Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna i stor skala anlagda lärkträdsplantering bedrefs dels af det skäl, att ekarne trifdes bland lärkträden bättre, än bland andra trädslag, och dels derföre, att lärkträdet skall kunna med fördel användas till förhydning af skepp, enär delta trädslag bättre, än sjelfva ekträdet, emotstode viita * derom underrättelse hade erhållits från så väl Engelska Marin-departementet, som Preussiska Skogs-styrelsen. De å planterhagen Östra Malmskogen, under hösten år 1846, utsådda ekollon hade lätt och jemnt uppkommit samt tyckts visa god och frodig växt, och var förhållandet enahanda med de samtidigt derstädes utsatta lärkträden, af hvilket slag ytterligare 1.200 st. blifvit år 1847 planterade. De medelst såning frambragta ekträden hade under sistbcrörde år visat en ovanligt frodig växtlighet och större, än de planterade ekarnes; i anledning hvaraf och dä äfven vid ollons utsåning kostnaden vore mindre, än den utsättandet af ekplantor medförde, Styrelsen tagit för regel att företrädesvis använda såningssättet. Någon anmärkning vid räkenskaperna har hos Revisorerne ej förekommit. Mon§• I. Post-verket. Räkenskaperna äro i Kongl. Kammar-Rätten granskade för båda åren med anmärkningar och utvisa: / — 33 — Debet* år 1846. år 1847. Balans från föregående året: Uppbörd: Credit. Balans från föregående uret: Afskrifningen: Förre General-konsuln Gloerfeldts proprie-balans 2,524: 32. 11. Deponerade medel 1,670: 40. Utgifter: Balans till påföljande uret:
Den förtär mig, och mitt «förnuft kämpar fåfängt emot de känslor, som bragt «svårmodet i det innersta af mitt hjerta och som i «mer eller mindre mån skall alltid der djupt kännas. «Detta tillstånd är för obehagligt och skadligt, både «för min moraliska och fysiska författning, för att «jag icke bör söka mildra det, eller åtminstone af«vända dess häftigaste känning; och det gifves intet «annat, än litet lugn och förströelse, att kunna skingra «de smärtsamma känslor, som nedtrycka mig. De «husliga bekymren hafva det särskilt, att hvarken «framgångar i det allmänna, eller lyckan, äfven ta«gen i det vidsträcktaste begrepp, förmå mildra dem, «och att de i hemlighet försvåras genom jemförelsen «mellan den smärta, vårt inre känner, och det begrepp «om sällhet och lycka, våra medgångar ingifva i verl«dens sinnen. Jag tror mig ej behöfva ingå med dig «i närmare beskrifning öfver mina enskilta bekym«mer. Du känner dem, jag har sett dig deri del«taga med den vänskap och den tillgifvenhet, du all«tid ådagalägger i allt hvad mig angår. 87 Det här lefnadssättet är utomdess odrägligt; den här enformigheten tar lifvet af mig.« – «Offentlig spisning på Stockholms slott till middagen; skådespel på Ulriksdahl om aftonen; maskerad i operasalen på natten, oberäknadt uppvaktningarna morgonstunden och senaten förmiddagen: och detta kallar Ers Maj:t enformigt!« – «Ja visst är det enformigt. Jag tröttnar vid detta evigt samma. Sminkade fruntimmer och friserade herrar, med eller utan mask: deruti består hela omvexlingen.« – «När etiketten tröttar, plägar Ers Maj:t skänka oss lycklige utvalde, hugnade med dess enskilta höga bevågenhet, dessa glada, förtroliga aftongillen, der den utsöktaste vällust spritter som champagnen, friheten ger sig luft som det fräsande glaset, och glädjen yrar som de lösgjorda korkarna.« – «Försökt! Upprepadt! Ej längre nytt och retande!«
Dås samina skäl, sorn föranledde Rikets Ständer att tillerkänna fröken Mariana Carolina Gripenstjerna, den pension, deraf hon intill sin död var i åtnjutande, -numera förekomma för hennes efterlefvande syster, enkan Ehrenstam, hvilken, enligt företedt prestbetyg, vid'en .uppnådd ålder af 90 år, befinner sig i torftiga, vilkor, får Utskottet tillstyrka Rikets Ständer att bevilja och till utgående af Räksgälds-kontorets medel* frän oeh med 1852 års början anvisa för merbemälda enka enahanda pension af etthundrasextiosex riksdaler 32 sk., som hennes aflidna syster ditintills åtnjutit; hvarjemte* och med afseende*-å härvid förekommande särskilda ömmande omständigheter, Utskottet anser sig äfven böra tillstyrka, att samma pension, på sätt Kongl. Majit i Kader föreslagit, - efter enkan Ehrenst.arns , dödliga* frånfälle, må få uppbäras af hennes nu hemmavarande 55-åriga dotter, Hedvig Aurora Ehrenstam, så länge hon befinner sig i .torftiga omständigheter. Stockholm, den; 13 Februari 1854. R eser vatio ner: afl riksdagsfullmägtigeDavid Andersson, Pehr Mattson, Olof Månsson, Henrik Andersson och Lars Magnus Knutsson. STOCKHOLM, f. d. Schultze^ Boktryckeri 1854. t Stats-Vtäkottels Memorial, N.o 34, 33. 1 M:o 34. Ank. till Exp.-Utsk. d. 17 Febr. 18S4, kl. 1 e. m. Memorial, i anledning af erhållen återremiss af en motion.
