Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sländrr derom täckas lörordna, lamt om icke Kongl. Mast torde i Nadcr finna läm, peligt, att uppdraga öfwerinseendet of den ätgard, hwilken i om!öimä!te ändamål erfordras, öt något färffildt We k, som det ffulle äligga, att för de tmflogne Medlens deposition redowisa. vc Lupia. Lx prococollo k. Begärdes pä Bordet. Upplästes följande. Riksens Högloft. Sränders Allmänna Besvärs - ock) Mrconomie, sfrskorrs Betänkande, i anledning af sä wäl Herrar Handelsmännen 5. V/. ^»clrsons och k. kogk? rtll wällöf!. Borgare, Ständer ingifne och den l s sist» Itdne ?tugusti rill Urskortet remirrerade särstildre wemorialer, angäcnde pr« kadc förbud enwt de, enligt hittills gällande Församl!? gar, tilkärne Vtftrarisner i Huo ock) pä allmän Landsuoäg, efter Gods, Riker är sörduder; som ock den hos Urfkorrec wäckte och, efter Dest tanka, härmed ofkikjakrigt sammanhängande haga om afftaffander af sä kal - Den iO Hanuarri. 55 z kalkade Jägnrngar efter Luffare och Bönhasar. Utskottet har, i afseende pä dctze Oeconomiffe örender, trott sig böra t synnerhet öfwerwäga bets de fördelar för det Allmänna, som dr hittills till, tärne Wsikationer och Jagningar kunna medföra, K.ls och de deras uppkommande olägenheter, samt derefter grunda sitt omdöme härom uppä en sädan jemförelse emellan de förra och sednare, hwarwid mä utrönas antingen fördelarne eller olägenheterne öga öswerwigk. Hwad nu beträffar
Per Engman från Wester-Norrlands län med vice Talmannen Anders Eriksson llengt Johan Holmlin från Göteborgs » Olof Larsson från Jemtlands » Per Nilsson från Christianstads » Erik Mallmin från Westmanlands » Olof Persson från Gefleborgs » Gustaf Holin från Upsala » Josef Oscar Almqvist från Norrbottens » Peter Andersson från Rlekinge » Leonard Johan Fahlander fr. Westerbottens » Anders Andersson från Skaraborgs » Till Suppleanter: Åke Andersson från Malmöhus län med August Danielsson från Norrbottens » » Lars Daniel Andersson från Wermlands » » 59 » och Sven Hansson från Östergötlands » och blef protokollet öfver det sålunda försiggångna valet genast uppsatt och justeradt. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Allmänna Resvärsoch EkonomiUtskottets Betänkande M 21, i anledning af motioner angående förändring i sättet för kronobrefbäringens utgörande m. m., beslöt Ståndet att, med ogillande af samma Betänkande, låta dervid bero. 67 röster. 60 » 60 )) 59 )) 59 )) 59 )) 59 » 59 )) 59 )) 59 » 58 » 57 » 68 röster 68 » 59 » 58 » samt 126 Prot.-Utdrag den 20 Januari 1866. S. D. Efter ånyo skedd föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ut skottets Betänkande M 26, i anledning af motion om åtgärder till åstadkommande af en pensionsförening för tjenstemän och betjente vid Statens jernvägar, beslöt Ståndet att till Utskottet återremittera samma Betänkande; och skulle de under diskussionen afgifna yttranden jemväl åtfölja återremissen till Utskottet. S 'D. Föredrogs ånyo och bifölls Lag-Utskottets Betänkande M 14. i anledning af Kongl. !VIaj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer, med förslag till förnyad förordning angående jords eller lägenhets afstående för allmänt behof. S. D. Föredrogos ånyo och godkändes Expeditions-Utskottets förslag till Rikets Ständers underdåniga skrivelser till Kongl Maj:t: J\s 5, angående åtskilliga af Rikets
Maj t, i sammanhang med falladt beslut angående framtida vårdande af och tillsyn å kyrkan genom dels RiksmarskalksEmbelet, dels Ofver-Inlendents-Embetet, förordnat att, efter det en summa af 50 R:dr utaf den till belopp af 390 R:dr 4 sk. 4 rst., hos Stats-Kontoret innestående behåll - 6,160: 40. 7. Transp, 28,845:8..7. 6,160:40.- 6 StaisC tuko t tets Utlåtande N:o 18. Transp. 28,845:8.7. 6,160:40 ningen å de för försåld takkoppar influtna medel blifvit utbetald såsom ersättning till den person, hvilken bestridt Sekreterare-göromålen bos Direktionen för nämnde kyrkas islåndsättande, återstoden deraf skulle genom Direktionens försorg öfverlemnas lill Riksmarskalks-Embetet; hvarjemte Kongl. Maj:t anbefallt Stats-Kontoret att beloppet, på skeende reqvisition, utbetala. Summan hade derefter den 13 April samma år blifvit anordnad till disposition af Direktionen, som sedermera till Riksmarskalks-Embetet öfverlemna! hvad detta embete, enligt det nådiga beslutet, egde deraf erhålla. Då alltså, genom högstberörde nådiga bref, dispositionen af ifrågavarande medel vore uppdragen åt RiksmarskalksEmbetet, som derför årligen till Kongl. Kammar-Rätten afgåfve redovisning, hemställa Revisorerne att den i Rikshufvudboken ännu balanserade resten, 114 R:dr 47 sk. 11 rst., måtte der få afskrifvas 114:47.11. Till reseoch traktamenls-kostnads-ersiittning åt Häradshöfdingen H. Linck: 106 R:dr 28 sk.
