Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning af Kongl. Majrts Nådiga Remiss i fråga örn upplåtelse af en plats å Eskilstuna Kungsladugårds ägor för förflyttande dit af österoch Vester-Rekarnes Häraders i Eskilstuna Stad belägna Lazarettsoch Curhus-inrättning, Till pröfning företogs Statsoch BancoUtskottens den 2 sistlidne Junii under N:o 1. afgifne, och den 26 i samma månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse, angående myntvärdets upprätthållande, med flere i sammanhang dermed till Utskotten remitterade enskildte Anföranden i ämnet. Herr Lagerhjelmj Pehr, uppläste följande : Trenne åsigter hafva inom Statsoch BancoUtskotten sökt att göra sig gällande i afseende på Rikets penninge-väsende. Alla hafva velat bestämma myntets värde och gifva kraft åt bestämningen; men man har först och främst skiljt sig i frågan om sedelns värde. * Den ena åsigten har härvid velat tillfyllestgöra rättsanspråket af sedelns 7o Den 6 J u 1 i i f. m. lydelse; den andra har deremot fäslat sig vid det värde, sorn sednare tidens handelsförhållande gifvit åt sedeln. Att de rättsanspråk, som den förra åsigten hyllar, blott äga en tillfällig grund, samt att Statsverk och Näringar deraf skulle lida; anser jag vara ovederläggeligen ådagalagt, hvadan jag dermed icke vill vidare uppehålla mig, än blott tillägga, att uppskof med myntbestämningen skulle göra all lönetillökning overkställbar utan den största fara för så väl StalsVerk, som Rikets skatlskyldige inbyggare. De, som deremot fästat sig vid denna sednare bestämnings-grunden, nemligen 128 sk, hafva dock varit väsendteligen sk il jaglige i afseende derpå, huruvida Realisationen i och för sig sjelf och utan alla vidare åtgärder, förer National-rikedom i spåren och tryggar sitt bestånd, eller om Realisationen blott är ett väsendteligt medel att ordna och stadga den allmänna rörelsen och egenteligen hämtar sitt bestånd från National-rikedomen.
Hör du, du var allt kär i min hustru i fjor? Nej, det vill jag inte påstå, fastän nog svärmade jag litet för henne... men det har gifvit sig nu! Ni är visst mycket ombytlig, ni! VÄNNEN. SONEN. SONHUSTRUN. VÄNNEN. Ja, i mina svärmerier. Lyckligt nog för mig. Men hvarför reste du så hufvudstupa i fjor somras? Var det för den där andra fruns skull; eller kanske för Adèles? Du är så närgången i dina frågor. SONEN. VÄNNEN (brydd). Det var Adèle! Ser du det, Kerstin! Inte behöfde han bli så rädd för henne! Jag är inte rädd för damerna, men för mina känslor för damerna! VÄNNEN. SONHUSTRUN. 72 SONEN. Du har en ovanlig talang i att svänga dig, så dig får man då aldrig reda på. Hvarför ska man ha reda på mig mer än på någon annan? Vet du hvad min far sa' om ditt porträtt nyss? Knut då! SONHUSTRUN. SONEN. SONEN. VÄNNEN. Han sa' att det liknade en dålig människa. Det händer ju att det är likt originalet, ty jag är verkligen mycket dålig för ögonblicket. Ni går alltid omkring och skryter med er dålighet... Det är kanske för att dölja den? Nej, ni är en god människa, mycket bättre än ni vill vara. Men ni ska inte skrämma edra vänner ifrån er... Är ni rädd för mig? VÄNNEN. SONHUSTRUN. VÄNNEN. SONHUSTRUN. VÄNNEN. Ja, ibland, när ni är oförklarlig! SONEN. SONHUSTRUN. Du skall gifta om dig, det är alltsammans det. 73 VÄNNEN. SONEN. Alltsammans! Och med hvem? Med Adèle, till exempel! Jag ber dig inte tala om den saken. Se där ha vi den ömma strängen! Ja så, det var Adèle ändå. Hör nu, go' vänner, nu kanske jag skulle klä' på mig en svart rock...
