Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Janne, Janne», hviskade Sara ifrigt — »inte kan du hålla tal! — Söta Janne, kom!» »Sara är dum», började farbror med sin lilla barnsliga, tonlösa röst, »mycket dum — men det gör ingenting — det är jag van vid. Alla människor tror också att jag är dum — men det gör häller ingenting — efter som inte fru Ungfrau — tror att jag är dum. Man kan hålla tal ändå — så mycket tal man vill, alldeles så mycket tal man vill, för det gör just de dumma. Jag tycker det är så roligt vara här — jag trodde aldrig man hade så roligt — jag är glad jag kom ur snön. Fru Ungfrau har en så vacker klädning — den är som gräs med sol på. Jag tycker — om gräs med sol på — mycket! ( — Ryck mig inte i rocken, Sara! Det vore rätt åt dig, om jag kom af mig, du, alldeles rätt — och champagne dricker jag så mycket jag vill, du! — ). »Fru Ungfraus klädning är som vårgräs med sol på. Jag tycker mycket om vår-gräs med sol på. Man blir så lycklig i sol — så lycklig! Jag ville bara säga det — bara det. Han började att se sig förvirrad omkring. »Jag menar det — är —! Fru Ungfrau —» »Är här», sa fru Ungfrau och lade med en för innerligt vacker och beskyddande rörelse armen kring skuldran på honom. »Und jack säge, att jack aldrig hafve hört en schkål, som hafve rört mig mer. Nu dricker vi allesammens mith den farbror Janne und tacke honom för hans vackre ord und för hans vackre, vackre tanke! Farbror Jannes schkål!» Ja, så drack vi ömsevis med Farbror Janne och ömsevis med fru Ungfrau, »presis som om de varit ett förlofvadt par», sa Vendla Ax, utan att ana hur nära hon var sanningen den gången! Fast inte tror jag att Fru Ungfrau gör les honnör på så trefligt vis. Hvarenda en känner sig observerad särskildt. Det är nog en gåfva för sig, det! Jag är alltid för het af mig. När kaffet serverades hade jag en svår stund igen. När lilla tyskan gaf Ruffen hans kopp, så sa hon på det näpnaste sätt: »Drick!
Den kämpen utan svek och harm På en gång stark och mild; Ryck våra barn utur vår arm, Tag hjertat ur vår egen barm, Men rö * ej vid hans bild. » Men en snillrik skald kan icke med sina af .hänförelse glödande verser skrifva gränser för forskningen En såp-bubbla är konung Karl, sådan han möter oss i poesien; om man rör vid bilden, brister den. De mörka partierna uti konung Karls regering, hvilka nationalstoltheten, hjeltedyr-kan och svenskarnes konungslighet icke ville veta af hafva allt för djupt aftecknat sig uti hans och det olyckliga Sveriges häfder. Det uppväxande slägtet, som är fritt från fördomar, torde icke heller skylla på tecknaren att denskildrade personlighetens karaktär är full af motsägelser. Också se vi för våra ögon, huru den gamla uppfattningen nu redan far vika både uti poesiens och vetenskapens verld. Af folkets lidande och icke af herskarens Rolandlika hjelte-bragder har den störste af Sveriges nuvarande skalder skapat sin beundransvärda dikt » Vernamo marknad », som i skönhet tager priset ifrån alla de präktiga sångerna, huru Karl, den unge hjeltekonungen, drog sitt svärd ur bälte och bröt i striden fram. Och då för närvarande den åldrige forskaren Carlson framställer nämnde konungs historia, så kunna vi ännu i de två första delarne icke påträffa ett enda ord derom, huru » den kämpen utan svek och harm, på en gång stark och mild * skulle för två styfver brytt sig om sitt folks oerhörda lidanden, till hvilka han sjelf var skulden, — en omständighet, som en recensent redan med häpnad anmärkt, ödmjukt tilläggande, att antagligen icke något spår finnes i handlingarna af en sådan känsla. Hvad Carlsen må säga, med sådant stormande missnöje skall han ej bemötas som Fryxell; vägen är banad. Och på samma sätt kunna vi taga för gifvet, att äfven Odhner, Malmström och andra forskare hafva haft eller komma att hafva stor förmån deraf att den mera avancerade Fryxell gått förut. Lättare är det för de följande att eröfra borgen, då den förste af de stormande, om också uti sitt fall, brutit bresch i muren.