Ett ihåligt skratt blef hela svaret; men en åtbörd åt läpparne tydde på något, som ingen kunde begripa. ”Svara, Anton, låt oss veta hvad som går åt dig, och sätt oss icke i onödig förskräckelse!” sade Birger vänligt och klappade den i detta ögonblick hemskt förvirrade sjuklingen på axeln. Anton skrattade ännu, men tecknade åter med en förtviflad rörelse åt läpparne. ”Store Gud, han har visst blifvit mållös!” utbrast Gabriella, hvilken genom ett så ovanligt intryck rycktes upp ur sina egna qval. ”Anton, Anton, bara ett enda litet ord!” Hon klämde hans händer och tryckte honom om pannan. Men Antons läppar förblefvo stumma, och hans irrande öga sammansjönk slutligen liksom under en dvala. Erika lät det emellertid ej stanna vid utrop och bestörtning. Medan Birger stödde Antons dignande hufvud, badade hon det med kallt vatten och lät honom äfven dricka, då han gaf tecken dertill. Efter några minuter började han med våldsamt bemödande hemta andan. Tungans band hade åter lossnat, ett långsamt ”åhå, detta var konstigt!” frambröt öfver hans läppar. ”Men hur var det, kunde du alls icke tala, söta Anton?” frågade Gabriella. ”Det var något mycket underligt, sådant som jag förr aldrig känt,” förklarade Anton. ”Då jag hörde fars galna tal, blef det så konstigt i hufvudet på mig, jag kan inte säga huru, men på en gång ville tungan inte ur fläcken, och om de slagit ihjel mig, hade jag ej kunnat få fram ett enda ord.” Haraldson gick mumlande in i sin kammare. Men Birger yttrade ett allvarligt bekymmer att Anton genom sitt retliga lynne och sin stora nerfsvaghet skulle ådraga sig något nerfslag eller dylikt, hvarföre han bad och uppmanade honom att hädanefter lägga band på sinnet, och ej såsom hittills låta det brusa öfver vid minsta motsägelse. ”Åh ja, det är godt att säga,” svarade Anton, i tyst, nedstämd ton; ”men då en blir retad, så att hjernan är färdig att springa isär, och blodet sjuder i en, liksom vattnet i en kokande gryta, då vill det allt något till att bara tiga och se på!”
Denna förut kända omständighet tages dock merendels alltid i beräkning vid ej mindre det sammanlagda obligations-beloppets, än den å obligationerna upplöpande räntans bestäm - Expeditions-Vt skott ets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 20 S. 653 mande. Då de för lånets amortering afsedda medel användas till obligationers uppköpande under hand, kan emellertid Staten möjligtvis återbekomma sina utfärdade obligationer för ungefärligen samina belopp, som den vid deras utlemnande för dem erhållit; och under en längre lånelid kan jemväl skillnaden mellan den upplupna räntan för den nominela upplånings-summan och hvad den bordt utgöra lör det i sjelfva verket erhållna lånebeloppet ersättas genom den lägre räntefot, som med afseende å kapital-rabatten kunnat bestämmas. Denna rabatt, hvarigenom långifvarne vanligtvis anse en verklig kapital-vinst kunna för dem beredas, gör obligationerna mera begärliga och afsättliga samt befrämjar alltså deras gångbarhet. Vid större låns upptagande anses derföre merendels medgifvandet af kapital-rabatt såsom ett nödvändigt vilkor för låneoperationens framgång; och mera sällan lara fondpapper med längre eller obestämd betalningstid utgilvas, utan i förening med en sådan förmän för deras första emottagare. I fråga om den för Svenska Stats-verkels räkning nu förestående upplåning hafva Rikets Ständer ock ansett sig föranlåtne medgifva rättighet till kapital-rabatts beviljande. Innan någon erfarenhet vunnits om den benägenhet, större eller mindre kapitalister inom detta land kunna ega att emot ouppsägbara stats-obligationer, hvilka förut äro härstädes för den större allmänheten okända, förränta sina kontanta eller till enskilda' personer utlånade tillgångar, blifver det emellertid särdeles svårt att bestämdt angifva det belopp, genom hvars efterskänkande å låntagarens sida långifvare!! -skäligen kan anse sig godtgjord för alståendet af rättigheten att sitt försträckta kapital återfordra.
