Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bojor och band lossas på alla tighet, men man kan rå på den. Det är vishåll, äfven inom andens rike. Forskningen serligen icke så lätt, men det går dock, när är fri, tanken är fri, ordet — både det talade man blott en gång fått ögonen upp för det och det skrifna, sedermera tryckta ordet — olycksbringande att låta vreden taga öfverär fritt, och ehuru det visserligen nu är mychand. Men det är deruti felet ligger, att man ket, som icke är » tullfritt », kan dock ingen ej har detta klart för sig. Så länge ej vreden säga, att den personliga friheten är på något öfvergår till ursinne och så länge ej dess obilligt sätt kringskuren. utbrott förorsakar materiell eller synbar Och dock gå här i verlden så många hårdt skada, anses dessa utbrott temligen berättibundna trälar, stundom suckande öfver sitt gade eller i alla fall bestämdt ursäktliga. Omslafveri, stundom omedvetna derom, men dergifningen anses böra med tålamod underkasta för icke mindre trälbundna, stundom i en sig alla de ledsamheter, som häraf uppkomma, träldom som faller enhvar i ögonen — mamoch benäget öfverse med den felande, derför monsträlar, syndaträlar, arbetsträlar, hvem bar att han är «så häftig » och inte rår för, att ej sett, hvem igenkänner icke dem? — stunhan är det. dom åter släpande på en boja, som ehuru Det måste medgifvas, att uppfostran ofta icke synlig, dock trycker lika hårdt. Det är är skuld till detta. Och det är också genom den gamla historien om, att ingen vet, hvar uppfostran vi skulle lära oss beherska vår skon klämmer, utom den som har henne på, vrede, så att vi icke öfverila oss. Men huru här så tillvida varierad, att äfven den, som sällan ingår icke detta i planen för våra barns bär skon, stundom icke vet hvar hon trycker, utveckling — om vi öfver hufvud uppgöra förrän någonting upplyser honom eller henne någon plan derför!
Utslaget blef, att, alldenstund bemälte Student ändock ej kunde med fog kallas en ”lösker-man”, och emedan det ”förspörjes af hans föräldrar och qvaliteter, att han förmodeligen med tiden lärer kunna sig evertuera”, så ville man, ”så in favorem conjugii, som för hennes föräldrars förbön”, lindra straffet derhän, att, ”sedan han henne bättrat och till hustru tagit, skall han på tvenne års tid förvisas vårt land och rike och dess underliggande provincier; då han sedan kan få den nåden, att komma in i vårt land igen”. Det afseende, som här fästes äfven på hans ”föräldrar”, är onekligen ett ganska märkligt; – och derpå grundar sig hans nyaste biographs redan omnämnda gissning 79. Kärande och dömmande hade nu härmed gjort sitt bästa. För den stackars flickan vanns dock intet annat, än att hennes namn blef genom denna rättegång bekant för efterverlden. Domen gick ej, eller ock blott till en ganska ringa del, i verkställighet. Något giftermål blef ej af. Väl ser det ut, som hade han afseglat till sin landsflykt, eller åtminstone varit i begrepp dertill. En afskeds-visa, som börjar: Så måste jag dig, kärsta vän, förlåta? O hjertans sorg, o qval, när vänner såta Mot hug och vilja måste skiljas åt! antyder det temligen bestämdt; särdeles i de trenne sista stropherna: Farväl, min vän, min själ, mitt lif, min kära! Min fordom ögnatröst, min lust och ära! Farväl, mitt hjertas barn och bästa vän! I fall att Himlen helsan mig behagar, Förtröstar jag, att han min resa lagar Snart hit igen. Jag sitter nu, beklämd af dröfve-tankar, Min längtan och mitt hopp för tross och ankar: Ty Väder-guden blåser strängt emot, Medömksam af den sorgen som mig sårar; Och himlen fäller, lika som jag, tårar, Sjuk af min sot. Jag skrifver här ditt namn i våta sanden, I Ekols-vik vid Nereus-salta stranden; Och, fast det skött80 af vädret måst’ förgå, Skall det likväl uti ett stadigt minne,
