Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den andra vore att en sådan PrivatBank autoriserades att utgifva obligationer på emottagne penningar, eller andra myntrepresentativer i likhet meddylika inrättningar! EnglandochNordAmerica och hvarförutan desse aldrig skulle kunna existera, samt såsom ett nödvändigt vilkor derföre, ägde den credit att desse i allmänna rörelsen kunde circulera, men hvarken tror jag att det dertill behöflige förtroendet kan vinnas etter den bedréflige erfarenheten af f. d. FilialDisconternes öde, ej eller skulle jag anse det vara nyttigt, emedan följderne i händelse af desse Bankers möjligen inträffade obestånd skulle blifva de olyckeligaste, då Statens mellankomst dervid ej kunde eller borde komma i fråga. Då man således får taga för afgjordt, att PrivatBankerne hvarken kunna eller böra utgilva några myntrepresentativer, så tror jag ej, alt de främmande penningar, som torde der insättas emot ef å 5 procents ränta, blifva så betydelige, eller så länge innestäende, att dermed något väsendtligt kan uträttas. Man synes räkna på Capitalisters så kallade skrinlagde Capdaler, men hvarken lära dessa till särdeles stort belopp finnas, ej eller är det sannolikt att den egentelige Capitalisten, sorn hvarken är jordeller bruksägare, handlande eller fabrikant, äfven med fullt förtroende till PrivatBankernes soiidité, åtnöjer sig med att. Bil, till Ridd, 0, Ad. Pr, II Band, 41 Den 7 Martu, der insätta sine penningar emot högst 3 procents ränta, för längre tid än som kan behof, vas att emot nöjaktig säkerhet få dem placerade till 6 procent. De penningar som vissa tider af året ej kunna i handelsrörelse användas, torde väl af PrivatBankerne kunna påräknas, men det blefve i alla fall på så korta och obestämda tider, att de dermed synas vara föga belåtne. För det andra tror jag ej, att den öfverkiägade penningeförlägenheten genom desse Bankinrättningar till någon betydlig dol, skulle kunna minskas; den är väl mäst tryckande för jordbruket
Som detta Contract, hwars ersättande, dä det berodde af Jnnchafwarens egna pretentioner, blef Staden för mycket drygt och kostsamt, nu till ända lupit, och hindret för Stadens utöfning af Bränwins-brännings-rättighcten, efter enahanda grunder, som för Rikets öfrige Städer äro stadgade, följakteligcn uphört, sä haswa wi i öfwerensstämmelse med ben pligt otz äligger akt Lrwaka Götheborgs Stads angelägenheter, icke kunnat undgä att detta wigtiga ärende hos Högtärade Ständet anmäla, pä det Staden äntcligen mätte komma i ätnjutande af den förmon som redan af Kongl. Maj:t funnen billig och af Ständerne stadfästad, endast warit Staden sränskiljd genom tredje mans derunder beroende enskilta, men nu mera ej existerande anspräk. Enligt den otwetydiga grundsatts att unbersätare i ett och samma Rike, med lika skyldigheter bora njuta Den 14 September. 447 njuta lika rättigheter, hafwa wi med skäl förmoda! att tvid tiländagäendct af förenämnde Contract, nägon fräga om Stadens rätt härutinnan ej bordt upstä; men dä hwarjehanda anstalter i stridighet dermed blifivit widtagne, och aklmänna MagazinS-Directivnen redan lätit utlysa ny Auction till den 28 i innewarande mänad ä arrendet af Krono-Bränneriet wid Götheborg, har det bliswit en nddwändighet för otz att päkalla StändetS benägna upmärksamhct till winnande af den snara rättelse, som med sakens beskaffenhet och rättrvisanS grunder öfwerenSstämmer, hälst ett sädant Skändcts beflut icke lägger nägvt hinder för de dfwerlägg» ningar sedan kunna förekomma om allmän förändring j Dränwins-bränningens reglerande öfwer hela Landet, dä Götheborg ej kan begärs eller fä bättre rätt än andra. L. bl. Lsntenlon. Hiiclss käslm bl.
