Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag Den 16 Februari! e. ni. 85 hyser äfven den grundade förmodan, alt LandsFiskalernes oberoende ställning lill LocalAuctoriteter och deras närvaro vidTing m. m. äfven för närvarande kan /nedföra beräknad fördel, men skulle ofelbart göra det ännu mera, om dem tilldelades löneförmåner, (hvarom motion vid denna Riksdag är vackt) så att sökande med mera grundeliga Juridiska insigter ville sig dertill anmäla. Af dessa förenade skäl får jag vördsamt hemställa att, då återremiss af detta Betänkande icke synes lämpelig, enär förändringar deruti icke kunna ske, utan fråga endast är om antagande eller förkastande, Ilögloflige Ridderskapet och Adeln behagade i detta önskningsmål afslå EkonomiUtskottets förenämnde Betänkande. t Friherre Boye, Ludvig: För min del anser jag ganska betänkligt, att indraga dessa åklagarebefattningar, då vi nu hört Chefen för åklagaremagten säga sig behöfva dem. Redan detta är i mina ögon ett ganska stort skäl, emedan dessa tjensters afskaffande synes mig komma att sälta honom ur tillfälle, att fullgöra sina Embetspligter. Men jag begär, att äfven en annan omständighet må få komma under öfvervägande. Lika med Utskottet skulle jag visserligen önska, att LandsFiskalerne voro bättre lönta af Staten; men jag tror ej, att man derföre att de äro illa lönta, bör afskaffa dem, emedan bara deras tillvarelse gagnar, såsom controll 86 Den 16 Februarii e. m. pä KronoBetjeningen. Se här ett exempel:
Tullverket lärer följaglligen ej eller kunna betragtas såsom en Kongl. Stats-Contoret underlydande och inför detsamma redovisande förvaltningsgren, helst åliggandet att låta lill Kongl. Stals-Contorels disposition i Banken insätta tullmedten och aflemna omförmäldle årliga Räkenskaps-Utdrag icke kan anses innefatta en bestämd redovisnings-skyldigliet. Elter hvad Utskottet inhemta!, skall något annat författningsenligt samband emellan dessa 2tne Embetsverk, än det nu omförmälda, under senare tider, icke förefunnils eller blifvit ifrågasatt. Den Kongl. StatsContoret tillhörande befattning med upprättandet eller granskningen af de civila Verkens årliga Stater sträcker sig ej till Aflöningsoch Utgifts-Stalerne för Tullverket, och försl bemälde Embetsverk erhåller icke en gång någon underrättelse om de af Kongl. Majit å tullmedlen serskildt anvisade utbetalningar. Vid nu uppgifna förhållanden och då ofvanberörde årliga upplysning, angående Tullverkets inkomster och utgifter, derest den anses i ett Slals-tJlskollels Vltälande, N.o 355. 13 eller annat afseende nödvändig för Kongl. Stäts-Cöntoret, torde i allt fall fortfarande kunna erhållas, synes allisa den föreslagna öfverflyltningen till Riksgälds-Contoret af Kongl. Slats-Contorets befattning med lulluppbörden, hvilken befallning egentligen beslår i emottagningen och bokföringen af ett föga betydligt antal ilanco-Altester, ingalunda kunna, på sätt deremot är vordet erinradt, ”åstadkomma någon oreda, oordning och osammanhang saini rubba den vid Grundlagens stiftande afsedda öfverensstämmelse i statsförvaltningen.’’ Lika litet formår Ulsko!tet inse, huru en sådan öfversilning skulle kunna, på jemväl uppgifvet sätt, strida emot de af Rikets
I eller -y^tdel eller 7'T:del o. s v.” Hvad siste talarens yttrande angår, så har han väl upplyst och förklarat meningen af parenthesen på samma satt sorn jag ansett mig böra förstå den, men icke besvarat det inkast jag ansåg mig böra göra, att nemi. då a hemman gränsa lill hvarandra, och det ena hemmanet har 3200 tunnlands, men det andra 3ao tunnlands ägovälde, så utfaller naturligtvis besuttenheten kanske med T^:dels mant. på det stora hemmanet och med T'^:dels mant. på det lilla. Denna omständighet äger rum i Wermlands och Örebl o län, oell i de orter, der sidant äger rum, är det ju alldeles omöjligt att utsätta en sådan viss gräns för besuttenbet efter hemmantal, som är eli fixt bråk gällande för alla hemman, då af 2:ne hemman, s>m beröra hvarandra, det ena kan vara io gånger så stort och godt som det andra. Derföre tror jag alt den anmärkn., som gjordes emot TJtsk:ns första betänk. och hvilken omförmäles i nu förevar, utlåt., äger grund, och att den anmärkta svårigheten icke blifvit nöjaktigt besvarad eller af Utsk:n afhulpen. Hr Gripenstedt, Joli. Aug.: Då man nogare ser på det moment, som nu är föremål för discussionen, så finnes att det gäller den klyfning, som alltid kan äga rum utan undersökning eller särskild tillåtelse. Följaktligen är det de mindre hemmanens ägovälde, som här lägges lill grund för bestämmandet af den andel deraf, som anses tillräcklig för 30 Den 3 Februari f. m. besuttenhet. Om man sedan vill dela ett större hemman i ett större antal delar, följaktligen till mindre delar af sjelfva hemmanet, så blir detta alltid möjligt genom anlitande af sockennämnden.