I detta fal! skulle jag kunna anföra exempel på att personer, som icke äro examinerade, ändock prakticera efter homöopathiens method. Vid sådant förhållande kan jag icke ur någon synpunkt, anse, att de böra beklaga sig eller att de behöfva något slags hjelp; hvarföre man har allt skäl att afslå motionen och bifalla StatsUtsk:ts hemställan, derom jag vördsamt anhåller. Frih. Creutz, Steffan: Då jag vid remissen af ifrågav:de ärende hade tillfälle yttra mig, anser jag mig äfven nu böra göra det. Man har talat om tolerans med alside å de olika grenarne af läkarekonsten, och just ur denna synpunkt skulle jag vilja förorda bifall till Gr. v. Rosens motion. Jag kan nemi. icke finna, I) e n 25 Juli <■ m. att blott en gren af denna konst skall framför andra gynnas af Staten, och den andra, om icke undertryckas, åtminstone alldeles icke understödjas. Homöopathien har visserligen ej här i Sverige vunnit sådan terräng som utomlands, i synnerhet i Frankrike, England och Amerika, der denna method synes börja, om icke uttränga, dock ställa sig på samma punkt och åtnjuta lika mycken aktning som allopathien. Det är derföre som jag anser, att Utsk:t nu bort tillstyrka bifall till Gr. v. .Roséns motion på samma sätt som vid sista riksdagen. Jag anser, att när Utskrt en gång likasom tagit på hand på sjelfva principen, hade det icke nu bort handla i rak strid deremot. Att Utsk:t såsom skäl för sitt afstyrkande anfört, att K. M. icke gjort någon framställning i ämnet, det är en gammal fras, som Utsk:t ofta begagnar på samma gång som det ofta sjelft i många fall icke iakttager detta skäl. Ty huru många enskildes förslager hafva icke blifvit diskuterade och bifallna, äfven när de afsett ganska dryga anslag då deremot här blott är fråga om ett obetydligt belopp. Hvad åter beträffar
Att åt de ifrågavar. skolorne nu bevilja, hvad de enligt enskilda uppgifter behöfva, skulle, enligt pluralitetens inom Utsk. tanka, vara alt gä i förväg den af K.. M. afsedda reglering af elementarläroverken i riket, hvadan jag ock är temligen säker, altoni äterremiss sker, Utsk. derigenom icke bringas att frångå sin en gång uttryckta åsigt i denna fråga. Frih. von Krajmer: Jag är hufvudsakligen förekommen af Hr Lagerhjelm, och ber derföre endast att, med afseende å Hr von Roseus anmärka, an g: de den af Professor Reuterdahl väckta motion, fä äran upplysa, all denna motion tillkom vid disciissionen i Högv. PresteSt. af Professor Knös’s motion, angalo ett ökadt anslag för Upsala cathedralskola, och att Professor Reuterdal begagnade tillfället, dä remiss af sistnämnde motion lill Utsk. skedde, att dä äfven framställa den anhållan, att Lunds cathedralskola mätte komma i åtnjutande af enahanda förmåner, sorn dem, hvilka möjligen kunde komma att tillskyndas Upsala cathedralskola; men att denna motion föröfrigt befann sig uti ett alldeles outredt skick. Hvad åter beträffar den af Hr Ekströmer omnämnda summa af fi.800 r:dr, hvilken Utsk. tillstyrkt böra ställas lill K. M:s nåd. disposition; så får jag dervid upplysa, att denna summa ansågs inom Utsk. alldeles såsom enkans oljokruka, emedan man alltid, då ett behof förefäns, återkom till denna summa, såsom ett outtömligt capital att draga på? Dådet, såsom jag redan haft äran nämna, var med den knappa majoriteten af 1 röst, som ifrägavar. motion inom Utsk. föll, sk torde, om R. o. Ad. behagar återremittera densamma, med förklarande tillika, att R. o. Ad. bifaller det äskade anslaget, äfven denna röst slå att vinna för det af motionären åsyftade ändamålet. 4 H. li 82 Den C November f. m. Frib. Palmstjerna:
