Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enär särskildta gratifikations-anslag, i stället för de förra Ijuspenningarne,' till extra ordinarie tjenstemän och vaktbetjente skola å stat uppföras, och sådant vid bestämmandet af anslagen till skrifmaterialier och expenser för Sjöförsvars-departeroentets kansli-expedition och Förvaltningen af Sjöärendena torde böra iakttagas, samt berörde anslag alltså minskas med, emot summan af gratifikationr-medlen svarande, belopp, elior för Departementets kansli-expedition med . R:dr 66: 3*2 sk. och för Förvaltningen af Sjöärendena med 300: tillsammans R:dr 366: 32 sk. så gjorde Departements-chefcn nu härom underdånig anmälan, för behörigt iakttagande i nådiga propositionen till Rikets Ständer om Statsverkets tillstånd och behof. 6:o Då förhöjning blifvit föreslagen uti beräkningen af inflytande lotsoch båkmcdlen med 10,000 r:dr, under förutsättning, att hela beloppet af denna inkomst fortfarande får för lotsoch fyrings-staterne användas, hemställde Departements-chefen, att cu motsvarande tillökning för dessa stater må med 10,000 r:dr i stat uppföras, hvilket äfvenledes uti den Nådiga propositionen till Rikets Ständer om Statsverkets tillstånd och behof torde iakttagas» I afseeende å alla öfriga delar af femte hufvudtiteln, hvaruti någon förhöjning eller förändring nu icke blifvit ifrågaställd, tillstyrkte Departements-chefen, att Riks-staten må förblifva oförändrad. Ilvad Departements-chefcn i förenämnde afseendon sålunda yttrat och hemställt behagade Kongl. Majit, uppå tillstyrkan af Statsrådets öfriga ledamöter, bifalla; i följd hvaraf Kongl. Majit befallde, att utdrag af protokollet skulle afgå till Finans-departementets expedition, på det att de nu af Kongl. Maj-.t beslutade framställningar till Rikets Ständer må varda i Kongl. Maj:ts Nådiga proposition till Rikets Ständer om Statsverkets tillstånd och behof intagna.
Jag yrkar alltså, att, med bifall till motionen, må stadgas, att jemväl såkallade undantags-coqjract, såvida de skola vara gällande emot köpare af, eller inteckning uti den fastighet derutur undantaget skolat utgå, böra intecknas, och inteckningen inom hvart io:de åf förnyas;” 2:0 Herr Holm, ”sorn instämde uti Herr Friherre Stael von Holsteins reservation med tillägg, att Herr Holm ansåg deri lagstiftning ändamålsoch principlös, som icke i möjligaste måtto förekom bedrägerier, just genom lagens eludering, samt att Herr Holm, för vinnande af ett sådant syfte i nu ifrågavarande fall, ansåg all gravation i fast egendom böra på ett enda sätt, eller genom Intecknings-Pi otocollet, erhålla offentlighet.” — STOCKHOLM, 18.54. PA. JN'orst£dt & Sö«£n, Kongl. Boktryckare. Antom till Éxp.-Utst. den i3 Sept. Betänkandeöfver Herr S. J. Wijkmans motion, rörande ändring af 16 Cap. i5 §. Jorda-Balken, i hvad angår hyr esof tal om hus och tomt i stad. Under åberopande af Kongl. Förordningen den i3 Junii 1800, hvarigenom Lagens stadgande i 16 Cap. i5 §.