Raab redan fullständigt upplyst, att den alldeles icke är tillämplig, ty det är ett särskildt, endast det första mom. i 75 §, som handlar om Cousl.Utskis förslag, och de följande moni., sorn omtala frågor, hvilka kunna förfalla, nämner alldeles icke om några frän Const.Utsk. afgifna förslag, utan afse frågor af helt annan beskaffenhet. Hr von Hartmansdorff har hänvisat dertill, ali dä man vid en sednare riksdag ville göra en modification af de först gjorda bestämmelserna uti 1S09 års grundlag — eller att ett af Const.Utsk. vid en riksdag framstäldt förslag, utan alt RiksSt:n deröfver hade fått tillfälle att yttra sig, eller att deremot göra någon slags erinringar, ovillkorligen skulle blifva hvilande lill nästpåföljande riksdag — så önskade man dermed förebygga, alt en blott tillfällig opinion skulle kunna föranleda till en förändring i grundlagen. Men jag hemställer, om icke, genom de modilicationcr, hvilka i det dä utarbetade förslaget innefattades och som, berättigande lill högst betydliga förändringar, om ock ej till ett fullkomligt afslag vid den första riksdagen, af en genom Const.Utsk. väckt fråga om grundlagsförändring, igenfinnas uti 56 § af nu gällande Reg.F., verkeligen en så stor grundlagsförändring biel' införd, alt man kan anse det vara nog, ulan att man derföre skulle behöfva alt utöfver grundlagens uttryckliga föreskrift nu tolka den på ett långt vidsträcktare sätt, än som någonsin kunnat vara lagstiftarens mening. Jag får således på alla dem af mig och andra anförde skäl för min del Den 20 M a r s f. m. 461 tillstyrka att förslaget icke måtte blifva antaget, utan, på sätt de tleste talarne yrkal, återremitteradt. Hr Stjerngranat: Jag vill icke följa Frih. Raab på den Jesuitiska bana han utvisat; jag vili endast anhålla, att åt mina ord icke mätte gifvas någon annan tydning än den, under hvilken de böra förstås.
Den 8 § sådan den här finnes uppställd, i af seende på föreskriften om invisningar på R. St:s bank, om tryckta eller graverade förbindelser och om crcditsedlar, anser jag höra till en god ordning och säkerhet för det allmänna, och har således deremot ej något att anmärka. Men att privatbankerne icke skola fä utgifva sedlar på mindre valeur än 6 r:dr 32 sk. b:co, är så väsendtligt ingripande uti privalbanksintresset och stridande mot detsamma, att jag med temlig säkerhet tror, det ingen sådan inrättning icke vidare uppkommer, äfvensom att de nu varande bankerne, vid oetrojens utgång, upphöra med sin rörelse. Man behöfver ej mycket vara bevandrad uti privatbanksaffärerne, för att finna, att en sådan föreskrift, i afseende på minsta sedelvaleuren, skulle medtaga nästan alla de fördelar, hvarpå privatbankerne är fotad, och således vara första stegel att indirecte förbjuda dcsammas fortgående vid en lid, då man allmänt klagar öfver penningebrist oell öfver svårigheten för afsättning af producter m. m. Ar detta väl beräknadt? Jag tror det ej. Att nu, genom en sträng lag och genom omväg, besluta om indragning af privatbankerne, d. v. s. om 5 a 6 millioner i om !opp - Den 25 Januari e m. 489 lop|) varande myntrepresentanter, utan att på en gång föreslå något motsvarande, till afböjande af den blifvande allmänna förlägenheten, fruktar jag leder derhän, att då man vill hindra fortgåendet af ett inbilladt ondt, man genast kommer till det verkliga onda, till ett förhållande i penningeaffärer, som lyckligtvis länge varit främmande för Sverige. Med stöd af hvad jag nu i korthet anfört, önskade jag helst, all privatbankerne, hädanefter som hittills, linge rättigheten utgifva sina creditsedlar på 2 r:dr b:co valeur.
