Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Derigenom orsakades icke allenast ett flera gånger upprepadt, öfverflödigt arbete för samma sak, utan äfven större utgifter än som behöfdes, oeh den betydliga möda och kostnad, som lör berörde ändamål användes, förblefve till stor del utan frukt. Statssamt Allm. Besv. och Ekon.-Ulskottens Betänkande, Nio 2. 3 Vidare har motionären erinrat, hurusom, i fråga om statistiska upplysningar, den största vigt läge på sjelfva planen för dessas inhemtande och på sättet att uppställa de formulärer, som dervid horde följas. I fullkomnandet af dessa vöre hulvudsakliga grunden alt söka till de förvånande framsteg, den offieiela statistiken i andra länder under de sednaste årtiondena gjort, och genom hvilka den hunnit till en förr okänd grad.af klarhet och säkerhet. Man kunde icke vänta, att de statistiska drbelena i vårt iand skulle kunna följa dessa framsteg, så länge icke någon embetsmyndighet funnes, sorn hade lill uppdrag att ordna samma arbeten efler en genomgående plan och att i denna vidtaga de förbättringar, af hvilka behof uppkomme. Slutligen begagnades och sammanställdes icke de samlade statistiska upplysningarne på ett sådant sätt, att underrättelse om landets tillstånd derutur kunde hemtas. Sålunda lemnades t. ex. Landsböfdingeberättelserna, sjelfva icke sällan endast sammanfattande uppgifterna från särskilda fögderier, till tryckning sådane de inkommit, ulan att de i dem gifna upplysningar sammanfördes till ett helt. En tryckningskostnad uppkomme på detta sätt af omkring 6,000 R:dr Banko, under det man saknade den öfversigt af Rikets ekonomiska tillstånd, som först skulle gifva åt de nu i tjugufem berättelser spridda uppgifter deras rätta betydelse. Ett sammandraget statistiskt arbete skulle deremot likasom på en tafla visa bilden af samhället, sådant det verkligen vöre, dess brister, dess framskridande, och gifva en säker ledning vid bedömandet af lagstiftningsoch förvallnings-åtgärder, en ledning, som nu i flera hänseenden saknades.
Då härefter förekom Utsk:s yttrande ang:de ifrågaställde kontroller vid tullfriheten för Apotheksvaror, ej specificerade, som införes för vetenskapliga behof, yttrade Hr Printzensköld: Sedan R. o. Ad. numera frånträdt sitt beslut i fråga om den af Utsk. föreslagna utsträckta frihet för införsel af Apotheksvaror, så synes mig nödvändigt att R. o. Ad. i afseende på de kontroller emot missbruk, hvilka Utsk. ansett nödvändiga till följd af nyss berörde utsträckta införselsrätt, fattar ett annat beslut, än det som ansågs nödigt innan den större införselsfriheten af Ståndet, för dess del, beviljades. Och jag tillstyrker, att detta må ske i öfverensstämmelse med Presteoch RondeStms beslut, helst derföre icke synes mig ligga något hinder i vägen af Utsk:s yttrande att frågan om kontrollföreskrifterne förfallit. Hr von Hartmansdorff: Afven jag skulle anse det vara Den 15 Juli f, m. 69 nyttigt, om man här gjorde den af Hr Printzensköld yrkade rättelse; men jag fruktar dock att det numera icke låter sig lagligen göra. Här är nemligen icke fråga om besluts förändring utan endast om yttrande öfver de föreslagna voter:s-propos:nas ogillande eller antagande af annat Stånds mening. Genom sitt beslut att låta 1845 års tulltaxa gälla för alla de fall, der icke ändring till följd af särskildt yrkande blifvit beslutad måste R. o. Ad. anses hafva pröfvat hvad Utsk. i detta fall föreslagit, hvadan detsamma icke nu kan till ny pröfning upplagas. Jag får derföre anhålla att dervid må få förblifva, liksom jag hoppas att Hr Gr. o. Landtm, anser sig icke kunna framställa någon propos. i detta afseende. Hr Printzensköld: Jag kan icke inse att någon olaglighet skulle begås i händelse R. o. Ad. till pröfning föreloge den punkt som angår kontrollerna, desto mindre, som Utsk. sjelf sagt att R. o. Ad. i frågan icke meddelat något beslut.