Således finnér jag icke något samband mellan frågan om räntornas förenkling och sättet för deras betalning. Detta om frågans maleriela del. > I formelt hänseende uprepar jag, hvad jag förut yttrat, eller att den väckta motionen innefattar ett lagstridigt försök, att tillintetgöra ett af Konung och Ständer fättadt beslut. Att delta försök misslyckas, betvifla!' jag alldeles icke, oaktadt jag har mig bekant, att Högv. PresleSt. skyndat att gå R. o. Ad. i förväg, medelst ett dekret af ungefär samma lydelse, som det af Hr Tersmeden föreslagna, men jag har mig tillika bekant, att Konungens rådgifvare, lili den förklaring de, afgifvil vid riksrätten, der de just nu äro sub .reatu för underlåten verkställighet af beslutet, ang:de ett förändrad! sätt för räntornas utgörande, öppet tillkännagifvit, att de ansågo Adis och PresteStis till besluiet vid förra Riksdagen gjorda tillägg icke kunna hindia verkställigheten deraf, eller tillintetgöra kraften och giltigheten af R. Stirs underd. skrifvelse i ämnet, utan hade verkställigheten blifvit fördröjd i anseende till andra omständigheter, hvilka jag icke anser det vara tillständigt, att här till sin verkan undersöka, då jag till och med finnér det hafva betydligt öfverskridit grannlagenhetens gränser, att under närvaride förhållanden väcka en fråga, som mer eller mindre direkt utgör föremål för riksrättens omdöme. Jag hemställer således, huruvida Hr Grin o. Landimm må kunna, å Hr Tersmedens förslag, lagligen göra Propos.; men om denna anses kunna ega rum, yrkar jag att samma förslag mätte afslås. Upläsles ett af Hr Tersmeden, Nils, inlemnadt sålydande anförande i Den framställning här af mig tm blifvit gjord, är i fullkomlig öfverensstämmelse med det af R. o. Ad. sistl. Riksdag vid behandling af samma fråga fattade beslut. K. M:s år 1851 afgifne Nåd.
Herr Landtmarskalken erindrade, atom Riksdags Ordningen borde efterlefwas, sa singe han a nyo namna, ar Talemännen och de tilkallade Stånds Ledamöterne, efter 47 §. öfwerenskommit, at Bewillnings-fördelningen stulie i dag i alla Fyra Granden företagas, hwilken öfwerenskommelfe, såsom med Grundlagen enlig, Herr Landrmarstalken förmodade böra wara gällande. Grefwe »amilton beropade sig pa 49 §. Riksdags-Ordningen, hwaraf han upläste den delen, som innehaller, at et fran Utskott återkommit rnäl kunde annu dä det andra gången företages, pa flere Ledamöters förenade begäran arer hwila Herr Grefwen och Landtmarskalken yttrade sig hoppas, at, sedan detta mål sa lang tid warit hwilande, icke någon af Ridderstapets och Adelns Ledamöter skulle wilja för desi afgörande lägga hinder i wägen. Grefwe lVlörner, ^klolpb 6öran. Oag hyser för mycken högaktning för Herr Grefwe O7IlenborZ, för at tro, det dan för sin del wil orsaka något dröjsmäl med afgörande af ect ämne, redan sa länge hwilande, fa länge besinnadt och sa wigtigt i afseende pa Riksdagens förande til er önstadt flut. — Desiutom hemställer jag ödmjukast ril Högloft. Ridderstapets och Adelns eftersinnande, hwad utseende i et mål af denna beskaffenhet der Den 8 Mars. r6z det stulle fZ, om, tzA tze andre Niks-Ständen i dag til afgörande företaga detsamma, wi stulle stilja otz ifrån dem och ensamne befluta målets ytterligare hwilande. Herr Grefwe» och LandtmarskalkenOm anledningen til Herr Grefwe »smillons motion stulle wara någon farhaga för smprste j afseende pä Riksdagens slutande, sa wagar jag försäkra, at en sadan farhaga saknar all anledning och all grund. Grefwe ^amilton.
