Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer funnit den nådiga framställningen för närvarande icke böra till någon åtgärd föranleda. 6:o Sedan Rikets sednast församlade Ständer, i likhet med hvad jemväl vid 1856 —1858 årens riksdag blifvit beviljadt, medgifvit, att de Läkare vid Arméen och Flottan, hvilka under påföljande statsregleringsperiod erhölle afsked, finge ui der de för civile embetsoch tjenstemän i författningarne stadgade vilkor samt efter enahanda grunder, som för dessas pensionerande blifvit af Rikets Ständer antagna, uppföras till pension å allmänna indrags-staten med iakttagande, att från samma pension skulle afräknas det belopp, som hvarje sådan pensionstagare egde att från Arméens pensionskassa eller Amiralitets-krigsmanskassan i årlig pension uppbära; så har, uti särskild nådig Skrifvelse den 6 Februari innevarande år, E. K. Maj:t, enär detta Rikets Ständers medgifvande förklarats gällande allenast för nu pågående statsregleringsperiod, men enahanda förhållanden, som föranledt berörda medgifvande, ännu oförändrade fortfara, föreslagit, att afskedstagande läkare vid Arméen och Flottan än vidare och intilldess annan pensionsreglering kan varda för dem fastställd, må få sig tillerkänd samma rätt till pension å allmänna indragnings-staten, som under nuvarande och nästföregående statsregleringsperiod blifvit dem medgifven; — och då Rikets Ständers förut i ämnet fattade beslut härmed hufvudsakligen öfverensstämma, samt någon återgång derifrån eller ändring deruti lämpligen icke bör ifrågakomma förr än vid den allmänna reglering af pensionsmedel, som är att förvänta, hafva Rikets Ständer till den nådiga framställningen lemnat bifall. 7:o Hos Rikets Ständer hafva förslag blifvit väckte i ändamål att bereda understöd åt de sedan 1808—1809 års krig ännu qvarlefvande landtvärnsmän; och har härvid blifvit erinradt, hurusom det vore samhällets pligt att söka lindra den nöd, hvari flertalet af dessa gamla befunno sig.
Hvad jag nu ernar säga, åsyftar egentligen att inför E. o. Ad. framhålla vigten och nödvändigheten deraf, att den beskattningsrätt, hvilken E. St:r har makt att utöfva, mätte framförallt drabba der, hvarest lyx och öfverflöd eges och njutes. Att den lagstiftande makten i mångå fäll tillämpat denna grundsats, erkänner jag gerna till dess berömmelse och heder. Återstår derföre att tillse, om icke en lyx finnes, som fått gå och ännu går temligen befriad ifrån den ersättningsskyldighet, som i andra fall blifvit lagd derpå. Jag tror att så förhållandet är, alldenstund vi ännu hafva i vårt land den gamla Tyska besmittelsen, titelsjukan, såsom en fortgående farsot. Vår aflidne, högt älskade Konung Oscar erkände denna sanning och sökte bota den derigenom, att han högst sparsamt utdelade karaktersfullmakter, och begge statsmakterna hafva också bjudit till att minska begäret och åtrån derefter, derigenom att de belagt karaktersfullmakter med årlig skatt. Skada blott att detta, så i grunden billiga och rättvisa förfarande icke drabbat allmänt, utan lemnat ett betydligt undantagsfält. Ehuru högt detta än är beläget, så tror jag dock att Stats-kassau bör deraf skörda sin tribut såväl soto af de lågländtare. Detta fält är nemligen tillfinnandes i de begärliga hoftitlarna. Då dessa titlar medföra en rang och värdighet, hvilken är lika orimlig soto stor, helst de rättvisligen icke borde ega någon sådan i det offentliga eller från hofvet akiljda privata samhällslifvet, så får jag härmed föreslå såsoto alternativ: »2 Den 1 December e. m. antingen att alla titlar måtte uphöra, såvida ej fullmakt finnes å inneliafvande stats-tjenst eller embete; eller, om de skola fortfara, att å ena sidan en revision af nuvande rangordning måtte företagas, samt å andra sidan, att hvarje med rang förenad titel, af hvem eller hvarhelst den än må innehafvas, måtte med årlig skatt beläggas. Om remiss till vederbörligt Utsk. af denna min motion får jag anhålla. Remitterades till Bevilln.Utsk:t, Ytterligare upläste Frih.
