Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dvlta svafvelbruk, af>log Ridderskapet och Adeln Utskottets under mom. a gjorda hemställan och biföll Kongl. Maj:ts i ämnet allåtna nådiga Proposition; till följd hvaraf Utskottets tillstyrkande i mom. b ansågs hafva förfallit. Från Hågv. Preste-Ståndet. S. D. Elter ånyo skedd föredragning återremitterades Stats-Utskottets Utlåtande M 128, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, i fråga om inlösande af de s. k. frisocknarnes tjenstbarbeter till Dylta svafvelbruk. S. D. Föredrogs ånyo Sammansatta Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 3, angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända och distillerade spirituösa drycker. Härvid förekommo nedan upptagna, af Utskottet behandlade, §§ i nu gällande författning. § *• Preste-Ståndet, som ogillade Utskottets tillstyrkande, beslöt för sin del höja det i denna § stadgade belopp, 15 kannor, till 30 kannor. § 2. Med ogillande af hvad Utskottet tillstyrkt, höjdes minsta försäljnings beloppet, £ kanna, som i denna § medgifves, till en hel kanna. § 5. Hvad Utskottet beträffande dessa §§ hemställt och föreslagit, godkä.ndes. § 14. Ståndet afslog Utskottets hemställan och beslöt för sin del, att sista punkten i 14 §:ns 1 mom. skall erhålla följande förändrade lydelse: »Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, sedan äfven Kyrkoherdens utlåtande blifvit infordradt, lätte deri sitt beslut och gifve det kommunalnämndens ordförande tillkänna». §§ 15, 18, 20 och 24. Till hvad Utskottet under dessa §§ tillstyrkt och hemställt, lemnade Ståndet sitt bifall. §§ 26 och 28.
Skrifvelse, i anledning af väckt fråga om afskrifning utaf Enke Friherrinnan Eneschölds skuld till Wadstena Krigsmanshus Cassa. 154- — i afseende å förslag till ändring i 5 § i5 Cap. Ärfda Balken. 155. — angående regleringen af utgifterne under Riks-Statens Första Hufvud-titel. 156. — angående regleringen af utgifterne under Riks-Statens Fjerde Hufvud-titel. 157 — angående reglering af utgifterne under Riks-Statens Femte Hufvud-tilel. i58. —• angående regleringen af utgifterne under Riks-Statens Sjette hufvud-titel. i5p — angående regleringen af utgifterne under Riks-Statens Sjunde Hufvud-titel. 160. — angående regleringen af utgifterne under Riks-Statens Nionde Hufvud-titel. 161. — i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition om afskrifning af en i Saltpeter-Fondens räkenskaper balancerad summa, ulgifven såsom lån till Carl Gustafs Stads Gevärs-Factori. 162. — i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga proposition om afskrifning af Upsala Academies skuld till Riksgälds-Conloret för ett erhållet lån till fullbordande af det nya Bibliothekshuset i Upsala. i63 — angående att, af de från Länen inkommande Statistiska tabeller lill 11 JV;rj de sä kallade Femårs-Berältelserne, endast ett sammandrag må tiil trycket befordras. Skrifvelse, angående porto-afgiften för Inrikes iBrefvexlingen jg5# — i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition, angående controlerne för belåning af Tackjern på Stockholms Väg. j66, — i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående ulmyntningsgrunderne for Koppar-skiljemynt och Ducater. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIH V N G TILL tASXHHUlfHB IMI&MSPÅHIlira O* VID Urtima Riksdagen i Stockholm År 1844.