Genom vissa så kallade extra anslags öfverfiyttande till Statsfrån Riksgäldskontoret kan väl Rikets Ständers riks-stat för några år bringas derhän, att det förra Verket finge en mindre betydlig, vid brydsamma tillfällen föga gagnande, fyllnadssumma från det sednare, i stället för att nu Stats-kontoret lemnar ett årligt »bidrag» till Riksgälds-kontoret; men som de i riks-staten beräknade inkomsterna äro i ett beständigt stigande (år 1850 beräknades de till 15,894,750 R:dr, år 1860 till 28,971,500 R:dr), uppkomme snart nog åter en differenssumma emellan inkomst och utgift, hvilken måste såsom »bidrag» eller under något annat namn öfverlemnas till Riksgälds-kontoret. Skulle åter, emot förmodan, i en framtid varda i vederbörlig ordning stadgadt, att sistnämnde Verk endast må, såsom vid dess stiftelse 1789, befatta sig med rikets gäld, i följd hvaraf Stats-kontoret erhölle en mera utvidgad verkningskrets med hänseende til) Statens inkomster och utgifter, då erfordrades hvarken kreditiver eller fyllnadssummor, då kunde man också emotse mera reda och enkelhet i statsmedels-förvaltningen, hvarjemte Stats-kontoret, till embetsmanna-personalen naturligtvis i någon mån förstärkt, lättare kunde, likasom Regeringen sjelf i främsta rummet, öfverskåda det hela och fullständigt utreda stats-verkets tillstånd vid riksdagarne, aldrig blefve i någon kassa-förlägenhet, (derest ej allmänna olyckor öfverginge landet) utan skullé, sedan utgifterna blifvit bestridda, årligen, efter afslutad riks-hufvudbok och derpå granskad liqvid, till Riksgälds - — 293 — kontoret öfverlemna möjligen uppkomna öfverskotter och besparingar, det sednare Verket likväl förbehållet att, på sätt redan i Kongl.
Direction har att af. lägga räkenskap. Ofver-Directeuren eger icke i något mål domsrätt eller att utslag utfärda. Men uppkommer fråga om Tulloch Skeppsurngälders rigtiga beräkning enligt författningarne, bör han ordentelig uträkning deröfver meddela hvilken till efterrättelse blifver gällande , derest icke den dermed missnöjde, inom viss föreskrifven tid från deraf erhållen del , directe hos KammarRätten söker ändring. På samma sätt förhålles med anmärkningar om penningars alförande i räkningar utan biläggande af Ordres , samt angående Tullomkostnadens origtiga beräkning, såsom reseoch underhållskostnader , hushyror , dagtractamenten, arfvoden , provisioner, anmärkningsprocent m. m. eller allt som kan föras under namn af missräkning eller origtig beräkning, och icke såsom uppsåtligt fel är att anse. Till General-Sjötulls-Contoiret ingå alla Tullverket angående räkenskaper, livi 1 k a der först controlleras och revideras. Alla de räkenskaper, som af Directionen skola afgifva?, blifva i detta Contoir upprättade. De i allmänhet för Tullstyrelsen och der under lydande Betjening gällande föreskrifter kunna i öfrigt fortfara, intilldess att nya in - 6o2 Betänkande om Rikets Styrelse-Verk'. structioner, som leda lill mera förenkling i bade uppbördsoch redogörelse-sättet, kunna hinna att utfärdas. Under Stats-Contoiret höra vidare: i:o Charta SigillatteContoireU *:o Myntet. 3:o Coniroliverket, hvilka bibehålla sin nuvarande organisation; men Betjeningen synes kunna inskränkas till den personal, som i 1778 års Stat är upptagen. I afseende på redovisningen för Controllmedlen, som genom vederbörande Lands-Contoir blifvit aflemnad i Commerce-Collegium, anse Committerade sig böra föreslå, att denna redovisning hädanefter sker hos Stais-Contoiret inom den tid och i den ordning, som i Commerce-Collegii Circulairer den 31 Maj 1782 och den -14 Augusti 1791 finnes föreakrifvet.