Delta yttrande vidhåller jag h. o. h., ty långt ifrån att förbjuda sådana andaktsöfningar, upmanar tvertom nämnde författning folket alt utöfva desamma, och vill endast förekomma, att under husandaktens täckmantel obehöriga personer skulle upträda med sådana förklaringar och uttydningar af Guds ord, hvilka vore förvillande för den enfaldige och förorsakande irrlärors spridande i landet. Sådant måste af Lagstiftaren söka förebyggas. Jag vill visst icke bestrida, att ju icke denna författning i afseende pä dess form behöfde en efter nutidens förhållanden lämpad omredigering, men de bestämmelser, som deri finnas uptagne, böra qvarstå, då deras nytta och ändamålsenlighet ej kunnat på något tillfredsställande sätt bestridas. Jag anhåller alt detta mitt yttrande måtte få åtfölja remissen af Frih. Raabs motion. Hr Estenberg, Carl Christian anförde skriftligen: Med anledn. af Frih. Carl Adam Raabs motion om ändring af åtskilligt uti 1726 års conventikelplakat, får jag anmärka, att det vore aldeles ändamålslöst, att der göra de onekligen rätt väl behöfliga ändringarna, om icke derjemte samma revision företoges med 1781 års Religionsfrihets-plakat, hvarför jag vördsammast får anhålla, att begge dessa nämnda författningar måtte af LagUtsk., hvartill tvifvelsutan Motionärens föreslagne ändringar komma att remitteras, tagas i öfvervägande, på det sådane föreskrifter deruti måtte gifvas, som stå i samband med 16 § i Reg.F. och med krisina Kyrkans sanna väl. En lagbunden Religionsfrihet i detta ordets liela vidd, således icke blott samvetsfrihet utan äfven bekännelsefrihet är grundtonen i Christi och hans Apostlars lära, det måste en hvar bekänna som rätt känner denna lära; ty vi äro icke kristne derföre att vi äro skrymtare, och skrymtare äro onekligen en hvar, som bekänner något annat än lian tror.
Wilkor af sednare staget, förekomma icke desi mindre nog ofta och bland em ett, som förtjenar mycken uppmärksamhet, nemligen dä antingen as Hemmans-ägaren sjelf, eller af desi Arfwingar och rätts innehafware, wid afhandling förordas, att i händelse Hemmanet icke bibehällas, Uti den dä tilltradanves hand, stola medarfwingarne gemensamt, eller någondera af dem, äga magt äterlösa det för l ka summahwartill det roar dem emellan beräknadt. En allmän erfarenhet uti Landsorten^ har ädagalagt de mest stadliga följder af sä beskaffade förbehåll. En sä »villkorlig Lfwerlälelfe medgifwer ingalunda den fullkomliga ägande, och dispositions-rätt, som är affigken med köp, och hwarigenom innehafwaren mä tryggas för andras anspråk. H-vad motiv stall finnas till företag af Hemmanets förbättrande medelst odlingar och byggnad? Aboen stall snarare betragtas såsom oförsigtig, om icke rent af oförständig, i händelse han anwände kostnader, hwilka ej med wisthet kunde landa lill hans egen utan oftast till andras winning. Följden ar gifwen: egendomens wanwärd, åtminstone fanne skötsel an annars kunnat förwänkas. Mäng - 228 Den 4 November. Mangfaleige tillfälligheter förekomma, som förr elier sednare föranleda till Innehafwarens bestm, alt antingen falja ellex borlstifia sin Fastighet. Omständigheter, soM wid handelns ' upprättande aldeles icke kunde gisias, mindre förests, twinga honom dertill stundom emot egen wilja. Penningens warde i jamnförelfe, emot gods och fastigheter, faller är för är, manad för mänad. En Riksdaler för tio är sedan war bewistigen bättre an twä i samma myntstag det innewarande. Antagom till exempel akt ett Hemman blifwik för tio är sedan af medarfwingarne löst efter desi dä »varande fulla warde 1000 Riksdaler.
