Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r att redan nu uttala den stora princip, att qvinnan, sedan hon förvärfvat sig erforderliga kunskaper, hör erhålla kompetens till vissa platser. Utsk:t har ej uppräknat hvilka platser hon borde erhålla, utan med rätta öfverlemnat detta åt K. 1 Amerika äro qvinnor anställda i Statens tjenst vid nästan alla embetsverk, i egenskap af kopister eller kanslister, vid postoch telegrafverken, vid högre och lägre elementarläroverk m. rn., och, ehuru jag ej anser att man bör gå så långt i Sverige, har jag anfört detta såsom bevis att qvinnor kunna anställas på många platser, der man ej hittills trott dem användbara. Fastän jag ej i allmänhet är någon särdeles beundrare af Amerika, finnas dock der vissa förhållanden, åt hvilka jag ej kan undgå att skänka min varmaste beundran, och dessa äro det utmärkta sätt, hvarpå man ordnat undervisnings-anstalterna, särdeles qvinnans undervisning, och den aktning man öfverallt visar henne. Jag tror ock att man i det fria Amerika, som får upptaga allt Europas afskum och derföre eger så många onda elementer blandade med de goda, har tänkt sig väl före just vid ordnandet af dessa förhållanden. Genom den stora medborgerliga frihet de Amerikanska qvinnorna åtnjuta, och det deraf följande intresse för allt som rörer samhällets väl, kunna de hos det uppväxande slägtet redan i hemmet inplanta känslan för det rätta. Derföre kan äfven Amerika uppvisa sådana välgörenhetsoch undervisnings-anstalter, att deras like ej finnes i verlden. Vi gå nu en ny tid till mötes, som möjligen ej saknar sina faror. Bästa sättet att förekomma dessa är att låta känslan af det goda och rätta tränga ned till roten af samhället, och detta sker genom att gifva qvinnan en mera fri. en mera medborgerlig ställning och genom att bättre ordna bennes undervisning, ty bon skall då inom hemmnt med mera framgång kunna verka för det sanna och goda, än hon nu är i tillfälle att göra.
bete dels på trädstubbar och dels på stenar, ätande (sittande efter slutadt ar qvällsvard ur hvar sin matsäck. Några barn tumla hela denna scen). omkring på marken. Ljudet af koskällor höres under CHÖR. (Mel. Jag helsar dig fredliga flagga etc.) När aftonens timmar framila, I skuggan af björk och af al, Hur ljufligt och tacksamt att hvila Bland landtligt oskyldiga nöjen Bland barnsliga lekar och löjen, Från mödan i skog och i dal! har hälsan och vädret ä' som nu, så ska' vi väl köra in rågen. Prostgåls gör en god skörd i år ... EN BONDE. Nästa måndag, om vi lefver och Vårsäden ser inte heller så dålig ut, och här i Danderyd ä' det vackert öfverallt, Gud ske lof! Hur ä' det? har mjölkbudet kommit hem från stan' än? 38 EN BONDGUMMA. På de här lördagsaftnarna BONDEN. Mjölken betalar sig väl bra, kan jag GUMMAN. Ska fäla det, när arrendatorerna på gör det sig icke så brådtom. fäla tro? Nora och Djursholm kan betala femti riksdaler och det i banko för hvar ko på året. så kan en fäla komma ut me't. BONDEN. Åjo, när en har tillgång på drank, för när en slår mjölk i grädden och vatten i mjölken, så bli flaskorna snart fulla. Vi få dricka bara vattnet vi. GUMMAN. Och tillgång på källvatten se'n BONDEN. Det går nog i Stockholmsboarna, mor! GUMMAN. Men ä' det inte underligt att en ska BONDEN. Allt går åt i brännerierna, ser j mor; behöfva köpa säd på de här stora egendomarna? men om det blir brist på brödfödan, så skaffar oss di förnäma herrarne undsättning af kronan. tredje hand det märks nog på utmätningsauktionerna det. till i dag? GUMMAN. Men som vi få betala i andra eller BONDEN. Har mamsell Anna på prostgåln setts GUMMAN. Hon gick nyss öfver gärdet derborBONDEN. Hur länge har hon varit på prostGUMMAN. Tidigt i våras kom hon hit ut, för
