utlåt. N:o 108 i anledn. af dels gjorda anmärkningar vid Utsk:s betänk. ]M:o 72 öfver väckta motioner, ang:de inrättande af förmyndarekamrar, dels ock i sammanhang med berörde anmärkningar gjorda förslag till ändring af 22 cap. 1 och 4 SS Ärfdabm. Vid förnyad föredragning af BondeStts d. 25 sistl. Aug. på bordet lagda prot.utdr. med inbjudning till de öfriga Medstånden att instämma uti BondeSt:s i anledn. af den till StatsUtskts utlåt. N:o 2o5 hörande bilaga N:o 208 fattade beslut, att mantalspenningarna samt lagmansoch häradsh.- räntan skola alldeles upphöra, m. m., fann R. o. Ad. icke för godt att uti nämnde beslut instämma. Föredrogs ånyo LagUtskts Jen 28 sistl. Aug. på bordet lagda utlåt. JNto 109 i anledn. af anmärkningar vid Utskrs betänk. N:o 70 öfver väckta motioner om tillägg till 23 cap. 1 § Ärfdabm i afseende å förmyndares redovisningsskyldighet. Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh., begärde, att Hr Strussenfelts reservation måtte uppläsas, hvilket skedde. Frih. Ehrenborgh:
Det är icke heller svårt att förutse, huru ett dylikt förbud skulle eluderas, så länge beliofvet af borgensförbindelserna praktiskt gjorde sig gällande. Åtskilliga penningeanstalters försök att motverka borgensväsendet hafva nemligen redan fästat allmänhetens uppmärksamhet på de medel, som för sådant ändamål kunna begagnas, och hvilka hufvudsakligen äro trenne, nemligen: användande af vexelns form för skuldförbindelser, hvarvid accepten och endossementet fullkomligt ersätta borgensförbindelsen i dess strängaste form, skuldsedelns undertecknande af löftesmännen, jemte gäldenären, såsom medgäldenärer, och slutligen utbyte af fingerade skuldsedlar att begagnas såsom vid gäldenärens skuldsedel bilagda hypothek. Genom ett onaturligt förbud skulle man sålunda framkalla en falsk form för löftesmännens ansvarighet; men det kan ej vara tvifvelaktigt, hvilketdera som är för allmänna krediten nyttigare, antingen att hvarje transaktion har sin naturliga form och sitt egentliga namn, eller att en viss förbindelse, nemligen borgens - 8 Lag-Utskottets Betänkande N:o 56. förbindelsen, tvingas att alltid förekomma under en förklädnad, till följd hvaraf dess hemliga närvaro kunde vid hvarje lånetransaktion befaras. På dessa nu anförda skäl får Utskottet vördsamt hemställa, att ifrågavarande motioner måtte af Bikets Ständer lemnäs utan vidare afseende. Stockholm den 19 Maj 1866. Ank. till Exp.-Utsk. den 19 Maj 1866. kl. 6 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om ett lagstadgande angående belåning af varor, som af egaren blifvit under visst vilkor hos annan man eller allmän inrättning i förvar upplagda. I en hos Vällofliga Borgare-Ståndet väckt och till Lag-Utskottet remitterad motion (N:o 156) har Herr Waern anhållit om en förklaring eller ändring af nu gällande lags bestämmelser angående varubelåning.
Det synes mig också hafva varit skäl, att Utsk:t jemväl och i sammanhang med denna fråga behandlat öfriga motioner i samma rigtning, t. ex. den o 11 lifregements-husarers ställande på vakans. Bland motiverna för den nu förevarande framställningen förekommer i Utsk:ts Utlåt, följande: »vid hvilket förhållande det synes lämpligt att de anordningar, som skulle blifva en följd af den ifrågasatta förändringen, i tid förberedas.» Jag kari icke föreställa mig annat, än att, om R. St:r inväntade den Kongl. Proposm i ämnet, så skulle ändock tillräcklig tid finnas att kunna vidtaga de förberedande åtgärderna. Men äfven om det icke skulle medhinnas, anser jag dock vigtigare, att R. St:r icke fatta något förhastadt beslut. Den enda olägenhet, som kan uppstå, är att det regemente, som skall sitta upp i stället för Smålands husarer, ett eller par år icke kommer att blifva så fullständigt. På grund af dessa, äfvensom de i min reservation anförda skäl, anhåller jag, i likhet med föregående talare, om afslag. Hr Lagerhjelm, Gustaf: Ehuru jag med största uppmärksamhet genomläst Allm. Besv.- o. Ekon.-Utslcts Betänk., har jag icke lyckats finna några bindande skäl, hvilka ligga till grund för Utslcts beslut att föreslå R. St:r, att hos K. M. i underdånighet förorda en sådan anordning, hvarigenom Smålands husar-regemente förvandlas till infanteri, i likhet med den redan afslutne delen af detta regemente. Det måtte således förefinnas några andra skäl än de af Utsk:t uppgifne, som kunnat föranleda till sådan åtgärd, och med någon uppmärksamhet kan man läsa mellan raderna, att förslag äro å bane, som skulle medföra stora genomgripande förändringar af en del af det nuvarande indelta kavalleriets organisation; — men! då härom ej något är i Utsk:ts Betänk, vidrördt, ej heller någon plan för R. St:r framlagd,— måste jag nu inskränka inig att endast bemöta Utsk:ts motiver, i hvad de röra sjelfva motionen.