Konstilutions-Utskottet, hvilket det enligt 29 § Riksdags-ordningen åligger att granska Rikets Grundlagar och afgifva förslag till ändringar, förbättringar och förklaringar deraf, örn sådane finnas nödiga, har vid denna granskning i första rummot bordt fästa sig vid de förhållanden, som utgöra grundvalen för Sveriges regeringssätt, så att icke i dithörande stadganden någon ofullständighet eller bristande öfverensstämmelse må förefinnas. Den skyndsamhet, hvarmed våra Grundlagar hlefvo utarbetade och antagne, gäller såsom tillräcklig förklaringsgrund i sådana fall, der dessa lagar, — ehuru i hufvudsaken utgörande ett troget uttryck af Svenska folkets önskningar, behof och föreställningssätt, samt betryggande de rättigheter, detta folk, utan alt försaka fördelarne af en stark Konungamakt, velat förbehålla sig att utöfva, — likväl förete en och annan uraktlåtenhet eller glömska, — brister, hvilka under den efter Giundlagarnes stiftande förflutna tiden sannolikt förblifvit oanmärkta af den, orsak, alt de icke befunnits hafva medfört någon bestämd olägenhet, och man följaktligen tvekat att söka tillvägabringa förändring i lagar af sådan vigt. Belänksamhelen torde dock ej böra sträckas ända derhän, att man lemnar alla framtida möjligheter ulan afseende och, i förlitande på den trygghet, endast tillfälliga omständigheter gifva, underlåter att, så vidt ske kan, försäkra sig mot de vådor, som af förändrade tidsförhållanden kunna komma att föranledas. Med stöd af dessa åsigtcr och under förutsättning att närvarande tidpunkt, då Sverige synes hafva inträd t i en Ulligare och* mera betydelsefull beröring med öfriga medlemmar af det Europeiska statsförbundet, än under en lång följd af år varit förhållandet, skulle synas Rikets Ständer lämplig för en granskning af de former, under hvilka våra förhallanden till främmande makter, enligt Regerings-Formen, skola bestämmas, har Konstitutions-Utskotlet ansett sig böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på de brister, Utskottet ej kunnat undgå att i detta hänseende anmärka. Bilt. lill R. St.
Ändamålet med en så - 261 Den 21 Mats e. m. dan revisions-åtgärd är det att den granskande myndigheten skall äga rätt att tillse huruvida summorna blifvit på behörigt sätt använda. Då emellertid inga vissa föreskrifter för medlens användande äro gifna, och ingen anmärkning emot användandet således kan äga rum, så frågar jag Eder, mine Hrr, hvartill den ifrågasatta revisionen skall gagna. 11. Stms Itevisorer kunna ju icke åberopa någon bestämd föreskrift, huruvida det ena rummet skall vara försedt med sidentapeter och det andra med annat slags tapeter, o. s. v. En dylik revision är således i sig sjelf ändamålslös, och jag hade icke trott, att StatsUtsk. skulle tillstyrka en åtgärd, som rentaf icke kan medföra någon påföljd. Hvad åter angår Utsk:s tillstyrkande, att inventarierna skola förklaras för en Statens egendom, så får jag, med åberopande af hvad Erih. Hamilton uplyst, hemställa till E. o. Ad., huruvida det låter — som man säger — rimma sig att förklara för en Statens egendom möbler och inventarier, som upgå till dubbelt större värde än den summa som dertill blifvit af R. St:r anslagen. Det är af Erih. Hamilton uplyst, att reparationerna af palatset komma att upgå till 150,000 R:dr; men K. M. har icke upgifvit huru mycket sora skulle af den äskade summan användas för detta ändamål och huru mycket till inköp af inventarier. Det måste således vara vederbörandes rättighet att använda alltsammans till reparationer och ingenting till inventarier. Sålunda skulle det kunna genom räkningar styrkas, att af möblemanget ingenting är för allmänna medel inköpt; men ändock skulle det förklaras vara en Statens egendom. Detta kan icke vara rätt. För min del skulle jag tro att, när K.
