Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den fattige kamratens skildring af sina förhållanden hade kommit det gamla såret att blöda, och för hvart ord han hört hade han känt en bitter afund mot denne man, som vågat göra den gärning, som han ryggat tillbaka för. Och under det han tänkte, fattades han af en bråd lust efter att närmare lära känna den andres omständigheter. Det var blott som han längtat efter att få konstatera, att detta elfvaåriga äktenskap bringat så mycken sorg och så många bekymmer, att de förkväft kärleken och lyckan. Några dagar därefter växlade alla de fattiga stackarne i huset menande blickar, när de sågo värden gå upp till notarien Alvén. Däruppe antog man att besöket hade sin grund i kamratskapet, och gästen blef mycket vänligt emottagen. Den lilla familjen kunde ej ana, att den fått en gäst, som blott spejade efter brister och omständigheter, som kunde vittna om armod. De sågo ej heller, huru gäckad han blef för hvart steg han gick fram. Han hade kommit in i ett hem, visserligen enkelt och anspråkslöst, men dock ett, i hvilket smak och omtanke förskönat det enkla, och där hvarje möbel var kär för ägarna, därför att den köpts genom sparsamhet och någon försakelse. När han såg, huru späd och bräcklig husmodern tycktes vara, kände han sig genomströmmad af ett skärande missnöje med sig själf. Hvad hon kunnat göra, skulle den starka och ståtliga Lousie, som en gång älskat honom, sä- kert kunnat göra mycket bättre och vackrare! Men det var ej blott bitter afund, som besöket skulle uppväcka hos honom. Den lilla frun syntes ana, att den gamle hade någon hemlig sorg, som gnagde innerst i hans hjärta, och visade sig så vänlig mot honom, att han började känua sig helt underlig till sinnes. Det var som hans Lousie på nytt visat sig för honom, ej den Lousie, som sade honom de hårda orden, utan hans ungdoms käresta, den Lousie, som han aldrig upphört att älska. Det skulle bli en alltför lång historia att berätta, huru notarien Berg sedan ofta var gäst hos den familj, till hvilken han först kommit på besök af så underliga skäl.
af mera tvifvelaktig nytta. I 116tel Ranibouillet grundlades den tringa uppfattning af den sa kallade " smaken ", som SA länge hämmade all naturlighet och friskhet inom litteraturen ' och poesien. Sedan lugnet blifvit Aterstaldt efter Frondekrigets stormar, bildades niigra sniarre ' salongeru i Paris, men de upphörde alla efter en kort tillvaro, sedan Ludvig XlV koncentrerat allt uingangeslif vid liofvet, der det antog en poiiipös högtidlighet, men der det under inflytande af den smak och den harmoni, som Aro utmarkande drag i Ludvig X1; V: s tidehvarf, förlorade det de egenheter och öfverdrifter, som den före@ ende generationen påtryckt detsamma. Ernst Ahlgren. (Victoria Benedichson.) For in the veindrawn ashencolourcd pnlni Death ' s ' liollow Iiand holds water of swcct draught To dip niid slake dricd nioutlis at, as .ii dcer Specked red from tliorns laps dcep aiid loses psin Swinburne. 8 e land folkens sagoskatter finnes en dj~~psinnig dikt, som i en efter folklynnena vexlande d &amp; r $ omkläder det öfverallt gjorda rönet af lifvets oberaknelighet. Det ar sagan om de goda och onda ödesmakter, som mötas vid ett barns vagga, der den ena lägger sina yppersta håfvor, den andra vid en hvar af dem faster sin förbannelse. Ernst Ahlgren var i sällspord grad ett mal för d e m a ödesmakternas ofardbringande täflan. Hon var född med en diktarsjäls djupa liraf på utveckling, veselverkan ined beslägtade naturer, sympati, rika, vexlande intryck, rörelse, m. e. o. lif i sina former, och hon nödgades tillbringa nästan hela sitt lif i " småsinnets s k r ~ ~ b b in", klämd i trånga hvardagsförhallanden i en svensk landsort.