Då likväl ordnandet af denna angelägenhet är beroende af anslag för berörda Läkarepersonnls nflunande, hvartill för närvarande tillgångar endast förefinnas uti de på Gotlands NationalBcvärings stat uppförda löner, dels för en Sjukhus-Läkare med 400 R:dr och dels för en Under-Läkare med 200 R:dr, eller tillsammans 600 R:dr, har Kongl. Majtt, som på de af Militär-Befälhafvaren anförda skäl ansett lönen för den ifrågaställa nya Regements-Läkaren böra, i likhet med Regements-Läkare-aflöningen vid Arméen, bestämmas till 2000 Rtdr samt Bataljons-Läkare-arvodet för hvar och en af de tre Provincial-Läkarne till 500 Rtdr, beslutit framställning 7 O till Rikets Ständer om anvisande af det anslagsbelopp, som för ändamålet erfordras. Emellertid, och innan en sådan definitiv reglering af sjukvården vid Gotlands National-Beväring och ersättningen derför kan träda i verkställighet, har Kongl. O O ~ 7 o Majit förordnat, att Sjukhus-Läkaren vid National-Beväringen skall, med oförändrad nu utgående aflöning, bestrida Regements-Läkaretjcnst, samt de å Gotland stationerade tre Provincial-Läkare, i förening med dessa sina ordinarie befattningar, vara skyldiga att, på kallelse af Militär-Befälhafvaren, inställa sig till Bataljons-Läkare-tjenstgöring vid National-Beväringen under mötestiden, med rättighet att, intilldess särskilda arvoden för Bataljons-Läkare-göromålen blifva bestämda, under Bil. JV? 3 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. M 1, om Statsverket 1862. 41 under mötena åtnjuta dagtraktamente enligt Rese-Reglementet jemte fri inqvartering, samt för resorna till och ifrån vederbörande mötesplatser skjutsersättning enligt samma Reglemente.
Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t, till vinnande af största möjliga besparing för dem, hvilka bidraga till Armeens bekläd nad, samt med afseende å den menliga inverkan af lux och fåfänga, som mångfalden al uniformen medförer, i Nåder täckes låta undersöka, hvilken uniform för Cavalleriet, som förenar ändamålsenlighet med minsta möjliga kostnad, samt att densamma må fastställas lika för allt Cavallen vid Arméen, dock att den vid hvarje Regemente icke anlägges, förr, än då ny beklädnad för Regementet i alla fall måste anskaffas. Stockholm den 7 Juli 1840. Ani», till Exp. Utsi», d. 29 Juli, fcl. 9 i. ra. Utlåtande, i anledning af väclite motioner, dels om nedsättning i, dels ock om upphörande af den afgift, som under namn af ”Brooch Quai-afgift” uppbäres för till Stockholm sjöledes inkommande målbara våta varor, äfvensom att afgälden för införsel af Potatis, sjövägen dit, icke vidare måtte utgöras. Till Utskottets handläggning hafva i detta ämne blifvit remitterade följande motioner: ilo från Högloft. Ridder skåpet och Adeln af Herr Friherre von Löwen, Wilhelm, som, i betragtande af den olikhet, att ingen tull-afgift är ålagd de landtmanna-producter, hvilka landvägen införas till Stockholm, men deremot allt, som sjöledes måste dit inforslas, är med synnerligen dryga afgifter belastadt, hvarigenom kustoch öboer få vidkännas en beskattning, derifrån landlboerae kunna vara helt och Allm.
Prrtt. ig;8 t>:h ig2g, g $imtt ^ usta lid. 2 drci B-.det, jo Prof. Utdrag den 11 Maji i8a§. S. D. Då nu Sfer föredrogs Dag» tztni Allmänna Besvärs-och Oeconomie-Utskottens Utlåtande, N:o 23, i anledning af vackt fråga om åtgärders vidtagande mot oloflig landthandel i Norrland, blef detsamma, uppå deremot gjorda anmärkningar, till Utskotten återtemitteradt. S. D, Vid förnyad föredragning af Statsgamt Allmänna Besvärsoch Oeconornie-Utsköttens Utlåtanden, N.o 18. i anledning af Väckt fråga om inställande af al! påbörjad eller verkställ^ indelning till Ordinarie Rotering af hittills oroterad jord; samt N:o Jt), i anledning af Kongl. Maj.ts Kådiga Proposition om förhöjning i Rotehjelpen för gvagä Rotar inom Kronobergs och Calmare Län , blef det förra Utlåtandet till ofvannämnda Utskott återremitteradt, hvar* emot det senare bifölls. Från Hedervärda BondeStåndet. S. D. Åter föredrogos och biföllos Lig* Utskottets följande Betänkanden: Prat. Utdrag den ii Maji ji' N.-o 5<J, öfver Riksdags Fullmägtigen Hs a4. Ijandegrens Motion om vederbörande Under-Domares förständigande alt, vid Inteckningars dödande, stalia sig till efterrättelse hvad i 24 §. af Kongl. Förordningen den i5 Julii 1818 om skuldebrefs företeende i hiifvudskrift är Stadgadt; N o 55, öfver Herr É. H. Sdntessöfts Motion om ändring i Kongl. Kungörelsen den 18 December 1823, så vidt den rörer ändring af 24 §. i Kongl.