Upplästes ett Memorial från StatsUtskot* tet, af den 23 Mars, rörande medel till tryckningen af RiksStåndens Protocoll, samt af Bihanget till de samma. Antalet Exemplar, som skulle tryckas, föreslår Utskottet till 500 utaf hvarje Stånds Protocoll, och tillsammans 2000 af Bihanget; äfvensom Utskottet tillstyrker, i afseende på kostnaderna till tryckningen af bemälte Protocoll samt Bihang, att, af de till Riksdagsutgifterna till anslående medel måtte frän Kongl. Maj:ts och Rikets StatsContoir vid hvarje månads slut, åt de af hvarje RiksStånd till tryckningens besörjande utsedde personer, såsom ock åt Secreteraren i ExpeditionsUtskottet, under hvilket Utskotts uppseende, nu så - Den 29 Mars. 167 som vid de tvenne sistförflutne Riksdagar, Bihanget borde utgifvas, utbetalas emot qvitto, hvad efter deras afgifvande och med behöriga Räkningar utaf Boktryckare in fl verificerade Reqvisitioner finnes hafva under den förflutna månaden åtgått eiler böra betalas i och för tryckningen, med afdrag likväl för hvad som genom prenumeration eller försäljning erhållits. Äfven hemställer Utskottet, att om tryckningskostnaden, genom första prenumeration, jemte försäljning, genast eller inom törsta månadens slut i det närmaste blifver godtgjord, sednare prenumerationen och försäljningen af protocollens och Bihangets fortsättning må till ett lägre pris för det Allmännas tjenst nedsättas. Slutligen, beträffande det af Utskottet äskade förslag till ett bestämdt stadgande, huru denna tryckningskostnad framdeles Vid Riksdagar må bestridas, anser Utskottet tjenligast, att då kommande Riksens Ständer derom måtte förordna.
Grundsatsen vid beskattningen är, såsom förut blifvit antydt, att beskatta inkomsten vid dess källor. Man beskattar sålunda inkomsten af fastighet eller yrke i sin helhet, utan att taga hänseende till, om den qvarblifver på en hand eller delas på flera. Sålunda betalar arrendatorn såväl den skatteandel, hvilken enligt lagens mening jordegaren skulle utgöra, som ock den, hvilken arrendatorn såsom sådan åligger. Om innehafvaren är egare eller blott arrendator, och hvem som i sednare fallet är egaren, utgör, såvida det ej är af vigt för inkomstens bestämmande, icke föremål för undersökningen. Likaledes tages vid bestämmande af skattebeloppet icke i betraktande om fastigheten är intecknad eller ej. Samma förhållande eger rum för köpmän och fabrikanter, som hafva främmande kapitaler nedlagda i sitt yrke; men hvilka deremot äro berättigade att vid betalandet af arrenden, räntor etc. derifrån afdraga det motsvarande skattebeloppet. Den borgenär, som härtill nekar, är förfallen till 50 pund sterb böter, och alla öfverenskommelser till eluderande af ett dylikt afdrag äro ogiltiga. Då, enligt schedulse C och E, skatten för lifräntor, statsräntor och loner äfven tages vid sjelfva källan, hvarifrån den beskattningsbara inkomsten härflyter, komma uppgifter för dylika inkomstarter icke i fråga, och sålunda kan aldrig den skattskyldige komma att framlägga en uppgift eller en tabell öfver sin totalinkomst eller hela förmögenhet, såsom i de tyska staterna; ej heller kunna skattetjenstemännen komma i tillfälle att uppställa en dylik öfversigt. Härigenom kan äfven ofta hända, att en person, som har flera på olika händer fördelade inkomster, understigande 100 pund sterb, för dessa beskattas efter en lägre skatteqvot, än händelsen blefve, om dessa voro sammanslagna i en post. Deremot är, här som öfverallt, den synliga förmögenheten, fastigheters egande eller innehafvande, samt särdeles utöfvandet af yrke och rörelse föremål för en strängare granskning, medelst infordrande af uppgifter.