Jag röstar mot förslaget. Hr Storckenfelt, Carl Johan: Jag anhåller alt få till prot:t antecknadt, att jag kommer alt rösta för förslaget, och får åberopa såsom skäl hvad Frih. Wrede så sannt och öfvertygande yttrat. Hr Drakenberg, Carl Wilhelm: Jag ber att få till prot:t antecknadt, att jag kommer att rösta för förslaget. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Att säga någonting nytt i denna vigtiga fråga är nu lika omöjligt, som att rubba någons öfvertygelse. Eder otålighet, Mina Hrr! är således fullt berättigad. Jag inskränker mig derföre att förklara huru min röst kommer att falla. Jag är skyldig detta, visst icke mig sjelf, men det namn jag är stolt att bära. Jag är för mycket soldat att icke högt och öppet uttala hvad jag tänker. Jag är för litet diplomat att, liksom en eller annan föregående talare, låta en så kallad statsklokhet förleda mig att rösta för ett förslag, hvars vådor man inser och hvars brister man sjelf bjert framhåller. Förslagets författare är min ungdomsvän. Jag vet att såväl han som Stals-Rådets öfriga ledamöter äro öfvertygade om reformens lyckosamma följder. Jag högaktar hvarje fast öfvertygelse, äfven om den strider mot min egen, men just derföre kan jag aldrig eftersträfva den tvetydiga äran att vinna dagens bifall genom att understödja hvad jag inom mig anser vara för fosterlandet skadligt. Jag känner blott en statsklokhet, som i alla skiften håller streck, det är den, som under sekler ledtR. o. Ad., den som gjort det för Ståndet möjligt att inskrifva sitt namn på främsta bladet af Svenska folkets häfder. Den statsklokheten, Mina Hrr! den heter: »Handla rätt och frukta intet.» Måtte vi äfven i dag följa den! Jag röstar nej. Efter detta yttrande hördes många bifallsrop samt talrika rop på propos. Frih. Gripenstedt: Fastän R. o. Ad:s otålighet, att snart komma till ett slut med denna långvariga öfverläggning, är ganska naturlig, och fastän jag af skyldig grannlagenhet gerna skulle vilja ställa mig denna högt uttalade önskan till efterrättelse, nöd - Dea 7 December.
Vi älska ju honom alla så mycket. Ack! denna sommar har varit så glad jag visste inte hur det kom till men nu nu vet jag det! ENGELBREKT. Ingeborg! pligten kallar honom! INGEBORG (släpper Engelbrekts hand). Pligten? För första gången läser jag annat än ömhet i din blick! (till Ingrid) Och du, äfven du! O! ni har aldrig älskat mig! Förlåt mig (fattar sin fars och mors händer) Jag vet inte hvad jag säger! INGRID (drager Ingeborg till sig). Min lilla flicka! luta dig mot din mors bröst! INGEBORG (lösgör sig ur sin moders armar och skyndar till Abilgard). Men om du återkommer och inte mera finner mig? Du skulle sakna mig rätt mycket? ABILGARD. Ingeborg! INGEBORG (förvirradt). Besynnerligt hur allt förändras! (halfleende) Det är ju så barnsligt allt det der! (nalkas sin far) Ja, jag förstår nu allt och är förståndig nu igen jag ler ju åt alltsammans men mitt hjerta brister! (sjunker gråtande i sin mors armar. Ingrid bortför Ingeborg.) ENGELBREKT (till Abilgard). Abilgard! (omfamnar Abilgard, hvarefter denne långsamt aflägsnar sig.) ÅTTONDE SCENEN. ENGELBREKT (allena). Stackars barn! och likväl lyckliga i sin olycka! Att få lefva i hvarandras minnen, skära och rena 57 som barnets första tankar; finns det något skönare lif än det! Att i blotta föreställningen äga hvarann är ett paradis, dit icke en gång drömmen om olycka hinner. Icke finnes i verkligheten någon byggnad så stark, som ej af stormen stundom skakas. (Klockringning börjar.) Ha! stunden är inne! Från dalar och fjellar samlas mina kämpaskaror. Steget är taset! Framåt är seger och frihet! Tillbaka vore träldom och döden! Jag kan inte slita mig från den hemska synen i natt. Jag ser mig ännu der vid elfvens strand. På Norrlands höga himmel blänkte solen och de ljusa molnen flögo öfver mitt hufvud, som segerfanor, och stridens örnar sväfvade i rymden med segerkransar.