Månget kekymmer bodde i Miriams fattiga hem, men stundom kom en resande från Bassora och hemtade henne helsningar från Sindbad och då stärktes hennes mod och hon gladdes att barnen vexte och blefvo hoppgifvande. Stundom tänkte hon väl med bekymmer på den kommande dagen; men deremellan arbetade hon förtröstansfullt för sina barn och drömde om den fröjdedag då Sindbad skulle komma hem. Men Fatima vandrade kring torg och gator och skrek och klagade: „Ve, ve den faderlösa, henne förtrampa alla“ och nu utgjöt hon en flod af tårar. „Se denna Miriam, huru hon handterar min flicka. Endast dadlar ger hon henne till mats, och se hennes slöja, är det tyg för en ung flicka? Hvad lycka kan hon göra i verlden då hon brukar skor som skulle anstå en bärare? Hurudan olja bestås i hennes bad, luktar den väl som om den i all sin tid nalkats rosor?“ Och folket som hörde henne undrade och sade: „stackars moder, hvem är den onda qvinnan som så misshandlar hennes faderlösa barn. Jaså, Sindbads hustru, ja, ja, han är borta sjelf så får hon fara fram hur hon vill. Stackars Fatima“. „Ack ja“, fortfor Fatima, „der stoja hennes barn hela dagen, att min späda blomma ej får en blund på sina kuddar. Der skall det stackars, klena barnet nödgas bo i samma rum, der Miriams minsta unge krällar på golfvet, och icke ens en sån der pelskoft bestås åt henne, att ha på sig i det dragiga rummet när det är kallt väder, och sådana äro dock så i bruk nu för tiden. Men så är det, den faderlösa förtrampas af alla“ och åter utgjöt hon strida tårar. Och Fatima tog sin dotter vid handen och sade: „gråt dock icke mitt arma barn! Allah skyddar de värnlösa, han skall förkrossa dem, som bedröfva enkor och faderlösa. Min största sorg är dock den, att när du skall lefva med elaka menniskor, rädes jag du sjelf blir elak. Må deras mödrars grafvar bli orenade, dessa döttrar af hyndor“.
Ine, äfvensom lönerne vid Sekreterareoch Advokatfiskals-tjensterne i Bergs-kollegium, hvilka borde indragas, samt skillnaden emellan den å Kommers-kollegii stat nu uppförda Advokatfiskals-lön och den Ombudsmans-lön, som i stället ansetts böra utgå af Manufaktur-diskontens medel, med rättighet för dem, hvilkas löner sålunda i sin helhet eller till en del å indragningsstaten förflyttas, att i vanlig ordning derifrån uppbära dessa lönebelopp, intill dess de afgå eller till motsvarande eller högre löner befordras, ,och med iakttagande att, i händelse sådan förflyttning från indragningsstaten till ordinarie tjenst med ringare lön eger rum, endast löneskillnaden bör den befordrade från indragningsstaten tillgodokomma, dels att disponerade för öfriga tjenstår vid nämde embetsverk å Riksstatens hittills fastställda löneanslag intilldess dermed personal-regleringen enligt de nya staterna kan, i mån af afgång, fullständigt blifva tillvägabragt. Rikets Ständer hafva detta ärende i öfvervägande tagit och dervid funnit, att genom den föreslagna öfverflyttningen på allmänna indragningsstaten af lönerna för dem af Bergsoch Kommers-kollegiernes styrelse-personal, sorn icke skulle kunna i de nya Öfverstyrelserna bibehållas, äfvensom förvissa andra vid bemälde kollegier nu anställde tjenstemän, statsverket korame att till en början betungas med en årligen utgående kostnad, hvilken, ehuru dess belopp icke kan på förhand bestämmas, äfven i fördelaktigaste fäll skulle öfverstiga den besparing, som, efter hvad högstberörde nådiga proposition och dervid fogade Statsråds-protokoll öfver Civi härendén gifva vid handen, skulle genom löneregleringens för ifrågavarande tvenne Öfverstyrelse!' verkställande i enlighet med de af E. K.
