Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan Hr Gr o. Ordf:den framställt hurusom Hr Liljehöök i afs:de på Utskts förev:de tillstyrkande föreslagit den förändring att aflöningen för vice Adv.Fiskalen Lind bestämdes för nästa statsreglering till 2,000 Rdr såsom lön och 300 Rdr såsom arfvode och ersättning för renskrifning, eller tillhopa 2,300 Rdr Rmt, blef propos. till bifall å Utsk:s före vide tillstyrkande först framställd och besvarad med starka Nej, jemte ett eller annat Ja; hvarefter Hr Gr. o. Ordf:den hemstälde om R. o. Ad. behagade bifalla Utslcs tillstyrkande med den af Hr Liljehöök föreslagna förändring, samt sedan svaren härvid utfallit med starka Ja jemte några Nej, förklarade det han funnit Ja öfvervägande. Uppå Hr Gr. o. Ordfidens härefter framstälda propos. upskjöts fortsättningen af öfverläggningen om StatsUtsk:s förev:de Utlåt, till eftermiddagens plenum. Föredrogs och begärdes på bordet ett från Hederv. BondeSt. ankommet prot:sutdrag N:o 423 innehållande inbjudning till de öfrige RiksStånden att förena sig i BondeSt:s fattade beslut vid föredragning at Allm. Besv. o. Ekon.Utsk:s Betänk. N:o 121, i anledn. af väckte motioner rörande SeglationsOrdn.-n den 15 Maj 1843. Slutligen anmäldes och lades på bordet ett från LagUtsk. in - 20G Den 21 Oktober e. m. kommet Betänk. N:o 47, i anleda, af väckt motion om stiftande af lag, ang:de allmänt kyrkomöte. Högloft. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m. In fidem protocolli, Alberl Munde. Onsdagen den 21 Oktober 1857. Plenum kl. 6 e. m. Hr Gr. Lagerbjelke, Gustaf, fortfor att såsom främste närvarande ledamot, i Hr Gr. o. Landtnäs ställe, föra ordet.
Enskildta, lockade af vinsten hafva i alla tider begagnat tillfället, att antingen tullförsnilla Iofgifna vahror, belagda med hög tull, eller insmyga förbudit gods. Köpmannen, säker om en hastig och lönande afsättning, har ej underlåtit att befrämja dylika företag, och allmänheten, som i valet af en vara, endast rådfrågat egen fordel, eller fåfängans fordringar, har med begärlighet tillhandladt sig de vahror, som blifvit inpractiserade och hviika, i anseende till deras redbarare nytta eller vackrare utseende än Den 28 Junti f. tn. *57 än de inhemska, ett allsmägtigt, w ehuru snart öfvergående mode gjort till behof för den mera bildade verlden, särdeles af qvinnokönet. på detta sätt har en stor del af Nationen befrämjat lagstridiga företag, och lärdt sig, att med liknöjdhet åskåda dessa economiska lagbrott, för hvilka samvetet så lätt lemnar absolution Djupt är emedlertid helgden af Lagarnes värde såradt, och lätt skall det Folk som vänjer sig att förakta en Lag, äfven öfverträda en annan Må vi derföre ej, obegränsadt, yrka fortfarandet af ett Systeme, som, utan att uppfylla hvad man deraf väntadt, kostar Staten betydliga penningeuppoffringar, medför en obehörig beskattning på en stor del af Statens medlemmar, hämmar utvecklingen af den naturliga nationalindustrien, förstör loflig handel och Stadsmanna-rörelss och högst menligt verkar på hela Nationen* moraliska värde. Sedan jag nu såsom medlem af Ridderskapet och Adeln framstäldt mina åsigter af det ämne, som utgör föremål för öfverläggningen, anser jag mig, som blifvit hedrad med förtroendet att vara Ledamot af Bevillningsutskottet, slutligen, i anledning af de gjorda påståenden, att Utskottet öfverskridit gränsorne af dess befattning, då Utskottet i det skick sorn skedt, till Rikets Höglofl. Ständers pröf - Bil. till Ridd. 0. Ad.