Förordningen den 10 Juni 1841, bestämmas till tjuguåtta dagars fängelse vid vatten och bröd; så har jag emot Domhafvanden låtit anställa åtal, för det han, af uppenbart missförstånd om Jagens mening, sålunda fällt origtig, till verkställighet kommen dom, som vållat, att den sakfällde fått umgälla sitt brott med annat och lindrigare straff, än derå enligt lag bordt följa. Efter detta åtals utförande har Kongl. Svea Hofrätt genom utslag den 7 Febr. 1856 sig deröfver utlåtit, att som i fråga varande böter, hvilka vore af den beskaffenhet, att om deras förvandlande till annat straff, vid saknad tillgång hos den sakfällde till böternas gäldande, särskild bestämmelse icke funnes i lag gjord, bordt, jemlikt 5 kap. 4 §. Straff-Balken och Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841, för det fall, som inträffat, att den sakfällde ej förmått samma böter utgifva, förvandlas till tjuguåtta dagars fängelse vid vatten och bröd; men Häradsrätten, genom åtalade beslutet den 1 April 1853 förordnat, att den sakfällde, derest han ej förmådde utgifva nämnde böter, skulle i stället straffas med två månaders fängelse å länshäktet; alltså och utan afseende å hvad Domhafvanden till stöd derför i afgilven förklaring anfört, pröfvade Kongl. Hofrätten rättvist, det skulle han, såsom för Härads-Hättens beslut ansvarig, för det han af missförstånd sålunda fällt orätt dom, jemlikt 1 kap. 12 §. Rättegånsbalken, böta trettio daler silfvermynt med 10 U:dr banko. Olver detta utslag har underdånig klagan icke blifvit förd.
o p e r a n uppförde i går för första gången sedan år 1866 Goethes 5-akts-sorgespel » Egmont » med musik af Beethoven. Vi återkomma härtill i nästa nummer. K. m Konst. Samtidigt med att detta nummer lämnas ut i våra läsarinnors händer, öppnar en ny konstutställning i hufvudstaden sina portar för allmänheten i den välkända Blanchska lokalen vid Kungsträdgården. Denna utställning har länge varit motsedd med mindre vanligt intresse o c h redan på förhand lifligt dryftats i sammanhang med de principer, som vid densamma för första gången här hemma följas. Det är De anonymes utställning, och dess ledande idé ligger i själfva namnet. Redan i ttsdags hade pressens och den offentliga kritikens män inbjudits att öfvervara öppnandet. Den tillsatta juryn hade då afslutadt sitt arbete och därvid förfarit så pass strängt, att af bortåt ett hälft tusental anmälda arbeten endast omkring hundra genomgått skärselden, ehuru lokalen kunnat rymma nästan det dubbla antalet. Vi måste uppskjuta hvarje närmare ingående på detaljerad kritik till ett kommande tillfälle och påpeka endast för dagen, att, som man vänta kunde, en hel del intressanta konstverk här fö- religga, om ock man möjligen väntat något mera frapperande och originelt som totaleffekt. Det myckna verkligt goda, som finnes, kommer helt visst äfven att betinga lifligt besök från den konstälskande publikens sida. Sen till, att Idun med finnes hos alla edra " bekanta! Modetidning Den rätta. Prisbelönad vid Iduns stora täfling. (Forts.) § ag undrar, » började mormor efter en stunds tystnad, » o m Janne vet om det här? » » Ah, en så ' n karl som Nils behöfver väl inte fråga nå ' n till råds, » menade Ingeborg, hånfullt leende.