Uti det underdåniga utlåtande, Kommers-kollegium i denna fråga afgifvit, har Kollegium till en början redogjort för innehållet af de särskilda yttranden, som från hvarje till tolag berättigad stapelstad, äfvensom från Eders Maj:ts Refallningshafvande i de län, hvarest dessa städer äro belägna, blifvit öfver förslaget afgifne; innefattande dessa yttranden från flera orter obetingadt gillande af kommitterades förslag och från andra, med ytterst få undantag, godkännande af den princip, alt tolagen borde, såsom särskild beskaltningstitel, upphöra och, emot godtgörelse af tullmedlen, innefattas i sjelfva tullafgiften, men med anmärkning dels emot de för vissa städer nu föreslagna ersättnings-belopp, dels ock emot grunden för denna ersättnings bestämmande, äfvensom för den framtida tolags-förhöjningens utgående, hvilket allt ansågs böra lämpas efter den olika utveckling städernas rörelse kunde komma att uppnå och bestämmas i mån af tulluppbörden eller värdet af inoch utförda varor på olika handelsplatser. För egen del har Kollegium väl vitsordat, hurusom afskafländet af alla särskilda till städerna af utrikes varutrafiken ingående afgifter, emot godtgörelse al tullmedlen, såsom kornmitterade för en de! föreslagit, skulle medföra åtskilliga fördelar, deribland enkelhet och lättnad vid tullagstiftningen samt på Rikets handel och sjöfart i allmänhet utöfva ett gagnelig! inflytande, men tillika anmärkt, att, om också den föreslagna regleringen kunde omfatta, utom afgiften till Handelsoch Sjöfarts-fonden samt tolagen, jemväl de till stapelstäderna ingående vågoch stämpelpenningar, det åsyftade ändamålet likväl icke till fullo uppnåddes, då, jemte ornförmälda afgifter, flera andra till namn, beskaffenhet och beräkningsgrunder sins emellan mer eller mindre skiljaktiga umgälder komme att qvarstå; hvarförutan fyrfaldiga för farlygen utgående 14 Kongl. Muj:ls Nåd. Prof. M SI. och på varutrafiken medelbarligen inverkande afgifter, hvilka också utgjordes efter skiljaktiga grunder och med olika belopp, icke enligt kommitterade förslag skulle komma att upphöra.