Ad. än behagade bifalla, följden deraf blefve att dé öfriga förföllo, samt att han derföre ansåg sig skyldig att på vanligt sätt underställa dem R. o. Ad:s pröfning i den ordning, de blifvit framstälde, så att först remiss, derefter afslag och slutligen motionens läggande till handlingarne komme att blifva föremål för propos. Frih. Tersmeden: Jag förenar mig med Hr von Hartmansdorff uti hans förslag att motionen mätte läggas till handlingarne, och hemställer att den propos. måtte komma först. Hr Cederschiöld: I händelse proposme komma att framställas i den ordning, de blifvit begärda, så tager jag mig friheten i minnet återkalla, att' jag var den förste, som begärde att motionen måtte läggas till handlingarne och jag vet icke, om icke de andra förslagen framstäldes emellan den lid, då jag hade ordet och Hr von Hartmansdorff afgaf sitt yttrande. Hr Gr. o. Landtm, erinrade att den som först yttrat sig i detta ämne varit Hr von Kraemer, som begärt remiss, och att således i händelse den ordning skulle följas, hvari proposme blifvit begärde, Hr von Kramers yrkande borde först förekomma, i händelse han ej förenade sig med dem, som begärt att motionen måtte läggas till handlingarne. Hr Ribbing, Arvid: Om jag har rätt upfattat de serskildta förslagen och den förändring Fr. Tersmeden nu förklarat sig villig att göra uti den af honom förut framstälda proposm om afslag, så skulle icke mer än 2 serskildta förslager nu återstå, det ena på remiss af motionen till Riddarh.Utsk. och det andra på dess läggande lill handlingarne. Således kan det ena af dessa tagas till ja-propos. och det andra till nej-propos., sedan de öfriga förfallit. Den 17 December f. m. 251 Hr von Kraemer:
Ibland höjde sig denna entoniga sång så högt, att han urskilde orden: ”Old Robin Hood”, som ideligen upprepades såsom refrain, med en så klagande röst, som om det varit Robin Hoods liksång man sjungit. Astley kunde icke förmå sig att gå derifrån, innan han fått reda på den ovanliga sångaren, som valt en så olämplig plats och stund för sina prestationer, och då han i detsamma såg ett par sotiga smeder, som kommo från sitt arbete och ämnade sig öfver bron, gick han fram till dem och gjorde dem uppmärksamma på de orediga ljuden, som vinden ömsom förde fram, ömsom upplöste och förskingrade. — Åh, — sade den ena skrattande. — Det är gamla Hester, som är ute och spökar, hon tjuter alltid emot oväder liksom hundarne. — Ja, jag ser henne sitta der nere och gunga i gyttjan, — tillade den andra, under det båda två lutade sig öfver broräcket och tittade ned i vattnet, som gult och grumligt flöt långsamt derunder. Astley följde nyfiket riktningen af deras blickar, men han såg ingenting, allt var svart och otydligt der nere, och han sade otåligt: — Hvem är Hester? Jag ser ingenting. — Åh, det är en stackars gammal qvinna, som har supit sig galen. Vi kunna gå ned och taga henne med oss och lemna in henne på fattighuset, der hon bor, då vi gå förbi. Natten blir kall, och det är synd hon skall sitta ute, hon har husrum i fattighuset, ser herrn, men de kunna icke hålla henne inne, när det kommer åt henne. Astley kände en obestämd nyfikenhet att se Robin Hoods sångerska och följde de båda karlarne öfver bron och ned till andra stranden. Här upptäckte han nu verkligen i mörkret en varelse, som satt i en af de gamla båtarne, hvilka lågo halft uppdragna på land eller voro fästa vid pålarne. Hon satt hopkrupen och vaggade båten af och an, under det hon ifrigt pratade, ömsom med en gäll och fin diskantstämma och ömsom groft som en karl, liksom om hon fört dockorna i en marionett-teater. — Hester! — ropade den ena af karlarne och närmade sig båten, — Hester!