Wexiö hospital måste likaledes antingen nybyggas eller indragas inom kort, ty de der befintliga, föga tjenliga trädhusen blifva snart alldeles oanvändbara. Vill man bygga ånyo å den förträffliga lokalen, måste man äfven bygga i större skala, samt hit förlägga en del af de nu å Malmö hospital vårdade, emedan detta sednare med sitt inskränkta utrymme och sitt läge midt i staden, endast för ett betydligt minskadt sjukantal kan göras någorlunda mot sin bestämmelse svarande. Indrages åter Wexiö hospital, måste deremot svarande nybyggnad ske vid Wadstena o. s. v. Det anförda visar på förhand, att man, då fråga är om hospitalernas förbättring äfven mäste vara beredd på att utvidga dem, såsom ett hufvudsakligt vilkor för deras förbättrande, och det utan afseende på den möjliga lillvexten i antalet af sinnessjuka. För att beräkna denna tillvext sakna vi hittills tillförlitliga statistiska uppgifter, och t. o. m. det befintliga antalet af sådane sjuke är endast sä tillvida kändt, som de vunnit inträde på hospitalerne; men huru Den 21 Juni f. m. 173 mänga till denna kategori hänförliga derutöfver finnas i landet,[är icke någorstädes uppgifvet. Infordrandet af sådane uppgifter från presterskapet skulle ej heller leda lill säkra upplysningar, i synnerhet om det kända ändamålet med infordrande deraf vore att derpå grunda en kalkyl öfver det erforderliga totalutrymmet i hospitalerne; ty i sådant fall komme sannolikt antalet att stiga så högt, att det verkade afskräckande frän hvarje plan att fullständigt ordna hospitalsväsendet. Ett noggrannt och positivt fastställande af ifrågavar. välgörenhetsinrättningars bestämmelse och inskränkandet af denna till mottagande och vård endast af sinnessjuke, särdeles sådane, som ännu anses botlige eller äro för allmänna säkerheten vådlige och således icke kunna utan fara vårdas i hemmet, är den första åtgärd, som bör vidtagas till hospitalsväsendets förbättrande; och blifver den vidtagen och behörigen genomförd, så öfverstiger den egentliga reorganisationen visserligen icke Statens förmåga.
@n ^omiititiifleröbes ftällning är, fåfom öfioerflöbig, inbragen od) tioå titia briita befattningar fiafioa blifioit inrättabe inom förfamlitigar, Ijtotlfaö ioibfträcftl)et od) folf 3nom ferffilte belar af rifet fjaftoa bpar ocb Remman, ber bet fiir fjälatoårbenö bättre ljanbf)afioanbe anfettö lämp Sif be till $ongl. 9Jlaj:tö pröfning titfomne förftag till öftoerenö 3orbaffönbrtngat från be prejlerffapet anjlagne boflälleit fjär Äongl. Sftaj-.t i ferffilte fall beioiljat, ber fåbant, för att bereba lämplig platö för ffolfjitä, fattiged, ittioibgniitg af fprfogårbar m. m., funnitö nöbigt, bod mot författningöcnligt beftämb afgälb till boflä(löinnef)aftoaren. 3 enlighet nteb 9iifetö ©tänberé gjorba framfiällning, f)ar Äoitgl. 9ftaj:t, genom ©irfulär beit 22 ©epteinber 1834, jtabgat, att profletun @eban, t attlebning af toädft fråga om rättighet för be förfantltn Staj:t, febatt meberböranbe bli fant f>örbe, utiber ben 17 jiftlibne September meb S)taj:t, i faututanl)ang fjärnteb ocp titt följb af gjorb framftättning beröm, att be inom Öuitbö ftift titt ffolortta ittgåenbe få fallabe £'locfare Sltranb”i"re-r flnlebning af 0iifetö Stäitberö beröm gjorba framftättnittgar, ftcrffapct cd? gflr ftottgl.
