Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lagerbjelkes förslag till kontrapropos. i förev:de fråga alldeles icke vore med Grundlagens stadgande enligt, derefter likväl medgifvit att denna reservation må af Ii. o. Ad. antagas i st. f. det förslag till votenspropos:r som StatsUtskis majoritet framställt. För min del får jag förklara, att jag icke anser Gr. Lagerbjelkes proposir innefatta någon konseqvent tillämpning af den praxis som hos StatsUtsk. vid omröstnings-proposir blifvit följd. Vi hafva nemi. sett af flera proposir, om hvilka StatsUtsk. voterat, att ett Stånds mening blifvit totalt förkastad, och jag erinrar mig bestämdt detta förhållande 1 fråga om anslaget till en tjensteman i KammarRätten, nemi. vice AdvokatFiskalen. R. o. Ad. hade då beslutat, att hans lön skulle blifva 2,000 Rdr, PresteSt. att den skulle utgöra endast 1,700, och de öfriga 2:ne Stånden att ingen AdvokatPiskal skulle finnas, utan endast ett arfvode af 1,000 Rdr anslås. Nu upställde Utsk. votens-proposme i denna fråga så, att man skulle votera mellan 1.700 och 2,000 Rdr, och med afside på denna skillnad mellan 1.700 och 2,000 trakasserades så att R. o. Adis beslut blef af ingen verkan. Nu åter vill Gr. Lagerbjelke göra hvartdera af dessa 2 Stånd, som beviljat den ifrågav:de summan, röstegande, att jag så må säga, eller vill meddela den kraft åt deras beslut, att de öfriga Stånden skola blifva tvungna att äfven rösta om dessa Stånds sinsemellan olika beslut. För min del tror jag icke detta vara med Grundlagen öfverensstämmande.
Vidkommande slutligen Nils Hanssons förslag om den ändring i bevärings-stadgan, att Kongl. Majit skulle vid förefallande behof för Rikets försvar ega uppbåda 2:dra och 3:dje bevärings-klasserne, äfven innan den Usta utgått, så hafva Rikets Ständer, i anledning af sammansatta Lagoch Ekonomi-Utskottets Betänkande JV2 1, bland annat hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, det, med ändring af 11 § i nyssnämnde stadga, föreskrifvas måtte, att, »när Rikets försvar det påkallar, skola, »på Kongl. Majits derom gifna nådiga befallning, ovägerligen utgå, antingen alla »bevärings-klasserne, eller den eller de klasser, Kongl Majit pröfvar nödigt uppbåda, »vare sig från hela Riket, eller endast från vissa landsorter, utan afseende på, huru»vida, eller till huru stor del, beväringen inom Rikets öfriga landskap kallas till »vapen;» och finner Utskottet vid detta förhållande något vidare yttrande öfver Nils Hanssons omförmälda förslag icke vara erforderligt. Stockholm den 21 Juli 1857. Reservation anmäldes af Riksdagsmannen Anders Medin från Kronobergs län emot den del af betänkandet, hvarigenom ändringar i Kongl, Kungörelsen den 13 Februari 1849 blifvit afstyrkte. Bih. till B. St. Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande M 105. 1 N:o 105. Ank. till Exp.-Utsk. d. 17 Aug. 1857, kl. 11 f. m. Utlåtande, i anledning af Riks-ståndens skiljaktiga beslut öfver Betänkandet Jhl 87, beträffande Universitetens rätt alt med stadsstyrelsen deltaga i handläggningen af ekonomioch politi-mål.