Riksdag framställningar blifvit gjorda, dels alt, till förebyggande af den nalionalförlust, som årligen uppstodc genom nu brukliga, högst felaktiga kolningsmethoder, anslag måtte beviljas, bland annat, till löner och reseunderstöd för två personer, hvilkas skyldighet skulle vara att kringresa och tillhandagå med upplysningar oell biträde vid kolning, samla de olika resultaten och inlemna uppgifterna derom i årsberättelser till Chefen för Skogsstyrelsen, samt till understöd för utgifvande af en populär skrift om kolningskonsten, dels ock alt, då Sverige inom sig egde uti de i landet spridda torfmossar högst betydliga tillgångar 5 brännmaterial, ehuru begagnandet af dessa torfmossar, i anseende till bristande kunskap om sältet (ör deras användande, vore mycket inskränkt, understöd matte anvisas till bestridande af de kostnader, som undersökning af landets torf-lillgångar, analysers verkställande vid do tekniska skolorna, utgifvande af läroböcker m. m. erfordrade, hade Rikets Ständer, som ansett det genom ofvanberörde framställningar åsyftade ändamål, nämligen besparing i landets omkostnader för brännmaterials anskaffande, vara af sådan vigt för allmänna hushållningen, alt detsamma jemväl med någon uppoffring från Statsverket borde befrämjas, uti underdånig skrifvelse den 24 Oktober 1860 hemställt, att Kongl. Majit malte vidtaga sådana åtgärder, som pröfvades lämpliga för allmännare utbredande inom landet af dels en förbättrad och lill större besparing ledande kolningsmetbod, dels ock kännedom om torfjords ändamålsenliga beredande till godt Bil. N:o 5 lill Kungl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. 63 brännmaterial, dervid Rikets Ständer tillika anhållit, att de kostnader, som för nämnde åtgärder till en början kunde ifrågakomma, mätte bestridas af det anslag, 3,700 riksdaler, som till »Befrämjande i allmänhet af bergsbruket» funnes å Riksstalen uppfördt.
Väglagningen bör ske efter 1734 års Lag. c>:de §. Ar olämpelig. Raka vägar måste nödvändigt för ett Land borttaga mindre jord än krokiga, för hvilken sanning enskiltas fördelar af krokiga vägar bör gifva vika. i2:te §. Är äfven olämplig. Antingen bör mali få taga Grus utan ersättning, så på Utsom In-ägor, ty äganderätten är för båda lika; eller borde grustäckter köpas för allmänna medel, till allmänna vägars reparerande; eller ock bör det vara en fråga endast emellan Jordagarne. i4'de §. Är olämplig. Vägfogdar böra finnas, enligt 1^34 års Väg-Ordning, sorn. tillse att Yägar och Broar äro farbaiJ; ty skadan af en oduglig väg visar sig ganska sällan genast, så vida ej en Bro går sönder, och Menniskor samt kreatur dervid omkomma. Det bör således tillhöra Läns 8 H. 3* 36 Den 29 December f. m. nian, samt Brooch Väg-Fogdar att tillse och befordra Vägarnes lagliga underhållande, samt hvarje Resande att hos dem angifva brister å de samma, hvilka genast böra för Lega iståndsättas, med utmätningsrätt, hvarvid Broeller Väg-Fogden med tvänne ojäfviga vittnen åger vitsord. Della angar söndriga Broar samt hålor och utskärningar i Vägar. y:de Capitlet. Om Diken och Vattenledningar. irsta §. Visst mått å Dike duger ej; det bör vara så stort alt vattnet afledes. 8:de Capitlet. Om Vattenverk. Bör aldrig få förhindra Flottning, och bör derföre vara försedd med Damlucka; hvarom jag till Ständerne inlemnat ett särskildt Memorial. w:de Capitlet. 5:te §. Är alldeles olämplig. Ingen bör få svedja utan grannars samtycke, så vida ej borgen eller antaglig förskrifning för skada kan åstadkommas, och aldrig sednare än den i5:de Julii. Bränning af Torf på öppna slätter bör endast med samma vilkor få ske.
fotad på riktiga grunder, är jag, för min del, af den bestämda öfvertygelse, att alla dessa s. k. minimi-tariffer borde ur förordmn utgå. Men så länge vi måste sträfva med den gamla bristfälliga författmn, anser jag det vara nödvändigt, att äfven minimi-afgifterna bibehållas, och då vi dessutom icke vid denna Riksdag hafva någon förhoppning att vinna några ändringar i samma författn., kan jag, för min del, icke instämma med de Hrr, som yrkat ifrågavar:de afgifters borttagande. Hr Hjerta har visserligen, såsom Den 28 Marg f. m. 481 såsom skäl härtill, för lt. o. Ad. framlagt en lång förteckning på de handtverkare inom Stockholm, hvilka af seduaste Taxerings-komitéer blifvit påförda bevillning, äfvensom de tillverkningsvärden, för hvilka de upgifvit sig. För min del anser jag, att denna förteckning icke bevisar något annat, än huru bristfälliga dylika upgifter äro och huru föga man dertill bör sätta tro. Jag påminner mig, att inom en af de klasser, hvilka Hr Hjerta upräknat, jag erinrar mig icke hvilken det var, hade ^tvenne fabriks-idkare upgifvit sitt tillverkningsvärde till 100 Rdr. Ar sådant rimligt? Ar det möjligt? Jag tror således, att så länge vi hafva qvar vår gamla BevillmnsFörordn., måste vi äfven bibehålla minimi-afgifterna, på det att icke alltför stora underslef måtte ske. Jag har under tvenne synpunkter betraktat Hr Hjertås anförande: den ena i afseende å afgifterna till Staten, och den andra med hänsigt till den tillökning, som, i ani. af dessa afgifter, skall påföras industri-idkaren såsom kommuual-skatt. Hvad afgifterna till Staten beträffar, har jag förut nämnt, att det är nödvändigt att minimi afgifterna bibehållas, och jag anser detta vara så mycket mindre farligt, som 15 § stadgar, att taxeringsmännen äga att, efter sig företeende omständigheter, påföra bevillning äfven under den bestämda minimi-tariffen.