Jo Prof. Utdrag den 16 Februurii S. O. Remitterades lill Stats - U tskottet; Friherre Ceder stro ms , Jacob, den 21 sisth Jaruiarii på bordet lagda anförande , i anledning af Friherre Anckarsvards, Carl Hinric, den 13 sisth Januarii till StatsUtskottet remitterade Motion, inrefattande bemälte Friherres önskan, att StntsUtskotiet matte, inom möjligaste korta tid , rörande Statsregleringen afgifva ett Betänkande, som i första rummet upptager hvad Staten med ledning af de vid sista Riksdag fastställda Stater kan tarfva till en fortsatt och oafbruten gång , mpd undantag af alla vid sista Riksdag beviljade anvisningar å öfverskotten, och med iakttagande at endast den tillökning, sorn under 8 Hufvud-Titeln begäres i och för Fångars skjuts och underhåll. BancoUtskottet: Friherre Boijes, Ludvig, yttrande, in.' nefattande svar å Herr T/lams, Wollrath, den 29 sistiidne December e. rn. till Banco* Utskottet remitterade anförande, i anledning af Friherre Boijes Motion, angående åtskilliga omständigheter, som vid den blifvanda ftnanceplanens uppgörande böra iakttagas, Prat. Utdrag den 16 Februarii 182g. 71 LagUtskottet: Friherre Boijes, Ludvig, anförande, innefattande anmärkningar vid Grefve von Schwerins, Fredrik Bogislaus , den 29 sisth December f. mtill Lag-Utskottet remitterade yttrande, i anledning af Friherre Anekarsvärds , Carl Hinrik, Motion, att LagUtskottet mätte utur LagComiténs Förslag till ny Civil-Lag , framställa grunder i afseende på Giftorätt , Arfsrätt, Personers myndighet att råda öfver sig och egendom, Testamente, Creditoch UtsökningsförhåHanden, Arfvejord och Börd samt Domstols-inrältningen. Från Högvördige PresteStåndet* S.
Den, som reser i Wermland och ser de bleka och bedröfliga ansigten, sora Finnar och andra tiggare förete, dä de från skogarne komma ned till städerne, han lärer äfven förnimma att Carlstad måste försörja icke blott sina egna fattige, utan jemväl en mängd andra ifrån lands - Den 11 Slars e. m. 191 orten. Jag anhåller följaktligen att R. o. Ad. måtte återremittera Betänk. Hr Adelborg, Anders Otto: Här är egentligen endast fråga om en lag finnes, som bestämmer alt dana-arfj skola ingå till Staten; finnes en sådan lag, sä är det väl klart, att den måste till kraft och verkan uprätthållas, och icke i förväg eluderas. Det är tydligt att så länge nu denna lagstiftning verkligen finnes, så bör man, oberoende af summornas storlek, i enlighet dermed förfara, och icke söka alt pä förhand undandrag Statsverket summor, innan de till Statsverket influtit. De ömmande omständigheter man såsom skäl för dylika förhållanden här åberopat, synes mig icke giltiga, ty om hvarje samhälle inom vårt land skulle här fä förete alla de ömmande omständigheter, som kunde föranleda till att lagar och författningar i förväg bevilja dem hvad de pä rättsväg skulle önska sig fä, anser jag för min del att oberäkneliga vådor deraf skulle föranledas. Summans storlek anser jag icke böra tagas i betraktande; den må vara liten eller stor, det har föga att betyda, dä bär är fråga om hvad som är rätt i detta afseende. Man har såsom skäl åberopat att Carlstad vore i behof utaf denna summa, men om denna summa, såsom den bör göra, ingick till Statsverket, sä lider ju icke Carlstad derigenom någon orätt, då denna stad, så väl som hvarje annat samhälle, kan af Staten söka det understöd, hvarutaf häri är i behof. Jag tror det i allmänhet vara högst nödvändigt att understödja de serskildta korporationerna i värt samhälle, men man bör dervid utgå ifrån rättvisans synpunkt och söka att se den rätta sidan af saken. För min del tror jag icke att några föreg:de förhållanden, om de än uti aldrig så stor mängd inträffat, kunna gifva skäl till att icke följa det rätta uti saken, då man en gång kommit dertill.