Af den 23 Juli: om afhjelpande af vissa kostnader för Rotoch Rusthållare; om BancoAuctiOner och Tullverket; om Fångskjutsen; om Qvarntullen för Stockholms Stad; om Båts* manshållet i Sveriges Norra Provinser; om eftergift af en uti Qvarntullen för Stockholms Stad yppad brist, om Begrafningshjelpens beräknande efter förvandling och Markegång för Sterbhusen efter Embetsoch Tjenstmän vid Civilstaten med indeld lön; om 4:de §. Regeringsformen; om förhöjning i Lotsoch Båkafgifterna samt Sjötullen, föreslagen ändring uti tiden till Capitations-, Bränvinsoch Pannerymds - afgifternas uppbärande, frihet för Löntagare att tjena för Begrafningshjelp och erlägga Bevillning af löner, Fnbrefsrättighet för städernas Magistrater vid Uppbördens remiirerande och brottmåls-ransakningars öfversändande, lönförbättring för Häradsskrifvare i och för Mantalsskrifning, eftergift af allmänna utskylder för Barnhusbarn, och befrielse från ExportTufl å Trädvirke sorn, utskeppas. Af den 2y Juli: om Landshöfdingen Grefve Ankarsvårds och KammarRättsRådet Stråles sökta befrielse från ansvarighet för aflidne LandtRentmästaren von Sydows balance, anslag af medel till Allmänna Arbetsoch Correctionshus samt redovisningen för Statsverkets medel; om jemkning af RiksStåndens olika beslut, och Utskotts Handlingars aflemnande på Riddarhuset innan arfvoden få uppbäras af UtskottsCancellierna;om skrifvarehjelp åt ExpeditionsUtskottet m. m.; om föreslaget tillägg i TacksägelseAdressen till Kongl. Majit för utländska skuldens inlösen; om Den 2 Augusti. 87 tillökning i HofStatsSummoma ; om en Farleds öppnande från Sulvik till Norrska gränsen.
Enär ett mål till Svarar mot 4 slutligt afgörande före4 2 §. §. tages, bör, utom hvad i 55 och 54 §. § Riksdagsordningen, år föreskrifvit, hos Ridderskapet och Adeln iakttagas: att Propositionen alltid först blir till bifall, dernäst till återremiss, i händelse en sådan göras kan, och derefter till afslag på Betänkandet eller motionen; att, enär propositionerna så vål till bifall som till afslag hafva blifvit tued nej besvarade och antagande med förändringar enligt Grundlagen år tillåtit, förslagen dertill framställas hvart och ett för sig till antagande, i den ordning de blifvit gjorde, så framt ej Ståndet derom annorlunda åsåmjes; och att härvid alla propositioner så ställas, att de Ledamöter, som önska det förevarande för - i och Ben 18 Augusti e, mt slagets antagande, må besvara frågan med ja; och de sorn vilja afslå det, med nej. Landt - Marskalken bör, så snart Ridderskapet och Adeln yttrat sig, till Protocollet förklara, huru han fattat Ståndets tanka, och stadfästes sedan beslutet genom klubbslag, så vida någon Ledamot ej begår votering. §. 4o. Då votering eller Syarar mot 45 val förrattas skall, anmode LandfMarskalken eller den hans ställe företräder, sex personer af Ridderskapet och Adeln, att jemte sig vid bordet sitta, af hvilka tvenne föra anteckning öfver de som rösta och tvenne öfver de, som vid första uppropet sig ej infinna. Upprop förrättas af RiddarhusFiscalen efter anteckningslistan. De, som till en •92 Den 18 Augusti e, m, och samma Bänk höra; träde inom skranket, når deras Bänks nummer uppropas, och hvar och en framlägge vid upprop af dess namn, en lyckt sammanrullad sedel, på det pappersark, som hålles af en Ledamot vid bordet. §■ 4i. Vid alla val och Svarax mot 44 §. voteringar, Electorsval undantagna, skola tvänne upprop ske. Den, som sig ej infinner når andra uppropet för hans