Det behöfver knappt nämnas, att det icke är ett vanligt täcke, sådant man får se i hvarje burget hem, utan ett verkligt konstverk, med rosor, ornamenter och adliga vapen åstadkomna endast med smidigt tvinnadt garn och — ett par trästickor. Arbetet är blott ett prof på hvad som kan åstadkommas på lediga stunder, under långa 1897 vinteraftnar vid lampans sken i hemmets stilla vrå. Så skall jag bedja att få nämna fru Johanna Oronlund. Det är en gammal märkvärdig dam, som vid fyllda åttiosex år ännu flitigt sitter vid spinnrocken och spinner det finaste lin. Det märkvärdigaste är, att hennes gamla ögon stå bi, men med dem är det ingen fara — påstår den vördnadsvärda åldringen. Hjulet går och den fina tråden glider mellan de hvita fingrarna med oförminskad fart. Det var först då hennes vänner ifrigt uppmanade henne att deltaga i utställningen, som hon lät anmäla sig. De kunde väl få se, hur en gammal gumma spinner — tyckte hon. — » Nu kunna de ej den konsten som i min mors och mormors tid. » Fru Cronlund utställer en samling lingarn af sin tillverkning, däribland - det allra hårfinaste. Jag nämnde här äfven något om fanor. En dylik kommer verkligen att här utställas, men den blir från Göteborg och är tillverkad af några därvarande damer, bland hvilka jag kan nämna ett för Iduns läsekrets välkändt namn, nämligen skriftställarinnan fru Vilma Linåhé. Fanan, som beskrifves som mycket vacker och parant, är af sedd för Göteborgs nya latinläroverk. Om vi nu skulle kasta oss in på de rent praktiska kvinnornas område, så skulle jag bedja att i första rummet få nämna fröken Sofia Gumælius, innehafvarinnan af den öfver hela landet välbekanta Nya Annonsbyrån i Stockholm, hvilken för öfrigt i år kan fira sitt 20-årsjubileum. Fröken Gumælius har låtit åt sig uppföra en särskild paviljong med ett alldeles utmärkt läge. Den ligger strax till vänster i själfva hörnet vid stora industrihallen och erbjuder redan genom sitt yttre en tilltalande anblick.
Sundhets-Collegii förra hus skulle komma att upplåtas till embetsrum för Riksgälds-Contorets Commissariat och derunder lydande Afdelningar af Verket, samt endast en del af den lägre, 1 */2 trappa ned belägna, våningen användas till sessionsoch canz!i-rum för Fullmägtige, hade det, i anseende till den inskränkta localen, icke varit möjligt att anvisa några serskilda rum hvarken för Ombudsmans-Contoret eller för den vid utredningen af f. d. Filial-Discouterne anställda betjening, samt dessa Disconter rörande räkenskaper och handlingar. Beträffande eganderätten till den tomt, hvarpå oftanämnde hus är beläget, hvilken eganderätt, vid husets afträdande till Riksgälds-Contoret, icke fanns på något sätt styrkt; så har Stockholms Stads Drätsel-Commission, efter derom af Fullmägtige gjord förfrågan, under den io sisth April, meddelat det svar, att Commissionen ansåg Staden icke ega någon rättighet till denna tomt. Dessutom har, vid den af Kongl. Maj:t i Nåder anbefalde undersökning i Kammar-Archi vet, påfunnits en Stockholms Rådhus-Rätts, den 17 Juli 1697 utfärdad, fastedom å framlidne KonglRådet och Fältherren, Grefve C. G. Wran^els till Kong). Majrt och Kronan försålda hus och tomt 8 Stals-UUkoltets memorial, N:o 178. å Riddarholmen; lärande, enligt hvad vid jemförelse emellan denna Dom samt andra äldre handlingar och ritningar sig visat, ”kunna för säkert antagas, att icke någon annan än Kronan är egare till grunden, hvarpå ifrågavarande hus blifvit uppfördt.” Efter det Utskottet noga genomläst och granskat, hvad Fullmägtiges protoeoller rörande förevarande ärende innehålla, anser sig Utskottet böra tillkännagifva, att Utskottet härvid funnit, det Rikets