Betänkande», N:o 2Z. XXXI 6:0 att den i öfrigt uti 14 §. af nuwarande BancoReglcmente lemnade föreskrift mä, till dess wäfendtliga innehall, förnyas sälunda: att Canal-Bolaget stall ega, likasom hittills, att, för nödige ansedde pensioner wid Canal-Werkct, anwända de medel, som hittills influtit och widare inflyta uti köpeskilling för dödade och försålde actier, samt straffrentor för försummade insättningar pä acsicrne; unn att Bolaget deremot, till följd af ofwan upptagne första hufwudwilkor, ej mä till dylikt ändamäl begagna nägre af de till arbetets bcdrifwande af Staten anstagne medel, och att Medes hwad utöfwer fumman af nystnämnde tillfällige intrader kan till nägre, förr eller sednare bcwiljade, pensioner erfordras, icke fär säfom en Canal-Wcrkets utgift beräknas, utan bör tagas utaf de inkomster, fom af den redan färdiggjordc Canalcn inflyta; hwilka inkomster hädanefter, i likhet med hwad N. St:r wid 182^ ärs Riksdag beslutat, komma att tillfalla accic-ägarne; i följd hwaraf deste inkomster icke mä till actie-ägarne utdelas eller annorlunda af dem anwändas, förr än deraf afgätt hwad till fyllnad i pensions-bcloppct erfordras. Lin Att sä wäl till uppmuntran för Bolaget, att ätaga sig den ytterligare insättning, som af actie-egarne nu äskats, utöfwer det tecknade actie-bcloppet,fom ock till lättnad för detsamma, att de föreskrifne willkorcn noggrannt uppfylla, R. St:r inäga wid dessa wilkor fästa följande förmäncr, nemligen: aatt Bolaget stall tills widare bibehällas wid den beläningsrätt i Banco-Discontcn afderas actier, till i6°:de!s XXXI!
Mazère umgåtts på den vanliga intima foten hos Lundbäcks, blef hans ställning en helt annan där i huset. Eleonore yrkade genast på att hennes fästman skulle behandlas med mera konsideration än stamgästerna. Ingen husmanskost när Konrad väntades. Hon påminde sin mor om, hvilken »matgumma» Konrads mamma varit; de fingo inte skämma ut sig. Hon lyckades också rycka upp hela hemmet till ett lefnadssätt efter andra förutsättningar. Det Lundbäckska husets omtalade enkelhet var snart en öfvervunnen ståndpunkt och i den mån notariens kredit stärktes af den tillkommande rike mågen, togo hans damer den i anspråk fullt ut. Man lär sig allt här i världen och Lundbäcks lärde sig otroligt hastigt att få större prententioner. Eleonores mor och systrar önskade emellertid innerligt, att hennes fordringar endast varit dessa och liknande. Men så var det ej. Gamla fru Säfves vidtberömda ordentlighet gräfdes af Eleonore upp som ett varnande exempel för dem alla. Konrad var van vid ordning, han hade aldrig sett något slarf i sitt hem. Och detta behagade dem mindre. Clara höjde på axlarne, det var hon, som mest blef tagen i upptuktelse. Det värsta för Clara var emellertid, att hennes fästman, som hade haft den lofvärda vanan att anse allt hvad hon gjorde för höjden af fullkomlighet, också kände sig orolig öfver att den nye svågern ej skulle ha skäl till full belåtenhet. Mazère hade, långt innan han blifvit besvågrad med sin principal, tagit Säfve till mönster i allt, i uppträdande, i klädedräkt, i talesätt. Han var emellertid ej lycklig i dessa bemödanden. Det blef en dålig kopia. Allt det som hos Konrad Säfve var äkta begåfning, intressen, kunskaper, blef hos Mazère tillgjordt och snobbigt. Säfve hade en lifsvurm, samlandet af gamla handskrifter och kopparstick, för hvilkas förvärfvande han hvarken skydde besvär eller kostnad och hvilka han studerade med det djupaste intresse och älskade som sitt hjärtas barn. Mazère kände också en oemotståndlig samlarevurm uppstiga i sitt bröst, fast han ej kunde bestämma sig för hvad han egentligen skulle samla.