En af Ragnars gemåler är hos Saxo dotter af svenske konungen Herothus, hvars namn är en latiniserad jämkning mellan namnformerna Hæred och Herröd. Göten Herröd är hos isländingarne fader till Ragnars första maka. På Saxos tid var denna sagans klyfning längesedan fullbordad. Så ännu icke i det tionde århundradet, då Rökstenen fick sin inskrift. För dess ristare, »Bjare runoman, helgedomsföreståndare», var Ragnar Lodbrok otvifvelaktigt en okänd storhet, men däremot Varmunds (Varins) son en väl bekant, och jag anser sannolikt, att stenen blifvit rest af någon storman i Östergötland, som, i likhet med så många andra, ansett sig som lodbrokid och ättling af Varmund och velat på detta sätt ära sig själf i sina anor, hvilka ju i det föregående århundradet hade fått en ökad glans genom de lodbrokider, Björn Järnsida och andra, som stått i spetsen för de då företagna stora härfärderna. Den fragmentariska redogörelse stenen lemnar för den götiska varianten af Varmund-Offa-sagan ådagalägger, att denna då ännu hade en påtaglig likhet med den angelsaksiska sagan. Såsom jag nedanför vill påvisa, omtalar Rökstenen bland sin Varins afkomlingar eller fränder sådana med namn, som förekomma i det merciska stamträdet som Varmunds och Offas ättlingar. Dessförinnan några ord till belysning af det på ytan besynnerliga förhållande, att Rökstenen, som det vill synas, omtalar mer än ett släktled efter Varin-Varmund och likväl säger sig vara rest af stamfadern till dem. Skulle det verkligen varit stenens upphofsmans mening, att läsaren skulle tro, att Varin icke blott öfverlefvat sin son, utan också bevittnat senare ättlingars bragder? Detta har nog icke varit runristarens mening. Vi böra erinra oss, att det den tiden ansågs poetiskt berättigadt att låta en serie af kommande tilldragelser berättas af någon, som man utrustade med profetisk blick. Så lemnar oss en af eddadikterna en öfversikt af Sigurd Fafnersbanes öden genom att låta dem förutses och på förhand berättas af en profetiskt begåfvad man Griper.
Yid 1844—1845 årens riksdag fann man med skäl detta minimum för lågt, och höjde det till 10 R:dr B:co. Sådant förblef det till 1853—1854 årens riksdag, då en tilltagande penningerikedom vidgade åsigterna och Riks-bankcns tillgångar började tagas i anspråk till förlag för godt köp åt enskildas aktiebanker, hvilka derigenom kunde gifva sina delegare en vida större vinst på Riks-bankens bekostnad. Då fann man belåningen af guld och silfver icke vara bankmessig — för småaktig för en Riks-bank — och i stället för att bestämma det minsta lånebeloppet något högre, hvartill kunnat vara skäl, skulle rörelsen alldeles upphäfvas. — Den var dock icke, äfven med sina mindre lån, ofördelaktig för Banken, ty under sista året af sin tillvaro, 1854, då blott 4 procents ränta erlades, inbragte Banko-Utslcottets Utlåtande N:o 8. 7 (lexi cn räntovinst af 13,209 R:dr 34 sk. 7 r:st Banko oell liela förvaltningskostnaden uppgick till 4,270 R:dr samina mynt. Kom så penningekrisen vid 1857 års slut med cn förfärlig omstörtning i alla affärsförhållanden. Då i nödens stund väcktes åter ett sådant förslag, för att utur tillfällig penningcförlägenhet rädda mången eljest välbehållen man, genom utväg att hl belåna sitt silfver i Banken. Förslaget omfattades genast med särdeles bevågenhet. Men sedan första förskräckelsen var förbi, vidgades åter blicken; man började ångra sin svaghet för så lumpna intressen och fästade derföre vid denna belåning så hårda vilkor att den föga kunnat begagnas. Vid sista Bankorevisionen tillstyrkte Revisorerna cn sådan förändring i vilkoren att låneutvägen måtte kunna anlitas. I dess ställe bar Utskottet äfven på det skäl att den blifvit föga begagnad, med 1 rösts majoritet tillstyrkt dess fullkomliga uppbäfvandc och lemnat utan afseende do motioner som yrkat dess bibehållande eller rättare sagdt dess införande under nuvarande stora penningebchof, på mora billiga och antagliga vilkor.