Då det likväl icke förefinnes något skäl, hvarför den inkomst, som hemtas från författare-verksamhet skulle vara från bevillning fri, medan den inkomst, som vinnes genom annat intellektuel! arbete, nödgas bära en sådan, hemställer Utskottet, att ifrågakomne förslag må lemnäs utan afseende. b) från Ridderskapet och Adeln samt Bonde-ständet. till följd af framställningar derom att, då den s. k. begrafnings-hjelpen numera skulle upphört, det icke vidare måtte uti Bevillnings-förordningen stadgas, att det afdrag, sorn, då embetsoch tjensteman tillträder lön, innehälles under namn af begrafnings-hjelp, skall vara fritaget från bevillning. Derförutan har, hos Ridderskapet och Adeln, blifvit anmärkt, att i författningen borde uttryckligen nämnas, att begrafnings-hjelpen, då den utfaller till sterbhus efter i tjensten aflidne tjenstemän, vore frän bevillning fri. Efter hvad Utskottet inheintat, eger det förhållande inom åtskilligar tjenstemanna-korpser ännu rum, att begrafnings-hjelp vid tjensternas tillträdande aftjenas; hvarföre stadgandet om frihet från bevillning för sådan begrafningshjelp ock torde böra i författningen qvarstå.
Men hur ska jag nu kunna få rätt på henne och tala med henne, så at ingen blir varse det. Tys t! Jag tror, at hon går där borrta ( Clara presenterar sig i fonden och de gå hvaran nan bägge til mötes ) . SJUNDE SCENEN. REDLIG. CLARA. REDLIG. Ack, det var lyckligt, at jag fick råka Er, Clara! CLARA. Jag är lika gl ad däröfver. Men Ni ser så bestört ut, Redlig. Är det någon ny olycka Ni har at förkunna mig? Jag väntar all slags grymhet af mit Husbondfolk. REDLIG. Herrn tycks ha blifvit förändrad; men Frun är i högsta g rad förbitt 48 bittrad och af hv ad sk äl, vet jag ej egentligen. Hon vil inte allenst ha Er borrt, utan också l åta sätta Er på det ställe, där hennes fö rtrogna Ag atha förtjenar at si tta. D et är jus t den g emena själen, som upretat h enne så myck et. Hon tyck er om sin Husbondes peng ar och om Informatorns person och hon tror förmodligen at Ni är henne til hinders både i det ena och det andra. CLARA. Men hvad anledning har jag kunnat ge henne ti l denna miss tank a? Fabrikörn har jag al tid bemött med köld: Herr Cederberg har j ag visat den aktning, som hans hederliga u pförande förtjenar; men aldrig någon ting mer. REDLIG. Ja, det vil j ag också tro; men en sådan människ a, som hon, dömer alla efter sig . D en osk yldigaste omständighet, et fö rtroligt s amtal , et enda gladt och godt ögnakas t u ttyder hon til det värs ta. CLARA. Men säg mig, hvad utväg skall jag tag a? Intet medel tycks vara öfrigt til min räddning . Rymma vågar jag ej; man skulle snart få rätt på mig. At åter bli qv ar i huset och blottställa mig för Fruns arghet är ju lika så äfventyrligt. RED Ja, beklagansvärda Clara, Ni står just mellan två eldar. Jag tror likväl, det är rådligast at Ni blir qvar.