Urtima 9tiföbag eger konungen, när |)an för gobt finner, åtflilja, ofy mare Urtima Sftilöbag alttib upplöjt innan tib för Sagtima 9fti!öbagö fammanträbe infaller. tomtarnas fotlfeastfce. a) $örfta hammaren. § 6- * $örfta jbammarenö lebamöter fiola, för en tib af nio år, utfeö af tanbstingen oå) ftaböfutlmäftige i be ftäber, forn ej i lanböting beltaga. jpmarje lanböting ofy fåban ftab, forn nu nämnb är, mäijer, efter folfmängbett inom fttt områbe, en * Sftilöbagöman för Ijmarje fullt tal af trettiotufen. @år ej folfmängben upp till trettio* tufen, mäljeö boet en Mföbagöman. § 7. SSal till Sftiföbagöman i $örfta hammaren anftälteö af meberBörattbe lanbSting ofy ftaböfuUmältige, få ofta lebigfjet uppftår, eller bå Jlottungen förorbnat npa mal. Sanböting faminanträber för bet änbamål, ber få erforbraö, till urtima möte. § 8. Stiföbagöman i jfyrfta hammaren, forn mib bRiföbagö Början fin Befattning icfe nio år tmteljaft, må bermeb tilt Mlöbagenö flut fortfara, änbå att mtber tiben nio år från matet förflyta. 9t i f ö b a g ö
Det kan således icke gå an att arfvodet fixeras till så högt belopp, icke heller anser jag det vara riktigt att fastställa en lön af 3,500 Rdr för denna tjenst, då StatsUtsk. föreslagit att dessa löneförhöjningar icke skulle vara definitiva. Således anser jag att hvad Utsk. föreslagit, bör bifallas, och om R. o. Ad. icke bifaller det, så bör punkten återremitteras, ty det torde vara särdeles svårt att vid hvarje punkt göra en godtycklig förändring och derigenom rubba i sin helhet det system, som af StatsUtsk. blifvit upgjordt. Hr Bildt: Det är med denna tjenst på samma sätt som med den föreg:d'e, att K. M., på sätt Hr Mannerskantz omnämnt, föreslagit en lön på stat och att StatsUtsk. deremot föreslagit arfvode. Jag anser att den tjensteman, som innehar en så trägen och ansvarsfull befattning som nu ifrågav:de, bör hugnas med en löneinkomst, så stor som K. M. afsett, men jag tror också att man bör dervid fästa samma vilkor som för Gen.Intendentens lönebelopp. Det är visserligen sannt att den nuvar:de Intendenten icke har någon lön på stat, men man bör icke lagstifta för endast den person, sorn innehar tjensten, utan för sjelfva tjenstebefattningen. Jag har visserligen lika med Hr Mannerskantz trott att man, då man vill hafva en löneförhöjning lika med hvad K. M. föreslagit, äfven bör uttala denna önskan i andra ordalag än här förekommit, men då nu förhållandet är att dessa / löneförhöjningar icke äro bestämda Den 3 Juli. 25 att gälla för mer än 3 år, på hvilket förhållande K. M. deremot icke baserat de af honom föreslagtie löneförhöjningar, och R. o. Ad. ansett sig böra bestämma lönerna endast provisoriskt, så böjer jag mig för E. o. Ad;s beslut och anhåller derföre om Hr Gr:ns o. Landttms propos. om bifall till den af K. M. föreslagna summa, med de vilkor som E. o. Ad. beslutat skola gälla i afseende på Gen. Intendenten.
Martil. klenum klockan 12 förmiddagen. ans Txcellenee Herr Grefwen och LandkMar skalken tilkännagaf, ot han uppå sin underdåniga förfrågan hoS Hans Maj:t om tiden, da Hanö Majit skulle behaga emottaga Riksens Ständers Tacksageisevepuksrion, fatt det Nådiga sivar: Ar Hans Majit skulle derom avertera, sä snart de kina rum, som nu more under byggnad och inredning för Hans Majits räk» ning, hunnit blifva färdiga. Upbrvts Herrar kileAorernss listor til wal af Ledamöter i de i gär beflutna Utskott, och funnos hofwa blifwit walde til Ledamöter: I Hemliga UtffoLtet. Af Lörsta Llatzen: Grefwe kksmilron, ^äoljob kmövig, Kammarherre. Grefwe von Lcbvverm , Larl ktii!i^>, Lensral-IVIajor, Ridd. af S. O. St. K. Friherre Oexonbukvuä, Lustaf, Ofverste-Istsmenank, R. S. 0. Friherre Lbrencrona, Lric kbilio, Hof-Stallmästare, R. N. 0. Friherre Istljsncramr:, polian, f. d. Swea Rikes Rad^ c»m. K. M. 0. GenomLleAorernss ?Iur sliker: Grefwe Lilienborg, ^oban lstenning, Lagman» 39 Af Andra Lintzen: Herr Loop, trusta, Major. Herr Ssrsle af Oknahoim, Larl Mlk., ^Lestor» Riddarhus . Kannuererare. He-r klingsporr, 6Lrl ^Zolk, Ryttmästare. Herr ssrnstiölö, Fulimagrig Herr.^älerkparre, 6sorz, Ryttniästare, R. S. O. Herr Oronstcäk, Oari Olok, Oomre-ämirsl, Ridd. oa) Oom. S. 0. St. K.