Han blef en första klassens » direktör ». Han kunde » slå i sig » hur många roller som helst, och att härma alla dessa olika röster roade honom. Men det fattades » någonting ». Ett någonting, som kunde förrätta allt det arbete, som han afskydde, » ett någonting », som ingenting kostade och ändå alltid var nöj dt. Men det var inte lätt att finna. Det var då han träffade på Gus och af ett slags medlidande plockade upp honom, som man plockar upp en skräpsak, inte god nog att taga reda på och inte nog dålig att låta ligga kvar! Det var först senare han 427 kom att tänka på, att han i Gus just funnit hvad han behöfde. Om Guichet hade vetat, hur mycket han slog barnet, hade han kanske hejdat sig, ty, lik de flesta människor af hans temperament, var han egentligen inte elak, men det visste han aldrig. Med sitt rus hade han också sofvit bort minnet af hvad som passerat, och när han var nykter, rörde han honom aldrig — men det hände så sällan. Ibland, när han var i sitt sentimentala stadium, brukade han hålla långa loftal öfver pysen inför sina supbröder, skryta med, hvilken kvick och begåfvad pojke det var — bråddes på honom — ty vid sådana tillfällen trodde han fullt och fast, att Gus var hans son. Ja, det hände till och med ibland, att han köpte leksaker med sig hem, men när han då, i stället för den påräknade glädjen, fick se Gus förskrämda min, blef han ursinnig. Men stackars Gus hade all orsak att känna sig förskrämd, ty han hade redan räknat ut, att för hvar gång husbond ' gaf honom något, " ansåg han sig ha rättighet att slå honom dubbelt efteråt — och så fick han aldrig behålla sina gåfvör. När » humöret kom på », brukade husbond ' alltid kasta ut dem genom fönstret, och hotelsen att låta Gus följa efter gjorde inte saken lättare. Nu stod emellertid » någontinget » inför sin fruktade herre. De små händerna öppnade och knöto sig konvulsiviskt och pannan var fuktig af kallsvett: han kände sig ohjälpligt rädd! Men så tog han beslutsamt ett glas vatten och kastade innehållet i ansiktet på den sofvande. En liten ryckning var den enda verkan han lyckades att åstadkomma.