Visserligen söka Landshöfdingarne bereda, att till Ledamöter i PröfningsComitéen de klokaste må blifva Volde, men det år både möjligt, oell må hånda troligt, att de få instruetioner af hemmavarande, att antingen såga nej, eller att bestämma en så liten afgift, att dermed föga eller intet kan uträttas. Det år af denna farhåga, som jag gjort anmärkning emot Utskottens förslag. Jag önskar , att all den lättnad Herr Tham uppgifvit, verkeligen må komma att förenas, och jag skall gerna medgifva, att jag har orätt, men erfarenheten har visat motsatsen. Före 1815 hade vi flere sådane sammanträden, hvarmed intet uträttades; somlige bjödo 1 skilling, andre mindre, eller intet. Sluteligen når det inrapporterades, att man ej kunde vinna ändamålet, vidtogs 1818 den åtgärd, att bestämma en bevillning af 3 skillingar för hvarje mantalsskrifven person. Hvad beträffar Flerr Hjertås anmärk • ning, att maximi-afgiftens bestämmande skulle hafva afseende på granna Lazaretts-byggnader i Lånen, så har jag vål väckt fråga om uppbyggande af ett nytt Lazarett i Jönköping, men endast derföre, att det nu varandes högst dåliga och otjenliga beskaffenhet skulle kunna värka afslag till all afgifts erläggande. I öfrigt, om ingen annan yrkar återremiss, afstår jag derifrån, men om någon annan begår den, instämmer jag deruli. 362 Den 9 September e, m. Herr Tham'. Hvad beträffar frågan, att de till PröfningsCommittéen ankommande deputerade skola er Kalla instruetioner, vill jag ej bestrida det, men tror, att dessa instruetioner ej emottagas af andra, ån Ledamöter af BondeStåndet. I Committéen finnas likväl Ledamöter af alla fyra Stånden, och jag har svårt, att föreställa mig det de andre Ståndens Ledamöter skulle låta leda sig af instruetioner emot deras egen rättskänsla. I afseende på Herr Hjertås anmärkningar, får jag nämna, att det icke är för granna byggnader, som maximibeloppet år föreslaget.
Utan wigtiga och trängande skäl mä ej längre ledighet än af twä högst tre weckors lid bcwiljas. §. 79. 762 Dm 3 Augusti. 79- Riksdag mä ej räcka längre än Tre mänadcr frän den dag, dä Konungen lätit om Stats-Werkets tilständ och behof Rikfens Ständer eller deras Stats-Utstott underrätta ; ffulle likwäl wid nämnde tids förlopp, ärenderne ej wara afgjorde, anmäler Riksens Ständer det hos Konungen och äffe, at Riksdagen mätte fortfara någon w:si tid af högsten mänad derefter ; börandes mindst Trenne Riks-Ständ hafwa sig om denna önffan förenat. Händer sig, at wid den sälunda förlängda tidens utgäng, malen ända icke blifwit afstutade, gange som i Regeringsformens 109 Z. stadgadt är. Riksdag mä äfwen stutas innan Tre mannder til ända gatt, enär samtlige Ständen sädant begära. §» 8o» Dä Riksdag l öfwerensstämmelse med nästföregäende Z. fulländad är, träde Landtmarskalken och Talemännen til Konungen, och anhälle, det Konungen wille läta aflysa Riksdagen och Ständerne pä Riks - Salen upkalla. Sedan, efter förrättad Gudstjenst, Ständerne sig ä Riks-Salen infunnit, och Landtmarffalken och Talemännen, hwar i sin ordning, inför Konungen nedlagt Ständens tacksamhet och wälvnffningar, upläses Riksdags-Bestutet. Deruppä förklare Konungen Sjelf, eller genom StatsMinistern för Utrikes Ärenderne, Desi bifall Lil Riksdagens slutande, och hemförlofwe Ständerne. §. 8i. Den 8 Augusti. 763 §. 8l. Innan Riksens Ständer ätffiljas, gore de medelst Deputationer sine afskeds - upwaktningar hos Konungen och det Kongl. Huset, samt tage likaledes genom deputerade. afffeh frän hwarandra.