S. D. Föredrogs ånyo Stats-utskottets utlåtande N:o 201, i anledning af anmäkningar vid betänkandet iN:o 120, angående beviljandet af ett byggnadslån till staden Christianstad. Bifölls. S. D. Föredrogs Expeditions-utskottets memorial N:o 10, i anledning af återremiss å skrifvelse-förslaget lN:o 103. Lades till handlingarna. S. D. Föredrogos och lades till hand/ingarne Stats-utskottets memoria ler: N:o 203, i anledning af erhållen återremiss å en punkt af utlåtandet N:o 161; N:o 204, i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet N:o 164. S. D. Föredrogs ånyo Stats-utskottets utlåtande N:o 202, i anledning af erhållna återremisser å Stats-utskottets betänkande N:o 130, angående väckt motion om inlösen för statens räkning af framlidne Kansli-rådet O. Sundels manuskript-samlingar eller beviljande af pension åt hans enka. Med ogillande af detta utlåtande, fann Ståndet för sin del godt besluta, att enkan Sundel må tilldelas en årlig pension af 250 r:dr b:co, med vilkor, att ifi ågavarande manuskriplsamlingar till staten aflemnas. Från Vällofl. Borgare-ståndet. S. D. F öredrogos ånyo Stats-utskottets utlåtanden och memorialen N:o 201, i anledning af anmärkningar vid betänkandet N:o 120, angående beviljandet af ett byggnadslån lill staden Christianstad. God kändes. N:o 202, i anledning af erhållne återremisser å Stats-utskottets betänkande N:o 130^ angående väckt motion om inlösen för statens räkning af framlidne Kansli-rådet O. Sundels manuskript-samlingar eller beviljande af pension åt hans enka. Lades till handlingarna. N:o 203, i anledning af erhållen återremiss å en punkt af utlå tandet N:o 161. Lades till handlingarna.
Men du känner mig inte nog.» Modern var blek ända ut på läpparne, ögonen hade svartnat som kol och hon grep hårdt om en stolrygg, men rösten var så djup och tydlig och lidelsefri som om hon talat till en flock besökande i sitt museum. »Säg icke mer just nu» – och hon fäste de kyligt svarta ögonen på hans nervösa, rörliga ansigte – »låt mig behålla min sjelfbeherskning; det är bäst för oss båda. — Du kan få gå. Jag håller dig icke kvar» – hon slog ut med båda händerna, som för att visa att der icke fans några band – »och du kan komma igen, om du får lust. Vi äro då fria båda. Men säg icke mera nu!» »Skall det betyda, att din vrede är så förskräcklig?» sade han hånfullt. »Det skall betyda att jag är mycket häftig och att mitt tålamod har en gräns.» »Du vill göra i den högre tragedien med ett ord sagdt», skrattade han försmädligt. Hennes kalla ton hade drifvit upp hans ursinne till kokpunkten. Till hvad pris som helst måste hon känna att han hade makt att såra denna osårbarhet, som förödmjukade honom mer än de bittraste ord. – »Men de stora passionerna ligga nu en gång inte för dig. Din jemna, borgerliga natur skall alltid skina igenom. Låt oss inte göra oss löjliga.» »Skulle du icke vilja gå nu», kom det om möjligt ännu lugnare än förr och hon sänkte sin blick liksom ville hon icke att sonen skulle se in deri. »Hvad behöfs det? Du blygs en smula öfver att jag genomskådat dig. Ingenting smärtar en kvinna – och en mor – så mycket som det. Men du får ändå vänja dig vid det. Jag är inte så naiv att jag går på första bästa limstång; den ska’ vara betydligt finare arrangerad än din. Inbilla mig att man gör rum i ordning på det viset för att hyra ut dem åt främmande – nej, det går inte.» »Jag har aldrig sökt inbilla dig det. Det var för dig. Det var min glädje att tänka på hvar småsak derför att det var för dig. Det gjorde att allt blef fint och vackert; det måste bli så, utan beräkning.»