I afseende ”på nyttan för orten, som i allmänhet har tunga och skrymmande varor alt afsätta, ”synes kanal-leden, som sätter hvarje punkt af de vidt utgrenade sjöarnes stränder i ”direkt beröring med afsättningsort, böra föredragas framför en jernväg, som skulle ”beröra jemförelsevis få punkter, och å hvilken transportkostnaden skulle blifva be”tydligt större än å kanal-leden.” Likaså har Jernvägs-kommiltéen, i fråga om östra stambanans riglning, uti icke ringa män grundat sin åsigt om dess läge på den förutsättningen, att Kinda kanal skulle komma lill utförande. Efter alt hafva anfört några andra skäl mot stambanans förläggande öster om sjön Sommen, yttrar Kommitléen i sitt betänkande, pag. 79: ”Kommittéen har dessutom, i afseende på denna fråga tagit i betraktande, att ”förslag redan är uppgjordt lill en för jemförelsevis ringa kostnad, i förening med ”pågående sjösänknings-arbelen, ulförbar sammanhängande vattenkommunikation från ”Linköping genom sjöarne Rengen, Jernlunden, Åsunden, Jutlern och Krön ända till ”Wimmerby, äfvensom från Åsunden lill Östersjön vid Gamleby, medelst hvilken se - Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 499 ”gelled midten af landet emellan östra stambanan och Östersjön kan erhålla en lika ”behöflig, som för denna orts produkter af hufvudsakligast trävaror beqväm och billig ”kommunikation med slättlandet, Göta kanal och äfven hafvet.” samt pag. 12 f: ”Då dessutom fråga är om den så kallade Kinda kanals bringande till verkställighet. och Wimmerby samt trakten deromkring, med en jemförelsevis ringa ”kostnad, derigenom kan erhålla en särdeles billig kommunikation till Göta kanal, ”samt möjligen älven genom Gamlebyviken till Östersjön, så minskas äfven bebofvet ”af en jernväg från denna trakt till Westervik.”
Herr Hjerta: Jag år till en stor del fö rekommen af den sista värde talaren Herr Mannerstam; och får således endast upplysa att den ständiga Markegången för 5 år, har StafslJtskottei icke ansett aig böra tillstyrka. Jag har med mycken fägnad hört Grefve Lövenhjelm erkänna, att det med praxis är öfverensstämmande, att det så tillgår som nu; denna praxis år så naturlig, att den ej bör rubbas. Först måste inkomsterne vara kände, innan man bestämmer utgifterne, och det är svårt för Statsutskottet, att reglera utgifterne innan man vet om Stånden ogilla sättet att beräkna inkomsterne, Derigenom lärer den nu öilige praxis vara - Den 25 April e. ml 56 i ra uppkommen, och af denna orsak, låra in-’ komsterne först hafva blifvit frainlagde. On Stånden gilla beiåkningarne, hvad de ordinair® inkomsterne angår, definitift, oell hvad de andra angår, förslagsvis, helst det i Befånkandet 8tår att desse senare blott förslagsvis åro upptagne; så kan jag ej finna hvarföre en så liktig sak skulle återremitteras eller hvila, om det irke är något man deruti vill förändra. Jag yrkar således bifall å Utskottets Betänkande. Herr Tham-. Herr Mannerstam har som jag tycker, just bevisat motsatsen af hvad han ville såga; ty då han medgifvit att det år Rik-> sens Stånder obetagit att upphäfva en af de inkomsttitlar, som uti Betänkandet äro nämnde, nemligen Brännvinsskatten , medgifver han äfven , att det år alldeles öfverflödigt att fast-* ställa Brånnvinsskattens belopp. RegeringsFormen h»r dessutom sagt, att den brist som uppkommer för StatsVeiket, skall genom bevillning fyllas; men har ej bestämdt sagt, hvaruti denna bevillning skall beslå. Friherre af Nordin har yttrat, att StatsUtskottet ej upptagit dessa summor, såsom någon säker beräkningsgrund.