insändare af poem med anledning af kapten Bollas död svaras, att vi anse den sorgliga saken vara tillräckligt behandlad i öfriga tidningar, så att intet skäl finnes nu vidare orda om den. Viola. Alpha. Ett dylikt referat lämpar sig ej för I dun. A. Fl — cl D. Vi motse med nöje bidrag från er hand ang. engelska kvinnoförhällanden, som kunna vara af intresse för våra lä- sarinnor. And. Sv. Norberg. Dragningen i Odelmarks konstlotteri försiggick i början af maj. Norrländska. Till frkn A. Hylén, Humlegärdsgatan 10. Bergsgubbc. Denna anordning skulle möta oöfvervinneliga praktiska svårigheter. Beseda. a) Ja. b) Ja, båda delarne efter behag, c) För sådana fall bäst ha några namn i reserv. Prenumerant. De tre första kvartalen för 1SS9 finnas att få till 3 kr. med undantag af numren 7 och 9, som äro alldeles utgångna. En blifvande annonsör. Endast erforderligt porto. Alb. O. — Hamburg. Priset för Idun med Modetidning jämte porto är för hälft år kr. De omskrifna sidorna kunna ej anskaffas; de innehölfo för öfrigt endast annonser, som utelemnades, då dessa nummer måste omtryckas. J. E. Ydslröm, Ulfsbäck, som insändt kr. 2.30 for erhållande af Skandinavisk Modetidning, torde benäget uppgifva postadress, hvarjämte ytterligare 30 öre till porto böra insändas.^ Villrådig. TJ.ppgif adress, skola upplysningar lemnas. Red. Innehållsförteckning. Thora Kulle; af Karl Benxon. (Med porträtt.) — Annabel Lee; dikt af Edgar Allan Poe, öfvers. af Birger Mörner, — Barnens plantskola; af En onoder. • — Iduns skollofskoloni. — Indirekte; af Ave. V: » Nils Ingridsson » (Forts, och slut). — Fr do svenska skaldernas kvinnogalleri; för Idun af Birger Schöldstrom. Hvem var Kellgrens » Christina »? — .•När syrenerna blomma »; skiss af Sune Folkeson (Forts. o. slut). — Teater och musik.
S t:s rätt att genom sina fullmägtige förvalta Banken, samt för öfrigt i Ansvartslagen för det här ifrågavar. fallet ick.e finnes någon påföljd bestämd; så anser Utsk. 106 §. Reg.F. här icke vara tillämplig. Alen som det deremot är uppenbart, att Statssecret., genom försöket att på civil lagstiftningsväg åstadkomma ändring i grundlag, icke allenast försummat Rikets sannskyldiga nytta, i hvilken kategori grundlagarnas helgd måste stå i främsta rummet, utan äfven ådagalagt bristande constitutionel skicklighet och nit för den bestående statsförfattningens okränkta bibehållande, har Utsk. ansett 107 §. Reg.F. Vara fullkomligt tillämplig och får derföre, i sammanhang med Utskts utlåt. N:o 1 1, detta förhållande vördsammast tillkännagifva till den påföljd, R. II. St. kunna finna Rakets val kräfva. Hvarefter Hr Cederschjöld vidare anförde: I afseende på Utsk:s anmärkning rör:de instructionen för R. Sirs Revisorer har Frih. Boye påstått, att Utsk. skulle hafva klandrat Hr Skogman för det han expedierat det af Konung och Ständer fattade beslutet. Men det är icke derföre, sorn Utsk. gjort anmärkning emot honom, utan för det han tillstyrkt Konungen att i civillags Yäg söka tillvägabringa förklaring af en grundlags §., som Konungen förut ansett för otydlig. Denna förklaring hade icke bort kunna 3o Den i Juli f. m. ske i civillags väg, och derföre ansåg jag anmärkning börs} göras emot detta första steg på den nya banan att ändra grundlag genom civillagar. Jag tillstår likväl, alt jag icke utan stor oro tillstyrkte denna anmärkning, emedan jag då ännu var i ovisshet, huru det kunde gå med den väckta anmärkningsanledningen i afseende på banklagen, hvilken innebar ett vida djerfvare steg på samma bana. Då sedermera bank lagsförslaget äfven blef föremål för anmärkning, ansåg jag mitt mål vara vunnet, nemi. att hafva lätt en bom satt för detta sätt att ändra grundlagen.