Jag kan icke annat än af hjertat bifalla användandet af ordet styrelse i tillägget vid 6 §:n Reg.Fm, och jag undrar nog på att den värde motionären, som sjelf varit föremål för ett mytineri, icke kan gilla användandet af detta ord. I min tanke hafva R. St. skaffat föga nytta åt riksmachineriet genom den omtackiing, som skett på riksskeppet genom departements-styrelse, Den i December. 37 om icke hvarje depart.chef styr och styr rikligt med kraft sitt departement. Derföre önskar jag att detta ord måtte qvarstå, och önskar ytterligare alt det också måtte riktigt vidmakthållas afdepart.chefen. Hvad åter angår ordet tjenstledighet, som skulle införas, så finnér jag det vara af högsta nödvändighet, ty likasom en annan talare finner jag tjenstledighet icke kunna a priori räknas bland laga förfall. Hr von Hartmansdorff: Om man finner någon våda kunna uppkomma genom ordet tjenstledig eller tjenstledighet, så kan man taga bort både detta ord och orden laga förfall, samt blott säga: är depart.chef h i ndrad, ifall mine värde motståndare apse det bättre. I annat fall nödgas jag vidhålla frågan om tjenstledighet. Det är öfverdrifvet alt begära, det en depart.chef skall ständigt fortfara med sin befattning, såvida man åsyftar att depart.cheferne sjeifve skola förrätta sina embeten, och icke vill uttrötta deni, för att se dem oftare ombytas. Så mycket känner jag hvad det vill säga att bestrida föredragningen i Statsrådet, att jag tror mig kunna säga, att den som oafbrutet skall dermed fortfara och göra saken med besked, han uthärdar icke länge. Då man i grundlagen har medgifvit de högste domrarne i Riket, att hafva icke mindre än 4 månaders tjenstledighet om året; så borde man än mera tänka på föredragande Statsråds eller de högste förvaltande embelsmännens behof att också någon gång få ledighet. Ärendena vintna icke derpå, att inan släpar sig fram, utan derpå alt man arbetar med friska krafter, Gr.
Jag af så trotsig drift den tanken billigt fattar, Att offer af mitt kön A p o l l o föga skattar, s leraktigheten Schmitterlöw, skaldegudens gång: då kvinna, följande för svaghet många h o n sin tadelsjukan. Bra mot latinet. Anna trotsitt k ö n utmärkta öfversättningar » Jag oförskräckhet begick flere skref lärd i sig. dens känsla njuter », man uttalade hennes ihärdiga M e n förbittringen öfver väninnornas klanhelt andra åsikter än d e m h o n o m k r i n g 2 0 senare öfver pennan. der tycktes hennes samtid, förläna d e m ännu s a m m a behag. i ur idyller, aldrig elaka och låg, u n g o c h lär ä n n u under skildringar förskräckta 1897 då, h ö g s t sällan, sejust gång » vinna de läror, s o m yrkade mera på att utrymme där predikas, kvinnorna för genheter », gifva sådana råd själens som: Ty skulle förmö- IDUN 1897 » Med läsning öd ej tiden bort, Vårt kön så föga det behöfver! Och skall du läsa, gör det kort, Att såsen ej må fräsa öfver! » V i förstå henne bättre, då h o n husmoder, värda säger: vettet framhöll köns bästa och godheten Fåfängan, penningdrygheten, ung det att skvallersjukan på gamla och voro fel, m o t hvilka hon g å n g p å g å n g lössläppte s i n s k a r p a s t e satir.