Under loppet af sistförflutne riksdag öfverlades på detta rum, huruvida LagUtsk:s s. k. principbetänk., ang:de förslaget till ny kriminal-lag, skulle af K. o. Ad. godkännas eller ej. — Nämnde betänk, bifölls efter en lång och allvarlig öfverläggning. Som jag var en af dem, som med min röst, således i min mån, bidragit lill de i betänk, uttryckte lagbestämmelsers antagande, finner jag mig uppmanad att fästa uppmärksamheten pä den karakteristik af det nya lagförslaget, som den siste värda talaren framställt. Talaren tillkännagifver sin önskan vara, alt fäderneslandet icke må hemsökas af en ”vanmäktig lagstiftning.” Det är icke min mening, att genom en vidlyftigare bevisning ådagalägga det oriktiga i talarens uppfattning af det nya kriminal-förslagets antia i dess gjorda framställning. Jag kan visserligen äga tillfälle, att lill vederläggning af talarens sats eller hans förmodan, att i fängelsestraffet skulle ligga något vanmäktigt, åberopa ej mindre sednare liders juridiska litteratur, än äfven en stor auktoritet inom tänkares och juristers fack, jag menar Tysklands Mittermaijer, hvilken i Europeiskt anseende tallar inom lagfarenhetens område med Berzelius inom naturkunnighetens. Dock kan jag stödja mig på andra auktoriteter, som, hvad lagens praktiska tillämpning angår, torde gälla lika mycket eller ännu mera; jag hänsyftar härmed dels på ålskillige lagstiftande församlingar, såsom i staterne Wurtemberg, Hanover, Baden, Braunschweig o. s. v., och dels på de i sednare lider tillsatte comiléer till utarbetande af förslager lill kriminal-lag t. ex. den i Hamburg befintlige, hvilken blifvit tillförordnad för de fyra fria handelsstäderne, Hamburg, Frankfurt am Mayn, Bremen och Lybeck. Följer man med uppmärksamhet ofvannämnde representant-kammares och comitéers arbeten, finnér man deruti en förundransvärd likstämmighet i tankarne om fängelse-straffet såsom det hufvudsakligaste straffmedlet; månne detta kan vara slumpens verk? Nej, långt derifrån.