Hvad först angår ordningen för voter:s-propos:nas uppställning, har Utsk. alltid följt den, att då Utsk:s förslag blifvit bifallet af något Stånd, har det tagits till ja-propos , hvarefter votering bort afgöra, hvilket af de Öfriga Ståndens beslut komme att utgöra contra-propos. Ett sådant sätt tior jag leda till mesta reda och minsta tvist. Hvad angår Hr Dalmans anmärkn., att Utsk, underlåtit inbjuda, erkänner jag, att deri ligger en inconsequens, enär Utsk. framställt dy lika inbjudningar i fullkomligt likartade andra casus Jag hemställer derföre, om icke R. o. Ad. nu direete kunde instämma i PresteSt:s beslut, hvarigenom den ena voteringen undvekes. Den a6 November f. m. Gr, Frölich: Det iir endast ett missförstånd emellan Hr Dalman och mig, så vidt hans framställning endast afsåg en anmärkning, ty då har jag icke något deremot; men så folio icke hans ord. Hvad åter angår, att jag godkänt ja-propos:n, hemställer jag, om det icke är sarint, hvad Utsk. sagt, att det nemi. kan anses, som hade 2 Stånd bifallit Utsk:s förslag. Nu är likväl icke derom fråga, ej heller derom, hvad sorn kan utgöra jaeller nej-propos:n uti hufvudfrågan — ty i det afseendet instämmer jag med Frih. v. Schulzenheim, att sådant är likgiltigt —; men frågan är, att, då det skall afgöras, hvilken mening som skall komma under omröstning i hufvudsaken, man icke må ställa 2 Stånds beslut emot ett, utan' att de enstaka besluten böra ställas emot hvarandra. Det är detta jag afser och tror, att detsamma, jemte Frih. Tersniedens erkännande, utgör tilIIräckliga skäl för en återremiss. Hr Dalman: För att afgöra den obetydliga tvisten emellan Gr. Frölich och mig, får jag blott erinra, att uti den af Gr.
Ej heller må så beskaffad sammankomst, som nu sagdt är, utan särskildt tillstånd hållas å den tid offentlig gudstjenst i församlingen förrättas, vid påföljd af böter från och med Femtio till och med Etthundrade Riksdaler Riksmynt för den eller dem, sorn sammankomsten föranstaltat eller dertill upplåtit hus och till högst Tio Riksdaler samma mynt för annan deltagare. 32 Kongl. Maj-.ls Nåd. Prop. jtf 104. Transsumt ur Protokoll öfver Justitie-Departements-är enden, hållet inför Hans Maj:t Konungen uti Stats-Rådet å Stockholms Slott, Lördagen den 30 Maj 1857, i närvaro af: Hans Excellens, Herr Justitie-Stats-Ministern Gunther, Hans Excellens, Herr Stats-Ministern för Utrikes Ärendena, Friherre Lagerheim, Stats-Råden Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Momet, Ulner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou, Almqvist, Friherre af Ugglas, Justitie—Råden: Backman, Alexanderson. Hans Excellens, Herr Justitie—Stats—Ministern anmälde i underdånighet, att sedan Kongl. Maj:t under den 21 November nästlidet år, jemlikt 87 § Regeringsformen, infordrat Högsta Domstolens underdåniga utlåtande öfver ett inom Juslilie-Departementet upprältadt förslag till författning, angående utvidgad religionsfrihet, af följande lydelse: (Se bilagan till Högsta Domstolens protokoll.) så hade, vid handläggning af delta ärende inom Högsta Domstolen den 16 sisllidne Januari yppats skiljaktiga meningar och, på sätt protokollet för samma dag utvisade, Justitie-Rådet Backman yttrat:
Vaker upp, vaker upp, I hertigens män!» Nu genljöd huset af röster och vapen Och yrvakna lupo knekten och knapen. På knä vid tröskeln en halfdöd sven Omfattar hertigens ben; Då ropas i gången: »här är jag igen, Herre fader, tillgift åt Sten!» Till spökrummet dörren är stäld på glänt, Och liten prins, liksom intet händt, Barfotad hastar till fadrens möte Och tryckes i blinken intill hans sköte. »Härut!» befaller hertigen så Den svärm, som gången har fylt, Och skälfvande kysser han ögon blå, Som hade bannor förskylt. Sin rustibus, blott i linnet klädd, Han bär i famnen tillbaks i bädd. Den lille hviskar uti hans öra: »Nu icke vred! Allt I skolen höra. »Den hvita frun i kammaren der Vid midnatt plär gå ibland; De mena att hon eder ovän är Och önskar ondt åt vårt land. Jag ville säga den frun ett ord, Som skulle få henne qvickt i jord. Det mörksens afskum jag icke rädes – Låt henne komma! Gud är tillstädes. »Jag vet jag borde haft edert lof, Men slätt ingen fara ju var. Till gula kammarn, då allting sof, Jag smög mig – månen sken klar. Der satt jag och väntade oförsagdt, Men hvita frun hon tog sig i akt. Så föllo mina ögon tillhopa – Jag väcktes, då folket begynte ropa». Herr Carl han fröjdas vid piltens mod: Der tändes ett hjelte-ny! »Rätt så, mitt unga, mitt svenska blod, Det kallar jag Vasa-gry. Gå utan att blinka din raka stig, Och helvetets magt skall ge tappt mot dig! Vår sak skall segra – du skall fullkomna’t ...» Men mot hans axel re’n gossen somnat. Försigtigt han lägger sin börda ned Vid ljus af gryende dag. Hans älskling slumrar i rosig fred Med afmätta andetag. Då smälter sinnet hos jernhård man: »O Gud, hur mig än du straffa kan, Min skuld skall ej tynga på Sverges öde, Han der skall blidka jemväl de döde».