Maj:ts nådiga beslut om ny tomtreglering i Christianstad, finge utkastas och till staden öfverlåtas, har Kongl. Majit genom nådigt bref af den 7 November 1848 förordnat, att de ifrågaslällda fästningsverken skulle raseras och derigenom uppkommande tomtplatser åt staden tills vidare upplåtas emot erläggande till Kronan af årliga tomtören, samt under den 19 Februari 1850, vid slutlig pröfning af frågan arn lämpligaste sättet lör verkställande af Christianstads fästnings rasering, i nåéssx 24 Stats-Vtslsottets Utlåtande, A’: fl 277. beslutat, att så väl ofvannämnda verk, som den fästningen tillhörande hufvudvall skola genom stateus försorg och på dess bekostnad raseras efter en viss af Kongl. Majit tillika fastställd plan, men att deremot fästningens södra esplanad samt dess norra och södra utanverk med deri behndig sten, äfvensom den Allo tillhörande mark i vester och öster om fästningen, böra i laga ordning uppmätas, graderas och värderas, för att derefter kunna användas såsom vederlag för annan, Kronan icke tillhörig, mark, som ansetts behöflig till beredande af större utrymme för garnisonens i Christianstad årliga öfningar; vid hvilket förhållande och då, utom de redan åt Christianstads innevånare emot årliga tomtörens erläggande tills vidare upplåtna delar af fordna fästningsverken, genom de öfriga vallarnes och fästningsverkens rasering, ett betydligt utrymme för stadens bebyggande samt nya gators och planteringars anläggande än ytterligare uppkommer och försäljningen af dertill tjenliga platser och sten påräknats lemna tillgång till raseringskostnadens betäckande, Kongl. Majit nu i nåder täckts föreslå Rikets Ständer att medgifva, det de tomter och platser, som genom Christianstads fästningsverks rasering dels redan uppkommit och dels under raserings-aibetenas fortsättande hädanefter uppkomma samt för Kronans behof icke erfordras, må, sedan de erhållit den indelning och utstakning, hvartill den af Kongl.
Den 7 November c. m. 2o5 Hvarefter Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, att Bankens Ombud vid hvardera Låne-Contoiret måtte i ärlig aflöning erhålla 2000 Ridr Banco, jemte hälften af dess i Banken innehafvande lön. Ropades starka Ja, jemte några Nej. Herr Gref ven och Landt - Marskalken förklarade, att som, efter hvad han tyckt sig finna, Ja öfverrösta t Ne j, propositionen blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen. Herr Grefven och Trundt - Marskalken föreslog ytterligare, att för öfrigt alla Tjenstemännen jemte Vaktmästaren vid Låne-Contoiret i Malmö måtte erhålla lika aflöning med den Utskottet för deras vederlikar vid LåneContoiret i Göthe-borg tillstyrkt. Bifölls. Hvarefter, uppå gjord Proposition, 5:te Punkten i allt öfrigt af Ridderskapet och Adeln gillades. 6:te Puncten. Her r von Hohenhausen: Efter det i förmiddagspleirum fattade beslut kan det ej komma i fråga, att något visst Stånds Ledamot skall vara Ordförande. Jag anser, att ordförandet lemnäs åt Banco-Ombudet, eller ock att åt Banco-Fullmäktige öfverleninås, 206 Den 7 November e. m. att utse elen, som skall föra orelet. För mig synes det som Banco-Ombudet kunde vara både föredragande oell Ordförande. Friherre Cederström: I förmiddag yt trade jag, att, sedan Banco-Styrelsen skall tillsätta DirectionenS jLedamöter alla voro att anse såsom Bankens Ombud, och då skulle jag gerna hafva instämt deruti, att den, som är Ordförande, i anseende till de trägna göromålen , hade fått Större lön. Nu är åter förhållandet helt olika, ty Bankens Ombud är egenteligen att anse såsom en Kamererare. Jag tror derföre, .att Fullmäktige höra determinera, hvem som skall föra ordet, utan afseende på Stånd. Herr Pereswetoffj Morath:
Att åter upptaga frågorna, huruvida kriget med de större fartygen och de mindre, för det inre försvaret hufvudsakligen afsedda, fordrar samma egenskaper och samma slag af utbildning hos dem, som skola sköta dem, såväl af manskap som befäl, och sålunda, om hos den för det ena fullt öfvade är att påräkna samma skicklighet för det andra, — skulle föranleda alltför mycken vidlyftighet, så mycket mera som det egentligen nu är fråga om att med stora kostnader bereda full duglighet inom båda delarne af vårt sjöförsvar, icke företrädesvis inom det ena framför det andra, ty tvenne olikartade delar af samma vapen måste de dock, trots allt sträfvande, blifva, så länge dermed afses så olika behof, som krigets förande på djupt och grundt vatten — och så länge vi ej tvungits afse landets försvar, endast i dess mest inskränkta mening. Jag fruktar likväl att Komitén, genom det system den för sjöexercisen antagit, att nemligen vilja öfva alla i allt, skulle, om dess förslag i detta afseende antoges, fram kalla ett dylikt resultat, till stort mehn för skärgårdsvapnet. Redan första ögonkastet på kostnadsförslaget öfver dessa öfningar, deruti man, af det behöfligt ansedda anslaget, föreslagit att till exercis å seglande samt större ängkrigsfartyg använda mer än Adelar samt, för öfningar å de egentliga skärgårdsfartygen, en knapp tiondedel, synes härtill gifva anledning. Men ännu märkbarare framställer sig detta förhållande, om man granskar den verkan till inhemtande af kännedom inom de båda vapnen, som häraf skulle bli en följd. Det visar sig då, att dessa öfningar årligen skulle på följande sätt tillgodonjutas: 64 Af yttre sjöförsvaret Af skärgårdsvapnet 10.5 Kom.Kapit.&Kapitener eller 29,17 %afgräderneil,60 mån. per år.— 1,5 eller 4,i6%iO,06 mån. per år 81.5 Kapit.-Löjtn.
Ty å ena sidan må väl medgifvas att det missförhållande emellan ränte-beloppen och rustnings-kostnaden, som genom myntvärdets försämring under tidernas längd uppkommit, måst leda derhäu, att så kallade tillskotts-tagande fiemman, som äro, skyldige att utgöra effektiv rustning för det erhållna räntetillskottet, kommit i en ofördelaktigare ställning och följaktligen måste hafva fallit i värde i jemförelse med de hemman, som erlagt öfverskotts-räntorna, Men § Stalt Utskottets Utlåtande ,M SS. andra sidan bör ej heller förbises, dels att denna förändring skett småningorh un* iler en lång tidsföljd samt följaktligen måste hafva varit mindre känbar, och dels att det ingalunda kan vara Statens skyldighet att bereda ersättning åt de enskilde lör de förluster, som genom sådane förhållanden sorn de här ifrågavarande kunnat dem tillskyndas. Men om ock man ansett grundade anledningar vara för handen att bevilja ränte-tagarne omförmälde förmån i afseende å räntornas förändrade uppbärande, torde det likväl kunna ifrågasättas, huruvida ränte-gifvarne bordt, utan deras begifvande, åläggas en sådan tillökning i skatter, som häraf måste blifva en följd. Utskottet anser nemligen att den af Statsoch Ekonomi-Utskotten vid oftnnamnde Riksdag antydda farhåga att »i händelse alla ifrågavarande hemman genast skulle åläggas att i rustningen deltaga lika, det förhållande i sjelfva verket inträffade, att en del åboer, utan vederlag, åtkomme förmåner af en ränteförhöjning, som drabbade andre åboer, hvilka för samma förmån utgifvit lösen», icke vara undanröjd, om ock följderna deraf i någon mån förmildrades derigenom, att åtgärdens verkställande uppskjöts för en tid af tio år.