ByggningaBalken stadgade skyldighet för hemman å landet, att brandstod gifva, måtte upphöra; om behofvet af en undersökning, till utrönande af grunderne, på hvilka Allmänna BrandförsäkringsVerkets Landtfond hvilar m. m.; i anledning af väckte Motioner, dels om afskaffande af all Expeditionslösen, och dels om nedsättning, ändring eller förklaring af Kongl. Majrts förnyade Nådiga Taxa på Expeditionslösen, den i5 Maji 1821; och i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition, att Kongl. Förordningen, den 1 g December 1827, angående grunderne och vilkoren för hemmansklyfning, samt afsöndring af jord eller andra lägenheter från hemman, må gälla äfven i afseende på Säteri-, Rå- och Rörssamt Frälsehemman, och att föreskrifterne om n I i < L Den 29 Maji. 399 Säteribyggnads underhållande å Säterier må upphöra. Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets • I anledning af väckt Motion, om inrättande af en allmän Undervisningsanstalt i Eskilstuna; om LancasterSkolors inrättande; angående väckt fråga, om skyldigheten för dem, som anmäla sig till Prestexamen, att ådagalägga tillräcklig kunskap uti Vexelundervisnings-methoden; i anledning af väckt fråga, om förändring i nu gällande föreskrifter, angående tiden för väglagning. ExpeditionsUtskottets :
Och jag har härintils trott mig i dig möta en vän och medhjälpare vid förbättrandet af vår ställning. Nu finner jag dig vara en nedrig pultron. Lycka till på den hala stig du beträdt, yttrade härvid den förre. Da har väl ingalunda häller hört huru det gått med Hemming Gadd, den listige ormen, som först tjänade fosterlandet och sedan började gå i den danske konungens ledband. Hans hufvud föll invid Banérs å Raseborg. Den tilltalade låtsade ej höra hans sista ord. I djupet af sitt hjärta misstrodde han sin forne vän. Den, som en gång bär afvog sköld mot sin laglige konung, kan också uppfinna hvilka historier som hälst för att föra sina fiender bakom ljuset. Men då den senare sett sin motståndare försvinna bakom närmaste udde, sjönk han ned på knä i sin båt och bad alla osynliga goda makter gifva honom kraft att kunna fullgöra sina plikter mot fosterlandet samt fortgå på den väg, den ädle, varmhjärtade Arvid Kurck stakat ut för honom och hans medbröder. Och långt ännu sedan han hunnit hemmets strand kunde han ur den i skymningen redan inbäddade borgen midtemot uppfånga tonerna af en andaktsfull sång, som steg mot osynliga rymder och hembar honom lof, som ensam kan leda människolifvets öden genom alla vedervärdigheter. Vi finna biskop Kurck en tidig höstmorgon sittande tankfull i sitt arbetsrum, en stor, ljus sal, sträckande sig genom en del af fasadbyggnaden af Kuustö slott och på båda långväggarne försedd med tvänne fönster. Från sitt skrifbord, som står under ett af de södra fönstren, kan han blicka långt ut öfver angränsande holmar, skär och vatten, hvilkas stormupprörda vågor slå oroligt mot strandhällarne. Södra borggården ligger öde och tom, endast i sydvästra utkikstornet kan biskopen skönja vaktens enformiga vandring af och till eller någon gång se denne stanna och späja omkring sig, för att efterforska om något ovanligare förmärktes inom synhåll. Han har suttit en lång stund med hufvudet stödt mot vänstra handen och armbågen hvilande på det massiva ekbordet. Hans blick är därunder liksom fastnaglad vid det pappersblad, på hvilket han nyss nedskrifvit några rader.
Men ju mer man önskar att uppskattningen af alla skattskyldiges inkomster hädanefter skall blifva riktig, och ju mer man väntar att bevillningen, efter andra artikeln skall komma att läggas till grund för de alltjemnt stigande kommunal-afgifterna, desto angelägnare förekommer det mig att icke öfvergifva en i nu gällande Bevillnings-förordning uttalad grundsats, som, efter mitt förmenande, skall, inom rimliga gränser tillämpad, långt mer befrämja än, såsom Utskottet antaget, hindra tillvägabringandet af en noga uppskattning. Det ligger billighet deruti, att man erkänner att näst dem, som böra alldeles fritagas från bevillning, finnas sådane, hvilka man bör medgifva frihet från bevillning för åtminstone någon del af deras ringa inkomster. Må vara, att gränsen för sådan lindring endast godtyckligt kan bestämmas, då man icke anser sig kunna medgifva undantag af ett lika belopp för alla. Lemnäs emellertid denna billiglietsfordran alldeles åsido af lagstiftaren, är att befara, att den mången gång kommer att på ett ännu godtyckligare och derföre vida betänkligare sätt hörsammas af dem, som skola tillämpa lagen, För min del har jag från början varit böjd att stanna vid Bevillningskommilléens förslag i ämnet och godkänna att gränsen för lindrings åtnjutande sattes vid 1,000 R:dr årlig inkomst, men som det synts mig vara en allmännare mening, at, 1,200 Riksdaler borde sättas i stället, vill jag icke skilja mig från dem, som så yrka. Något ovanligt i andra länders lagstiftning om inkomstskatt är det icke, att hafva några enkla gradalioner, äfven då man icke velat i allmänhet godkänna progressiva afgifter. I England är nyligen föreslaget olika skatt för inkomst öfver 150 pund sterling emot för inkomst derunder, från och med 100 pund sterling. Det vid Beviilnings-kommittéens förslag fogade formuläret lito visar, på hvilket enkelt sätt afdrag kan iakttagas vid taxeringen.