Just som någon af sällskapet halfhögt höll på med citaten, naturligtvis icke ordagrant, inträdde Almqvist i ett af sina vackraste lynnen, ett rigtigt sällskapslynne, och sedan vi tagit plats kring förmakets divansbord, började cirkuleringen af thébrickan, så innerligt lämplig medan en hop personer länkar tillsammans sina idéer för blifvande samtal. Man ser på hvarandra, nickar och tittar hit och dit, och känner sig trefligt stämd. Sedan théet blifvit utbytt mot något som vackert glittrade i glasen emot ljusskenet, önskade jag att jag vid min sida haft den tappra »Eufrosyne» (skaldinnan), ty om någonsin en dam kunde representera midt i en cirkel af herrar, så var det visst hon. Om de stodo med glasen i hand, så stod hon icke tomhändt, och icke heller var hon svarslös för skålen. Det påminde sig många af de herrar, som, utom i aganippiska brunnsällskapet, varit i sällskap med henne på Mosebacke, der hon äfven lärer visat sig som mästarinna i cigarrökning. Visserligen hette det att hon lade an på att imitera George Sand, om hvilken på den tiden mycket prat gick, men hvem helst hon liknade var hon glad och älskvärd och skulle nu varit god att finna såsom medhjelparinna att uppehålla den qvinliga representationen i cirkeln. Slutligen, medan titeln på biblioteket diskuterades, befann jag mig med Lindeberg i kabinettet näst intill, och då var det tid för mig att komma ihåg min lexa. Lindeberg och jag hade haft många beröringspunkter, som icke voro tillkomna för att glömmas – men derom härnäst, nu kom affären genast på tal. »Mannen är väl liberal», sade den tilltänkte medlemmen af Parnassen – en orimlig titel. – Det var kanske första gången Lindeberg fästat vigt vid penningfrågan, men han hade uppoffrat allt hvad han sjelf egde och mycket mer, på sitt lifs stora idé, på uppförandet af sin teater (nu kongl. dramatiska) – och var ej mer i goda omständigheter. »75 kronor arket», – det var rätt vackert för den tiden – och han gick snart tillbaka ut i förmaket medan Thomson från andra sidan tittade in. »Allt väl», sade jag.