Gillets uppmärksamhet; men som vid de Lazarett och Curhus, der Directioner finnas, och hvilka i följd af Lånens innevånares egen begäran blifvit af Kongl. Majit i Nåder tillförordnade, denna skiljaktighet i kostnaden ej varit större, ån att den af berörde giltiga orsaker kunnat härflyta, har Kongl. OrdensGillet funnit någon åtgärd i berörde afseende, ej böra af Kongl. OrdensGillet vidtagas, vid de Lazarett, der särskilda Directioner äro tillsatte, helst desse på stället åro i tillfälle att förekomma allt underslef, samt tillse, det patienter ej få vid Lazaretten qvarstanna längre, ån nödvändigheten det fordrar, och man har ej bordt kunna betvifla, det ju, i fall någon ändring behöfts, den blifvit hos Kongl. OrdensGillet föreslagen, antingen af LazarettsDirectionerne, eller ock af Lånens Deputerade, som årligen granska Lf*zarettsråkenskaperne och taga kännedom om tillståndet vid dessa inrättningar. Vid Södertelje Lazarett åter, hvilket, i följd af Kongl. Majtts Nådiga Instruction den 17 December 1817, ej haft sårskild Direction, utan statt duette under 9° Hen 6 Augusti f. m. Kongl. Ordens Gillet, har, så fort underhållskostnaden börjat uppgå till ett högre belopp, ån Kongl. OrdensGillet ansett billigt nu böra utgå, OrdensGillet varit omtänkt på medel, att sådant rätta, och då Kongl. OrdensGillet erfor, att genom bristande tillsyn på stället, nödig controll å Syssloman och Läkare saknades, och patienterne i Södertelje möjligtvis kunde komma att behandlas mindre ömt och samvetsgrant, gjorde Kongl. OrdensGillet den i Maj 1820, hos Kongl. Majit underdånig hemställan, att Södertelje Lazarett måtte förflyttas till hufvudstaden, som låg mera i midten af Lånet ån SÖdertelje; hvilken hemställan Kongl. Majit den i4 Juni samma år i Nåder biföll, och hvarefter Kongl. OrdensGillet, med vederbörande
Den uteslutning som blifvit ifrågasatt, hade blott villkorligen blifvit medgifven af Hr von Hohenhausen, inen någon propos. derom kunde icke komma i fråga, då den första propostn blef med ja besvarad. Nu vore således blott fråga om det andra tillägget, så lydande: Mot denna författning stridande afhandling om upplåtelse af jord må icke af domaren till prot. i doinboken intagas eller betyg om dess uppvisande vid tinget meddelas; hemställande Hr Landtm, om R. o. Åd. behagade bifalla detta tillägg. Ropadas ja. Hr Palmcrantz: Då efter min tanke, derigenom att R. o. Ad. bifallit dst af Hr von Hohenhausen gjorda tillägget, denna förordning skulle få en relroactiv verkan, hvilket uti all lagstiftning är högst vådligt, så anhåller jag att till prot. få min reservation mot beslutet antecknad. Hr Rib bing: Äfven jag anhåller att få reservera mig, dels emedan förbudet alt i domstolens prot. till förvarande tå inlaget hvad man åslundar strider emot gällande lag och sundt förnuft, och dels emedan det hvarken är med gällande eller kan vara med lämpliga former förenligt, att domaren på förhand skall binda sig genom beslut, som först etter laga stämning och sedan parter å ömse sidor uppträdt, hvilka ömsesidigt lemnats tillfälle att bestämma, utveckla och bevisa sina påståenden, lämpligen bör kunna ifrågakomma. Mot författningsförslaget i det hela torde det icke tillkomma mig alt anföra någon reservation, emedan jag icke öfvervarit föredragningen deraf mer än till dess sisla punkter. i4. ‘5 och 16 §§:ne. Dessa trenne §§ bi föl lös. 17: d e §: n. Hr von Hohenhausen: Vid denna § har jag ingen anmärka, att göra; mea jag får fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på behofvet af en särskild §, som stadgar controiler Dén 6 Februari f. ra. 85 på fölfattningens efterlefnad, emedan i annat fall med tillämpningen .af denna författning kommer alt gå som med 1827 års förordning.