Denna brist på rättvisa, som oundvikligen vidlåder systemet, hvars grundtanke är att vissa näringar skola gynnas och upprätthållas på andras bekostnad — ty någonstädes måste dock understödet slutligen tagas — är så uppenbar, att den icke ens af systemets anhängare brukar förnekas, men man söker likväl försvara sig derigenom, att man låter en ny moralisk personlighet framträda, i hvars namn man fordrar dessa uppoffringar, och för hvars skull de enskildtas anspråk påstås böra vika — nemligen samhället. Samhällets väl, det allmänna bästa, landets fördel o. s. v., säger man, måste ställas framför de enskildta intressena, och denna, den högsta grundsatsen i lagstiftningen fordrar att det ifrågavarande understödet eller »skyddet» lemnäs åt vissa näringar, utan afseende på att detta kan medföra olägenheter och uppoffringar för andra. Jag hoppas att mina värda motståndare icke skola förebrå mig att hafva vanställt deras mening, utan skola erkänna att jag sökt så klart som möjligt i korthet återgifva hufvudskälet, hvarpå man grundar sitt försvar för protektionssystemet. Men jag vågar påstå att detta hufvudskål likväl endast är en sofism, en villfarelse, som beror på sammanblandningen af två olika begrepp, hvilka noga måste åtskiljas. Det går icke an att med hvarandra förvexla begreppet om samhälle såsom en politisk och moralisk enhet, Ilvars ändamål är 376 DeD 21 April f. m. alt upprätthålla säkerhet och rättstillstamed begreppet om ilen sammanlagda summan af alla de enskildta samhällsmedlemmarnas egendom och fria verksamhet inom gränserna för laglig rätt och ordning. I den förra egenskapen har samhället utan tvifvel befogenhet, att till sitt bestånd och för sina syftemål fordra mer eller mindre stora offer af sina medlemmar — dock alltid med iakttagande af rättvisa, — men i sednare hänseende utgör samhällets bestämmelse visserligen icke, att utdela förmåner till några på andras bekostnad, utan tvärtom, att skydda allas rätt'och frihet att få råda öfver sig sjelf och sitt arbetes frukter.
Dibliotbekets fätaliga Vjenstemannapersonal, oell den ii,8kränkta utsigten till framtida befordran, 80m vore för den8amma öppna, mätte Vädigst tillägga bemälde tvänne Vjenstemän en löne8killnad8-sr8ättningen af 8ex!>undrade Dilisdaler. Da Kongl. ?,laj:t, 80m vid pröfning bärak, under dan 17 Naj 1839, funnit godt, att ät förrbemälde Vmanuenser af Kxtra utgikts-medlen Kädigst ansia ett oafkortadt gratibeationsbelopp af 600 D:dr, bvarak 200 D:dr borde utbetala till Kor8te Vmanueusen ^4. /. ^/-r>r'd^o/r oell 400 ll:dr till slidre Vmaunensen 7i /i. tillika förklarat, att frägan om Iiögre löner för Vma nuenserne vid Kongl. Dibliotbeket borde komma under öfvervägande, i sam maubang med öfrige ämnen för Kongl. IVIapts näst blifvande lXädiga proposition till Dikets 8tänder om 8tats-Verkets tillständ oeb bebof; sä tillstvrkte Köredraganden nu, uppå de i torenämnda bandlingar utvecklade skäl, att Kongt. Napt täektes bos Dikets 8tänder i ljäder föreslä, att a Kongl. Liblio tbekets 8tat mä uppföras, såsom lön fyllnad i pennigar för Körste ^inauuensen D:dr 200. veb kör Vndre Vmanuensen 400. med b vil f et sistberörda belopp Kongl. lVlaj:ts Oau/lis 8tat L 41 ldia bukvudtiteln i sädant kall komme att lorböpis. Detta underdäniga tillstyrkande, bvaruti 8tats-DLdet instämde, blek ak Kongl. lVIapt i ljäder gilladt.
Tåg har äran föreslå följande förändring i nu gällande Förordningar om stämpelpappers-afgiften och annan bevillning. l:o att den afgift, som för närvarande under form af dubbel-stämpladt papper, belastar hvarjehanda vid domstol företedda eller derifrån utgående handlingar, må upphöra, utom hvad angår köpeoch bytessamt faste-bref äfvensom bouppteckningar; Motioner i Borgare-Ståndet 1862. j\'s‘ 156. 2:o att, afgiften för dessa må uppbäras, icke under form af stämpelpapper, utan i reda penningar och af vederbörande uppbördsman, att af honom redovisas liksom andra uppbördsmedel; — i sammanhang hvarmed bör bestämmas, att värdet af fastebrefs-kartan i förskott uppbäres tillsammans med afgiften för fångesbrefvet, samt •l:o att, såsom kontroll stadgas, att domaren icke må till inprotokartering eller' annan legal åtgärd emottaga köpeoch bytes-brefven och bouppteckningarne, med mindre de äro försedde med uppbördsmannens bevis om erlagd afgift; och att han skall hvar tredje månad i stad och efter hvarje ting å landet, till Konungens Befallningshafvande insända förteckning å de afgiftsskyldiga handlingarne, med uppgift å afgiftsvärdet. Motiverna för detta förslag äro: att med det dubbelstämplade papperet skulle försvinna alla de tillfällen till underslef, hvartill detsamma gifvit och kan gifva anledning; att domaren skulle befrias från ett, för hans egentliga embete alldeles främmande, i hög grad odiöst uppbördsmannabestyr, man att den sannskyldige uppbördsmannens besvär ökades i större mån, än att det med en ringa penning kan ersättas; samt att om vinst för Statsverket skulle uppstå genom besparing af kostnaderna för tillverkning och transport af det dubbelstämplade papperet samt för provision m. m., och hvilken vinst torde icke obetydligt öfverstiga behållnavärdet af det stämpelpapper, hvarmed de, efter förslaget, från afgift befriade handlingarne, enligt nu gällande stadganden, skulle förses.