Den missbelåtenhet, som gifvit sig tillkänna mot privatbankerne inom vårt land, innebär, efter mitt förmenande, att öfvertygelsen om desammas nytta eller skada ännu icke vunnit erforderlig stadga; hvaraf ock uppkommit ensidiga begrepp, som sökt att med all kraft framkalla sattser, hvilka förvilla omdömet, i stället att reda detsamma, genom ämnets skärskådande från en allmännare synpunkt samt ådagaläggande af det inflytande, dessa in - 54 Bevillnings-Vtskollets Betänkandej N.-o g. rättningar utöfva, ej allenast för det närvarande, utan äfven, efter ali sannolikhet, på våra kommande förhållanden. Orsaken, att Sverige, der jordoch bergsbruks-handtering, landets egentliga rikdoms källa, utan ock handel och näringar, de der af de förra äro i så hög grad beroende, ännu ieke hunnit till den höjd och utveckling, sorn de långt för detta bort och kunnat uppnå, är utan tvifvel saknad af stadga och säkerhet i vår ekonomiska lagstiftning, men hufvudsakligen brist på kapitaler och rörelse-medel. Och då statens tillgångar ej svarat mot de behof, som erfordrades, borde man anse gynsamt, att denna brist kunnat ersättas af den enskilda omtanken. Berjan till afhjelpande af detta behof gjordes väl med Götha kanals, Götheborgs och Malmö diskonter; och ifrån den tidpunkten kan man måhända antaga, att Sverige upphörde att vara ett spanmåls-importerande rike. Men dessa diskonter, som voro illa organiserade och förvaltade, folio år 1817. Och villervallan ökades derigenom, att man begick mot dem den orättvisa att icke tillåta dem sjelfve få utreda sig. Också hafva följderne af denna obetänksamma handling utöfvat ett skadligt inflytande å opinionen samt uppväckt öfverdrifna farhågor, hvilka hos åtskilige individer oafbrutet fortlefvat ända till närvarande tider. De brådstörtande, i sammanhang dermed oförsigtigtvis vidtagne, så kallade strypuings-åtgärderne förorsakade derjemte många enskilda förluster, samt verkade menligt på den allmänna rörelsen, hvarförutan den väckt en hög grad af misstroende man och man emellan.
Brefven den 1 Februari 1836 och den 20 Januari 1837, till lönefyllnad åt Kongl. Stats-Contorets Ledamöter, tillsammans 2,000 R:dr, lör hvardera af ifrågavarande två år, att återbetalas af 2:dra Hufvud-Titelns besparingar, så vidt de dertill skulle lemna tillgång, samt dels till Cabinetls-Cassan, för år 1836 R:dr 35,000 och för år 1837 R:dr 45,000, ehuru nämnde Gassa dessutom uppbär af Svenska Statsverket å 2:dra Hufvud-Titeln 100,000 R:dr Hamb. B:co samt, efter hvad kändt är, af Norrska Stats-Verket 40,000 R:dr Norrska Species årligen; — hvilket Revisorerne ansett sig skola här anmäla. 12:o 1 sammanhang härmed hafva Revisorerne funnit sig böra anmärka, att, efter hvad här nedan kommer att utredas, i afseende å de af framlidne Commerce-Rådet P. E. Fileen till Civil-Slatens PensionsInrättning testamenterade medel, samt en i följd af samma testamente uti Kongl. Stats-Contoret gjord deposition, den 31 December 1836 blifvit, med åberopande af Kongl. Maj:ts Nådiga authorisation af den 7 November samma år, af den så kallade Barthelemy-Fonden, genom f. d. Colonial-Departementet utgifne minst 17 st. Obligationer, hvardera å 2,500 R:dr llamb. R:co, löpande med 6 procent årlig ränta och för hvilka Herr Stats-Ministern för Utrikes Ärenderne, å Cabinetts-Cassans (*) — 26 — vägnar, iklädt samma Gassa betalnings-ansvarighet, hvilken jemväl innevarande år blifvit förnyad.