Jag skulle tro, att samma grundsats borde gälla, i afseende på qvarn-inrättningar, ifall dessa genom ökad mäldetillförsel, skulle erhålla ett högre värde, och det så mycket heldre, som då hvarje stenpars afverknings-förmåga icke kan öfverstiga en viss gräns, följden af ökad mälde-tillgång måste blifva den af ökadt antal stenpar, och deraf åter följa, alt, genom dessa stenpars skattläggning, kronan får en ökad inkomst, på samma gång, som qvarnen erhåller ett ökadt värde i ägarens hand. Man har äfven sagt, att husbehofs-qvarnar skulle göra de skattlagda qvarnarne mycken skada derigenom, alt de förre äfven mala för tull. Om så är förhållandet, så ligger felet hos vederbör:de Krono-betjening i den ort, der denna otillåtna förmälning existerar? Man vet, att del är ägare af lmsbehofs-qvarn förbjudet, att intaga annan mäld, än den som erfordras för honom sjelf och hans underhafvande, der sådana finnas, och bryter han häremot, så säger lagen, att han skall plikta derför. Eger man en rättighet, uti hvilken andra göra intrång, så har man sig öppet, att derföre anklaga den felaklige, och befordra honom till ansvar; och under hvilka förhållanden som helst kunna dylika händelser inträffa. Hr von Troil har vidare sagt, att det vore af vigt för landet, att man finge anlägga qvarnar hvar man ville, utan några i förväg lagda hinder. Det är, som jag tror, en af liberalismens mest framhållna läror, att man skall vara oförhindrad, att göra hvad man vill och huru man behagar. Men så framt det i ett lagbundet samhälle hvarken är, eller kan vara tillåtet för hvarje medborgare, som vill anlägga en inrättning, den må vara af hvad beskaffenhet sora helst, att göra det, utan att förut anmäla saken hos vederböride embetsmyndighet, och angifva alla de omständigheter, på hvilka han grundar sin önskan; så är det väl också i sin ordning, att vederbönde pröfva dessa omständigheter, på det att den sökande må vinna hvad han önskar.
Sig vilja, i sammanhang med frågan om bevärings-inrättningens ordnande och utbildning, framställa derom, att det skulle vara ett visst antal beväringsskyldige medgifvet att emot bestämd afgift befria sig frän vapenöfningen i fredstid, kan, i händelse det af Rikets Ständer antages, visserligen inträffa, att antalet af beväringsskyldige, som årligen skola undergå vapenöfning, något förminskas, och att i följd deraf beklädnads-underhället äfven blir ringare; men jag anser detta möjliga förhållande icke böra föranleda till nedsättning uti det här ofvan begärda anslaget, enär någon tillökning i utgifterna i stället uppstår för underhållet af beklädnaden för bevärings-eliter, under den förlängda exercistid, som enligt Eders Kongl. Maj:ts nådiga afsigt, för dessa kommer att föreslås, samt för öfrigt, om någon besparing å anslaget skulle ega rum, denna väl erfordras till de före 1860 års utgång anlitade reserv-förrådens kompletterande med beklädnads-materialier och persedlar, i stället för de derifrån utöfver beräkning uttagna. Anslaget till Topografiska korpsens arbeten, hvilket intill 1857 års slut inskränkte sig till 18,000 K:dr, men vid förra riksdagen förhöjdes till 27,000 E:dr ärligen, har hittills hufvudsakligen varit beräknadt för arbeten pä fältet, hvaremot gravcringen och utgifningen af karte-verket, i anseende till anslagets otillräcklighet samt bristen pä inhemska skickliga gravörer, måst eftersättas. Följden har, enligt hvad Korps-chefen anmält, varit den, att korpsen nu eger en stor mängd renritadt kartc-rnatcrial, äfven af dess nyaste arbeten, hvilket i sitt nuvarande skick är till ringa nytta i jemförelse med hvad genom dess lifgifvande är afsedt. Ju längre dermed fördröjes, desto ofullständigare mäste detta material blifva i följd af tidens och odlingens förändringar, likasom det ock i samma män mindre ersätter den derpå nedlagda kostnad.
Riksens Ständers valda Bevillnings-utskott åligge: att bereda alla från Stånden remitterade frågor, som angå förändring uti föreskrifterna om bevillningens utgörande: att förslagsvis beräkna de blifvande inkomsterna enligt de serskilda bevillningarne: och att, sedan Statsverkets Furitärkla Konstilutions-Ulskolleti Memorial, N:o 33. 3 behof äro utredda och bestämda, opåmint föreslå sättet för bevillningens ökande, om det erfordras, eller dess minskande, om sådant kan ega rum, och i sammanhang dermed till Riksens Ständer afgifva förslag till bevillningsstadga. Utskottet må derjemte uti bevillningsfrågor föreslå hvad det anser billigt och nyttigt. JR eger ing sformen, § 71. Förena sig icke samtlige Riksstånden om grunderna för någon bevillning, sättet tor deras tillämpning, eller bevillningens fördelning till utgörande; då skall saken öfverlennäs till afgörande, på det sätt 69 § föreskrifver, åt Stats utskottet, förökadt — ; förkasta de detsamma i någon sådan del, då skall det åligga Bevillnings-utskottet att — för slag har afseende. Riksdagsordningen, § 31, 1 morn. Bevillnings-utskottet skall bestå af —. Detta utskott åligge: att bereda alla från Stånden remitterade frågor, som angå förändring uti föreskrifterna om bevillnings utgörande', att förslagsvis beräkna de blifvande inkomsterna, enligt de serskilda bevillningarne: och att, sedan Statsverkets behof äro utredda och bestämda, opåmint föreslå sättet för bevillningens ökande, om det erfordras, eller dess minskande, om sådant kan ega rum, och i sammanhang dermed till Riksens Ständer afgifva förslag till bevillning sstadga. Utskottet må derjemte uti bevillnings fr ägor föreslå hvad det anser billigt och nyttigt. 2 mom.