Enär, jemlikt Komitéens förslag, Sekreteraren i General-fälttygmästareoch General-ingeniörs-embetena ej allenast skulle, i sådan egenskap, tjenstgöra vid Krigsförvaltningens gemensamma öfverläggningar, utan ock öfvertaga ansvaret för dess arkiv, hvilket sistnämnda åliggande torde föranleda många afbrott och uppehåll i hans vanliga göromål; samt, under sådana förhållanden, det syntes omöjligt att denne Sekreterare jemväl skulle kunna besörja diariioch protokollsföringen vid begge dessa embeten och vid pleni-sammankomsterna, hvilken befattning åtminstone motsvarade en tjenst i första lönegraden, anser Kollegium att, då blott en Kanslist finnes för bemälda embeten och pleni-sammanträdena föreslagen, hvilken tjensteman hade tillräcklig sysselsättning med registrering af expeditioner samt dessas utskrifning och afskickande, en ytterligare Kanslist borde anställas. Som den genom 1849 års organisation antagna princip, att göromålens utförande sattes i beroende af tillräckligt antal extra ordinarie tjenstemän, redan visat olägenheter, hvilka gjort sig allt mera kännbara, i den mån fordringarne stegrats vid universiteten på kunskaper och hos individerna på godtgörelse, åtminstone något motsvarande den tid, de använde i förbidan på en osäker och aflägsen befordran, anser Kollegium äfventyrligt att, för vinnande af någon obetydlig nedsättning i aflöningsstatens belopp, allt för mycket påräkna biträde af extraordinarie tjenstemän, helst desse nu mera än förr kunna vinna tidigare utkomst vid åtskilliga industriela inrättningar. O O Emot Komitéens förslag att de mål, som genast kunde afgöras utan föregående beredning, alltid skulle oftare, än vid ordinarie sammanträde, föredragas Stats-Utskottets Utlåtande J\:o 188. 21 och afgöras, har Kollegium anmärkt, att bifall härtill skulle leda till dagliga sammanträden för afgörande af en mängd obetydliga eller ej brådskande ärenden, och derigenom till ständiga hinder och afbrott i föredragandernes trägna göromål, samt till oreda och förvecklingar vid expeditioner af bref, anordningar och assignationer å Banken. Mål, som fordra skyndsam expedition, kunna i allt fall, såsom nu tillgår, vid extra sammanträde till afgörande genast förekomma.
Hvad nu om slängselskyldighet stadgadt finnes, galle ock i fråga om stängsel mot ut jordar och ur fjällar, mot lagligen beslående s katt/ägde lägenheter med jord, hvilka ej under hemman höra, äf vensom mot lägenheter, hvilka under egaiule-rätt eller på viss lid från hemman af söndrade blif vit, der ej annorlunda vederbörande emellan, vid upplåtelsen af sistnämnde lägenheter, öfver c 'iskom niet är. Lag samma vare ock, om stängsel så väl emellan stailsegor inbördes, som emellan stadsegor å ena, och skif teslag eller enstaka hemman och lägenheter på landet, å andra sidan; äfvensom i afse~ 16 Lagsamt Allm, Bese.- och Ekm.-UtsLottens Betänkande, N:o 30. ende på stängseln emot djurgårdar, Krono-parker, Krono-allmänningar och andra Kronans lägenheter, Landsoch Här ads-allmänningar samt grufveskogar, så länge de under allmän uppsigt ställde äro; dock att hvarken Kronan eller menighet, som sistnämnde skogar begagnar, må till stängselns upprättande kunna af angränsande jordegare tvingas. Men har någon af sådan under allmän uppsigt varande mark fått någon del sig tillagd, antingen såsom tillhörighet, eller Understöd till hemman, eller eljest såsom sjelfständig lägenhet, eller nytt hemman, hådle han ensam stängseln deromkring, såvida ej hemman eller lägenhet möter, s m efter stadgade grunder bör i stängseln deltaga. 10 s Stängsel skall i sjelfva råsträngen uppsättas, och den jordrymd, som till stängseln efter dess beskaffenhet åtgår, af hvardera sidans delegare till hälften tillsläppas. Går rågång eller skilnads-linea i ä eller ström, den der ej utan stängsel fred gör; då skall hvar sin andel af stängseln på sin egen sida hålla; och tage jemväl begge sidorna lott i den stängsel, som deremellan öfver ån eller strömmen sättes. Lag samma vare, der egor genom allmän farväg åtskiljas.