Nådiga välbehag ankomma att vid grefliga och friherrliga värdighetens utdelande göra de inskränkningar, som redan före Reger in gs-For mens antagande och föreskrift i denna delen varit af våra siste Konungar antagne och befundne nyttige. Örebro den 4 Julii 1812. G. Hallenstjerna. Bilaga B till Exped. Vördsamt Memorial! Uti alla de Samhällen, hvilka med stadgade styrelseformer uppnått den organisation, som bör innefatta vilkoren för Samhällslefnaden, har alltid såsom ett stöd för deras bestånd och såsom ett medel till deras stigande kraftyttring blifvit ansedt, att de medlemmar, hvilka för det stora ändamålet, allmänt väl, uppoffra sin arbetsförmåga och sina krafter, erhålla en emot deras tjenster svarande belöning och uppmuntran. Under olika tidehvarf hafva i särskildta Stater, i enlighet med hvarje Stats organisation, dess innebyggares lynne och flere förhållanden, skapats olika medel att belöna förtjensten. Adelskap har i de fleste hyfsade Samfund, under en lång kedja af åldrar, varit ansedt som den ypperligaste belöning för stora och nyttiga handlingar. Det har derigenom blifvit ett genom Lagarne stadgadt belöningssätt, åtföljdt af vissa förmåner, ej allenast för den, som först deraf blifver delaktig, utan ock, i anseende till Statens oförmögenhet att fullkomligt vedergälla dennes förtjenster och betala den skuld, hvaruti Staten hos 648 Riksdagen 1812. honom stadnat, för hans efterkommande, hvilka deraf finna sig så mycket mera förbundna att genom eget arbete och egen förtjenst göra sig värdige att föra det namn och det sköldemärke, som Stamfadren på dygdens och ärans bana sig förvärfvat. 1 Sverige räknar Adelskap sitt ursprung från nästan samma tidehvarf, som såg detta Rike skapas till ett enda Samfund, och Adelskap har här liksom i andra Stater alltid varit åtföljdt af vissa förmåner och företrädesrättigheter. Det är först vår tids rådande grundsatser, som funnit dessa prerogativer icke kunna stå tillsammans med sina fattade begrepp om menniskans rättigheter och motsvarande skyldigheter; till följe hvaraf alla uteslutande förmåner för Adels-Ståndet småningom försvunnit och nu alldeles upphört.
Han visar att, lika litet som de kristnes äktenskap i första århundradena helgades genom vigseln, behöfver nu den äkta kärleken en sådan helgelse. I sig själf en vacker symbol allenast, har vigseln urartat till det stora hindret för äkta sedlighet. Den har förfalskat äktenskapets väsende genom att inviga och sammanhålla oäkta förbund, och sålunda lära människorna betrakta »kyskheten som ett ytterplagg», icke som själfva väsendet i samlifvet. Och detta har framför allt skett genom att utbilda den lastbara meningen, att ett förhållande, kanske knutet af de lägsta bevekelsegrunder, blir rent, om vigsel försiggått, medan en förening af äkta kärlek stämplas som okysk, ifall vigsel icke helgat den. Därjämte kommer vigseln att bli betraktad som ett lås, hvilket sammankedjar människorna med hvarandra, utan att de behöfva vara verkligen älskvärda mot den, de vilja äga kvar som maka. Då intet annat medel än älskvärdhet funnes för att kvarhålla hvarandra, blefve förhållandel grundadt på verklighet och sanning; man litade då icke på en form. Detta är, hvad Almqvist i diktens gestalt genom Det går an låter Sara Videbeck uttala; och i öfverensstämmelse med dessa åsikter ordnar hon sitt och Alberts framtida lif. Hvardera skall vara herre öfver sin person och egendom, lefva hvar för sig, sköta sitt arbete, oberoende af den andra, och sålunda kunna bevara en lifslång kärlek, icke se den bytas mot likgiltighet eller hat. Denna bok, som gjorde uttrycken »Det går an-ideer» och »Törnros-moral» lika ljudande med uttrycket bohême nu för tiden, torde af den vid nutidslitteraturen vana ungdomen bli ansedd som ytterst menlös. Hvarken här eller någonsin annars har Almqvist gifvit en skildring af en scen, hvilken en tänkande mor icke skulle kunna läsa med sin dotter, af fruktan, att den – för att bruka ett uttryck af Almqvist själf – skulle fläcka hennes »själs hvita sammet». För hans samtid åter blef denna bok hans dom, och, genom de ekonomiska följder detta drog med sig, den yttre orsaken till hans undergång.