Ar återigen frågan af sådan beskaffenhet att den ej kan förfalla, gånge såsom i 73 § stadgadt är”. Hvarföre kunde nu icke denna fråga förfalla? Jo, säger StatsUtsk. derföre att hon angår statsreglering. Men om hon angar statsregleringen, så hörer hon icke under den föreskrift i 75 §, som här omförmäles, ty då skulle hon behandlas efter 69 § Reg.F., hvilken utgör ett undantag ifrån denna 75 § och serskildt föreskrifves huru statsregleringsfrågor skola handläggas. Men hvarföre har nu StatsUtsk., som förut åberopat 69 § Reg.F., nu i stället sökt att få ett stöd i 73 § Riksd.Ordn.? Ulan tvifvel derföre att saken var efter 69 § Reg.F. utagerad. Utsk. hade kommit lill ända dermed och kunde icke vidare hjelpa sig fram med 69 § Reg.F. Då vänder sig Utsk. lill den 73 § i Riksd.ordn. Ar nu den 73 § tillämplig på denna fråga? §:n lyder som följer: ”stadna RiksSt:n i sina beslut öfver någon fråga uti hufvudsakligen eller lill vissa delar skiljaktiga meningar, då skall hvarje Stånds beslut genom prot.uldr. remitteras lill det Utsk., som med målet befattning haft, hvilket åligger, att meningarne, så nära möjligt är, sammanjemka och med förslag öfver denna jemkning inkomma lill R. St:s plena, som öfver den yppade frågan sedermera - Den 3 Oktober. 545 mera definitivt besluta. Skulle detta försök lill jemkning fruktlöst aflöpa, utväljer R. St. i sina serskilda plena genom allmän omröstning, till en nämnd att förstärka det Utsk. lill hvars handläggning målet hört, så att ledamöterne blifva 30 af hvarje Stånd, hvilka samfäldt röste såsom 53 § föreskrifver öfver den tvistiga frågan, och åge att densamma med R. St:s rätt afgöra”. Denna fråga angår sådana ämnen, som icke höra till statsregleringen, ty de hafva sin egen §. Den rörer ämnen, som äro af den beskaffenhet, att de icke kunna förfalla. Hvilka äro sådana?
Där var handelsmän från Ström och ett par bönder från Hammerdal, en del norskar från gränsen, »Kristianiagymnastik» och lappar, men ingen mjölkfet och myndig man med fjällkungalater. »Sänd er kung till gästgifvaregården och säg att vi vill tala med honom», sade doktorn, som just kommit tillbaka från ett barmhärtighetsvärk, det första, men icke det sista under vår långa fotvandring. Och därmed blef det. Kungen kom. En medelstor, gråklädd man, med hvassa, lugna, grå ögon, mörkt helskägg och fjällpjäxor. Ingenting af kung, men så mycket mera af fjällbo, af sliten illusionslös halfgamling. Han tog oss lugnt i ögonsikte, lyfte icke på mössan, sade icke »herre», gjorde inga frågor, sporde ej om namn, men lofvade kort och godt att vi skulle få plats i hans båt. Gästgifvaren hade visat oss fotografier från Jorm och berättat om en underjordisk älf strax bortom gränsen, och så hade vi räknat ut att vi kunde lika så gärna se detta vackra och mera därtill och sedan rikta kosan mot Mosjöen i stället för Namsos. Frampå förmiddagen hade kungen trummat ihop sitt folk. Dyrbara fysionomier och lustiga kroppar! De stora kyrkbåtarna fylldes med allsköns mjölkflaskor, matsäcksmesar och albarkade skinnväskor. Man talade jormsk rotvälska i munnen på hvarann och det beslöts fram och åter, innan vi blefvo färdiga att stöta från land. Doktorn och jag hade svårt att förstå deras tal: det var icke vanlig jämtländska; den förstår jag godt. Sedan vi kommit in i Norge funno vi att gränsbyggare — både svenskar och norrmän — hafva sitt eget egendomliga språk, hvars spår vi funno så långt ned som i Faldmo, två mil från norska kusten. Båtens tre par åror gingo oförtrutet såsom munnarna, till dess vi kommo till näset mellan de två sjöarne Kvarnbergsvattnet och Jormsjön. Under marschen däröfver passerades Jönstraforsen, vacker som allt jämtländskt forsvatten: kristallklart, af kall grön färg, törstskapande. Åter i båtarna på Jormsjön. Åter mycket funderande och mycken rotvälska och åter i väg.