H os Vällofl. Borgare-Ståndet samt Hedervärda Bonde-Ståndet, som till Lag-Utskot*j tet återremitteradt ofvanberörde af Höglofl.' Hidderskapet och Adeln samt Högvördige Preste-Ståndet gillade Betänkande, hafva föl-j jande anmärkningar deremot blifvit gjorda: i:d att Utskottet frångått den i nu gällande Lag stadgade rättvisa grundsats, att, i de fall» då saken finnes hafva varit så mörk~ och tvifvelaktig, att den tappande till rättegång skälig orsak haft; rättegångskostnaden bör emellan parterne qvittas, hvilken grundsats dock så mycket hellre borde bibehållas, som! händelser förekomma, i hvilka dels fullkomlig anledning är till rättegång, ehuru saken! slutligen tappas, dels rättegång ej kan undvi-! kas, såsom då en Förmyndare måste, för befarande af sin myndlings rätt, anställa en så-’ 5i LagUtskottets Utlåtande Njo gy. dan talan, som han anser sig icke utan ansvar kunna underlåta, eller då emellan arfvingar, bland hvilka omyndig finnes, tvist uppstår om lösen eller utbrytning af arffallen fastighet, eller då Bouppteckningsed äskas , eller då arfvinge stämmer testamentstagare, med påstående om dennes förpligtande att styrka testamentets tillkomst m. m.; 3:0 att ersättning för rättegångskostnad ej bör kunna af OfverDomare åläggas den part, som har Underrätts Utslag för sig, emedan parten derigenom lomme att plikta för Lagens otydlighet, eller UnderDomarens oförstånd eller vrångvisa , hvarföre första momentet i 4 §. af 21 Cap. Rätte: ångs-Balken i nu gällande
Den sistnämde förklarade, att han så mycket heldre instämde med den värde motionären, som han sjelf vid sista Riksdag väckte enahanda motion. Hvad sålunda blifvit framsläldt, har hos Utskottet kommit under behörigt ompröfvande. Utskottet kan härvid, å ena sidan, icke undgå att erkänna riktigheten af det anmärkta förhållandet, att ifrågakomne allmänna läroverk stå öppna för barn af aila med borga re-classer, äfvensom att den bildning, som i dessa meddelas, ingalunda är uteslutande presterlig, och att det följaktligen icke vill synas fullt rättvist, att läroverkshuset! skola byggas och underhållas på de ecclesiastike tjenslemännens bekostnad, hvilket dock nu i visst hänseende kan sägas vara fallet, enär vid återbesättandet af en sådan ecclesiastik lägenhet, der Skolordningens stadgande örn pr i vi legii-år för Stiftens byggnads-cassor nu finnér tillämpning, den utnämnde skulle ega rättighet att, ett år förr än nu är medgifvet, tillträda den lediga beställningen, derest ej detta lagstadgande stöde i vägen.
Memorial. För biträde vid behandlingen af de till Statssamt Allmänna Besvärsoell Ekonomi-Utskottens handläggning hörande mål och ärenden, hafva de förenade Utskotten, i likhet med hvad tillförene egt rum, antagit en särskild Sekreterare; och få Utskotten, med anmälan härom, hos Rikets Ständer vördsamt begära, alt samme Sekreterare, hvilken den 21 sistlidne April inträdde i tjenstgöring, måtte, från och med nämnde dag och så länge hans biträde erfordras, få uppbära arfvode till det belopp, som Utskottens Sekreterare vid sistlidne Riksdag åtnjutit, eller 133 R:dr 16 sk. banko i månaden. Slockholm den 4 Augusti 1854. Å Stats-Utskotlets vägnar: På Vällofl. Borgare-Ståndets Ledamöters vägnar: J. F. Gråa. På Högloll. Ridderskapet och Adelns Ledamöters vägnar: Carl Åkerhielm. På Högv. Preste-Ståndets Ledamöters vägnar: Th. Annerstedt. Pä Hederv. Bonde-Ståndets Ledamöters vägnar: M. Pehrsson. På Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets vägnar: På Höglofl. Ridderskapet och Adelns Ledamöters vägnar: F. IF. Rehbinder. På Vällofl. Borgare-Ståndets Ledamöters vägnar: C. G. Gustafsson. På Högv. Preste-Ståndets Ledamöters vägnar: F. F. Carlson. På Hederv. Bonde-Ståndets Ledamöters vägnar: Nils Pehrsson. 0. A. Beckman. Bih. till R. St. Prot. i833 & 18Si. 4 Sami. 2 Afd. t Haft. 1 Stalssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 2. HT.*© S. Ank. till Exp.-Ulsk. den 15 Aug. 1854, kl. 12 midd. Belänkande, i anledning af vackt fråga om inrättande af ett Sta■ listiskl Embetsverk samt anslag dertill.