1 ”tre år” måtte utbytas mot ”1 år” samt följande tillägg ske: ”hvarefter Taxerings-kommittéen påförer afgifter för kommande år, så länge rättigheten fortfarande begagnas”, äfvensom att 2 morn. borde utgå, I fall det någon gång skulle visat sig, att inkomsterna blifvit mindre derigenom att minuthandelsoch utskänknings-rättigheter blifvit på längre tid upplåtna, så kan sådant lätt afhjelpas derigenom att berörde rättigheter för kortare tid meddelas, hvarför den nu gällande Förordningen så mycket mindre lägger hinder i vägen, som den tvertom innehåller, att dylika rättigheter må för högst 3 år meddelas. Deremot kan det, såsom ofvan blifvit antydt, stundom vara af vigt, att ifrågavarande rättigheter må kunna för något längre tid meddelas, hvarföre Utskottet anser det hvarken vara beköfligt eller lämpligt att vidtaga sådan ändring härutinnan som motionären föreslagit. Då det vidare torde kunna anses vara af erfarenheten bekräftadt, att i de städer, hvarest bildats sådana bolag, sorn i 2 mom. omförmäles, mindre oordningar än annorstädes försports såsom följd af starka dryckers missbruk, hvilket förhållande vida öfverväger den lägre utskänkningsafgift, som dylika bolag möjligen kunna betala, anser sig Utskottet icke heller kunna för - Sammans. Hevilln-, Lagsamt Allm. Besv.- och Eicon.-Utskottets Bet. N:o 11. 7 orda motionärens förslag, att rättigheten att bilda dylika bolag mätte upphöra, hvadan Utskottet hemställer, att Anders Gudmundssons omförmälda förslag ej mä vinna Rikets Ständers bifall. § 11. Uti en hos Preste-Stäudet väckt motion har Prosten Emanuelson förmält, att, dä han, hvilken redan vid sista riksdag väckte motion om upphörande at gästgifvars å landet ovilkorliga och sjelfskrifna rätt att utminutera och utskänka bränvin och andra spritdrycker, icke blifvit öfvertygad om giltigheten af de skäl, sorn mot berörda motion anfördes, han funne sig föranläten att samma motion förnya.
December 1823 i underdånighet anförde skäl, täcktes till all kraft och verkan upphäfva det uti meranämnde Circulairebref intagna stadgande om Stämmoböter. Stockholm den 17 Junii 1829. N:o n. Ankom till Expet). Utskottet de» it Julli tgay. Betänkande, angående Motioner af Herr Rosenqvist af Åkershult och Peter Andersson från Hallands Län om förbud emot nyttjandet af utländska Fabriksvaror m. m. Uti ett till Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie.Utskotten remitteradt 4 Hevilla. ju Ållin.Besv. 5; Oec. Utsk. Bet. N o i ti. Memorial bär Herr Rosenqvist af Akershult anfört: att Svenska Fabrikerne, och deribland i synnerhet Klädesoch Bomulls-fabrikerne, äro aftynande, ehuru Klädes-fabrikerne genom enskilda medborgares möda och kostnadi skola stigit till en sådan höjd , att deras tillverkning fullkomligen skall kunna täfla med den utländska i godhet och vackert utseende} att, sådant oaktadt, inånga af dessa inrättningar nu icke kunna drifva* och stå utan arbetare, samt stora magasin finnas fulla af de skönaste kläden och tyger utan afsättning och utan efterfrågan. Orsaken till nyssnämnde förhållanden ansåg
Brot. 1851) A 1860. 7 Samt. 1 A/d. 32 Uäft. 1 2 Lag-Utskottets Betänkande N:o 62. känd är, i hvad hon i lösöre eger: har moder barn af äkta säng, tage dessa dubbelt mot oäkta barn: oäkta barn njute ock af läder och moder nödtorftig föda och upplostran till dess de sig sjelfva nära kunna. Dör endera af föräldrarna och lemnar ej gods efter sig, föde då den barnet, som efterlefver.» — och af Per Nilsson, med hvilken Riksdags-fullmägtige Josef Oscar Almqvist, Nils Olsson Irån Malmöhus län, Per Tjernlund och Paul Hedström sig förenat: »att oäkta barn måtte beviljas lika arfsrätt med äkta, efter deras kända föräldrar, i sammanhang hvarmed följde att syskon egde arfsrätt efter hvarandra, så väl äkta som oäkta.» Ofver samtlige dessa framställningar har Lag-Utskottets yttrande blifvit införd rädt. Det gifves frågor, som, en gång väckta, icke kunna falla, fastän undanskjutas, och som för hvarje gång, de förekomma, tillvinna sig allt större utrymme i den allmänna meningen. En sådan fråga är den om oäkta barns arfsrätt, — ofta under sednare tider hos oss väckt och lika ofta understödd af något eller några bland RiksStånden. Och betydelsefull för uppfattningen af det hos folket i detta hänseende lefvande rättsmedvetande är den omständighet, att frågan synes företrädesvis inom Bonde-Ståndet städse hafva varit med värma omfattad. Den väntar emellertid ännu sin lösning, — och att svårigheter dervid möta, har Utskottet icke förbisett. Den har lunnits svårlöst i alla tider och hos alla folk, i hvilkas lagstiftningar humanare åsigter härutinnan sökt göra sig gällande, och det torde icke linnas någon annan rättsfråga, som af olika länders lagstiftare blifvit så olika besvarad, som denna. Man synes liksom hafva tvekat att omfatta någon rationelt riktig princip eller att konseqvent genomföra en sådan. Deraf ett visst vacklande i denna del af lagstiftningen — och deraf den brist på konseqvens, som i vår lag derutinnan eger rum.