M:s nåd. propos. legat till grund för Utslcs tillgöranden, har icke något förekommit, som kunde gifva anleda, till farhågor för fri handels införande, likasom den K. propos:n icke heller i delta hänseende innefattar annat än att genom några förbuds borttagande, i utbyte mot lämpliga skyddstullar, lossa de band, som i detta hänseende trycka handeln. Utan afseende på utgången af denna fråga, såväl inom Bevilln.- Utsk. som sedan inom BiksStm, och hvilken utgång förefaller mig ganska problematisk, tror jag dock att fabriker och manufakturer, i betraktande af den kris som nu är för banden i Europa och af den ställning hvari de nu äro, måste på ett eller annat sätt hafva att befara en påkänning af den tillfälliga konkurrensen utifrån och derföre anser jag dem vara i behof af ökade iånelillgångar. Jag kan således icke undgå alt tillstyrka bifall till betänk. i denna punkt. Då nu öfverläggningen om 37 punkten förklarades vara fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att Gr. Gyldenstolpe yrkat, att kredilivet till K. comm.-colkm, i och för manufakturernes och fabrikernes understöd, måtte nu, likasom vid sista riksdag, bestämmas till 1,500,000 r.dr b:co, men att å Ulsk:s tillstyrkande, hvartill bifall af ätskillige ledamöter blifvit yrkadt, propos. först borde framställas och Hr Landtm, derföre nu finge hemställa, om R. o. Ad. bifölle hvad Utsk. uti förevar, punkt tillstyrkt. Denna propos. besvarades med blandade ja och nej, hvarefter Hr Landtm, framställde propos. å bifall till Gr. Gyldenstolpes förslag, alt K., comm.-collegii kreditiv i och för manufakturernes och (abrikernes understöd måtte bestämmas lill 1,500,000 ndr b:co.
Utom att dödsstraffet är h. o. h. borttaget för en mängd brott, som enligt vår nu gällande lag dermed äro belagde, har nemi. LagUtsk:t äfven för de aldra grofsta brotten, för hvilka i K. Propos:n dödsstraff är absolut stadgadt, föreslagit straffarbete på lifstid såsom alternativ med dödsstraffet. Vid sådant förhållande lärer väl tillämpningen af dödsstraffet, i fall Utsk:ts förslag bifalles — hvilket jag ej vill motsätta mig, då, enligt min tanke, allmänna opinionen här i landet är fullt förberedd på ett sådant steg — hädanefter blifva så sällsynt, att vi kunna i detta afseende ställa oss på samma linea med de nationer, som hafva de mildaste strafflagarne. Hvad åter beträffar de öfriga straffarterna, har det blifvit ifrågasatt, huruvida lämpligt vore att bibehålla tvenne slags fängelsestraff. Då icke något positivt yrkande blifvit framställdt om att åstadkomma någon ändring af förslaget härutinnan, vill jag endast i största korthet upptaga några af de gjorda anmärkningarne. Det vigtigaste inkastet vore, enligt min tanke, om det verkligen förhölle sig så, som en talare och tillika reservant emot Utsk:ts förslag i denna del sagt, att straffarbetet vore olämpligt såsom straff, emedan det skulle strida mot arbetets ära och penitentiärsystemets anda. Men jag kan icke rätt fatta detta. Penitentiärsystemet afser ju att fångens onda vilja skall kufvas och förbättras, och om arbetet är ett verksamt medel att förbättra honom och göra honom till en nyttig samhällsmedlem, så kan det väl icke strida emot systemet, att han tvingas till arbete. Man säger, att en cellfånge svårligen kan tvingas till arbete och att delta ej heller behöfves, emedan han anser arbetet såsom en välgerning. Hvad det förra beträffar, så finnas likväl dertill medel i extrajudiciella bestraffningar, och om det sednare än må vara sannt, så är det likväl en stor skillnad emellan att få sysselsätta sig med det arbete, som man sjelf får välja, såsom fängelsefången, och det som förelägges straffarbetsfången, utan afseende på hans egen önskan, och hvaraf ett visst qvantum alfordras honom för hvarje dag.