Den var mig en plåga, emedan jag kände obehag öfver att endast svagt kunna återgälda den, och jag vet, att det var ur denna känsla af obehag, som fröt till våra senare missförstånd spirade. Redan från vår tidigaste ungdom kunde jag minnas, hur ofta jag hade förvånat mig öfver den underliga blandning af skygghet och tillitsfullhet, som fanns i denne mans väsen. När han vid ett tillfälle, som det jag ofvan skildrat, trädde in i mitt rum, minns jag, att han städse kastade en på en gång ängslig och forskande blick på mitt ansikte för att utröna, om jag mottog honom med nöje, eller om jag egentligen önskade honom dit pepparn växer. Han gjorde sig aldrig några särskilda illusioner i den vägen, och när jag lät honom förstå, att han var öfverflödig, gick han sin väg utan ett ord, alldeles som om detta varit den naturligaste sak i världen. Jag minns, hur denna hans undfallenhet för min person på en gång roade och retade mig. Hvarför han lämnade mig – ty jag såg mycket väl, att detta var fallet – har jag aldrig brytt mig om att efterforska. Jag vet endast, att jag ofta förvånade mig öfver, att hans intresse för mig icke slappades. Det tilltog tvärtom med åren, och jag kunde till sist icke värja mig för att röna intryck af denna tillgifvenhet, hvilken syntes kunna tåla äfven de hårdaste stötar, utan att afkylas. Men på samma gång som jag mottog hans vänskap, kunde jag ej undertrycka ett visst förakt för den naturliga öppenhet, hvarmed han visade, att han eftersträfvade den. Det syntes mig vara en omanlig svaghet att ej åtminstone kunna behålla skenet af att vara sig själf nog, och det fanns tillfällen, när jag äfven lät honom märka det. Emellertid gick det med vårt vänskapsförhållande som med så många andra: vi vande oss vid hvarandra. Behofvet att då och då träffas blef till sist ömsesidigt, och jag tror, att Sundin ansåg umgänget med mig som en ersättning för hvardagslifvets enahanda och banalitet. Vi träffades som af gemensam öfverenskommelse nästan alltid om aftnarna.
— " j, Syster, må intet tala bärom för nå 3 9 annan fjafoer sett eber. &lt;Sör nu, som eber lyster. " Zltlbra färaste bjärta, afta big för Syster IlTarga * reta. Du oet oäl, att fyon Ijafoer gjort spott af oss, od; bu minns oäl, boab b,ou sabe, bå oi talte på oår fyrfogårb S:t 3 ° f) afton — bå {jon såg bref fjon må göra, somtjon tjat samoete ocb, fan stå till. 3&lt;13 fan inte råba bärför. Eorbe tjänba att od? några anbra spefulla männisfor fyafoa fommit oss emellan od) söfa att oänba btft trofasta bjärta meb fagra orb odj förtal? 3ag ftcf ej så ofta tala meb big eller sfrifoa big till, aflbrafäraste gläbje, lifoäl Ijar bu mig till * sagt, att jag albrig sfulle toifla om bin tro; odj tjafoer jag af big såbant alla bågar funnit ocb, är berebb, så länge jag lefoer, att fyåtla mig oib ben trofjetseb, som bu mig tillsagt. (Dm bu oisfte, al (bra — ZTär jag speglar mig i ben lilla spegelen, som bu mig sänbe, tycfer jag mig oara lifare ett beläte än en männisfa. Du, min bästa fröjb, t / ar lagt big bjnpt i mitt bjärta. 3ag bjärfoes för ingen utan för 3Mg allena befänna, att jag förmår illa änba mitt 2Ioe JTtarta eller läsa mitt pater Zloster, utan 2) u fommer mig i bågen. 3a, i själfoa mässan fommer mig före JDitt täcfeliga ansifte odj oårt farliga umgänge. 3 9 tycfer jag fan icfe sfrifta mig för någon annan männisfa. 3ungfru UTaria, Sancta Birgitta odj fjimmefeus £jär