Riksdag fattade beslut att, till minne af framlidne Presidenten August von Hartmansdorff, låta på Riddarhus-kassans bekostnad slå en medalj af 10:de storleken, hvaraf ett exemplar i guld skulle öfverlemuas till hans efterlefvande Enkefru och de öfriga exemplaren i silfver eller bronz borde utdelas till de ledamöter af Ståndet, som dertill å subskriptions-listor ville anteckna sig, emot en lösen för medaljen af sistnämnda metall af 1 R:dr B:ko exemplaret, samt för medaljen i silfver med den förhöjning derutöfver, som med afseeude å silfvervärdet komme att bestämmas, biet', såsom de ledamöter af Ridderskapet och Adeln, hvilka då utöfvade sin representations rätt, torde erinra sig, denna medalj före Riksdagens slut präglad och det i guld slagna exemplaret öfverlemnadt till Enkefru von Hartmansdorff; hvarefter de öfrige exemplaren, deraf 51 slogos i silfver och 300 i bronz, sedan först ett exemplar i silfver blifvit öfverlemnadt till Kongl. Museum, samt Direktionen bestämt priset å silfvermedaljerne till 6 K:dr R:mt för exemplaret, blifvit utdelade till Subskribenterne. Riddarhus-kassans kostnader för medaljens prägling uppgingo till 1,000 R:dr 88 öre, deraf 531 R:dr genom inlösen af 44 silfver och 178 bronz medaljer, blifvit Riddarhus-kassan ersatte; och de nu återstående icke inlöste exemplaren utgöras af G silfver och 122 bronz-medaljer. I sammanhang härmed torde
Är det inte, som om gubbarna vore utkomna från dårhuset? dem får en lof att litet ta' hand om. Det är inte mer än två alnar emellan dem. Och dem, som är mogna för dårhuset, Och där ligger de nu i jämte hvar Karl Johan. Lena. ­ 85 ­ Hvad vill du göra med dem? L ENA . K ARL J OHAN . Jag vet bara, att vi får skynda oss, om vi ska hinna bli gifta. K ARL J OHAN . Ju äldre bocken är, dess hårdare blir hornen. dem, förstås. Vet du, hvad de sa' när de möttes? Hur möttes? L ENA . K ARL J OHAN . Ja ja. Det blir långsamt te vänta lifvet ur andra nerifrån och opp. Då skulle de ju mötas, vet jag. L ENA . Den ena byggde oppifrån och ner. Och den förstås. Det var en lycka, att de inte klämde till K ARL J OHAN . Ja så, när de byggde gärd'sgårdarna? De trätte hvarandra med yxorna. ( Paus. ) Milan är borta nu. Ja, men kolarkojan är kvar. Där har jag setat L ENA . många kvällar och tänkt på dig. Då när jag satt hemmave och tänkte på dig. Om hon nu kommer, tänkte jag Asch! L ENA K ARL J OHAN . K ARL J OHAN . mig på morgonkvisten. då skulle ho allt koka en kopp kaffe åt ­ 86 ­ Tänkte du ingenting annat? Jo, det kan väl hända. Men vet du, hvad jag L ENA . K ARL J OHAN . K ARL J OHAN . L ENA . nu har gjort? Nu? grädde med och gömt'et åt oss till i kväll. Du menar la brännvin? L ENA . Jag har burit dit kaffe och socker och en tår nu tänkte jag om vi skulle dricka den där kaffetåren, som jag aldrig fick förriga sommarn. Å, hör du, Karl Johan! L ENA . Det har jag i fickan. K ARL J OHAN . Det är åt mig. Och Och så ska vi aldrig börja träta om gubbarna. Och aldrig ska vi gå och sura och mula. Jag ska bära vatten åt dig och hugga ved.