Förtroligheten dem emellan var verkligen mycket stor, men kom dock aldrig Eufemios, den äldste presbytern, att glömma, att Petros var hans förman. Eufemios satte sig icke, innan biskopen pekat på en stol och framställt en fråga, som han då i ödmjuk ton, med korta, tydliga, liksom räknade ord besvarade. - Du har i dag varit hos änkan Apollonia? frågade biskopen. - Jag kom för en halv timme sedan från hennes sjukbädd. - Hon dör välberedd? - Ja. - Och hennes testamente? - Är skrivet och undertecknat i laga form. - Och du har nu lämnat henne ensam med arvingarne? - Gregorios avlöste mig och sitter vid hennes säng. Hon skall icke ett ögonblick vara ensam ... Förmodligen slocknar hon i morgon. - Gud vare hennes själ nådig! Hon var alltid en from kvinna. Hon emotser med lugn och glädje sin upplösning. - Ja, lovad vare Gud! - Och testamentet? - Det skall i morgon vara i dina händer. - Och dess innehåll? - Ack, högärevördige fader, hon har varken förgätit kyrkan eller dig, hennes biktfader, ej heller sina släktingars naturliga anspråk. Hon har till och med ihågkommit mig, den fromma ädla kvinnan, med en gåva, den dyrbaraste och värderikaste av alla Biskopen stannade. En mörk skugga for över hans panna, och han fäste en ljungande blick på presbytern. - Dig? sade han med dämpad röst. Nåväl, jag lyckönskar dig hjärtligt. - Ja, svarade Eufemios ödmjukt, och hans ögon blickade fromt, men stadigt, under de breda ögonbrynen, i biskopens ansikte. Jag är i sanning icke värdig en sådan lycka, men då Herren låtit mig henne vederfaras, så emottager jag henne med innerligaste glädje och tacksamhet. Biskopens blick var fortfarande riktad på presbytern, då han i torr ton sade: Redogör för testamentets enskilda punkter! - Apollonia skänker till kyrkan sitt hus i staden, en tomt vid Pirжiska gatan och sin lantgård utanför Melitiska porten, i få ord: hela sin fasta egendom. - Den fromma, förträffliga kvinnan! Detta skall tusenfaldigt vedergällas henne där ovan. Men fortsätt!
Ingen af Ridderskapet och Adeln, som enligt Riddarhus-Ordningen kill säte och stämma berättigad är, icke eller nägon lagligen wald Riksdagsman för annat Sscänd, mä kunna, af hwad anledning som hälst, förmenas alt Riksdagen biwista; dock gälle under krigstider undantag härutinnan sör militaire perso» »er, dä de i Rikets tjenst af Konungen beordras. Den iz December. 8rr Riksdagsmän af PresteBorgareoch Bonde, Ständen Ilia er fran Riksdagsort!, afresa, eller fran Riks, dags öfwerläggningarne sig afhälla, med mindre han dertill undsätt, genom ProrocollsUtdrag, tillätclse af det Ständ hwarlill han hörer. Är hm Ledamot i ett eller flere Utskott,anmält fl i först derstädes kill ledighets cchällande, och gif» tve sädaur derefter i sitt Skänds Plenum tillkänna, hwarcst, om ledigheten bewiljas, nytt wal till Utskotts Ledamot genast förrättas. Sädant mä äfwen för sig gä, dä Ledamot, flere än tre gängor ä rad, frän Ut» skottets sammanträde utan laga förfall sig ashällit, hwilket den främste derstädes »varande Ledamoten af hwarje Ständ äge, att i wederbörande Ständs Plenum giiwa tillkänna. Utan gällande skäl mä ej längre ledighet än af nvä högst tre weckors tid bewiljaS. Ridderffapet och Adeln ställe sig i desie senare fall, Riddarhusordningen till efterrättelse. §. 8l. Dä Riksdag i öswerensstämmelse med nästföregående tz fulländad är, träde Landt. Marskalken och Talcmänncn, efter söregänqit beflut i sine Ständ, till Konungen och anhälle, det Han wille läta aflysa Riksdagen och Sländerne pä Rikssalen upkalla.