6;o ©fulDebref af alla (Tag, goDfänDe räfningar, goDfänDe eller protejTe# raDe weplar od) enffilDa aöftgnationer, De må innefyafwaé af en(fi(De perfoner eller publife ^erf, böra, Då De för ©omare od) (£pfecutorer upwifaö, förfeö meD flämplaDt papper t följanDe progreéfion, Dod: beräfnaDt enDaft efter Det capitabbelopp, i affeenDe fjmarå upvifanDet äger rum: från od) meD 25 till ocf) meD 50 fK:Dr . — 6. — Derutöfver för fywarfe fulla 25 £K:Dc . — 3. — härifrån unDantagaö lifwäl ©fulDebref unDer 25 £K:Dr, forn äro från flämplaDt papper fria; od) DfmananförDa $ör(Trifningar, löpanDe ©eDlar m. m., forn, när De t (Eoncurfer upteé, ef böra befväraö meD fyögre flämplaDt papper, än för warn liga bilagor. SlnDre 33 SlnDre SRäfningar, forn cj äro acccptcraDe, tillifa meD cnfTilbe perfoncré 93ref t fjauDel odj roanDel, famt unDfångne qpittencer öfrocr erlagD betalning, förfeS meD charta. Da De till Spfecutoret od) SDomflolar ingifroaé fåfom bila 7:o ^rima-roejelar jfrifroaö på jlämplaDt papper efter neDanftåenDe £artf: s sssr CTfc • O fil O"' ^ ti 0 4^ TT ■ä> ?§ ö 0 J
Man bör tillse, att tallrikarne, om de äro målade, ställas så, att mönstret vändes riktigt mot åskådaren o c h ej står på hufvudet, att hon lägger de omsorgsfullt putsade knifvarne, gafflarne o c h skedarne lika o c h regelbundet, sedermera att kuverten dukas på samma afstånd o c h midt emot hvar andra, o c h att h o n ställer stolarne litet pä afstånd från bordet och rätt framför kuvertet. Osnygghet, oordning o c h brist på symmetri äro på ett dukadt bord för ett vid bättre vant öga det samma som dåligt lagad mat för en förfinad gom. att stiga upp o c h sjelf visa henne, huru h o n skall utföra den begärda tjenst, hvilken hon utfört dåligt, på det rätta sättet. Från början bör man gå mycket grundligt till väga, icke öfverse med något fel, utan låta tjenstflickan så länge göra om, hvad som brister, till dess hon utför det till full belåtenhet. Första gången flickan tillätes uppassa i gästers närvaro bör vara vid en enklare måltid, som beslår af soppa, fisk, kött o c h desert. Framför allt b ö r man vara öfvertygad om, att hon förstår att komma riktigt in i rummet med, en besatt bricka. Jag har sett mången otymplig uppasserska, som vändt sig pä så sätt i dörren, att hennes rygg först blifvit synlig i rummet, hvilket ser lika klumpigt som ohöfligt ut. Vid sådana tillfällen b ö r man låta ' henne öfva sig i att komma in, i det man låter henne taga brickan på venstra armen och trycka den lätt emot sig, öppna dörren med högra handen, i det hon tar tag öfver brickan, låter henne stiga in rätt genom dörren o c h åter sakta stänga den bakom sig med höger hand. Hvarje skjutande o c h stötande pä dörren med foten, något hvarmed flickor, som ej äro inlärda, söka underhjelpa sina oöfvade händer, bör man strax från början förbjuda som opassande.
Ä r någon så vänlig och besvarar denna fråga, vore ingen tacksammare än Percy F. I M &amp; C:o Stockholm. China Theer. Congou. Finest Moning Kungchow Oonfa Moning Kaisow n:r 1 - Kaisow n r 2 Kaisow n:r 3 Congou —: Souchong. Finest Souchong Lapseng Souchong Souchong n:r 1 Souchong n:r 2 11: — 7: — 5: — 4: 30 _ 7: I n d i s k a Theer. Non Plus Ultra O. T. 5: 40 och 4: 50 pr kilo såsom varande mycket passande hushållsthe af god kvalité '. Försändelser till landsorten emot efterkraf eller postförskott. [1645] Försöken Th. Wiriborg &amp; C:is i Stockholm tillverknngar af Concentrerad N:r 4 6 1. H u r skall m a n själf kunna bronsera arbeten af metall eller t r ä d? Olga. Svar. M a n lär en papegoja bäst i skymnin gen, då hon helst vill vara i fred. I förargel " sen Öfver att bli störd, lär h o n sig ganska bra * Daphne. K ö p på apoteket för 2 5 öre » h u s - blåss » och blanda det m e d ättiksprit p å ett gammalt fat, som ställes på spisen. När husblåsset är väl smält, hvilket ej går fort (man rör under tiden m e d en sticka), har man s. k. Bertha Lisa. Mattgarn af nöthår färgas väl m e d Kronans nyfärger i paket. M e n det måste vara af hvitt nöthär och väl tvättadt garn för att erhålla en vacker skarlakansröd färg eller en klar blå. D e t bruna nöthårsgarnet brukar m a n använda till botten i dess egen färg, m e n det blir vackert, o m m a n färgar en del svart och slår in fyra trådar brunt och två trådar svart, så blir d e t en trefiig, smårandig botten.