Corrections-inrättningar icke så mycket anlitas som nu. Då Utskottens afsigt synes hafva varit, att så mycket sora möjligt motarbeta Stat-lorpare-systemets införande i Sverige, Finnér jag en motsägelse häremot i 5 §:s föreskrift, nemligen att husbonde skall ansvara för, att äfven hemmansbrukare och torpare, jemte hustru och barn, icke under den tid, arbels-aftalet gäller, falla fattigvården till last. Då sådane aftal ofta äro på längre tid afslutade, och alltid förutsätta fardags-år, blir ansvaret svårare för den husbonde, som har hemmansbrukare och jord - 20 Lavsamt Allm, Besv,- och Ekon.-Utskottens Betänkande, JY.-o 5. torpare, än för den, som endast antager stat-torpare, från hvilka han lättligen kan skilja sig medelst uppsägning 3 månader före laga flyttningstid.” Herr Lagman von Röök instämde i Friherre von Krcemers erinringar emot beslutet om husbondes ansvarighet för hemmansbrukare och torpare, hvarunder Herr Lagmannen befarade, att jemväl kunde begripas ansvaret för de tjenstehjon, samma brukare eller torpare må hafva, utan jordegarens vetskap, i tjenst antagit. Af Herr Friherre Raab: ”Utskotten hafva haft sig uppdraget att lösa en uppgift, som är vigtig för hvarje samhällsmedlem, så väl för den fattige, som den rike, nemligen den, att å ena sidan betrygga våra fattiga likar rättigheten att fritt få söka sin bostad, der de kunna förvärfva sig bergning, och att, då de sakna förmåga att sig sjelfva försörja, försäkra dem om ett nödtorftigt uppehälle, och att å den andra, föreslå sådane-lagbestämmelser, som dels uppfylla besagde ändamål, utan att göra fattigvården till en för nationen tryckande börda, dels sätta en gräns för tillvexten af det redan alltför stora antalet af fattighjon och correctionister.
Äfven jag bör vördsamt anhålla öm tillgift om jag till äfventyrs-, dock utan afsigt, skulle stött någras opinion, emedan äfven jag äc van att tala öfvertygelsens och sanningens språk* öch äfven mina åsigter i ämnet härleda sig från den renaste källa* nemligen sännt nit och varm åtrå att i min ringa män kunna gagna, och då den svaga förmågan att verka upphör, atmina 2i2 Den 21 Maji j. m. stone alltid höja lifliga önskningar för mitf Constitutionella Fäderneslands ära, oberoende oell fallhet. Grefve von Schiver in, Fredric Bogislaus'. Herr Borgmästaren Ekstrand har uti sitt yttrande, som åtföljer Utskottets Betänkande ådagalagt: 1:0. Att Statsanslaget af 58>öoo R:dr årligen, fullkomligen godtgöres genom en årlig Krutförsäljning inom Riket, sorn tillskyndar Statsverket en inkomst af omkring 60,000 R;dr. 2:oAtt Saltpetterfonden derigenom tillkommit, att Hemmansägare, hvilka det sedan år 1804 ålegat att hålla Staten Saltpetter tillhanda, nödgats i betalning derföre åtnöja «ig med en fjerdedel af det pris, som Saltpettern gällt man och man emellan, eller af det pris som de, hvilka icke funno sig i tillfälle att sjelf-* va tillverka Saltpetter, nödgats derföre betala dem, som till försäljning utbjödg denna vara. Genom fondens éuccessiva tillväxt hade man kunnat komma derhän att Saltpetterskatten upphört, sålunda nemligen att Kronan ha*- t)en 2i Maji f, ni. de kunnat för Saltpettern betala hvad den i handeln galler. Men denna utsigt skulle beröfvas örn på sätt som StatsUtskottet föreslår, en betydande del af fonden disponeras till ett för denna fond helt främmande ändamål.