För tackoch ballast jern af »berg-» samt »sjö- och myrmalm» hafva Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet bestämt olika afgifter, nemligen: å det förra 4 r:dr 24 sk. inoch utförselstull samt å det sednare 2 r:dr inoch 16 sk. utförselstull per skeppund stapelstadsvigt. Borgareoch Bonde-stånden hafva godkänt de af Utskottet å tackoch ballastjern, utan hänsigt till dess beskaffenhet af bergeller sjömalm, föreslagna afgifter, nemligen 2 r:dr 12 sk. inoch 3 r:dr 16 sk. utförselstull! per skeppund tackjernsvigt om 26 lispund bergsvigt. Så vida Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet. icke vilja instämma i de öfriga Ståndeus beslut, torde följande omröstning böra ega rum: Bränvin i 46 Bevillnings-Ulskottels Memorial, N:o 25. 339:o. Den, som vill, att å tackoch ballastjern skall, såsom eventuela tullafgifter bestämmas 2 r:dr 12 sk. inoch 3 r:dr 16 sk. utförselstull per skeppund tackjernsvigt om 26 lispund bergsvigt, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner nej, bestämmes inoch ulförselstullen å tackoch ballastjern af bergmalm till 4 r:dr 24 sk. samt å sådant jern af sjö- och myrmalm införselstullen till 2 r:dr och utförselstullen till 16 sk., allt per skeppund stapelstadsvigt I öfverensstämmelse med Utskottets förslag, hafva Borgareoch Bonde-stånden bestämt utförselstullen å jern, gjutet: kanoner, stycken, nickhakar och mörsare, ostämplade och oborrade, till 3 r:dr 24 sk. samt å hällar öfver 1% tums tjocklek samt lod och lödjor öfver 1 skeppunds vigt stycket till 3 r:dr 16 sk. per skeppund stapelstads vigt; hvaremot Ridder skåpet och Adeln samt
Öfverläggningen förklarades härmed fulländad, hvarefter Hr Frih. och Ordf:den framställde att i afs:de på förev:de punkt blifvit yrkadt af Hr Carlheim Gyllenskjöld och Hr Printzensköld, att f. d. Tullinspektören Hr J. Tham rrjåtte beviljas en årlig pension af 400 Rdr Rmt att utgå från allmänna indragnings-staten, och af Gr. Lagerbjelke bifall till Utsk:s hemställan. Härvid anmälde sig och yttrade: Hr Carlheim Gyllenskjöld: I händelse det är mera sannolikt att genom en återremiss vinna det ändamål jag söker, vill jag icke motsätta mig den. Hr Printzensköld: Jag instämmer i Hr Carlheim Gyllenskjölds sednaste yttrande. Hr Frih. o. Ordf:den förklarade att han ansåg sig icke kunna framställa propos. till återremiss, enär yrkande derom icke blifvit gjordt innan discussionen förklarades afslutad. Hr Carlheim Gyllenskjöld: Jag fattade Gr. Lagerbjelkes yttrande såsom ville han icke motsätta sig en återremiss. Om Gr. Lagerbjelke icke ville så tyda sina ord, måste jag åtnöja mig med bifall till mitt förslag. Hr Printzensköld: Afven jag tyckte mig finna att Gr. Lagerbjelke medgaf återremiss om sådan begärdes. När nu Hr Gyllenskjöld frånträdt sin anhållan om afslag å Betänk, samt bifall till motionen, i hvilken anhållan jag instämde, synes det mig, att It. o. Ad. icke bör finna sig af Grundlagen förhindrad, att tillåta det propos. på återremiss framställes. Hr Frih. o. Ordhden yttrade att fråga om propos. till återremiss kunde framställas var beroende af huruvida Gr. Lagerbjelke i sitt anförande åsyftat återremiss, hvilket enl. Hr Gr. o. Ordhdens upfattning ej varit förhållandet. Gr. Lagerbjelke: Jag finner naturligt att Hr Frih. o. Ordf:den upfattat mina ord på sätt som skett.
Utdr. d. 25 Nov. 1840. N:o 156, om ansvars-bestämmelse för dem, som eftergöra andras arbe_ ten i gravur eller lithografi. S. D. Föredrogos ånyo Expeditions-Utskottets den 21 dennes bordlagde memorial: N.o 15, i anledning af skrifvelse att påskynda tryckningen al Utskottens Utlåtanden m. m. Lades till handlingarna; N:o 16, med förslag angående formen för Stats-reglerings-frågornes an - mälande bos Kongl. Maj:t. Bifölls. S. D. Ånyo föredrogs Stats-Utskottets den 21 dennes bordlagde utlåtan de N:o 370 med framställning om föreskrifter i afseende å åtskilliga till Statsregleringen börande frågor, hvaruti Riks-Ståuden stannat i skiljagtiga beslut. Talmannens proposition till bifall af memorialet N:o 370 besvarades med Nej, i afseende å l:a och 2:a punkterne; meri med ja, angående 3:e och 4:e punkterne; och bade Ståndet således godkänt voterings-propcsitionen i 3:e och Utskottets hemställanden i denna och 4 punkten; hvaremot på förnyad proposition l:a och 2:a punkterne afslogos på det sätt, att Ståndet vidblef dess angående dessa punkter först fattade beslut. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln.. S. D.