En ung, anspråkslös flicka o E n u n g flicka, som efter slutad uppfostran i hemmet genomgått Praktiska Hushållsskolan vid Hårstorp, önskar erhålla plats i en god familj så- som biträde i alla inom ett hushåll förefallande göromål. På aflöning göres ej afseende. Adr. : Iduns byrå, Stockholm. - ^ a föregående år ocn för Yinnande af hastig omsättning, realiserar undertecknad sitt stora del välsorterade Modevarulager, PR ALN P R MTR | Silkes-Sammet, svart o. 1:20, Silkes-Sammet, rand. o. |50 [fason, med sidenbotten, X X har kostat 5, 6 kr. mtr, £S säljes nu till 2: 10 Pj Kapp-Plysch, fas., har) \ kost. pr mtr, nu 2: 4 0 [50] Silkes-Plysch, alla färger 1:20 y / Patent-Sammet, svart ii SO öre mtr, kul — 00 F^J Sidensarges, alla färger och qvalitéer — 75 |50 [Kläde, slätt och fas. till \ f Klädningar o. Hattar. Snörmakerier till haJfoa värdet. Tyll, slät o. fas., alla färger. Hattflor af siden, 80 cm. långt Barber, svarta o. créme, nyheter. Barbtyll. Skärpband, ALLA FÄRGER O. QVALITÉER — 75 1: 25 — 25 Moaré-Band, breda, FRÅN — 42 — 70 Solfjädrar, F I N A. Kinesiska Flägtar P R ST. — 25 Fichus, Balblommor. Ylleschalar, STORA, FRÄN I :&gt; 3: — Jabots, af spetsar, fina .1 1: 75 Sidenschalar. Perljabots, Perldiadem, nyheter. Teaterschalar. Spetsboor, Sidenboor. Sorties de Bal. H a t t a r, monterade, från pr st. 4: — Teaterbahytter. Hattar, äldre, från » » — 50 Underkjortlar.
Hennes synsinne upptog visserligen alla föremål mekaniskt — hon såg den ena holmen efter den andra, hon såg hvita herresäten och rödmålade bondstugor — kor som betade på en äng — en väderqvarn, som skarpt aftecknade sina mörka konturer mot den gulaktiga himlen — - hon såg en liten hvitrappad kyrka och prestgården tätt invid — såg bryggor, der ljusklädda sommargäster viftade med näsdukar och parasoller — båtar, h vilkas segel hängde slappa i aftonens svaga bris — små roddbåtar, hvilka snabbt ilade framåt, förda af ungdomliga roddare i jokeymössor och randiga trikålif. Hon såg de öfriga passagerarne ombord maka på sig, byta om plats, gå af och an, dricka kaffe, fördjupa sig i sina tidningar, röka sina cigarrer eller virka på något handarbete. Hon såg ett par små barn kifvas om ett äpple, till dess det rullade ned på däck och vidare ned i vattnet, till barnens häpnad och åskådarnes högljudda skratt. Hon såg det alltsamman, men hennes tankar dröjde vid intet af det för ett ögonblick. Bakom henne låg en forntid, framför henne en framtid. Det ena hade hon genomlefvat, der stod hvarje detalj klar och tydlig för henne — så grymt, obarmhertigt klar. Det andra gick hon till mötes — det låg höljdt i ovisshetens dunkel, men ett var dock säkert: det förflutna kunde aldrig lefvas om igen! Den kunde aldrig komma åter, hennes första, jubl&amp;nde ungdom i det rika föräldrahemmet, der hon ända från födelsen inandats den mest storartade lyx, der allt denna verldens materiella goda tillika med den varmaste kärlek slösats på henne. Moderns död, då hon sjelf var tjugo år, hade varit hennes första sorg, men hur tacksam hon sedan varit derför, — då det andra kom — det fasansfulla, det hvarefter hon ännu bar sorgdrägt.