Jag anser detta förbuds qvarstående kunna vara af ganska stor nytta och ser intet skäl att detsamma uphäfva, helst den ringaste skada icke deraf följt. Gr. Gyldenstolpe: Hr Printzensköld har ganska rätt deruti, alt vissa handlingar beläggas med böter, ehuru dessa handlingar icke kunna såsom brottsliga stämplas, men likväl måste vara förbjudna för uprätlhållandet af vederbörlig ordning. Den i delta rum anslagna ordningsstadgan bötfäller R. o. Adis ledamöter för begåendet af i och för sig oskyldiga handlingar, men sorn Den 29 Augusti e. m. 603 anses vara stridande emot en god ordning. Detta är ganska godt och väl, men låtom oss tillse om ordningens uprätthållande nödvändigt kräfver, att Protestanterne förbjudas alt ingå i Katholikernes kyrkor. Hvad skulle väl vara grunden för ett sådant ordningsstadgande. Jag kan sannerligen icke utleta den, om icke den vore att såmedelst förhindra upkommande af trängsel bland Katbolikerne. Det som är skadligt för samhället bör beläggas med straff och således öfvergång från Protestantiska till Katliolska lärail strängt bestraffas, likasom straff bör vara utsatt för den som öfverlastar sig, men jag kan icke finna alt man kan förbjuda en person ali taga sig en sup derföre att lian möjligtvis kan bli full deraf. På samma sätt bör man icke fötbjudas alt gå in i en Katholsk kyrka derföre att man möjligtvis i en framlid kan komma att öfvergå till Katliolska iäran. Eli sådant brott belägger lagen med ett så hardt straff, att man derifrån hör afskiäckas, men något vidare behöfves icke och då jag tror att man icke kan förneka sanningen af hvad Utsk:n yttrat, ”att någon för det religiösa lifvet inom Lutherska församlingen menlig följd icke är att befara af förbudets borttagande”, så torde deruti ligga ett tillräckligt skäl för bifall till betänk. Frih. af Ugglas: Jag vill endast uttala min förundran deröfver, att en person, sorn med så mycken ifver hestrid! upliäfvandet af ifrågavar:de förbud, har, om jag icke misstager mig, sjelf många gånger gjort sig skyldig till detsammas öfverträdande.
Att det antydda äfventyret, vid bekännelsens affordrande, skulle nu kunna föreläggas, utan derom gifven behörig föreskrift, lärer väl icke kunna tagas för min mening. R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 4849. 67 Från förblandning af skiljaktiga begrepp har den nitälskan blifvit hämtad, som fora nied t dessa lagskipningens nu anmärkta afvikelser. Att utreda denna skiljaktighet, för att lösa striden imellan de ömsesidiga fordringarna, på renlärighet å ena, på upplysningens frihet å andra sidan, borde kanhända icke vara att ådraga sig misshag af de ömsesidiga anhängarna *).