Jag tror ock, att uttrycket pd bestämda tider icke gör tillfyllest vid utmärkandet a£ en Periodisk Skrift. En Utgifvare kan deraf möjligen taga sig anledning påstå, att föreskrifter och ansvar icke på honom böra lämpas , om han före eller efter den utsatta tiden Skriften utgifver. Något correctiv mot anförde missbruk torde böra få rum i Lagen. På grund af hvad jag således anmärkt, föreslår jag, att % §:ns 4 Mom, må få följande upställning: ”Med Periodisk Skrift betecknas Dag”hlad eller annan Skrilt, som, uptagande äm”nen af olika beskaffenhet, i numerföljd eller ”på bestämda tider utgifves och som i hvardera fallet vid hvarje utgifning icke inne - 62 Bil. till Constit'. Vtsk:s Memorial Nm 5i. ”fattar mer än feni’ tryckta ark. Skulle ut*' ”gilvandet icke inträffa på den utsatta (iden, ’5utan förut eller efteråt, anses förhållan5’det enahanda, som om Skriften på berörde ”tid utkommit. Lag samma vare, om Skrift ”af blandadt innehåll och icke öfver ofvannämnda arktal, utan numerföljd eller be-> ”stämd tid, men häftevis utgifves, enär så* ”dant fortlöpande sker inom hvarje fjerde* ”dels år.” 4 §. 5 Mom, Olikhet i afseende å fatfiglieterj pligter och ansvarighet emellan en verklig Författa-, re och Utgifvare af sådana arbeten, hvilka i Momentet omnämnas, lärer icke komma i fråga mer an i tvänne fall. Det är nemligen, för så många det vilja, obetaget att utgifva utländsk mans arbete, eller hvar sill Öfversättning deraf, och Utgifvare delar ej ansvarighet för de handlingar, som, med veder^ börandes tillstånd, till honom blifvit aflemnade. Dessa särskilta fall synas gerna kunna anföras, eller heldre de Lagrum, som uptaga samma undantag, citeras. 7 §:s 2 Mom,’ finpes i 4 §:s 4 Mom. jemväl sålunda åbe-* ropadt:
Mannen förlitar sig på henne och förtror henne allt. Hon fröjdar mannen och gör honom glad, bedröfvar honom ej, skänker honom kärlek, men ej sorg under hela hans lif. — Hon sysslar med lin och ull, arbetar gerna med sina händer och är som en köpmans skepp, som från fjerran länder hemför mycket varor och egodelar. — Bittida står hon upp, bespisar sitt tjenstfolk och gifver pigorna hvad dem tillkommer. Hon vaktar och vårdar med glädje hvad hon har om händer. Det, som ej angår henne, bryr hon sig ej om. Hon omgjordar sina länder och utsträcker sina armar; hon är verksam i huset, ty hon märker hvad som gagnar eller skadar, hennes lampa slocknar ej om natten. — - Hon sträcker sin hand efter spinnrocken, och hennes fingrar fatta spindeln — hon arbetar gerna och flitigt. — Hon utbreder sina händer öfver fattiga och behöfvande, gifver och hjelper gerna. — Hon håller sitt hushåll i godt stånd, går ej omkring slampig och smutsig. Hennes prydnad är renlighet och flit. Hon upplåter sin mun med vishet, på hennes tunga ligga milda läror, hon drager sina barn till Guds ord. — Hennes man lofvar henne, hennes söner komma och prisa henne lycklig. » — Guido. m Luther om qvinnorna. ycket har nog både sjungits, talats och skrifvits om qvinnorna, men sällan har väl någon låtit sin stämma ljuda så väldigt och drastigt för och emot dem som den store reformatorn. Hvad Martin Luther på sitt kraftiga sätt säger om qvinnorna, betecknar i all sin korthet mycket träffande deras sanna väsen och rätta ställning — mera träffande kanske än mycket, som efter honom med slösande af ord och papper yttrats för och emot dem. Huru kunde Luther komma till en så djup kännedom om den qvinliga karaktären? Ej blott genom teorien 1 Han stod ju som bekant i förbindelse och brefvexling med mången ädel och 3 Detta är den lofsång, som doktor Martin Luther uppstämmer för hustrun » sådan hon bör vara ».