Sedan, vid innevarande riksdag, blifvit framställda åtskilliga förslag, åsyftande ändringar och tillägg i Kongl. Maj:ts nådiga stadga om skiftesverket i riket den 4 Maj 1827 och Kongl, kungörelsen den 9 Juni 1832, har, under pröfnin gen häraf, i afseende på nedannämnde stadganden, hos Rikets Ständer förekommit och blifvit beslutadt som foijer: 2 Kap. 3 §. Under den åsigt, att det uti denna § lemnade anstånd af till och med fyra månader sedan tjenlig årstid infallit, hvarfÖrinuan skiftesförrältare icke är Exjjcdilions-Uiskottels Förslag till and. Skrifvelse, N:o 115. 219 ovilkorligen skyldig att förrättningen företaga, är alltför långt, och då det, i Rikets Ständers tanka, icke är med skiftes-ärendenas obehindrade gång förenligt, att landtmätare åtager sig dylik förrättning, som han icke anser sig hinna företaga inom två månader, sedan tjenlig årstid infallit, samt enär, i fråga om tiden för andra landtmäteri-förrättningars företagande, det synes böra förblifva vid nu gällande stadgande att sökanden må derom med landtmätaren Öfverenskomma, hafva Rikets Ständer ansett att den för skiftesförrättnings företagande stadgade tid af lyra månader, sedan förrättningsmannen förordnandet erhållit, bör till två månader förkortas. 3 Kap. 4 §.
Maj:t har, genom skrifvelse till Rikets Stånder den i nåstlidne Februari, i Nåder tillkånnagifvet, att sedan Kongl. Majit, i anledning af Rikets Stånders skrifvelse den g Maj i855, rörande falligvårdsanstalterne, beslutat låta, genom Committerade, utarbeta underdånigt förslag till allmän Stadga om Fattigvården i Riket, för att Rikets nåst sammanträdande Ständer medddelas, samt i sådant hänseende och, efter det nödige uppgifter och utlåtanden från samtlige vederbörande blifvit infordrade, den 26 Octoberi838 i Nåder förordnat en Comité, bestående af tvånne Afdelningar, en för Riket i allmänhet och en för hufvudstaden serskildt; så har denne Comitées förstnämnde Afdelning, under den 8 Juni i83g afgifvit underdånigt Betänkande och Förslag, angående Fattigvården i Riket, samt de lörhållanden och författningar, som syntes med denna angelägenhet ega sammanhang eller derpå hafva inflytande, hvarefter Kongl. Majrts och Rikets Kammar-Collegium, uppå Nådig befallning, med underdånigt yttrande den 4 sisll. December i ämnet inkommit; och ville Kongl. Majit alltså till Rikets nu församlade Ständer öfverlemna de af Comiléen för fattigvårds-anstalterne i Riket utarbetade Förslag och dertill hörande handlingar, jemte Kammar-Collegii underdåniga utlåtande, i hvilket afseende tryckte exemplar af Coinitéens arbete blifvit Fullmåglige i RiksgåldsConloiret tillställde, för att Rikets Ständer tillhandahållas.
Anslås hon till ständiga utgifter: så är till befarandes, att man vill göra bränvinsbränningen lika stadigvarande, som bränvinsskattens behöflighet. 2:o. På skål, som jag förbehåller mig, att med det första få utveckla, föreslår jag, att R. St:r måtte hos K. M. anhålla om förslag vid nästa Riksdag till inrättande af ett Ecklesiastik ColUm till behandling i 2:dra instantien af kyrko-, läroverksoch fattigvårdsärender, på sätt jag närmare skall utreda och framlägga. 3:0. I 9:de kap. af det underd. förslag till kyrkolag, hvilket särskilda komitérade afgifvit, och hvilket nu ligger under K. M:s pröfning, hafva komitérade upgifvil huru, och för hvilka ändamål kyrkomöte skulle inom Svenska kyrkan hållas. Jag föreslår att delta kyrkomöte må till sin sammansättning utvidgas, och lill sin verksamhet omfatta icke blott kyrkans, utan äfven de offentliga läroverkens, samt folkskolernas angelägenheter, med dithörande författningar, på sätt jag ofördröjligen skall närmare utreda och framlägga. 4:o. På de af Prosten Arosenius i PresteSt. d. IO dennes, yttrade skäl, och på dem jag vidare skall anföra, såsom tillägg vid mina motioner om åtskilliga statsanslag, föreslår jag, att R. Skr måtte, hos K. M. i underd:hel anhålla, att de gamla tills vidare instälda författningarne om stapelstädernas handlandes och skeppsredares skyldighet, dels att årligen införa vissa saltbelopp, dels att hålla ständiga saltuplag, måtte till hela deras vidd, åter bringas i utöfning. 5:o. Jag ämnar föreslå åtskilliga betydliga statsutgifter. Men som jag derigenom hvarken vill åstadkomma någon minskning i de anslag, Konungen äskat, eller någon förhöjning i den allmänna Bevillningen, så bör jag först redogöra för tillgången å de anslag, hvilka jag begär.