Den Tullchef, under hvars tjenstetid detta Circulaire troli 8* - Den 19 Mars e. m. gen blifvit utfärdadt, finnes icke mera i verlden, och kan icke besvara den mot honom riglade anmärkning; men sjelfva saken fordrar ett försvar. Man bar fästat sig vid ordet: ouppsåtlige brotta och trott sådane omöjlige. Jag vill likväl anföra ett exempel, som jag nu i hast erindrar mig efter läsningen för några dagar sedan af en motion, som i anledning af en sådan händelse blifvit gjord. Om en skeppare tager pass för att segla på denna sidan Gibraltar, men under seglingen får en annan destination och seglar in i Medelhafvet eller till aflägsnare orter, så är det Redarens skyldighet att, inom 6 månader, om jag icke minnes orätt, efter fartygets hemkomst, uppgifva förhållandet och erlägga de högre pass-afgifterne vid ett ganska betydligt vite. Men om skepparen vid hemkomsten blir vinterliggare i Götheborg, och Redaren, som till ex. bor i Gefle, icke inom den föreskrifne tiden blir underrättad om förhållandet, gör lian sig förfallen till vitet, ehuru man icke kan bestrida, att förseelsen är ouppsåtlig. Och många fall af enahanda beskaffenhet torde kunna anföras. Hvad åter 1807 års Kongl. Bref beträffar, så bekänner jag, att jag i början, i anseende till obestämdheten af Herr Hjertås uttryck, ej visste, hvilket bref som menades. Sedermera föreställde jag mig hvad ock Herr Hjerta sluleligen sjelf utmärkte, Den 19 Mars e. rn. 117 alt lian syftade på den Kongl. Förklaring, hvarigenom det blifvit stadgadt, att enskild part ej får anställa och utföra ansvarsoch ersättningstalan emot Domare. Jag har ej sett några olyckor till följd af detta stadgande; men det är i alla fall på intet sätt jemförligt med den sak, som nu är i fråga. Slutligen får jagerindra, att återrcmiss icke behöfves för att uppmana Utskotten till en alfvarlig behandling af saken.
Hufvudfelen i den nuvarande organisationen synes således ligga deri, att man hos ett och samma embetsverk sammanfört vården om tillgångar, som endast medelbart användas för de till verkets hufvudsakliga uppgift hörande ändamål med användandet för nämnda ändamål af tillgångarnes afkastning och af öfriga Ö O o ~ anslagen; samt vidare deri, att man måhända på grund af berörda sammanföring af olikartade göromål varit nödsakad, att såsom gemensamt styrande i embetverket begagna Militärer och civile Embetsman, ehuru de sednare sakna insigter, O ö 7 O 7 som i vissa fall äro oumbärliga, och hos de förstnämnde i andra fall i allmänhet måste brista nödig kännedom och erfarenhet, eller åtminstone tid och lämplighet för göromålen. Att vid en sådan organisation formela svårigheter vid O O c? ~ ärendenas behandling skola uppstå och leda till en släpande gång af göromålen kan tagas för afgjordt, äfven om det måste medgifvas, att genom en förändrad arbetsordning anledningarne till klagan i detta hänseende kunna till en del undan o D n rödjas. Men härförutan är den kollegiala styrelsen behäftad med en brist, som är af väsendtlig inflytelse i afseende på dess användbarhet för en förvaltning, hvars uppgift är icke endast att tillse, det underordnade myndigheter iakttaga hvad på dem ankommer, utan jemväl att med noggrannhet följa utvecklingen af en mångavtad teknik, och att urskilja hvad som af nya uppfinningar kan vara Stats-Utskottet» Utlåtande N:o 188. förtjent af uppmärksamhet, samt att bedöma hvad som deraf i verkligheten må vara användbart, likasom de lämpligaste medlen att derom vinna visshet, och det tjenligaste sättet att tillegna sig de förbättringar, som sålunda erbjuda sig. Det är i dessa hänseenden, som en kollegial styrelse föga motsvarar ändamålet, äfven om det förutsättes, att Chefen företrädesvis ansvarar för denna del af institutionens verksamhet, emedan det icke kan fordras af honom att han skall ega tekniska insigter, jemförliga med dem, som hos Cheferne för de särskilda militärafdelningarne bör vara att påräkna.