Sedan denna motion, jemte samtlige de dels till Statsoch BancoUlskotten, dels lill Banco-Utskottet allena remitterade motioner, angående användandet af Bankens ränte-vinst blifvit för behandling i ett sammanhang af Stalsoch Banco-TJlskolten gemensamt till Högloft. Ståts-Utskottet öfverleinnad; men Stals-Utskottet vid slutet af sisth år samma motion, såsom icke tillhörande dess befattning, till Banco-Utskottet återställt, har Utskotlet, som ansett sig endast tillhöra att meddela Utlåtande öfver frågan, huruvida någre medel kunna och höra till det af motionären föreslagne ändamål af Bankens blifvande ränte-vinst disponeras, motionen i nämnde hänseende tili pröfning företagit. Enär icke allenast den af Rikets sednast församlade Ständer, genom bifall till Banco-Utskottets hemställanden uti Bet. N:o 6 (pag. 29 och 32) samt Utlåtande N:o 16 (pag. 27 och 30) såsom säkraste stödet för förtroendet till Bankens kraft och förmåga att kunna upprätthålla myntvärdets stadga, antagna grundsats, hvilken Utskottet uti Utlåtande N:o 109, pag. 13, redan förklarat sig icke kunna frånträda, jemväl blifvit af Rikets nu församlade Ständer godkänd, att nemligen endast Bankens, enligt upprättadt Bokslut, salderade vinst irna af Rikets Ständer disponeras, men att Rikets Ständer icke höra ingå uti sådane dispositioner, som afse antid per ad beräkning af kommande årens intrader, utan jemväl enligt Förstärkta Baneo-Utskottets Mein. N:o 135, Rikets Ständer ansett af den nu, enligt 1839 års Bokslut, influtne Banco-vinsten, En Million böra till Bankens förstärkande reserveras, kan Utskottet icke ens för det nu ifrågavarande ändamålet tillstyrka rubbandet af omförmälda för realisationens bestånd vigtiga grundsats genom disposition å framdeles inflytande Bancovinst, utan får af sådan anledning för dess del afstyrka bifall lill ifrågavarande motion.
De bevis Herr Peresswetoff Morath anfört uti sin motion, arser jag icke vara så påtagliga och så bevisande Riksgagneligheten af uppfinningen, att någon belöning derföre bör tilldelas Herr Juringius; och dessutom tror jag, att förhastade belöningar icke böra lemnäs. Flere års erfarenhet fordras, innan försökens ofelbarhet kan bestämmas; och om belöningar för mycket utdelas, torde slutligen hvarje person, som uppfunnit den minsta sak, söka sådane, och Staten alltså slutligen komma att belastas öfver förmågan. Att menniskotyngden verkar mycket på mechaniska inrättningar, känner hvar och en; och jag tror näppligen denna trampinrättning vara något nytt påfund, ty jag vill påminna mig, att så väl i England, som i Holland, dylika förut funnits. Min Öfvertygelse är således, att icke någon belöning derför bör lemnäs Herr Assessor Juringius. Jag anhåller vördsamt, att detta anförande må åtfölja den väckta motion till vederbörligt Utskott. Härefter blef Herr Pereswetoff Moraths ifrågavarande Motion, jemte Herr af Grubbens nu uppläste anförande, remitterad till StatsUtskottet. Den 59 December f. ra. 53 Ånyo föredrogs Herr Grönhagens, Gustaf, den 12 dennes e. m. på bordet lagde Memorial angående ersättning för dess indragne Pagelön, Hans Exceilence Herr Grefve De la Gardiej Jacob: I anledning af Herr Grönhagens Memorial får jag blott tillägga, att samma casus inträffar med flere personer än Herr Grönhagen, hvilka således torde få tillgodonjuta samma förmån som han begär, i fall Rikets Ständer skulle finna för godt att sådant bifalla. Hvarefter Ridderskapet och Adeln på Hans Exceilence Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition, beslöt att remittera Herr Grönhagens ofvanberörde Memorial, jemte Hans Exceilence Herr Grefve De la Gardies i anledning deraf afgifne yttrande, till StatsUtskottet.