Utskottets den 21 sistledne Mars, under N:ris 5a, 53, 54 afgiFne, samt den 25 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde Utlåtanden s 1) Om FÖråndrad disposition af råntan å den så kallade Wermlands LandtvernsCassa. 2) Om anslag af Spannmål till aflöning för särskild Kyrkoherde i Strömstad. 3) Om anslag af allmänna medel till kostnadernes bestridande vid uppmuddring af Upsala Å. Ut supra. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan half till 10 om aftonen. In fidem Protocolli O, J. Lagerheim. Torsclagen den 3 April. Plenum klockan 5 eftermiddagen. Herr Grefven och Landt Marjkalken tillkännagaf, att åtskillige PleniProtocoll nu kommo att för Ridderskapet och Adeln justeras. Den 5 April, 55 Friherre Cederjirom, Jacob: Jag Får un derställa Ridderskapet oell Adeln, om ej den tid sorn Protocolls-justeringen vanligen upptager, må kunna bättre användas. Sedan alla de personer hvilka muntligen yttrat sig ägt tillfälle öfverse deras i Riddarhus-Canzliet sedermera uppsatta anföranden, och RiddarhusSecreteraren derefter ej finner något hafva blifvit af dem vid anföranderne tillagdt, som kan vara stridande emot hvad de verkligen yttrat, får jag för min del hemställa till Ridderskapet och Adeln, om icke vid Protocolls-justeringen hädanefter må kunna så tillgå, att endast sjelfva ärendet och beslutet jemte namnen på de talande, men icke någon discussion utur Protocollet uppläses; dock anser jag, att, då någon Ledamot gjort anmärkning emot Protocollet, som i mer eller mindre del tilläfventyrs är olika med. hvad talaren uppgifver sig hafva yttrat, RiddarhusSecreteraren bör vara ovilkorligen förbunden att sådant för Ståndet anmäla, samt hela Protocollet i berörde del uppläsa.
Då Remiss å en gjord Motion, enligt grundlagen, ej får nekas' och proposition derå således sker pro forma, eller blott i afseende på frågan till hvad Utskott den hörer, kan jag väl icke med mitt nej bidraga, att Herr Grefve Hamiltons Motion, det liera af våra mest minnesrika och solenna Högtidsdagar skulle på Söndagar förflyttas, icke kommer att till Ekono« miUtskottet remitteras; men ehuru jag, i hänseende till resultatet, ej fruktar, att ja Motionen i Utskottet, må hända unanimt, afstyrkes; anser jag mig, utan att vara skenheligt skyldig, att inför Protocollet högtidligen afslå denna materialistiska och irriligieusa Motion, samt beklagar, att den 356 Den 19 December e. m. kommit frän någon inom delta lins, särdeles från en så upplyst medlem af detsamma. Jag är dock glad, att endast 4 Medlemmar, och det blott till en del understött Motionen; viss, att de stunder skola för Motionairen inträffa, innan han lämnar det jordiska, då han återkommer från dessa åsigter, och unnar de otaliga _, hvilka fira dessa stora Högtidsdagar, och anse dem icke för näring åt utsväfningar, lätja och immoralitet, utan för lifvandet af deras religionskänsla och för deras hjertans framskridande förkofran i det goda —unnar dem, säger jag denna sköna vederqvickelse, och denna skyldiga gärd åt minnet af de vigtigaste ibland alla verldshändelse!’, de nemligen, hvilka på MariceBebådelsedag, LångFredagen och ChristiHimmelsfärdsdagj hafva för ig£ secler sedan sig tilldragit. Jag anhåller att detta yttrande må till Utskottet få remissen åtfölja. Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet. Föredrogs ånyo Högvördige PresteStåndets den 1 dennes aflåtne, och den 10 derpåföljde f. m. på bordet lagde, ProtocollsUtdrag, innehållande remiss till StatsUtskottet och Communication med de öfrige RiksStånden af Professoren och ContractsProsten S. P. Bexells, samt Kongl.