Och då Directionen lika med besigtningsmannen funnnit det alldeles oundvikligt att så fort som möjligt företaga omläggning och förstärkning af grunden under hela Riddarliusbyggnaden, har Directionen hos Högh Ridd. och Adeln i afseende å verkställigheten häraf hemställt l:o) att den ifrågavarande ytterst maktpåliggande och till utförandet svåra reparation af grunden under Riddarhuset icke måtte, på sätt 20 § i Riddarhus-Directionens instruktion föreskrifver, efter kungörelse i tiduingarne, utbjudas pä entreprenad-auktion till öfvertagande af den som stannar för minsta anbudet, utan att Directionen måtte tillatas att, på sätt Directionen kan finna förmånligast och bäst ledande till ändamålet, om reparationen besörja. Att arbetet ju förr desto helldre måtte börja på Riddarhusbyggnadens sydvestra del, der undersökning af grunden redan skett, men sedermera successive fördelas på flera år. 3:o) Att, beträffande anskaffande af erforderliga medel för den vidt omfattande reparationen, hvarför kostnaden i närvarande stund icke kan med något slags visshet till siffran beräknas, hvarken under eller öfver det uppgjorda approximativa förslaget, Högloft. Ridd. och Adeln måtte besluta, hvilka utomordentliga åtgärder som i detta hänseende må kunna finnas erforderliga och lämpliga; men att Directionen för sin del hemställer, att reparationsfonden, hvilken i närRilaga till Häglof!. Ridd. och Adelns Prot. vid 1S57 års Riksdag. 2 lii d darhus-Utsko ttets Utlåtande N:o 15. varande stund utgör omkring R:dr 40,000 B:co, måtte till en början få för ändamålet användas och att livad derutöfver intill nästa riksdag finnes för arbetet beliöfligt må af Riddarkus-kassan eller någon annan under Direktionens förvaltning stående fond förskjutas såsom lån till reparationsfonden, att tills vidare särskilt bokföras, intill dess framdeles beslut kan fattas om anslående af medel till ersättning för förskotten. Att då för verkställigheten af den ifrågavarande reparationen det blir oundvikligt att intränga äfven i de källare under Riddarhuset, som emot hyra af firosshandlanden J.
I anledning af en inom Drätsel-Commissionen, i sammanhang med detta ämne, väckt fråga om uppförandet af en ny Fängelse-byggnad med celler, har Drätsel-Commissionen yttrat, att då en beklaglig erfarenhet under de sednare åren ådagalagt, hurusom brottens och förbrytarnes antal betydligen tillvuxit, vore det af högsta vigt för allmän och enskild säkerhet, att i tid söka sätta en gräns för detta öfverhand-tagande onda, samt söka så begå, att förbrytarne förbättras, ej förhärdas. Uti det skick, hvari Hufvudstadens häkten sig befunno, kunde Fång-ordningens föreskrifter, i anseende till bristande utrymme, ej verkställas; och då 10, 20, mången gång kanhända 3o Arrestanter hållas inspärrade i ett fängelserum, vore det icke möjligt att bereda brottslingarnes förbättring, hvilken sannolikt icke kunde åstadkommas annorlunda, än genom fångarnes classification och deras inspärrande, hvar för sig, uti enskildt rum, der arrestanteu, skiljd ifrån umgänge eller tillfälle att samtala med andre brottslingar, under ensligheten föranleddes, så vida hans sinne ej vore alldeles förhärdadt, att vända sina tankar åt andra håll, än anläggningar af planer för nya brott. På grund häraf önskade Drätsel-Commissionen på det högsta, att uppförandet af en 70 fängelse-byggnad med celler matte blifva bragdfc till verkställighet. Den enda lämpliga tomt
Sjelfum innehållet af denna Z. wisar, at den princip icke altid kan följas, at de för Riksens Standerredpwisandepersoner, skola uteslutas frän Riksens Ständers öfwcrläggningar. Det hade dä icke warit nödigt, at i denna §. lata inflyta nägon foressrift angäende dylika personer. Grefwe m baillie. Wid denne §. torde tilläras mig göra flera Anmärkningar. Dä en mindre förmän aldrig bör utesluta en större, synes mig obilligt wägrandet at deltaga i Ständets Plena för de i denne §. nämnde Högre Ämbetsmän; långt ifrän at anse för Ständer jkadelrgt at innom sina Rädplägningar äga Medlemmar, dem man bör fömoda, altid äga stora egenskaper och utmärkta kundjkaper; anser jag af en wäsendtelig nytta de uplysningar de jusi i anseende til sine Högre Ämbeten och den större omfattning de äga, kunna lämna osi; Jag ömkade säledes at utur RiksdagsOrdningen uteslöts, detta de Högre Ämbetsmäns uteslutande rfrän Plena; endast de förbehäll wille jag föresiä. inno At de sjelfwe skola wara' Capita och säledes ej sitta för Fullmagt utan för egen Ätt. mdo Aldrig kunna til nägot Utskott in wäljas. Med desse förbehäll wägar jag tilstyrka de ofwannämnde Personers sittande pä Riddarhuset. Dä genom 90 Z. af Regeringsformen, i Plena, enskilde Personers förhällande ej fär komma i fräga, ser jag ej eller hwarthän sista Momentet af denne Z. syftar , utan anser den dels öfwerflödig, dels i werkställigheten omöjlig. Fri - Den 29 Augusti. 13Z9 Friherre L^c-l von wolstein. Redan un» dcr wart aldre Regerings - sätt war stadgadt at Riksens Råd icke agde »Läte och Stämma pä Riddarehuset. Den fordna tiden mätte hafwa haft betydliga stäk til ett sädant stadgande.