Med afslag å Utskottets tillstyrkande beviljade Ståndet, i öfverensstämmelse med motionärens sednast framställda förslag, staden Kristianstad ett låneunderstöd af 20,000 R:dr B:ko, att från Riksgälds-kontoret utbetalas, på de för dylika lån vanliga vilkor. N:o 157, med förslag till allmänna iakttagelser och föreskrifter för erhållandet och utbekommandet af stats-bidrag till hamnoch kanal-byggnader, samt väg-förbättringar och vatten-aftappningar; bifölls. N:o 158, angående ifrågastälida extra stats-anslag till föremål, tillhörande Civildepartementets handläggning. Hvad Utskottet i särskilda punkter af förevarande Utlåtande hemställt och föreslagit, blef till alla delar af Ståndet bifallet. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet en af Biskop Annerstedt denna dag väckt motion, angående beviljande af pension till nyligen aflidne Professoren J. G. Sandbergs efterlemnade enka och oförsörjda döttrar. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets följande Utlåtanden: N:o 159, angående extra anslag till föremål, tillhörande Finans-departementets handläggning; bifölls. N:o 160, angående extra anslag till föremål, tillhörande Ecklesiastik-departementets handläggning. Bih. till fl. St. l:sta punkten lades lill handlingarne. Med bifall till anvisande af den summa, som Utskottet, i enlighet med Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, i 7:de punkten tillstyrkt för lifgifvande af äldre historiska handlingar. återremitterade Ståndet nämnde punkt, i hvad den rörer det anslag utöfver berörde summa, som blifvit i Professor Carlsons motion för likartadt ändamål föreslaget.- 14, 16 och 21 punkterna återremitterades. 23 punkten ansågs ej erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarne, såsom innefattande frågor, öfver hvilka Ståndet, vid pröfning dels af 30 och 31 punkterna i Utskottets Utlåtande N:o 158, dels af 14 punkten i förevarande Utlåtande, redan fattat beslut.
Emellertid får husägaren förlora sin byra, af hämd och illvillja mången gång se sina lägenheter på allt sätt missfaras; han måste ansvara för sotning, renhållning m. m.: och lill råga på allt obehag, skada och förlust mäste lian äfven bestå dryg karta å hyreskontraktet. Att häri befinnes ett missförhållande lärer icke kunna bestridas; och jag får alltså föreslå, att karteriug af hyreskontrakter på sätt den nu utgår, fallande nästan hell och hållet den mindre bemedlade husägaren lill last, helt och hållet måtte få upphöra. Skulle någon ersättning derför anses böra uttaxeras af stadsfastigheter, vore både lämpligare och rättvisare att den utginge genom direkt bevilln. efter husvärdet; men då äfven städerne synes kunna göra anspråk alt något få vara afsedde vid den skattejemkning som tid efter annan blifvit medgifven, torde afgiften enkelt kunna få upphöra och ur blifvande charlte-sigillatae-förordn. uteslutas. Om remiss till vederbör. Etsk. anhålles. Remitterades till Bevilln.Utsk. 2. Om Westergöthland eller vestra provinserna af riket någonsin varit af minskad vigt emot hvad de fordom enligt historien varit, så hafva de dock nu mera efter förlusten af Finland, Pomern och öfrige provinser bortom hafvet samt föreningen med Norrige fullt återtagit sin förra betydenhet. Westergöthland kan nemi. nu ej allenast anses som de förenade rikenas centrum, men äfven derifrån är närmaste beröringen sjöledes med öfriga verlden, särdeles den merkantila. Westergöthland är dessutom ett af rikets bördigaste landskap; bästa handelsläget likasom bästa han - 460 Den 23 December e. m. delsstaden finnes äfven der. (hiskligt För det närvar, men nödvändigt för framtiden torde det blifva att uppmärksamheten riktas deråt. Af icke ringa vigt vid sådane förhållanden synes det kunna blifva, om II. M. K. och den K. familjen emellanåt i Westergöthland kunde vistas; men der som annorstädes i riket utom grannskapet af hufvudstadeu saknas för det närvar, deri ill någon afsedd och lämplig bostad.