Sedan träde Nämnden tillsamman, välje inom sig en ordförande och öfverlägge, inom lyckta dörrar, om det beslut, som fattas skall. § 13. Då jord eller lägenhet afstås skall, uppskatte Nämnden i penningar såväl jorden eller lägenheten efter hvad jord eller lägenhet af lika beskaffenhet och godhet i orten högst gäller, som ock särskildt, till högsta skäliga belopp, den skada, annan än egaren genom jordens eller lägenhetens afslående lider, allt med afseende på tiden för afträdandet. Uppkommer, genom begagnandet af jord eller lägenhet för allmänt behof, skada för egaren eller annan, och är sådan skada ej beräknad i det belopp, som, enligt hvad ofvan stadgadt är, bestämdt blifvit, då skail ock ersättning derför bestämmas lili högsta belopp, hvartill skadan skäligen skattas må. I det fall att endast ersättning för intrång eger rum, uppskatte Nämnden i penningar till högsta skäliga belopp den skada, som genom intrånget förorsakas. Ar af Rätten stadgadt, att ersättningen skall utgå i årlig afgift, rätte Nämnden/uppskattningen derefter; och bör i detta fall ersättning bestämmas särskildt lör det intrång, sjelfva anläggningen medför, och särskildt för det, som sker genom inrättningens skötsel och drift. Är fråga om flera lägenheter, som tillhöra särskilda egare, varde ersättningen bestämd särskildt för hvardera. § 14. Erfordras för ändamålet, att blott en del af jord eller lägenhet afstås, och blifver jorden eller lägenheten, genom afskiljande af denna del, för egaren eller innehafvaren onyttig, eller uppkommer derigenom synnerligt men i nvttjanderätten; då bör hela lägenheten, enligt nu bestämda grunder, lösas, der egaren det äskar. I dessa frågor meddele Rätten beslut, innan Nämnden sättes, och må klagan öfver det beslut föras i den ordning, uti § 2 stadgas. § 15- Har egare, efter väckt fråga om jords eller lägenhets afträdande, i uppenbar afsigt att vinna högre ersättning, å jorden eller lägenheten nedlagt kostnader, må desamma ej tagas i beräkning vid ersättningens bestämmande. Expeditions-lits ko/.tets Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o Si. 43 § 16.
Den ena födes den glada tid, då menniskan ännu är » barn, då allting ter sig skönt och vänligt, och man blott ser lifvets dagrar eller tror dess skuggor kunna jagas bort genom en trollformel. Den andra diktarten födes, då man ej längre är barn, då man stött emot lifvets orubbliga lagar, och öfvergår från det oändliga glada hoppet till en lika oändlig förtviflan. Wirsén tillhör ej den förra riktningen och söker komma undan den senare genom att fly lifvet och han gör anspråk på att sålunda vara en verkligt kristlig skald; han tillhör med andra ord dem som tro kloster-lifvet vara kristendomens blomma. Det är denna uppfattning, som i våra dagar är ofattlig. Den är för oss uttryck för dådlöshet. Då vi insett de högsta problemens svårighet, är blott ett att göra: att arbeta på deras lösning. Och i denna det rastlösa arbetets tid skulle skalderna, de som säga sig vara eliten bland menniskorna, ej hafva annan uppgift än att draga oss ifrån detta arbete, söfva oss i behagliga drömmar. De skulle genom att fly lifvet och draga de.öf-rige med, göra tillvaron lycklig. Eller de vårda det evigt-sanna under dagens jägtan? Det sanna, som ménskligheten en gång tillkämpat sig, behåller den och den vinner det dagligen mera under arbetet på utvecklingen, medan dessa utanför stående vårdare alltmera förlora det: anden flyrfrån dem, det blifver blott den tillfälliga, allt mera gammalmodiga formen, den ruttnande kroppen, de vårda. Skall poesien för oss hafva något värde, måste den vara medverkande i odlingsarbetet. Den ej det är, är icke poesi, måtte den i än så vackra ord upprepa gamla tankar och än så naivt tala om egen idealism och höghet, och än så väl lämpa sig till sällskapsdam under hvilans stunder. Bristande mod och duglighet att upptaga lifvets kamp låter väl förena sig med veka känslor och “ ljuf mystik ", men vi vilja icke tillägga den några stolta namn. Det är egentligen denrja olika uppfattning af skaldens ställning, Som skiljer den äldre och den nya literära skolan, och någon kompromiss dem emellan synes knappast möjlig.