Ii dessa; privilegiers 8 morn. stadgas, att säterier, rå- och rörs-hemman äro fria från alla utlagor och anclrw besvär. Ån väg-rödjning, kyrkooch kyrkogårds-, samt bro-byggnad; och ett besvär måtte väl fjerdingsmanna-befattningen ändock vara. — Jäg tror slutligen, atti detta ärende, ensamt bordt behandlats af Allmänna. Besvärs Slatssamt' Allni. Eesv.— oell Ekon.-Ulskottens Betänkande, iV.-o 44- och Ekonomi-Utskottet, då icke något Stals-anslag blifvit ifrågasatt, samt anser, alt Utskottens, genom votering, fattade beslut utgör svarpå en ännu oväckt motion, emedan motionären endast åsyftat bidrag; till lön åt fjerdingsmännen af vissa privilegierade jordlägenheter, hvarpå Utskotten icke fästat afseende, men väl ålagt deras innehafvare att för desamma deltaga i fjerdingsmanna-beslyren.” Uti denna reservation instämde Hérr Friherre Leijonhufvudutom i hvad densamma innehöll derom, att Utskottens beslut vore stridande emot Ridderskapets och Adelns privilegier; hvarförutan sig reserverade Herr Biskopen, ni. m., Hedren, Herr Comminister Dahlgren, Herr Doctor Agrell Herr Prosten Lundblad, Herr Contracts-Prosten Sjlvan, Herr Prosten Lalin,, Herr. Kjellberg och Herr Wedberg,. Änk. till Exp. Utsk. dén 22 September, kli. 1 e. m» Betänkande, angående dispositionsoch jordegande-rättem till de sä kallade Kjrrkohemmanen i Halland..
Ingen här i staden tyckes känna till någon stockholmare med det signalemang och namn, ni uppgaf. Jag har hört efter på hotellerna och hos nästan alla mina hittills gjorda bekantskaper, men förgäfves. Visserligen hafva många genom tidningarna blifvit bekanta med konsul Felix Brauner; men ingen här står i affärsförbindelse med honom, ingen har någon personlig bekantskap med honom, ja, ingen har ens sett honom, åtminstone så mycket jag tills nu kunnat inhemta. Om branden talar naturligtvis hvarenda menniska. Här i en småstad händer så litet af någon egentlig vigt, att en så stor tilldragelse måste som samtalsämne stå på repertoaren en längre tid. Hvad man pratar? Jo, den finare publiken, d. v. s. arbetsgifvarne och handlandena äro af den åsigten, att en olycka vållat elden, och att D. gör förlust på densamma. Detta senare kan jag knappast tro, då assuranssumman, 250,000 kr., ju är ett ganska vackert belopp. Arbetarne deremot, isynnerhet de sysslolösa, ty alla kunde ej få deltaga i afrödjningsarbetena, framkasta de värsta beskyllningar. De säga nästan rent ut att elden anlagts af ingeniören. Motivet är naturligtvis de 250,000 kronorna. Jag medger, att arbetarne ofta slå hufvudet på spiken; men i detta fall är jag fullt och fast öfvertygad, att de hafva orätt. De kunna ej heller framdraga den minsta egendomlighet vid eldsvådan som skulle kunna bestyrka deras misstankar. Tvärt om talar allt hvad jag kunnat utransaka till förmån för antagandet att elden uppstått af våda, och polisen skulle, om den af arbetarnes sladder föranleddes till en ny grundligare undersökning, efter all sannolikhet komma till precis samma resultat som vid förra undersökningen. De tvifvel, som jag då möjligen hyste, hafva nu fullständigt blifvit häfda, hvilket äfven edra skola blifva, då ni får del af följande omständigheter, hvilkas sanning när som helst kan styrkas. Innan jag nedskrifver dem, skall jag likväl först »en passant» besvara tvenne af edra frågor. Den ena rör assuransen.