Hvad jag sagt om dess olyckliga verkningar, drabbar således egentligen Inrättningen i sig sjelf, men icke Directionen, om ock flere misstag i detaille må vara gjorde, såsom Revisorernes berättelser visa* Utan att upprepa en hop nog kända facta, får jag således äran föreslå, att dea ma varande MagazånsDirectionen måtte upplösas* Nödigt lärer dock vara, att någon Inrättning 3? 8 Den 15 Fcbruarii. tillskapas för de ännu återstående fordringars indrifvande, effecternes försäljning ock, med ett ord, affairernes uppgörande, så vida icke Ständernes Herrar Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoiret, kunde åtaga sig att besörja uppgöringen, med biträde af ett Ombudsmanna Embete. Man behöfver icke vara bekymrad om öfverskottets användande eller balancens betäckande. Likväl som Banken måst åtaga sig förskotterne, kan han äfven njuta vinsten, ifall, mot förmodan, någon sådan skulle upp stå, eller tåla förlusterna, hvilka säkert icke blifva större, om affairerne genast uppgöras, än om Directionen skulle fortfara i sin verksamhet. Någon Inrättning måste dock finnas, för att trygga folket mot brist i hårda år. Men denna inrättning bör icke vara allmän, för hela landet; tvärtom bör en särskilt finnas för hvarje Socken, eller, der Socknarne äro små, för hvarje Prestgäll eller det district, hvars 6torlek af behofvet bestämmes. I Districtseller Socken-Magazinerna bör insamlas torkad Spannmål, i tillräcklig mängd, för att under inträffande missväxtår kunna bispringa folket till utsäde. Frågan om fond till dylike Magasinera anläggning, bör ej vara svårare att lösa, än den om fond för MagazinsDirectionen varit. Enda skillnaden är den att District-Magazinerna erbjuda en säkerhet, som bemälte Directisn ej kunde göra. För hvarje district som Den 15 Februarii, 379 vill anlägga Magazin, öppnas låne-rättighet i Banken, och alla districtets jordägare gå gemensamt i borgen för lånet.
Jag tror, att Utskotten gjort väl, om de ifrån 1812 års lagstiftningsåtgärd endast hemtat anvisning, till undvikande af den väg Utskotten, uti 1812 års fotspår, med den öfverdrift beträdt, att Utskotten, med ett fullkomligt åsidosättande af alla laga stadgnnden, låtit hänföra sig till det förhastade Utlåtande, att det icke innebär någon obillighet mot Rotehållarne, om, såsom följd af en noggrann och ändamålsenlig hushållning med tillgångarne på det hela, det för Kongl. Maj:t blifver möjligt, att med användande af sig företeende besparingar, hvart tredje år, kunna flere Regementen till gemensamma öfningar i större manövrer uppå en punkt sammandraga. Då Utskotten jemte Passevolance-medlen nämner en noggrann och ändamålsenlig hushållning, inser man lätteligen, alt ingen enda af Utskottens 84 Ledamöter behagat taga någon kännedom af Passevolancenaedlens förvaltning för den förflutna liden. 4® Den a6 O et o ber f’. m. Jag vill uppriktigt önska, att den känsla af förtrytelse, hvaraf jag emot Utskottens behandlingssätt af denna fråga känner mig intagen, icke måtte så lifligt delas af alla dem, som utgöra föremålet för Utskottens omilda Lagstiftnings-förslag, att Utskotten derigenom kunde komma till en vidsträcktare erfarenhet om det allmänna tänkesättet, än en enda mans ofta vanmägtiga yttranden kunna bibringa.