Det förekommer således sannolikt, att om ett ganska betydeligt öfverskott, skall såsom behållning komma att i Banquen qvarstå och indragas, om ock 5oo,ooo R:dr årligen skulle till Silfverinköp användas, och då verkställigheten af Silfverhandel, till detta större belopp, är ganska problematisk, blifver det nödigt ej mindre, att dessa medel i Låneväg utgå, än att bestämma sättet för deras användande för det belopp, som till inköp af Silfver icke tarfvas, liellst i annat fall flere millioner skulle före nästa Riksdag, ifrån Penningerörelsen indragas, hvarom man torde af Utskotten få vänta en närmare utveckling och en tablau i afseende på RörelseCapitalets förhållande, äfvensom i hvad Utskotten i grund af deras förklarande ansett sig böra lemna Rörelsen i stället för Disconlpapperen, som Utskotten beräknadt till 3 Millioner ingå i RörelseCapitalet och hvarpå Utskotten Pag. a5 förklarat böra göras afseende. Utskottens beräkning, att, de utgifvande
Ämbete af största wigt, et kall af största answariqhet: har Utskottet wid betraktande häraf ansett sig för detsamma böra bestämma sädane lönings-förmäner, som med. afseende pä Ledamöternes wärdighet, kunna sätta dem i tilständ, at frie frän omsorger, som saknaden och behof medföra, utan oro och enffilta bekymmer agna sin tid ät utöfningen af det dyra och wigtiga kall, hvarigenom Ritets lugn och allmän säkerhet mä kunna skyd» das och befrämjas, Samma grunder har ock Utskottet följt i afseende pä Iustitiä-Rädet, genom utöfningen af hvars Ämbeten rättwisans owäldiga skipande mäste förwäntas. Utskottet har betraktat huru som pä et samwetchgrant och noga upfyllande af desia Ämbeten medborgares werkeliga säkerhet til person, ära och ägendom beror; at til desie Ämbetens beklädande fordras de mest tilförlätlige, pröfwade och kunnige män; och 183 Den 15 I,il iis och at til desie tjenster, redan blifwit antagne och förmodeligen äfwen framdeles torde befordras personer frän innehafwande ämbeten, förenade med inkomster, swarande emot och tiläfwentyrs öfwerstigande det af Ukffottet förcflagne löningsbelopp; hwarföre man ock ansett sig icke böra antaga det til mindre, i synnerhet dä lefnaden i hufwndstaden alltid medför en drygare kostnad. Dcsiutom och dä meningarne i allmänhet synas deruti instämma, och med skäl ej lärer kunna bestridas, at de flesta Ämbetsmanna-löner äro för knappa; kan ej eller af de nu föreflagne löners jämnförelse med sädane de der inuebafwas af andre Ämbetsmän i lika rang, något wcrkeligt stät hämtas til felaktighet i hwad nu är föreslagit.