Att Kongl. Myntets liqvidationer med Banken skulle på sådant sätt verkställas, var visserligen ej beräknadt och afsedt, då, i sammanhang med 1777 års Realisation, den anstalt vidtogs, att Banken skulle med dess Silfvermyntssorter förskottsvis infria Kongl. Myntets utgifne Attester; utan meningen var, att förskotten skulle uti mynt ersättas, så fort utmyntning kunde hinna för sig gå, hvilket också i 1823 års Banco-Reglemeiite är tydligen uttryckt. Bankens förråd af myntadt Silfver skulle eljest snart komma att alldeles medtagas. De hinder, som, under den förflutna tiden, tilläfventyrs vållat afbrott i myntningens oafhrutna fortgång, lära dock numera hafva upphört. Pä grund af hvad sålunda förekommit, få Rikets Ständer lios E. K. M. i underdånighet anhålla, ej mindre, att Kongl. Myntet i Nåder förelägges någon viss lämplig tid, hvarinom de ifrån Banken dit aflemnade poster i Guld eller Silfver böra förmyntas och till Banken återställas, samt de af Banken förskottsvis inlösta Myntattester utaf Kongl. Myntet, med myntadt Guld eller Silfver, infrias, än äfven att, i enlighet med den af 1827 års Revisorer uti deras Berättelse gjorda framställning, Banken må, såsom en ändamåls-enlig controll, i afseende på den Credit till högst 5o,ooo R:dr Silfver, som Kongl. Myntet derstädes under båda ofvannämnda forBihäng t. R. S:s Brot. t Oa/e Sami. 19 i46 Exp. Utsi. Förslag till und. Skrifv. N:o 61, 62. mer kan begagna, hafva sig förbehållet att, genom Ombud, deltaga uti den inventering, som af Kongl. Kammar-Collegium årligen förrättas å de, under vård af Kongl. Myntets Embetsoch Tjenstemän, varande behållningar i Guld och Silfver, samt tillika undfå ett exemplar af deröfver upprättade Inventarium. Rikets Ständer framhärda etc. JV: o 6a.
Så är nu ock fallet med Lakmés i andra duetten inlagda sång om den heliga lunden, en tjusande täck melodi; som för svenskar ej blir mindre tilltalande genom att lustigt nog i sin början påminna om en af glansmelodierna hos — Karl Mikael Bellman. I sista akten sjunger Lakmé en berceuse, som dock ej på långt när går upp mot Meyerbeers i en totalt liknande situation (Afrikanskan) oeh en tirad om det äktenskapliga vigvattnet, ganska passionerad och nervöst effektfull, men med för tydliga tributer af toner åt Van Zandt, som mot slutet började fordra dylika hvar minut, och som ännu i dödens våld ville trösta sig med ett oväntadt hopp upp på en hög dur-ton i en moll-fras. I duetterna är Lakmé temligen osjelfständig, som naturligt är, då hennes vesterländska älskare i vesterländska toner lär henne kärlekens språk, hvilket hon sedermera lydigt upprepar med precis samma nyanser och fermater, hvilket bevisar hennes intelligens oeh goda musikminne, bland annat. Alskaren är från England, men kommer dock lyckligtvis ej med några britiska musikaliska varuprof. Skulle Indien af England underkufvats med engelsk musiks bistånd, då hade drottning Victoria den dag som är haft en titel mindre. Nej, hvarken Rule Britannia eller Home sweet home, icke ens någonaf Albions hundratusen skräcklig a » ballads ». Nej, löjtnanten i hennes majestäts armé har hörbarligen forsett sig oeh förhört sig på de franska kompositörerna Gounods, Thomas och Bizets operor, ty det är ur dem han regelbundet en gäng i hvar akt framkuttrar ett forälskadt duomotiv, hvarmed Lakmé ögonblickligen är på det klara. Dessa motiv äro dock af skäligen olika värde; ett par hafva värme och melodisk ådra, men vissa andra utgöra for Lakmé allt annat än inbjudande bekantskaper med europeisk musik, specielt första duettens första motiv om t glömska », hvilket både Laknré och den musikälskande åhöraren gör bäst att glömma så fort som möjligt.