Då det är jag, som gjort den väsendtligaste anmärkningen mot StatsUtskottets första Betänkande i denna del, torde Ridderskapet och Adeln benäget tillåta, alt jag nu förklarar mig öfver ämnet. Jag har ej emot, att Danska Fyringsmedlen stå såsom en inkomst under titel af ersättning; men då denna inkomst tillkommit genom Tractat med en utländsk magt, på det ej våra Fyrar skulle skötas med Danska Fyrmästare och eldas med Danska kohl, så tyckes väl, att allt livad som af Sjöfarande betalas, äfvensom dessa medel, böra gå dit, hvartill de rätteligen höra. Délta hindrar dock ej, att de kunna qvarstå under den föreslagna titeln. Utskottet har tyckt summan, som går till Lotsoch Båk-verkets underhållande, vara stor; jag erkänner visserligen, att summan är betydlig, men då Lotsverkets aflöning först Den 3o April f. m. 79 derifrån skall afgå, öfverblifver blott 14 a 15,ooo R:dr; och då Fyrverket är i det dåliga tillstånd inora Riket, att minst ett lika antal Fyrar, som redan finnas, bör ytterligare uppföras, samt hvar och en af dem kostar 14 & i5,ooo R:dr, hvilket bäst synes af de summor, som för de 2:ne Fyrar, hvilka äro i Privatas händer, blifvit begärde, nemligen för den ena 18 och för den andra 3o,ooo R:dr, så visar sig tillräckligt, att detta anslag icke är så stort, som behöfves, för att i hast sätta Fyrverket idet skick det borde vara. Jag anhåller derföre, att de Danska Fyringsmedlen må anslås till nya Fyrbåkars uppbyggande, men qvarstå under titel af: ersättning. ^ Herr Lagerhjelm, Pehr: Den utaf den sista Talaren väckta fråga, om anslag till Fyrars byggande, synes mig böra af Ridderskapet och Adeln pröfvas, när io:de HufvudTiteln förekommer. StatsUtskottets [Betänkande i berörde del är redan färdigt, och kommer snart på Ridderskapets och Adelns bord.
Den som antager Beredningens förslag med de föreslagne undantagen skrifver Ja. Den det ej vill skrifver Xej. Vinner Nej öfverlägges om et nytt förslag. Vid voteringens öpnande befunnos rösteme så hafva utfallit: Ridd. och Ad. 3 Ia. Nej. Ja propositionen vunnit förklarade Herr Biskop Rosenstein det han skrifteligen ville ingifva sit votum emot detta anmälnings sätt, för at låta detsamma til Riksens Ständer åtfölja expeditionen. Dermed förenade sig Herrar Biskopar Faxe och Tingstadius samt Herr D :r Agrell. Herr Rothoff, herr Silverstolpe 1 samt Herr Baron och Ord - 1 Silverstolpes namn har överstrukits men därpå har återställelsetecken skrivits under namnet. Även detta åtevrställelsetecken har emellertid varit föremål för någon retusch, vårföre det synes osäkert, huru Silverstolpe ville ansluta sig. Den 10 Juli 1815 713 föranden reserverade sig til protocollet, förklarades at deras mening i hufvudfrågan varit at anmärkningen hade bordt göras blott generel. Utskottet beslöt härefter at beredningen skulle omarbeta sit förslag efter det nu beslutna sätt, och med det snaraste dermed til Utskottet återinkomma. Uptogs den för några pleni dagar sedan på bordet lagda fråga huruvida sedan Utskottet beslutit at ej til Riksens Ständer anmäla en föreslagen anmärkning, det borde tillåtas en ledamot at bilägga sin enskilda tanka til den expedition rörande décharge, som Ut [skottet] til Riksens Ständer afgifver. Utskottets pluralitet förklarade sig emot et sådant förfarande, men Herr Biskop Tingstadius yttrade: Min tanka är at hvar Ledamot i Riksens Ständers Utskott, enligt Grundlagen, har rätt, at sin särskilda mening, genom särskildt Memorial eller Dictamen til Protocollet, låta Utskottets Utlåtande medfölja; men at i så beskaffade mål, som detta, der det Högloft. Constitutions Utskottet icke är tillåtet at för Riksens Ständer framställa andras anmärkningar, utan sina egna allenast inga sådana, som det Höglofl. Utskottet icke gillat och antagit, kunna dess Betänkande åtfölja.