Sedan ett sådant redogörelsesätt blifvit infördt, böra anslagen till flottans underhåll och till flottans nybyggnad sammanslås till ett enda, ty om ock det närvarande anslaget till flottans underhåll, som af mig blifvit minskadt till 600,000 R:dr, genom borttagande af anslaget till uppbådade båtsmäns aflöning och en del af det till deras inqvartering, är tillräckligt att underhålla de få fartyg vi nu ega, kommer dock detta anslag, allt efter som flottan nybygges och förstoras, att inkräkta på det af mig föreslagna nybyggnads-anslaget. Skapande af en ny flotta har ock till oeftergiflig följd att Carlskronas örlogshamn befästas mot nutidens skepp och artilleri. Att detta befästande kostar 2.700.000 R:dr har jag ej förtegat och att således ett extra statanslag, icke af 50.000 R:dr sorn Regeringen begärt, utan af 200,000 R:dr under 12 års tid måste å 4:de Hufvudtiteln uppföras, om Rikets Ständer vilja, inom den tidrymd jag föreslagit till flottans nybyggande, hafva dess etablissementer tryggade. Men, frågar kanske mången af Eder, miue Herrar, hvarifrån skall man i vårt fattiga Sverige taga det, som behöfves för ett verkligt iståudsättaude af vårt sjöför38 Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1862. N:o 20. svar; hvarifrån denna runda million, som dertill erfordras utöfver hvad sjelfva Regeringen hegart? Dertill kan jag endast svara: Runnen J ej finna denna million, så besluten öppet, men undergifvet, att blott underhålla några fartyg för de Stockholmska vattnen. Dock om J öppnen Kongl. Maj:ts Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, skolén J der finna, när Bankovinsten inberäknas, för nästa statsregleringsperiod ett öfverskott af närmare 12,000,000 R:dr. Detta öfverskott är i sanning för oss glädjande. Glädjande är ock att
Betänkande, N:o 8. 23 så, då all fråga om planpenningar utöfver hvad kneckte-kontraktet bestämde, förfölle, utan rubbning af de emellan rote och soldat eller båtsman möjligen träffade öfverenskomrnelser, genom Nådigt Bref af den 15 Mars 1826 förklarat, att då hvad frågan om frivilliga öfverenskommelsers beredande äfven vid båtsmanshållet vidkomme, Rikets Ständers underdåniga önskan i denna del öfverensstämde med hvad redan genom Nådigt Bref af den 14 Februari 1824 blifvit för båtsmanshållet i allmänhet stadgadt, Kongl. Maj:t icke ansåge något ytterligare förordnande härom vara af nöden, och att beträffande Rikets Ständers underdåniga hemställan om påbjudande, att der sådana öfverenskomrnelser icke kunde träffas, vid soldats eller båtsmans afgång, den jord torpet utöfver kneckte-kontraktet innehade, boide utläggas och till hemmansegarens disposition återgå, Kongl. Maj:t icke funnit lämpligt eller nödigt, att ett så beskaffadt allmänt påbud låta utfärda, enär redan, i händelse af soldater eller båtsmän inkräktningar till deras boställen blifvit gjorda eller gjordes utöfver det, som i kneckte-kontrakten och förordningarna bestodes, Kongl. Resolutionen på allmogens allmänna besvär af den 28 Juni 1731 uti 5:te punkten föreskrefve, att utläggning af dylika inkräktningar borde ske, och det alltså tillhörde Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att då någonstädes klagan öfver sådane obehöriga inkräktningar fördes, deröfver, sedan nödig undersökning föregått, i hvarje fall efter förhållandet och omständigheterna sig lagligen utlåta. Då sålunda genom ofvan åberopade Kongl.