Jag finner det således vara formenligast, att, enär BancoUtskottet bör handlägga alla ämnen, som hafva inflytande på Banken, vi efter i3 månaders Riksdag ej böra behandla detta ämne mindre fullständigt, än dess vigt påkallar, hvarföre jag anhåller om remiss till Statsoch RancoUtskotten, samt får tillika derom begära votering. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Såsom skäl dertill, att målet borde remitteras endast till StatsUtskottet, är uppgifvit, att det då skulle blifva skyndsammare afgjordt. Redan detta är ett vigtigt skäl; lägger man nu dertill, att en olika upplå - Den i5 December f. n>. ning lillstyrkes af BancoUtskottet, så att man får tillfälle se saken på båda sidor, och kunna hafva åtminstone hopp att få låna både i Riksgäld och Banco; så hemställer jag, om icke det är skäl, att remittera Skrifvelsen endast till StatsUtskottet. Friherre Cederström: Just af Hr Hjertås skäl, att den Kongl. Skrifvelsen så sent ankommit, hvilket åter härleder sig deraf, att frågan inom RiksStånden så sent väcktes, och att Kongl. Maj:t, som icke kunde antaga de hos Rikets Ständer väckte förslag, ansåg sig böra afgifva en särskild framställning, hvilken öfverflyttade åtgärden till RiksgäldsContoiret, är det klart och naturligt, att BancoUtskottet ej har något att skaffa med. frågan, så framt icke Banken skall lemna något på sin Credit. Jag anser det således oformligt, att höra BancoUtskottet, och då Herr Hjerta redan begärt votering, torde alla vidare svar och anmärkningar vara öfverflödiga. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog härefter följande voterings-proposition:
Ehuru detta sednare ej bör beviljas, tror jag att R. o. Ad. förfore rättast, om punkten återremitterades, pä det alt Utsk. kunde få inhemta BondeStis åsigt, hvilken, i fall den öfverensslämde med riksdagsfullmäktige!! Medins, skulle föranleda ett annat beslut i frågan. Gr. Mörner, Carl: Den ringa koncession, som Gr. Sparre föreslagit i afseende ä rättigheten för egare af mindre brännerier att tillverka bränvin under 2:ne månader af hosten i st. f. en månad af nämnde årstid och en månad på våren, anser jag för miu del Den 27 April e. m. 551 vara så hillig och på så goda skäl grundad, att jag icke eli enda ögonblick tvekar att dertill lemna nain röst. Del är (emligeu gifvet att egarue af de mindre brännerierna, sorn med högst få undantag tillhöra BondeSt., skola finna sig förnärmade, om de, i afseende å hränningstiden, ej fä åtnjuta samina räll som de, hvilka drifva handteringen i stolt. Jag har väl hört nämnas, alt BondeSlis ledamöter inom Utsk. ej varit höjda för förslaget, att hela bränningsliden skulle inträffa ä hösten, men jag ber alt i sådant fall fä åberopa riksdagsfullmäktigen Medins reservation, deruti han uttryckligen förklarar, att lian önskar valfrihet emellan antingen en månad pä hösten och en på våren eller 2:ne månader under förstnämnde årstid, hvilket sednare, i min tanke, måste vara för landtmanneu fördelaktigare, emedan lian lill bräuvinsbräuoing kan på hösten använda (leii potates, som i följd af förskämning blifver för sagde ändamål oanvändbar. Jag får således förena mig med de värde talare, som anhållit om §:ns återremitterande. Frih. Stjernstedt, Joh. Wilh.: Då så många af Ståndets ledamöter yrkat återremiss, bör jag icke motsätta mig en sådan åtgärd. Jag föreställer mig likväl, alt det skulle vara bäst att i delta likasom i andra vid denna frågas behandling förekommande fall genast fatta beslut, enär del torde blifva ganska svårt alt utröna, hvad de mindre hränneriernas målsmän egentligen önska.