Det är således den andra frågan: »bör religionsfrihet, med eller utan inskränkning, medgifvas,» som utgör egentliga föremålet för denna öfverläggning. Sedan K. M.-s Propos. i ämnet blifvit af R. St:r ogillad, återstår dock ännu att afgöra, orri något, och i sådan händelse hvad, i stället, bör, vid denna Riksdag, göras. Vid föreg:de Riksdagar har jag ägt tillfälle att inför R. o. Ad. uttala mina åsigter om denna sak, Jag vill deraf nu endast uprepa min öfvertygelse, att »religions-frihet är ett mål, till hvilket »alla Kristna samhällen kunna och bora närma sig, i den mån en »sannt Kristlig anda genomtränger dem.» Häraf följer, dels att folken böra till en sådan frihet beredas eller upfostras, dels ock att denna, såsom all annan verklig och gagnelig frihet, bör efter - 332 Den 4 November f. m. hand utsträckas, i samma mån, som folkens beredelse dertill för* siggått. Att religions-friheten likväl aldrig kan i sjelfva verket blifva oinskränkt eller fullkomligt obegränsad, är en sanning och en erfarenhet, som icke af någon tänkande, minst af lagstiftaren borde förnekas. Då man ofta hör Nord-Amerikas Eristater och England åberopas såsom bevis på möjligheten oell nyttan af en oinskränkt religions-friliet; så är mödan vnrdt at t lära känna, huru dermed sig förhåller. En med förhållandena der väl bekant, och dertill ganska frisinnad, talare yttrade den 16 Juni 1854, på detta rum: »Den juridiska friheten är der visserligen ganska stor; men der»emot är det moraliska tvånget, påiagdt af sekternas inbördes hat »och af kotteri-fördomar så betydligt, att jag betvifiar, det någon »verklig frihet älskande, Svensk Lutheran skulle firma sig belåten »med den Engelska eller Amerikanska trosfriheten — jag åtmin»stone för egen del skulle, på det högsta, undanbedja mig att ut»byta vårt lagliga tvång, emot det, Engelsmännen f. n. pålägga »sig sjelfva och hvarandra.»
Med pastor Lombergs transport från Näsinge och Hogdal dog en mängd historiska anekdoter från denna tid så småningom bort, och traditionerna blifva nu allt glesare och glesare. Hos gamle Ödman – också en manhaftig prest: han ref danskarnes plakater från kyrkdörrarna – står det någonting om att det skulle varit den krigiske pastorn i Näsinge som ingifvit kung Carl den sagolika idén att från Strömstad och öfver småsjöarna transportera en del svenska galerer genom Skee och Näsinge till Idefjorden. Såsom allmänt är kändt, antages dock att idén var den ryktbare Svedenborgs och att den tillkom icke blott för att befria Idefjorden från fiender, utan ock för att vid infallandet i Norge hafva ryggen fri och sålunda lättare kunna skaffa materialier för Fredrikshalls belägring. Emellertid behöfdes det kung Carl och hans jernvilja för att sätta fötter under en så genialisk och vidt utseende tanke, hvaraf otaliga minnen och sägner lefva qvar – ja, väl mer än sägner: på Strömsvattnets botten sofver ännu en af dessa historiska fabel-galerer. Längre fram i tiden försökte en krigare att begagna sig af tvänne andra, som förirrat sig åt annat håll. Från Strömstad transporterades 9 galerer och 5 slupar, ett nära två månaders arbete på en sträcka af två och en half mil. Början skedde vid Strömsvattnet, öfver hvilket de anlände till Blomsholm, hvarifrån de drogos landvägen, tills de utkommo i stora Färingsjön, dernäst hamnande på Näsinge prestgårds egor. Här, mellan moras, branta klippor och berg, fördes de ned i en liten sjö, som kallas ”Prestvattnet”, och sedan inåt åkrarne vid nämde prestgård till lägenheten Sundbys åkergärde och skog ut i Långsjön. Från Långsjöns strand gick deras underbara färd på bäddar af ekplankor och granris, ”två alnar höga”, öfver djup och dy ... Förbigående den vidare marschrutan, nämna vi blott att galererna ändtligen anlände till den vik af Idefjorden, som fått benämningen ”Hällismarks kyrka” efter ett berg, som har skapnaden af en sådan byggnad.