Vill någon uti flere smärre pannor inom samma verk, ehvad de brukas till drankning eller klarning, fördela den på det hela belöpande pannerymden, vare sådant oförvägradt, dock utan förändring i den fastställde, efter pannomes sammanräknade rymd utgående afgiften; och hvarvid iakttages, att tillökning för mäskvärmare eller rectificator, eller anbringandet af båda delarne, beräknas endast för den panna, hvartill dylika apparater begagnas; dock må denna raedgifna rättighet ingalunda tydas till förvexling med de i ^rde Classen afsedde iredskap^ 33 §. I de händelser, då Kongl. Maj:t skulle i Nåder finna nödigt, alt för längre eller kortare lid påbjuda bränvinsbränningens inställande, skall pannerymds-afgiften förminskas med en sjettedel för hvarje månad ett slikt förbud varar. Beu.-j Lagsamt Allm. Bes v.- och Oecon.- Utslc:s Utlåtande N:o 8. 3i 34 §. Distilleringspannor af högst sex kannors rymd, kokrummet inbegripet, må utan serskild afgift och beräkning nyttjas på de vilkor och för den tid, sorn 1 §. omförroäler. Apothekare i Riket tillätes att, utan serskild afgift, betjena sig af distillerings-pannor till högst tjugu kannors rymd, och der Apolheks-rörelsen gör bruket af flere pannor af nöden, må likväl ej öfver två sådane nyttjas, nemligen en på tjugu, och en på tolf kannor, utan allt afdrag för kokrummet. 35 §■".
Litet häftplåster och ett litet resapothek äro heller ej ur vägen att ha med sig. Syväskan förser man med svart, grof och fin, liksom hvit tråd, litet svart silke och litet af samma färg som drägten, svarta och hvita band, kautschukband, en korsettsnodd, litet stoppgarn till strumporna, linneknappar, handskknappar, hårnålar, svarta och hvita knappnålar, syoch stoppnålar, säkerhetsnålar, sax och en liten hornsked, under det man alltid bär knif med korkskruf och fickkam på sig i fickan. Litet gammalt linne är nyttigt att ha med. Denna innehållsrika syväska bör man alltid, liksom toalettväskan, ha i plädpåsen tillsammans med resspegeln och nattlinnet, som lägges in i en negligé- påse. Ett litet lågt dricksglas får också godt rum. Resbläckhornet packar man in i en af stöfletterna och papper, kuvert och penna i en portfölj. Af smycken bör man utom uret endast taga med en enkel, vacker brosch och ett armbaud, ty för det första anses det ofint att belasta sig med smycken på en resa, dessutom får man ofta betala mera af denna grund, i synnerhet i södern, der man är van att anse menniskor, som bära mycket guld på sig, för rika. Man bör i sin portmonnä bära endast så mycket pengar på sig, som man ämnar använda inom tvänne dagar. D e öfriga respengarne har man inlagda i ett stycke vaxduk i en ficka i flanellsunderkjolen, hvilken för säkerhetens skull sys igen med starkt garn. Besväret att sprätta upp sömmen är icke stort, och detta sätt att bevara sina penningar bättre än att bära dem i en pung om halsen. När man om morgonen tvättar sig och lägger pungen ifrån sig, kan man allt för lätt glömma den, under det man icke glömmer att ta kjolen på sig. Att taga en grof handduk med sig är j u icke alldeles nödvändigt, men den kommer ofta väl till pass. Man lägger den till skydd mot dam öfver den ena färdigpackade sidan af kofferten, medan kamkoftan kan göra samma tjenst på andra sidan. Kikaren hänger man antingen öfver skuldran eller sticker den i plädpåsen.