Likalydande med den ifrän Kongl. Kammar Expeditionen tngifne Original-Förteckning, iMM klx okkcio, <!»r1 Vevrzii. För Den sz April. rrz förteckning pä -e af Riksens Gränder wid Riksdagaene t Stockholm och Grebrs anmäldt» beslut och gjorda framställningar, hwilka blifwtt Longi. Maj t genom Dest Handelsoch Linanee-Expedition t underdånighet förcdragne, Med uppgift derjemte <! de särskilta ätgärder som wid hwaeje mäl ägt rum. Wid Riksdagen istockholm 1809 —llZrs. Riksens Ständers underdåniga Skrtfwelse, angående de nya Lönerne för Herrar Stats, Ministrarne samt Statsoch Justitia.Raden Anmält inför Kongl. Maj.t i Stats-Rådet den zo Augusti »809, och expedierat till StatsContoirets efterrättelse s. med fwar pä KonglMåms Nådiga Prv, position, angående biträde för Statöwerket af RtksSälds-ContoiretsMexel-förräd i Hamburger-Baneo. Anmält den 2; Sept. »809 och expedierat till Staks-Contoirtt samt Riksgälds-Fullmägtige, med befallning till det förra om förbindelses Meddelande för de försträckta medlen. 3. — med swar pä Kongl. Masils Nädiga Proposition om Branwirs'Bränningen. Anm. den 2 z September -209, och Allmän Kungörelse härom Ucfärdav. 4.—Riksens Ständers underdäniga Skrifwelse till swar pa Kongl. Maj-ts Nädiga Proposition, rörande dispositionen af den till Riksens Ständerö säkerhrk förskrifna hälft af Trill-inkomsten. Anm. den 4 Oktober 18V9 och NiksenStänders destut expedieradt tili Stats-Con^ * koirets »i6 Den 2z April tvirets och General, Tullarrende, Societetens Fulliiiägtiges cfleerattelser. 5.
Prot. 1850 & 1857. i Sami. 1 Afd. 2 Band. 2 Höft. 2 10 Siats-Utskoliets Ullålande N:o 67. mätande och taxerande af så väl den jord, som utgör gamla kyrkogården, sorn den, hvilken ansåges kunna deremot utbytas, blifvit af vederbörande begärd och den 9 Oktober 1856 försiggått, samt vid denna förrättning förekommit, bland annat: att Konsistorii-ombudet och socknemännen, enär gamla kyrkogården vore för liten att derå ny kyrka uppföra, hvartill ock den nästgränsande jorden vore alldeles olämplig, önskat att härtill få emot ersättning, efter taxering, af gamla kyrkogården använda jord å kungsgårdens åker, kallad lilla ladugårdstoften; att arrendatorn af kungsgården, Inspektoren Bergman, förklarat sig både för egen del och å indelningshafvare!), Ryttmästaren Friherre Bcnnets vägnar, bestrida det begärda utbytet, hvilket deremot af krono-ombudet tillstyrktes, äfvensom regements-ombudet icke kunnat förneka, att tjenlig jord till kyrkogårdens utvidgande saknades vid gamla platsen och att det föreslagna läget vore bäst passande till ny kyrkogård, men ansett sig, då indelningshafvaren och hans arrendator icke velat derpå ingå, böra uti Bergmans bestridande instämma; att gamla kyrkogården, med en rymd af 6,300 qvadratalnar, hade ett sådant läge, att någon utvidgning åt sidorna icke utan vidlyftigare arbete kunde åstadkommas; att det föreslagna läget för nya kyrkogården angränsade i söder stora vägen mot Gumlösa, i vester gatan och dervarande torg, i norr landsvägen mot Sandby och i öster öppna åkern, kallad ladutoften; att jorden å denna plats bestode af lätt sandmylla på röd sandbotten samt af landtmätaren och gode männen ansåges vara dubbelt sämre, än gamla kyrkogården; att förrättningsmännen funnit den föreslagna platsen vara till kyrkogård särdeles passande, och att, ef> ter den verkställda taxeringen, nya kyrkogårds-platsen utmättes till en rymd af 12,600 qvadratalnar, enligt den öfver begge kyrkogårds-platserna och deras omgifning upprättade, protokollet bifogade, karta; så hade, uppå vederbörande kyrkoherdes anhållan, att Sandby församlings derefter vid sockenstämma den 16 sistlidne November fattade beslut om ny kyrkas uppbyggande och ny kyrkogårds anläggande på den af landtmäteri-förrättningen sålunda utstakade planen måtte Kongl. Maj:ts