Dec. P. 98, 33o, 356, 47°. 481, 524, 724, 727, 807, 599 Statsoch Bevillnings-Utskottens Betänkanden, Memorial och Protocolls-Utdrag: angående så väl minskning i Stämpelafgiften för Kort, som förändring i afseende på sättet för KortbevillningsStämplingens verkställande m. m. Oct. 2 Ä. P. 618. Nov. 2 A. P. 321. — i anledning af anmärkningar vid Utskottens Betänkande rörande en af hvarje mantalsskrifven person årligen intill nästa Riksdag utgående afgift till Veneriska smittans hämmande. Nov. P. 584. Dec. P. 98, 335, 357, 724, 728, 808, Dec. 2 A. P. 34. — om ytterligare förmoner och friheter för Gästgifverierne uti åtskilliga orter. Nov. 2 A. P. 599, 671, 678. — angående upphäfvande af Läst,-afgiften för fartyg, som segla på Norrige, samt om jemkning af öfrige Convoy-afgifler. Dec. P. 5. ■— öfver anmärkningar vid Utskottens förslag, om Tidningars förseende med ChartaeSigillatasStämpel. Dec. 2 A. P. 34. — i anledning af RiksStåndens olika beslut angående Tidningars förseende med Chart£eSigillatseStämpel. Dec. P. 47°> 4$G ^24. 724, 727, 807. 600 Stats-, Bevillmngs-, samt Allmänna Besvärs och Oeeonomie-Utskottens Betäakanden, Memorial och ProtocollsUtdrag: om E.ronoUtskyldernes liqviderande i spannemåh Julii P. i23g. Aug. P. i35, 196- — om ytterligare understöd för nybyggare i de Norra Provincerne. Oct. 2 A. P. 538.
Denna praktiska sysselsättning behöfva barnen äfven före den vanliga skolåldern. Det är också riktiga småttingar, af bägge könen, som fylla hennes skolbänkar. För skolan finnes utarbetadt ett särskildt slöjdsystem, hvilket väckt uppmärksamhet och tilllämpning också i andra länder. Så går det i England under namn af » The Eva Rodhe model series », och i Amerika kallas det » The connecting link ». Detta därför att det utgör en länge felande » länk » mellan de sysselsättningar, som upptaga barnen till exempel i Fröbels bekanta Kindergarten, samt den vanliga, mera utvecklade slöjdkonsten. A f detta system vill dock ej Eva Rodhe ensam tillräkna sig förtjäntjansten. Fröken Maya Nymann, hennes trogna väninna och hjälparinna, som nu i aderton år varit hos henne, har utarbetat idén därtill och gjort modellerna. Frö- ken Rodhe har först användt det och upphöjt det till skolmetod. Hennes skola går utmärkt. År 1881, då den grundades, ägde den, utom föreståndarinnan och fröken Nymann, blott en J. Barthélémy, lärarinna och trettio lärjungar. Nu har den femton lärarinnor och tvåhundratrettio lärjungar. Hvad Eva Rodhe först och främst söker framhålla för barnen — liksom för alla människor, med hvilka hon träffar samman - — det är arbetet, ett arbete med glädje och kraft. Men det duger ej att på måfå sätta ett arbete i en annans hand. Man måste först veta, i hvilken riktning anlaget går, på hvilket håll intresset kan väckas. Därför böljar hon med att själf studera barnen, innan hon låter dem själfva studera — vare sig nu a-b-c eller en slöjdmodell. Och när hon funnit deras fält — och härtill ha åren gifvit allt större skicklighet — är det mindre svårt att få deras speciella lust väckt och med lusten så småningom göra den slumrande förmågan gällande. » Lärarinnan är till för barnets skull, icke barnet för lärarinnans ». Detta är en af de första regler, efter hvilka Eva Rodhe styr sin skola. * « * ' Denna är icke hennes första försök att verka för en sund uppfostran. Redan är 1 8 6 2 öfvertog hon i Uddevalla en mindre skola, som småningom under hennes ledning utvecklade sig till ett högre elementarläroverk för flickor.