Det är också kändt, att canal-bolaget, för att åtminstone i någon mån vinna lindring i dessa bekymmer, velat, med högst betydlig uppoffring af fulla, om ej öfver -ftdelar af verkliga kostnaden, skilja sig vid nämnda dess mekaniska verkstad, men att äfven detta hittills ej lyckats, på sätt som kunnat förenasmed T) u ii y Mars f. 111. skyldig vard om canal-verkets oell bolagets egna bestånd; likasom det är kändt, att förfrågningar och försök af bolaget blifvit gjorda att erhålla ett större amortissements-lån på privata händer ineller utrikes, för billig ränta, till den nu på många händer spridda skuldens reglerande,- utan att äfven deruti lyckas. Af bolagets tryckta förhandlingar är det vidare kändt, att hela dess skuldsumma på så val canalverket som verkstaden utgör omkring 800,000 r:dr; äfvensom att, etter de sednare årens lemuade erfarenhet, catialverket med säkerhet kan anses afkasta årligen, efter afdrag för underhållskostnad och aflöningar, omkring 3o,ooo r:dr, och mekaniska verkstaden en lika summa; vidare, att canalverkets underhåll är ytterst garanterade af särskildt derföre i Riksgrscontoret stående fond, omkring g4,ooo~ r:dr, löpande med årlig 5 proc. ränta, förutan af bolaget särskildt samlad fond, för närvar, omkring 8000 r:dr; likasom att verkstadens värde alltjemnt stigit med tillökade machinerier och tilltagande skicklighet hos dem, som använda dtesamma, samt ett deraf följande större anlitande med sysselsättning af dess tillverkningar. Med egen kännedom och erfarenhet af detta sistnämnda verks välgörande inflytande pä Svenska jernhandteringien , äfvensom af den öfvertygelse, jag har om behofvet af de vid detta verk utvecklande både menniskooch mekaniska krafter til! förbättring och förädling af Svenska jernproductionen , har jag ansett mig skyldig att för R.
Om deremot Ja-propositionen antages efter Herr Berghmans önskan, ser jag ingen annan utväg, än att hänskjuta saken till Nämd ; och jag hemställer till den värde Ledamotens eget besinnande , huruvida det kan vara iämpeligt, att, till en omröstning i Nämd öfverlemna ett mål, som aldrig inom Stånden blifvit discuteradt. Grefve af Ugglas: Jag tror aldrig, att någon votering i Nämnd kan uppstå öfver frågans hvilande , eller öfverlemnande till Kongl. Majrt. Det måtte vara en gifven sak, vid beslut öfver alla jemknings - betänkanden , att det Stånd , som förblifver vid sin förra mening, til ika godkänner Voterings-propositionen. Om två Stånd godkänna densamma, men de bägge andra icke, så uppkommer ju allsintet resultat. Jag underställer derföre , om icke den Proposition Herr Grefven och Landt - Marskalken nyss framställde , kan antagas. Herr Cederschjöld: Afven jag anser den, af Herr Grefven och Landt-Marskalken framställda Ja-proposition innefatta tvenne frågor, sorn böra skiljas, så att irågan om målets hän - Den 14- December. 7°9 skjutande till Förstärkt Utskott må särskildt kunna afgöras. Det är icke ovanligt , att ett Stånd anser en fråga , hvari två Stånd stannat två , vara af beskaffenhet att icke gå till Förstärkt Utskott 3 och det är denna rättighet, hvarom jag anser, att Ridderskapet och Adeln bör förbehålla sig att sedermera särskildt få yttra sin mening. Herr von Hohenhausen : Jag ser väl icke någon fara vid , att åtskilja frågorna , på sätt Herr Cederschjöld föreslagit * men lättast tror jag ändamålet vinnas , om till Ja-proposition antages Preste Ståndets beslut. Den naturliga följden deraf blir, att, om två Stånd besluta , det frågan skall förfalla , och de tvenne andra , att den icke skall förfalla, Constitutions - Ut skottet kommer att afgöra saken. Jag tror således icke , att denna gång är skäl till något undantag , eller att göra en särskild fråga af Särskildta Utskottets Voterings - proposition , blott för att äfven derom få votera.