Qvar; beredes till konfirmation 1863. 64 Anna Carolina 1833 i straffad för Usta d. 11 Aug. d. 1 Nov. ! tjenst; Grtil Stockholms län. resan stöld. från Ladugårdslandet oell bordell. mycket snällt. 65 Christina J — n 1841 i Stockholm. sedeslös. d. 11 Aug. från bordell. d. 7 Sept. rymd; sedeslös; sednare på Dillströms inrättning. 66 Maria Elisaheth L—n. 1805 d:o. straffad för 4:de resan stöld. d. 21 Aug. fr. korrektionsinrättningen. Qvar. 67 Anna J—dr 1844 i Wermland. d:o Usta d:o d:o. d. 15 Aug. från d:o. d. 4 Sept. rymd; begärt få återkomma. 68 Adriana Charlotta B—n 1844 i Sö- dermanland ej straffad. den 1 Sept. fr. 63 Tjärhofsgatan. d. 3 Nov. i laga tjenst; »riktigt snäll». Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1862. (Bilagor.) 657 z 3 g re Namn: FBdelseår neli orl: Föregående lefnadsförhåtlanden : Ankommen från: A n in ärkuingar: 69 Solia D —dt 1813 i Stockholm. rusig och liderlig. d. 17 Sept. fr. 63 Tjärhofsgatan. Qvar. 70 Christina N—m 1845 ? straffad för Esta resan stöld. d. 25 Sept. fr. korreklionsinrattningen. Qvar. 71 Christina Josefina S—g 1837 i Stockholm, sedeslös. d. 10 Okl. fran bordell. d. 1 Nov. aflägsnade sig; å Dillströmska inrättningen. 72 Wilhelmina Ö— n. 1844 Wermland. d:o d. 27 Okt. från kurhuset. Qvar. 75 Maria Elisabeth P—n 1804 i Stockholms län. straffad för 2:dra resan stöld. d. 29 Okt. från Djurgården.
Maj:t, alt för närvarande borde, lill godtgörande af den ersättning, som, efter förutnämnde grunder, kan för nämnde kassa belöpa, anvisas ett förslagsanslag af 14,900 r.dr. Beträffande kassans öfriga inkomster, finner Kongl. Majit någon förändring dermed icke böra vidtagas, 3:o. Wadstena Krigsmans/tus-kassas medel. Af nämnde kassas inkomster anser Kongl. Majit följande lämpligen kunna blifva föremål för den ifrågaställa indragningen, i utbyte emot, å stat uppförda, kontanta anslag, nemligen: af de så kallade äldre medlen: Hemmansränlor, Fyrationde-spanmål, Avancements-penningar, Rusthållsafoch tillträdes-afgifler, Inskrifningsoch Afskeds-penningar, Bilt. till II St. Prop. N:o 27. Sventjenare-afgift, Afgift för gåfvor m. m., Afgift för ärftliga värdigheter, samt af de så kallade nyare medlen: En-per-mille-afgifter, Burskaps-afgifter, Afgift för utnämningar till Rikets högsta värdighet samt Ordens-värdigheler; hvaremot Kongl. Maj:t, i öfverensstämmelse med hvad i det föregående är vordet yltradl, finner någon förändring med arrendeoch bötesmedel icke böra ega rum, ulan dessa inkomster jemväl hädanefter, på vanligt sätt, kassan tillgodokomma. Enligt den verkställda utredningen hafva de inkomster, som sålunda synas vara af beskaffenhet att kunna emot anslag utbytas, utgjort, med tillägg af observationsmedel och extra uppbörder, som hufvudsakligast bestå af dithörande poster, i medeltal för tio år: af äldre medel: Hemmansränlor 25,819: 16. 6. Provisioner, remisslage och restitutioner. Vid bestämmandet af ersättningen för ifrågavarande medel synes särskildt afseende böra fästas å den omständighet, att hemmansräntorna och ti - Motig!. Maj:t» Nåd.