Då man kunde sammanfatta dessa fyra tarifferna under två cathegorier, så ansåg man vätt vara att hvardera af dessa cathegoiier skulle få en representant i den förestående voteringen, och derföre beliöfde man i första voteringen bestämma hvilkendera meningen som skulle få ja-propos:s-rummet och hvilken som skulle få nej-propos:s-rummet för att sedan afgöra mellan dessa. Jag kan således ej annat än gilla Utsk:ns förslag, oell anhåller om R. o. Ad:s bifall dertill. Frih. Gederström, Jacob: Ulsk:ns förslag, till börja med, att framställa alternativer för ja-propos., innefattar hvarken mer eller mindre än en bestämd vilja alt afvittra, från möjligheten att komma i contra-proposln, det ena af de alternativer, som blifvit omtvistade att sättas i ja-propos:n, Don ij Mars e. m. 49 och att derigenom undertrycka en af Slåndens meningar, sorn Utskjn icke velat befordra till omröstning i förstärkt Ulsk. Eljest är det klart, att om Utsk:n antagit till japropos. den tanke, för hvilken de haft förkärlek eller den de ansåg vara rättast, så hade de lemnat det förstärkta Utsk. alt välja mellan de 3 öfriga meningarna. Jag hemställer till Hr Gripenstedt sjelf att förklara, huruvida det kan anses rättsenlig! och billigt emot Stånden, alt Utskrn upphäfva sig till att vilja undanskaffa en mening helt och hållet, genom att votera öfver hvilken propos. som skall blifva ja-proposin, hvarigenom man kan råka lill att få en sämre contra-propos. antagen. Jag kan ej gilla ett sådant förfarande, och tror att TJtskln nu, som fordom och alltid, hade bort föreslå ja-propos:n directe efter sin åsigt, och derefter lemna åt förstärkta Utsk. att votera om den propos., som borde blifva contra-propos., det må hafva varit det 2:dra, 3:dje eller 4^de alternativet, det är alldeles indifferent.
I Skellefteå socken äro för mindre arbetsföra personer, äfvensom för fattiga hushåll, de der sakna utväg att nödtorftigt försörja sig och de sina, inrättade vissa så kallade distrikt, der dem skall beredas passande arbete, hvilket kommer de underhållsskyldige till godo, hvaremot dessa skola ansvara, att sådana personer och hushåll icke lida brist på nödtorftigt uppehälle. Kostnaden för full försörjning är i Umeå socken, den enda, hvarifrån uppgift i berörde hänseende lemnats, beräknad till 125 R:dr pr år. Att de fattiga i länet varda underhållna och försörjda är väl icke tvifvel underkastadt, helst som tiggeri inom länet är sällsynt, men i de större socknarne är ordnandet af fattigvårdens angelägenheter på el t fullt tillfredsställande sätt förenadt med många svårigheter, emedan den stora befolkningen och byarnes vidt spridda lägen gör det i allmänhet omöjligt för mer än en eller annan af Fattigvårdsstyrelsens ledamöter, att å hvart ställe känna förhållandena i afseende å behof af fattigunderstöd m. m.; och då hos dessa Styrelsens ledamöter ofta förefinnes likgiltighet för kommunalangelägenheter, åtminstone när dessa ej beröra eget intresse, har Styrelsens Ordförande, äfven om denne är lifvad af nit och omtanka för fattigvårdens angelägenheter, svårt att dem ombesörja med minsta möjliga kostnad och på ändamålsenligaste sätt.