2\ mil från Byelfs segelled till närheten af Charlottenberg omkr. § mil från Norska gränsen, i ungefär samma rigtning, som den nu ifrågasatta jernvägen, hvilken ock kunde med hufvudbanan eller en bibana beröras, och man sålunda på ett tillfredsställande sätt vinna det med jernvägens dragande till Arvika afsedda ändamål. Jemväl kunde måhända fördelarne af en annan rigtning komma att visa sig så öfvervägande, att man derföre måste uppoffra detta ganska vigtiga ändamål. Härförutan anser jag, att, äfven om rigtningen öfver Arvika vore fastställd, fördelen af det för påbörjande af arbetena mellan Arvika och Norska riksgränsen ifrågaställda anslag af 600.000 rdr eller en million, är ganska tvifvelaktig. Vi hafva redan haft den bedröfliga erfarenheten af huru arbetena mellan Fahlköping och Jönköping kommo att uppehållas; samt att för nämnde handels fullbordande kanske 7 år komma att åtgå. Resultatet af detta anslag kan under tiden till nästa statsreglerings-period icke blifva annat, än några jordbankar och bergsprängningar, hvilka det beror på nästkommande Ständer att göra till en jernväg 312 Don 5 December. eller ej, och icke vinnes dermed mycken tid för nordvestra banans slutliga fullbordan, hvilken enligt min uppfattning bör vara hufvudmålet för alla anslag till denna bana. Om också denna bandel emellan Norska gränsen och Arvika nu finge så stort anslag, att den dermed kunde färdigbyggas, skulle man likafullt kunna frakta passagerare från vestra stambanan och varor från Wenern billigare och hastigare öfver Götheborg till de flesta punkter i Norige, än om man förde dem uppför By-elfvens labyrinther och öfver dess grund, samt sedan på jernväg från Arvika öfver Kongsvinger. Något egentligt större praktiskt resultat af denna bana är följaktligen ej för det närvarande att motse. Att det deremot måste vara af största vigt för Norrmännen att vi å vår sida definitift bestämma utgångspunkten från Norska gränsen, är obestridligt; och är fördenskull min mening, att R. St:r böra till K.
Utom Arbetsoch Korrektions-Inrättningarne i Stockholms Stad, samt i Upsala, Östergöthlands, Södermanlands, Calmar, Vermelands och yestermanlands-Län, finnas veterligen särskilde loa Betänkande om Fattigvården t Riket, Arbets-Inrätlningar för fånigt folk i Städerna Stockholm, Linköping, Nyköping, Calmar, Örebro, Gefle, Sundsvall, Malmö, Carlskrona, Götheborg och Uddevalla , stiftade sedan början af 1770-talet tid efter annan, dels i och dels utan förening med Fattigvården, somlige ge-r mensarnnia för Barn och äldre Personer, men »lia med syftemål att med tjenligt arbete förse, dem, sorn deraf äro i behof, än uti arbetshusen än åter i deras egna hemvist, det sednare dock på ett eller annat ställe icke annorlunda än emot pant eller borgen för hvad de till förarbetande få oin händer, I åtskillige Församlingar, särdeles på landet, uppköpes Ull, Lin, Hampa och hvarjehanda andra Rå-ämnen, hvilka åt arbetsföre personer, som sakna arbete, utlemnas till förädling samt sedermera inlösas och försäljas; och i andra Församlingar fördelas sådane personer till arbete bos Församlingens Ledamöter emot födan och jemväl särskildt betalning i man af arbets-förmågan; äfvensom en eller annan Församling öfverenskommit, att hvarje heminans-egare eller brukare skall ansvara , det de på egorne boende arbetsföre personer derstädes hafva arbetsplanjenst, samt Rothållare på lika sätt för sine Soldater, Till förekommande så yäl af fattiges, tig-, gares och lättingars kringstrykande, sorn af Fattigvårds-Jnrättningarnes belastande med inflyttande medellöse personer, hafva många Församlingar vidtagit riter och mindre allvarsamma åtgärder.