Beträffande derefter bestridandet af de fiscalen hittills tillhörande befattningar, har Utsk. trott det vara lämpligt, att dessa, så vidt de bestämmas i 3 art. 26 § Ridd.directrs instruction, d. v. s. innefatta fiscalens egentliga tjensteskyldigheter inom Ridd.d i rect., öfverflyttas emot de derför från särskilda testamentsfonder bestådda arfvoden på den af Riddarhusets cancellister, som kan af Direct. anses dertill skicklig; hvaremot den i 3 art. 27 § af instructkinen stad 10 H. 51 Den So Juli e. m. gude controll deröfver, alt Direct. ma förfara efter lag och att Piidd.d i reells tjenstemän icke begå någon olaglighet, på ofvan framställda skäl synes kunna i denna form helt och hållet försvinna; samt slutligen alt fullgörandet af hvad i 3 art. 2$, 2.4 o0!' SS önnes ridd.liscalen, såsom II. o. Adis tjensteman, ä lagd t under riksdag, uppdrages åt någon of Hr Landtm, antagen särskild tjensteman, som derför, i likhet med hvad hittills ägt rum, åtnjuter arfvode af statsverket; hvilket dock allt till II. R. o. Adis vidare pröfning vördsamt öfverlämnäs. Trenne ledamöters reservationer medfölja. Stockholm den 5 Juli 1834- På RiddarhusUtskottets vägnar II. F. Sieöjife 1. T. W. F. Dalma n. Reservationer: Frih.
Grästens-afvisare nedsattes ät Jerntorget, i södra gränden och ät Skeppsbron.” ”Efterj Herrar Fullmägtiges förordnanden den 25 sistlidne November, borde de! af Vexel* Banq uen innehafde rum i stora huset apteras för Eäne-Banco Expeditionen: den för detta ändamål uti Hecember månad påbegynde re* pavation fortsattes liela vintren, samt blef, hvad murareoch timmermans-arbetet angår, till det mesta fulländad. Under sommar-måna* derne är målareoch snickare-arbetet jemte öfriga inredningen verstäldt, så att rummen innan kort blifva tjenlige till inflyttning. ”Enir, på sätt. nyssberördt är, murare-» arbetet blifvit slutadt i nya Jjåne-Banco-rummen, företogs den invändiga reparationen af gångar, förstufvor och trappor, hvarvid alla sprickor och remnor botades, hela huset af~ rappades, men endast nedra förstufvan, stora trappgången samt någon del af öfra förstufyorne äro strukna ined oljefärg.” ”Magasins-husets påbyggnad börjades åt; 631 Banco Utskottets Betänkandsn. 1817 och fortsattes sedermera Sr 1818, efter den föreskrift om inurarnes utsträckningar, sorn Höglofl. Banco Utskottet, dea 30 Ju.nii sistnämnde år, behagade meddela.” ”Så snart byggnaden hunnit till väggar och tak utvändigt blifva färdig, fbretogs in» redningen, hvilken uti September månad i8iy var så fullkomnad, att Vexel-Banco-Bxpeditio» lien och Controll Contoiret då kunde inflytta uti 8 st. för deras behof tjenlige rum.” ''Genast efter inflyttningen förmärktes någon gungning på golfvet i Vexel-Banquens stora runi, och under vintren togo i:rie af de der uppsatte kakelugnar starkare lutning inåt rummet.