Flere undersökningar hafva blifvit gjorde, och man har sökt medel att i5 H. jf> 216 Den 5 Mars f. m. förekomma uppgrundningen, men utan särdeles framgång. Dessutom förekomma der flere häftiga strömmar, som uppehållit fartyg flere veckor på den väg de annars kunnat passera på en dag. Man har öfvervägat, huru dessa olägenheter skulle kunna undanrödjas, för att ytterligare begagna en transportväg, på hvilken ej allenast jern och bräder, utan alla möjliga landtmannavaror, föras till den betjrdenhet, att endast i September och October månader 36,ooo Tunnor spannemål vunnit afsättningsorten. Man kan således ej säga annat, än att, då afsättningen stiger i värde till 5-| millioner Riksdaler, saken borde vara föremål för Styrelsens omtanka. Det är under denna synpunkt, som anslaget af 20,000 R:dr, bland 200,000 R:dr, här blifvit användt bättre och nyttigare, än på något annat ställe kunnat ske. Men om man ej vill räkna Wermland till de norra provincerne, så äro der så vigtiga vattendrag, och så litet dem påkostadt, att jag anser anmärkningen i alla fall böra förfalla. By-Elfven är det 3:dje eller 4'de vattendraget i Riket, i anseende till den transport af mer än 4°>000 Skeppund jern, som derå redan äger rum. Det är fråga om att sammanbinda detta vattendrag och Wenern med en sluss, och fördjupa farvattnet, så att fartyg kunna gå obehindradt från Götheborg till Sulviken, som ligger icke långt från Eda Skans. Det andra vattendraget, sorn varit i fråga och för - Den 5 Mars f. ra. t jent noga uppmärksamhet, är ClarE Ufven. Denna Elf har ganska visst den största export någon i Riket har, näst Götha Eif. Regeringen har varit omtänkt uppå, att de hinder, som der möta, skola kunna afhjelpas. Denna Elf sträcker sig ända in öfver Norrska gränsen. Huruvida de undersökningar, som i detta afseende äro gjorde, kunna leda till något verkligt resultat eller arbete, är ännu ovisst.
Der föreslogs nemi. att flofrätternas divisioner skulle åtskiljas, så att en öfverrätt blefve i hvarje provins, måhända icke i de smärre, men i proportion till folkmängden, så att dessa öfverrätter skulle blifva ungefärligen lika många sorn lagmansrätterna nu äro. När man såg dessa förslag i deras sammanhang, så fann man att Lagcomite'en hade sjelf uppfattat sanningen deraf, att i den mån lagmansrätterna försvunno, skulle öfverrätterna anlitas uti så mycket flera mål, och behof uppstå af flera domare och domstolar. Nu har man klippt af sammanhanget emellan dessa båda förslag, och man begär lagmansrätternas afskaffande, ehuru genom ordentligen anställd undersökning, efter Lagmans-och Hofrätternas hörande, det är evident bevisadt, att för det närvar, af de mål, Den ii Juli. som från häradsrätterna gå till lagmansrälterna, undanfalla vanligen y5 proc., som icke gå lill Hofrätterna. Tager man nu bort lagmansrälterna, så gå alla dessa utan förminskning fram till Hofrätterna, oell ovillkorliga följden blir det beslut , som Lagcomiteen föreslagit , nemi. att en Hofrätt för hvarje provins skall inrättas. Vill man det ena, så måste man vilja det andra; men i alla fall måste behandlingssättet vara felaktigt, då man antager det ena utan att på samma gång granska och pröfva det andra förslaget. Jag tror man ej heller skäligen kan glömma hvilka följderna i annat afseende skulle blifva. Omöjligen kan man säga, alt lagmännen, hvilkas egentliga inkomster bestå i lösen för domarna, skola sakna dessa inkomster. Första påföljden för statsverket blir således, att godtgöra lagmännen hvad de förlora i inkomster. Men denna omständighet är visserligen minutiös och ett lappri, emot den påföljden, att K. M. nödgades begära ökade och måhända fördubblade löneanslag för Hofrällernas ledamöter, ehvad divisionerna förblifva oafskiljda eller flyttas till provinserna. Jag tillstyrker afslag å detta betänkande. Frih. Cederström, Anders:
Och hvarför skall just denna ifrågasatte inrättning anses så fördömelig, då vi för; ut hafva flere dylika, hvilka vunnit allmänt deltagande; hvaraf vi funnit de hälsosammaste följder och hvarigenom mångå lidande, hiåiiga af behofvets harn blifvit tröstade, åter upplyftade, och i deras bekymmer, iner och mindre underhjelpte. Jag vill härvid icke nämna att vid arfskiften, Jorddelningar, rösteräkningar m. m; Lottdragning stundom enligt Lag måst af O Q < O O göra' Samhällsmedlemmars företrädesrätt. Men vi hafva hvarjehanda Assecuranceoch försäkrings-inrättningar. Wadstena Adeliga Jungfrustift; Pehsions-stiftelSer med fleréj hvilke ailä ärö till enahanda ändamål och äf enahanda syftning, sorri den ifrågavarande , nemligen välgörande räddnings-anstalter till understöd för behöfvande likar eller vid inträffande olyckor. •—■ Öonatiöner äf Öfverheteii och en-; skilde ädelt sinnade Medborgare hafva väl till eii del dertill influtit. •— Meri de fläste gimilda sig på dels frivillige; dels öck tvungne sammanskott, ehuru många af deni som dertill bidragit aldrig sjelfva komma att deraf njuta någon fördel; och stundom afgör Lottdragning lyckans bestämmelse; utan att jag äilim bordt Sådåiit klandrats; eller förblandas ined moraliskt fördötnlige hazardspeh Och med ali den goda tanka vi böra hysa om sedligheten i vårt älskade fädernesland, kunna vi väl icke förneka att i ändra Riken finnas stora män LagUtshotttts BttAnkandctt. *335 hvilka lika som vi önska Tidelivarfvets förbättring i Gudsfruktan och goda Seder, och lika med oss motarbeta alla förslag ledande till sedeförderf; och det öäktadt hafva vi funnit att eii sådan inrättning som nu är i förslag, redan vunnit burskap och Öfverhetens Sanction i åtskillige
Herr von Franken Angufl t anfötdé ekrifteligen: (Sé Bilagan N:ö i.) Herr Riben, Cari Wilhelm'. I likhet med den sista värda talaren, känner också jagj att én jordägare stundom finner sig Utsatt för öbehagligheter, härrörande Från Arrendatorer^ elakhet och försummelser i uppfyllande afingångne förbindelser; Ulén för min del vågar jäg likväl icke tillstyrka en lagförändriUg, hvarigenom jag fruktar att Arrendatorer, betraktade föga annötlunda äh sorn skadedjur, skulle* så till sägartdeS, sättas utom lagen. En Årrendätor synes mig åtminstone icke för det närvarande böra frånkännas dell förmon i att i lik - 4 D*h 1 ./ugusti f. m. het med andr» Svenska medborgare, begagna besvärstid , innan ett utslag mot honom går i fullbordan; och jag tillstyrker för min del bifall å Utskottets Betänkande. Herr Timm, Wollrath: jag kan icke för min del tillstyrka bifall till LagUtskottets Betänkande. Jag tror det vara otydligt och behöfva, någon förändring. Om en jordägare i ArrendeContractet uttryckligen förbehållit sig, att. ifall »rrendatoren brister i contractefs fullgörande, har bör utan fardags åtnjutande från hemmanet afflytta; så måste väl detta vara ett förbehåll, som bryter lac; ty förord bryter lag Så har det åtminstone varit förut Då måste ock deraf följa, att Kongl. Majtts Befallningshafvande bor lemna handräckning, till arrendatorns skiljande från hemmanet, enär ordenteligen blifvit styrkt , att han ej fullgjort contractet. Kongl. Majtfs Befallningshafvande äger, i skuldfordrings-mål rätt , att skilja det stridiga frän det ostridiga. Samma rätt måste han väl äfven äga här. En annan sak är om jordägaren icke kaD styrka, att arrendatorn brutit i arrendevilkorrns uppfyllande; ty då tillhörer målet icke Konungens Befallningshafvande utan måste af Domstol behandlas.