Ridderskåpet och Adeln, angående Revision vid Lån - Contoiren i Götheborg och Malmö, den l instundande Martii, J^-evision öfver Götheborgs och Malmö LåneCoritoirs Förvaltning och Räkenskapen för jiästlidet år 1828, bör, enligt 24 §, uti de vid sista Riksdag i afseende på dessa LåneContoir fastställda Reglementariska Föreskrifter, taga sin början den 1 instundande Martii; samt dertill utses för hvardera RiksStåndet en Revisor och en Suppleant; hvarom Banco-Utskottet härigenom skolat Höglofl. Ridderskapet och Adeln vördsamt erinra, med anhållan; Att anstalt varder fogad, det en Revisor och en Suppleant för LåneContoiret i Götheborg, samt ert Revisor och en Suppleant för LåneContoiret i Malmö, till deltagande i Revisionsförrättningarne den 1 instundande Martii, utses, och derom erhålla tidige underrättelser; äfvensom; att Banco-Utskottet kunde meddelas 6 Banco-Vtskottets Betänkande. N:o 10» kännedom om utgången af dessa val, för att genom Banco-Fidlmägtige låta Directionen å hvardera stället deraf undfå del. Stockholm den 22 Januarii 182g, N:o ir. Memorial till Vällofl. BorgareStåndet, angående Revision vid Lane - Contoiren i Götheborg och Malmö, den 1 instundande Martii, samt anmäldt be• hof af en Suppleant i Directionen af förstbemälde Contoir. H os Banco-XJtskottet har blifvit anmäldt, dels att till de Revision s-förrättningar öfver Götheborgs och Malmö Låne-Contoirs Förvaltning och Räkenskaper för år 1828, som enligt 24 §• uti de för Låne-Contoiren vid sista Riksdag fastställde Reglementariske Banco-Vtskottets Betänkande.
Intet är naturligare, än alt häraf upstär hos en redlig Swensk först den önskan, att antalet af fältläkare mät - 368 Den 23 Maji. mätte, i förhållande till sjukantalct under sista kriger, ökas, och an, till »vinnande al goda läkare, de 'läste bättre, än förr, lönas. M n tänker man na,ot längre in i ämnet, sä mäste den frägan ups siä: är der dä en onndwtklig nödwändighet, all tvtd ett in'räffande krig större delen af krigsfolket skall bl> sink och, om dec är oundwikligt, afhjelxes detta onda med ett ökadt antal läkare? jag swarar dristigt NejJag känner dock, hwad man Ivanliaen antör l> l förklarande och äfwen ofia till N>-Enldande af en sä allmänt insjuknande, nemligen manskavets swana wid fältoch fjösiefnaden dermed förenade strander, föda och dryck, nattwak, hemsjuka m. m. Uran att neka besia omständigheters skadliga inflytande pä en eller annan, wägar j.g trotsa någon, art kunna framte ett' enda exempel af en troupp, som allmänt insjuknat af dessa orsaker, i fall den warit klädd efter klimatet och årstid, fält smänrnqom wänja sig wid utomordentligt starka marscher, wid omanlig dock ej förskämd söda och dryck, och som framför alt fatt lefwa i ständig röcelie och i en fri ren luft, si stället för tränga owädrade osnygge baraquer och boningar o. s. w. Märklighet i lefnadssätt och öfning i wapen wörö i aldre tider ansedda för de bästa prefervativer mot sjukdomar. Sjöresor oftast sa hälsosamma för andra mennitkor owande wid dem, hwarföre skulle de just skada wara matroserse wi mai i historien af 6uliak ^clolplr den store och Larl Xllttes krig någon sä betydlig förödelse geno», sjukdom omtalas, att elt sälttogs utgång deraf berott? ännu mindre finna wi späk hqc, häraf i de äldre Romares och Grekers historiä.