Huruvida, då försäljning af denna Spannemål omsider inom Landet oundvikligen måst ske, skadan för Magazins-Inråttningen blifvit mindre, ån genom den verkställda Exporten, år vål svårt att bedömma, men i förhållande till Spannemålens låga värde under de sednare åren, och hvad sorn följaktligen vid mycken Revisorers Berättelse. 231 tillgång på god Säd möjligen får en försämrad vara, stått att erhålla, vill det förekomma, sorn utslaget i sådant fall icke för Magazins-Inrättningen utfallit bättre, utom det att åtgärden blifvit får den enskilda handeln af menlig verkan å de orter der försåljningarne af berörde Spannemål kommit att ega rum. Härmed anser Directionen sig böra sluta denna summariska öfversigt, hvars sammanfattning Directionen vågat tro, böra föregå redovisningen af Förvaltningen för år 1820, då under detta år föregående tiders förhållanden undergingo en förändring, lika vigtig för Riket, som af särdeles inflytande på det Verk, hvars åtgärder så hufvudsakligen bero af beskaffenheten med resultaten af Landets moder-näring, Jordbruket. Såsom i enlighet med Nådiga Föreskriften i Kongl. Brefvet den ;:de November 1811» ifrån och med Redogörelse-året 1812 blifvit iagttaget, har på grund af den år 1820, inom behörig tid eller sistlidne Augusti månads utgång, afslutade Hufvud-Bok, hårhos underdånigast bifogade Summariska räkning eller Tableau med åtföljande Bilagor blifvit författade. Af den Summariska räkningen upplyses, att vid 1820 års början Magazins-Inråttningens behållning i Penningar, Spannemål, Proviant, Brån - 222 Biksens Stunders vin, Ved och Kol m. m. jemte fastigheter och Fordringar, utgjorde efter afdrag af Verkets skulder, ett sammanlagdt varde af . 4 2,101,2311 8 —■ samt dessutom fordringar och fastigheter i Finland upptag ■ ne till » i . 507,294: 7.10. eller tillhopa 2,608,525: 1 5. 10.
ihop händerna bakom hufvudet). Herre Gud, så skönt KATRINA (ser på schalarna). voro rädda, att grannlåten skulle gå sönder, och Ja, men det stod hårdt åt, må du tro. Många Ulla Norling ja du känner henne, den hycklerskan förklarade, »att hennes väckta själ aldrig skulle tjena till täckelse för synden». När jag då i all ödmjukhet anmärkte, att det var hennes sjal och inte hennes själ, vi ville ha till täckelse, blef hon ursinnig och började en dundrande straffpredikan, som troligen räckt än, om jag bara stannat qvar och hört på. Men lyckligtvis brukar hon hålla igen ögonen, när hon har sina »inspirationer», och då passade jag på och smög min väg. Pigan och barnungarna fick väl hålla till godo med några örfilar till afslutning, kan jag tro. Ouppodlad åker fostrar mest tistlar. Hvad menar du? Just ingenting. ZITTER. KATRINA. KATRINA. ZITTER. nål och tråd, så ska' jag börja sy ihop »ridån». Nej, nu har jag latat mig nog. Ge mig nu Börja du på andra sidan! (Zitter och Katrina sy). det var för mycket galet. Hvad då? Ja, på det här viset blir det bra! Hahaha! Nej, KATRINA. ZITTER. som är så hes, att hon inte kan få fram ett ljud, Jo, nyss när jag var uppe hos Vendla Boberg, så hvem tror du kom på sjukbesök, om inte monat Vendla i halsen och kom nu för att beklaga. Du skulle ha sett på Vendla, som inte kunde få fram ett ljud. Hahaha! KATRINA. ster Almén. Hon hade hört att »ett par ben» fast Elakhet är inte löje värdt. höra på dem, det är då säkert. (Skrattar). KATRINA. Det är möjligt det, men löjligt är det att ZITTER. lynne kan hålla sig så friskt som det gör, är obegripligt. ZITTER. Och moster Almén har hvita hår. Att ditt nog. Åh, bara man saltar bra, så håller det sig KATRINA. bestått dig.