» Kammarjunkaren J. von Engeström och Possessionaten J. F. Björkman, å 5,250 R:dr, förutdikning af Södra Wisjö mosse på Norunda härads allmänning, dito dito af 262 R:dr 50 öre för samma år, och 262 R:dr 23 öre för år 1879 5,774: 73. 5,512: 23. » delegame i Bälinge mossar, inom Bälinge socken, för aftappning af dessa mossar, å 3,087 R:dr 19 Transport: 3,169,071: 16. 67712,241: 64- — 29 - Transport: 3,169,071: 16. 6,712,241: 64. öre, dito dito af 154 R:dr 36 öre för samma år, och 154 R:dr 20 öre för år 1879 3,395: 74. 3,241: 38. till deltagarne i aftappningen af Sandby-sjön i Wesslands socken, å 4,500 R:dr, dito dito af 225 R:dr för samma år, och 224 R:dr 77 öre för år 1879.. 4,949: 77. 4,724: 77. »> deltagarne i upprensningen af Slada-ån och sänkningen af Barknåreeller Griggebo-sjön i Hållnäs socken, å 5,000 R:dr, dito dito af 250 R:dr för åren 1851 med 1880, och 249 R:dr 74 öre för år 1881 ■; ; 5,999: 74. 5,749: 74. » deltagarne i sänkningen af Tösjön i Tierps socken, å 458 R:dr 23 öre, dito dito af 36
– Men jag är dermed belåten; det är för mig nog – sade kammarjunkaren kanske på grund af en half öfvertygelse ... åtminstone voro hans ögon ganska ärliga dervid. – Antingen missförstår jag era ord, eller är min lycka för er någonting, som icke tages i beräkning – svarade Irene och allt högre steg färgen på hennes kind, och sårad qvinnlig fåfänga eller än högre känslor lyste i hennes ögon, spelade ikring hennes mun, då hon fortfor: – men ingen mensklig eller gudomlig makt kan tvinga en flicka, så svagt väsende hon äfven är, att uppoffra sig för det starka, sjelfviska väsende, som heter man. Ja, om jag äfven kunde göra er lycklig ... det jag dock föga tror, ty det låter så onaturligt ... om jag äfven hade den vissheten, så skulle jag dock aldrig blottställa min egen lycka genom en sjelfuppoffring, den mitt hjerta och min tanke lika fördöma. Så sjelfviska kunna väl vi svaga qvinnor få vara! Här stadnade Irene, liksom hon låtit hänföra sig för långt, men då kammarjunkaren ingenting svarade eller sade, tillade hon med en alfvarlighet och en mildhet på en gång så väl i de dunkelblå ögonen, som i den sakta rösten: – Jag har kanske sagt förmycket och kommit in på ämnen, som nästan äro öfver en qvinnas begrepp. Jag hade icke bordt säga mera, än hvad den bittra sanningen och min känsla inger mig att säga. Jag älskar er ej och kan således ej bli er maka. Så är det. Och låtom oss glömma dessa visserligen mindre behagliga ögonblick, liksom sådana aldrig funnits till. Och förlåt mig, om ej för annat så för det att sanningen varit mig dyrbar. När v. Assar såg i hennes sköna ögon, som småningom begynte fuktas af tårar, så uppstod inom honom en strid emellan ädelmodet och sjelfviskheten. Hade hans kärlek varit ren och ogrumlad, så hade väl ädelmodet segrat; men såsom denna kärlek icke var ren utan grumlad af mångahanda jordiska beräkningar, så var den naturliga följden deraf, att ädelmodet fick bita i gräset.