Jag är öfverlygad om, att, ehuru lågt man än uppskattar den tillökning i Statens inkomster, som derigenom skulle uppkomma, den likväl åtminstone skulle motsvara anslaget till de för anne'en yrkade exercis-compagnierna, och jag hemställer, huruvida icke hytet i della afseende skulle kunna kallas godt. Gn värd talare har fästat min uppmärksamhet derpå, alt om hvar och en skulle framkomma med något tillägg till Riksdagm. Strindlunds motion, så skulle öfverläggningarne derom förökas. Detta är visserligen sant. Jag har dock icke hört något annat tillägg begäras, än detta mitt tillägg i afseende ä beskattningen, äfvensom del om gårdf,arihandeln; och dä dessa 2:ne tillägg icke kunna betydligt öka öfverläggningarnes längd, torde jag vid mitt yrkande i detta afseende fä förblifva. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag vill ingalunda tvista med de ledamöter af Ståndet, som förslå bränvinsbränningens bedrifvande, huruvida rätt må vara att antaga Riksdngsm. Strindlunds förslag, eller att göra förändringar i den nu gällande författningen. Om riksdagarnes tätare återkommande skulle medföra den påföljd, att förfaltningarne blefve längre beståndande, derföre all man tycker det vara nära till nästa tillfälle alt få dem förändrade, sä kommer den nyss beslutade grundlagsändringen att blifva mindre skadlig än jag anade. Första gången man söker vinna en sådan påföljd, vill jag icke lägga mig deremot, emedan föredömet är så särdeles godt. Men en ledamot af Ståndet, Friherre Palmstjerna, Nils Fredr., har yttrat meningar, hvilka jag väsendtligen gillar och till hvilka jag anser mig böra göra några tillägg, emedan jag tillförene, dä fråga varit om delta ämne, här sagt något dylikt. Jag anser visserligen liden icke nu vara inne, då Frih. Palmsljerua och jag 302 Den IG November f. m. Junina hoppas någon verkställighet af hvad vi anse för räll i denna sak; men man skall aldrig misströsta om det rättas framgång förr eller sednare.
6 S Såsom säkerhet föV den del af grundfonden, hvilken e| ovilkorligen skall hesta af contarvta medel, må begagnas ej allenast Rikets gällande mynt samt controllerudt guld oell silfver, utan älven sådarie fast ighetsinteckningar, actier eller allmänna Verks och Inrättningars räntebärande obligationer, sam för sådant ändamål af Bolaget godkännas, efter pröfning, uti hvilken Konungens Befallningshafvande i Länet skall deltaga, med skyldighet att öfver säkerheten sig utlåta : börande hvad till grundfonden hörer i Landti änteriet eller annat allmänt förvaringsrum nedläggas uti kassakista, roed serskilde lås, dertill Directionen samt ett af Konungens Befallningshafvande utsedt allmänt Ombud hafva hvar sin nyckel; Bolaget dock obetaget att, om reda penningar sålunda nedsatte blifvit, dem ntertaga i utbyte emot annan säkerhet, sorn af Bolaget oell Konungens Befallningshafvande godkänd blifvit. Bankens egne och andre enskilde Bankers actiebref få aldrig ibland hypothek för grundfond antagas. Ej må insatt grundfond, genom utdelning, minskas, så länge Bankens rörelse fortfar. Bifallen på det sätt, att sista meningen i i mom. förändrades till följande lvBifallen. delse: ”bolaget dock obetaget, att hvad sålunda är nedsatt utbyta mot annan säkerket, som af Bolaget och Konungens Befallningshafvande godkänd blifvit." 7 SFörr än Banken får öppnas och träda i verksamhet, skall iakttagas och inför Konungens Befallningshafvande styrkas: a) alt inför Rådstufvu-Rätten i den stad, der Bankens hufvud-contor är beläget, blifvit i hufvudskrift förevisade och uti InteckningS-Protocollet ordagrant intagne, så val den af Kongl. Majit utfärdade tillståndsresolution, som ock bolagsreglorne, samt att Rätten, på Bolagets bekostnad, låtit i allmänna tidningarne införa kungörelse om det ingångna Bolaget; Bifallen.