När sådana förhållanden afvetas, omtalas, kringspridas; när iurendrejeriets och tullförsnillningens herrligheter öppet spridas förvara ögon; när, man må säga hvad man vill, våra manufacturer dagligen aftyna, och deras idkare komma på ett, ofta rysliga följder medförande, obestånd, hvartill det osäkerhetstillstånd de befinna sig uti hufvudsakligen bidrager, (ty huru skulle capitaler och credit och större ansträngningar egnas åt så prekära intressen); när endast luxoch flärd-artiklar visa sig prålande i dagen, liksom sminkade skökor och narra ytliga observatörer till tron på förkofran och välmåga här lika bedrägliga som de förra; när man tror sig märka från flera håll, äfven publicitetens, ett bestämdt lutande åt främmande intressen, och ordet frihet begagnas för alt förvilla om de bestämda fosterländska; när systemet går så långt uti, man vore frestad tillägga, afsigtlig förblindelse, att uppgifva ett — jag tror ej man kan tillägga annat — betydligt exempel på förkofran (fabrikanterne kunna troligen bäst sjelfve derföre uppgifva en helt annan orsak), och ett plus i siffror, bevisligen uppkommet äfvenledes af helt andra inflytanden, för att triumferande utbasunera och söka att öfvertyga 0111 sin ofelbarhets lyckliga inverkan, men hvilket beteende tverlom just förråder dess ohjelpliga svaghet, — är det då underligt, om den idoge inhemske fabrikanten misstror, klagar och förlorar modet? flans framtida utsigt är för närvar, sannerligen ej afundsvärd! Jag voterar får återremiss, och anhåller vördsam!, att detta mitt anförande måtte åtfölja. Ilr Hjerta, Lars:
Försynens rike är Existensens rike. Försynen är Historiens princip. Huru sker detta brytande af Ödets hårda lag, detta införande af Försoningen såsom verldsbildande kraft? Derigenom att Försoningen sjelf blir – öde; att det tillkommande sjelft blir ett förflutet. Och se! detta är skedt; det skedde, då vår framtid, då Guds rike steg ned i Jesu person, och, sedan det i hans mandoms-annammelse blifvit ett närvarande, ändtligen i hans död blifvit ett förflutet. Så verkar det nu, sedan dess, med det förflutnas hela nödvändighet; men är dock lika visst ett tillkommande. Det är Jesu nederstigande till helvetet, hvarigenom han betvang helvetets, syndens, skuldens, ödets och hela den gamla Nattens välde. – Kortligen: Hedendomen är Naturens, Christendomen är Historiens religion. Det gifves i hvarje afseende och förhållande ingen annan yttersta garanti, än Personlighetens. Denna emottages och omfattas också endast af Personlighet – genom Tro. Så vida auktoritet är Tron är det andliga lifvets grund just derföre, att hon är sjelf – grundlös. Hon är andens ursprungliga handling, hvilande på ingen annan, utan allena på sig sjelf. – Den rätta, riktande, bildande, synthetiska forskningen kommer först efter tron, såsom dennas positiva resultat. Det gifves ett annat slag af forskning: det är tviflets söndrande, analytiska. Sedan en gång synd kommit in i lifvet, och således tron blott såsom försoningstro kan ytterligare framträda, är det nödvändigt, att tviflet föregår denna tro. Tviflet och dess forskning föda dock icke tron; synden föder icke försoningen. Men hon måste fullkomnas för att föda – sin död; efter hvilken nåden och tron ur sitt eget outgrundliga djup framspringa. Hvar åter tviflet blir fullkomnadt och stannar, – det är alldeles villkorligt, och beror blott på – personligheten. Analyseringen kan för egen del gå i oändlighet; men det kommer an på, huru länge personligheten kan bära den fortgående splittringen och för denna erbjuda ett fäste. Der detta fäste brister, går tviflet sönder – och tron får rum. Tron är således aldrig positift resultat af forskning.