Något som ej kan iiiiilgå att frappera vid genoinögnaiidet af fjolårets bokkatalog ar det föriindransviirda sakförhållandet, att iiiider 1892 ingen enda ~iovellsarnling, iiigeii enda längre roman utgifvits af kvinlig författare. Kortare Berdttelser förekorniim cläreinot ej så f %. Så liar vår utmärkta författariizna, Matldda Roos, Iainnat tvenne s i - dana, iitgifna 11var för sig. Den ena af dessa berättelser, » O~zskelihnsenr, är skrifven för, unga kvinnor. och förlagd p % Evangeliska fosterlandsstiftelsens förlag. Dess syfte ar i och ined detsainina angifvet, det a t t tjäna de unga till lardoin ocli andlig vackelse. BI %- liaiida vinnes därmed den åsyftade verkan, ehiirii för oss bokens tendeps nied dess blandning af världslighet och allvar ej förefaller rätt klar. Den andra berättelsen, Strejken på Bergstornta, har ph oss gjort ett liknande intryck. aStrejkliistorien, får träda alltför mycket i slniggaii f ör soiliv~ndelsehistorieii 8, och begge äro så pass flyktigt skisserade, att man, ' ej erlikller en lefvande bild af någondera, ja, oaktadt det lifliga, klara frainstallniiigssiittet - i det afseeiidet förnekar förf. sig aldrig - verkar iifved beskrifningen pk shejkrörelsen meil dess socialistföredrag, arbetai.ekonklaver m. in. snarare såsom nkgonting iittänkt an iipplefvadt, till trots af titelbladets försäkran, att beriittelsen # r » en skildring ur l i f v e t ~. Utom dessa bada tendensskisser träffa vi inoin roinanonirhdet på en novell hvws föriiiiinsta kvalifikation synes oss vara den af debiitarbete.
– Ja, svarade alla, utom Assim, hvilken ehuru ung var närvarande i de äldres råd, ty han var af höfdingeslägt. Assim mumlade: – En giftdryck! Efter rådslagets slut gick han bort och talade hemligt med sin moder. Sedan Assim vexlat några ord med sin mor, satte han sig åter på sin kamp och red, åtföljd af tre eller fyra unga karlar, äfven till häst, ur lägret nedför höjdens sluttning. Qvinnorna började nu framföra matvaror och uppduka dem i gräset, och bandet samlade sig i skiljda flockar kring anrättningarne. Höfdingen, hans anförvandter och bandets äldste intogo sin måltid i grannskapet af eken. Erland inbjöds att sitta vid höfdingens sida; bredvid Erland satte sig Singoalla. En af Assims systrar betjenade laget. Höfdingen framställde till Erland onödiga ursäkter för måltidens torftighet; men Erland bröt glädtigt sitt bröd och delade det med Singoalla. Men om maten var torftig, kan ej detsamma sägas om drycken. Assims syster frambar bägare till laget; trenne som ställdes framför höfdingen, Erland och Singoalla, voro af skönaste silfver, konstrikt arbetade. Erland tyckte sig igenkänna dem och utbrast undrande: – Hvad dessa bägare likna andra, som jag sett i klostret! Ja, denna synes för mina ögon underligt liknande samma heliga pokal, hvilken står på klosteraltaret, fylld med nattvardsvin. – Riktigt, svarade höfdingen med en förstulen blick kring laget; – de likna hvarandra mycket. Men säg mig nu er tanke om vinet. Vi hafva medfört det ända från Ungerns kullar. Singoalla bleknade och sänkte sina ögon till marken, ty hon anade, huru det var. Men Assims syster fyllde bägarne. Alla, utom Singoalla, drucko, och Erland fann smaken ljuflig. Nu hördes plötsligt förvirrade rop. Alla stego upp. Det blef rörelse, oro i lägret. Assim hade återvändt; han skyndade till höfdingen och samtalade tyst med denne. – Hvad är på färde? frågade Erland.