Sker något afsteg frän hwad, i en ell.r annan matto, salunda är stadgadt, äger samma answar rum, som iz-.dje §. bestämmes. 9- §- Dm 21 December. 1421 9- §- Om det ffulle inträffa akt Banco-FuUnrägtig i något af förutnämnde full sig förbryker emellan Revisionerna , eller dä Riksens Skändcr ej äro tillstädes, cnmäles och beiftas sädant af Riksens Sränders Justitia Ombudsman. 10. §. Finner någon sig befogad, ark öfwer Hof-Rättens Utsiag i detze nial hos Kongl. Maj:k anföra underdåniga beswär, är sädant honom obetagir; dock kommer den till answar sälde, sä wida frägan icke rörer sadan förbrytelse, som i 7 §. omralas, ehwad öfwer Hos-RattenS besiut klagas elier icke, eller samma beslut hos Kongl.'Majit ändras, alt warda ffiljd frän all befattning med Banco-Fullnäägkiges göromål intill desi Riksens Ständer eller Nevisorerne derom meddelt deras yttrande. Stockholm den go Nowember 1809. « Pä Högloft. Ridderskapet och Adelns Ledamöters * »vägnar, Ismäv. lVianöerström. Pä Högwördige Prcste. Ständetö Ledamökers wägnar, L. ^Im^uist. Pä Wälloft. Borgare» StändetS Ledamöters wägnar, r. LrevesmuKI. - ^ PS r42» Den 2i December. Pä Hederwärda Bende-Siänders Ledamöters wägnar, Hnäersson. ^ok. ttolmbsrZron. Begärdes pä Bordel. Uplästcs ett ifrän Constikutions-Utffottet inläm, nadt sä lydande: Wördsamt Memorial!
I fråga om en tredje omständighet, vilja vi visserligen ej jäfva författarens framställning, emedan vi icke anse oss därtill kompetenta, men dock åt minnet bevara en annan version än hans, nämligen i fråga om den .belöning Myhrberg erhöll från det omsider fria Grekland. Förf. säger, att denne afböjde en belöning i konfiskerad jord och återskänkte den till dess förre egare under förklaring: » Jag kom i mänsklighetens namn att kämpa för er frihet och eganderätt och ej att röfva er egendom. Tagen ert gods tillbaka Och blifven ert land trogna. Detta är min bästa belöning. » Berättelsen är vacker och stämmer fullkomligt med Myhrbergs karakter. Men efter hvad man sagt oss, skall han dock icke i form af pension utan såsom kapital af grekiska staten erbjudits och mottagit en icke så obetydlig belöning. Denna kom honom dock aldrig personligen till godo, enär han enligt en hart när vidunderlig berättelse insytt värdepapperna i en gammal öfverrock, som han lemnade i Paris, och som man under egarens långa frånvaro i polska kriget i tanke, att denne vore död, skall hafva såsom jämförelsevis värdelös försålt. Sin hederssabel och åtskilliga andra effekter af blott personligt värde återfann han många år efteråt på grosshandlar Schwan ' s kontor i Stockholm. I fråga om deltagandet i polska kriget är hr K. mindre utförlig. Anled-249 ETT LIF I STRID FÖR FOLKENS FRIHET. ningarne härtill kunna vara flera, de kunna vara hänsyn till ryska regeringen och censuren; — hr K. halft klandrar Myhrberg därföre att han grep till vapen mot Finlands herskare. Tvifvelsutan har han sina goda personliga skäl att göra detta, men frånser man dessa, hvilka för oss lyckligtvis ej hafva giltighet och betydelse, så må man besinna, att Myhrberg handlade icke sämre mot sin suverän, än de upproriske polackarne gjorde. Han ställde sig i deras led att dela deras Öden. En annan anledning kan vara, att Myhrberg, såsom hr K. och vi själfva framhållit, var mycket förbehållsam rörande dessa förhållanden. Om själfva hans deltagande i kriget känna vi därför föga eller intet. Blott en sak.