Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 27$. jas stämpladt Papper, såsom vid andr» Rättegångar stadgadt är* Protocoll, inneliggande, äfvensom dylika Handlingar ; Protocoll vid Grdfve-, Hytteoch HaramarsmedsStämmor, der Bergmästare, Geschworner eller Bergsfogde fora ordet, så vida Bergmästaren icke för tillfallet gifver EmbetsUtslag, eller Protocollet sedermera vid Domstol företes; Qvittencer för omyndiga barns medel; Ransakningar; Redogörelse för disponerade medel; Registratur, inneliggande m. ra.; Resepass till och ifrån Riksdagar, så val som till resor i Embets-ärenden; Resolutioner, Communicationsoch inhibitions-; Rotering och Rustningsskyldigheters utgörande, frågor derom; Räntor, Kronans, Ransakningar, Observationer och Förklaringar, sorn angå dessa och UppbÖrdsmäns i samma mål anförda besvär; SalpetersjuderiVerket, allt hvad som rörer detsamma enskildt eller i allmänhet, jemte Handlingar, s,om angå dervid anställda Tjenstemäns och Manskaps förrättningar vid Sjuderier, ehvad de innefatta redogörelse, handräcknings sökande hos Domare oclr Executorer, eller annan åtgärd, elier åtal af fel och försummelser; Skallgång, frågor derom; Skogs-afvittringsmål; Socken-' Fxp. Utsk. Förslag till und• Skrijv.
Horg ar _ P resteoch Bonde-Stånden hafva godkänt Utskottets af sammansatte, i Utlåtandet N:o 3o afgifne förslag, rörande dessa artiklar, eller såsom arhvaremot dels Ridderskapet och Adeln förklarat, att debetade, ej specisammaj såsom hörande till slöjdevaror och med dem draficerade ämnen. gancje j|ka lu]j} böra utur den egentliga Taxan uteslutas ten™ejspecifice00,1 endast i noten upptagas med hänvisning till slöjdevaraje, ror ej specificerade, dels Borgare-Ståndet beslutat, att de nämnde artiklarna vål böra specifikt i Taxan upptagas, men att införselstullen derå bör bestämmas till 25 R:dr på hvarje 100 Rairs varuvärde. Ridderskapets och Adelns omförmälde beslut kommer på ofvan anförde skäl att förfalla, men hvad åter angår Borgare-Ståndets åtgärd att å dessa artiklar bestämma en lägre tull ån den, de öfrige Stånden antagit, måste, så vida detta beslut vidblifves, omröstning deröfver ske sålunda: 18 1:0. Kortfar Den, som godkänner Utskottets förslag, att Kor af sammansattej gar> af sammansatte, eller såsom arbetade, ej specificeeller såsom arrade ämnen, böra åsåttas 35 R:dr 16 sk. införselstull å letade, ej specihvarje 100 R:drs varuvärde, voterar Ja; den det ej vill, ficerade ämnen. yoterar Nej. vinner Nej, bifalles Borgare-Ståndets beslut, att denna artikel icke bör åsåttas högre införselstull ån s5 R:dr på i00 R:drs värde. Bevillnings-Ulskotlets Memorialj N\o 41. 91 Korgmakare-ar beten, ej specificerade.
Ständers vidare pröfning, ‘Transumt af Protocollet, hållet i Riksens Hög* lofl. Ständers Bevillningsutskott den t b Maji 1823. SD. — Emot förenämnde beslut reserverad» *ig Hr DomProsten Lanter, under anförande : ’’Jag har deltagit i beslutet att lemna Höglofl. StatsUtskot'tet del af Höglofl. Bevillningsutskottets åsigter, uti frågan om Böter för försummad uppgift till Mantals skrifningar, men jag har likväl icke kun. nät dela lika åsigter med pluraliteten af sistnämnde Utskott, angående förändring af det Moment uti nu gällande BevillningsSudga, der dessa Bö« ter föreskrifvas (Art. V, §. 1, Mom. 5), Orden der äro dessa : underlåter någon , utan anmäldt laga förfall , att personligen eller skriftligen i.ns ställa sig saint alla nödiga uppgifter meddela, bä. te till tväskiftes emellan Åklagaren och Socknens fattige, Tvä Riksdaler och vare samma bot för den, Som underlåter att anmäla de pa egorna inhyses boende personer , skulle de un fran af giftm befrias. — Hisvid h»r uti Höglofl, BtmSlauig*» 3 7$ Bevillning! Utskottets, Betänkande^. Utskottets första afdelning den förändring bl i f-t vit föreslagen: att orden: vid upprop skulle in saltas mellan orden ''inställa1* samt 'alla nödiga Uppgifter meddelas, 5” trien samma Eföglöfl. Utskotts plenum ansåg ieke detta vara nog eller -tillräckligt, utan yrkade att böter i detta fall ej borde ega rum för andra än dem , sota utan laga föri fall uteblifva från Maotalsskrifningens kungjorda början.
Det är icke lämpligt att nu inför R, o, Ad. göra någon fullständigare framställning ronde räkenskapssättet, men jag vågar dock påstå att man lätt bör finna, att om räntorna i st. f. alt nu ingå pä en mängd särskilda ställen, kunde af de vanliga uppbördsmännen uppbäras, och uti en redo görelse för hvarje uppbörds-distrikt redovisas, så måste en betydlig förenkling i räkenskaperna ensamt deraf uppkomma. Gr. Sparre, Frik: Jag kan icke lemna oanmärkt ett yttrande som af en talare blifvit afgifvet, innefattande att R. St. derigenom, att de vid 1830 års riksdag hafva afstålt från uppsägningsrätten emot kronans behållne räntegifvare, skola begått en orättvisa på öfrige medborgares bekostnad till förmån för vissa medborgare. Jag tror det icke. Jag åberopar i det afseende! hvad jag yttrade i går om de förändrade förhållanden sorn i fråga om skatteväsendet inträdt. Hvad således uppsägningsrälten beträffar, så förhöll det sig dermed i fordna tider så, alt man icke var så noga om tid och resor, alt konsumenten vanligen ur producentens egna händer emottog varan. Det var följaktligen helt naturligt, att räutegifvarne till räntetagarne utförde sina persedlar, Numera sedan industri och befolkning tilltagit i en betydlig män, nu då hemmansägaren måste vara ängsligt rädd om hvarje timma af hvad för honom är dyrbarast, hans tid, nu blir det hardt och orimligt att ålägga honom åt särskilda håll utföra de persedlar, hvaraf hans ränta består. Föreställom oss t. ex., mine Hrr! det fall (och jag känner specielt att sådana inträffa) föreställom oss att af ett indeldt hemman skall utgå en ränta, bestående af 6 kpr spannmål, 1 stock, 1 LS" smör och ett lass ved. Om nu räntegifvaren åligger alt transportera spannmålen åt ett håll, stocken ål ett annat, smöret åt ett tredje samt veden åt ett fjerde, så kan detta förorsaka honom några och 20 mils resor, Stadganden sora medgifva sådant böra ej få bestå.
Uti Jojakims rikes begynnelse, Josia sons, Juda Konungs, skedde detta ordet af Herranom till Jeremia, och sade: Detta säger Herren till mig: Gör dig ett ok, och häng det på din hals; Och sänd det till Konungen i Edom, till Konungen i Moab, till Konungen öfver Ammons barn, till Konungen i Tyro, och till Konungen i Zidon, med de sändningabåd, som till Zedekia, Juda Konung, till Jerusalem komne äro; Och befall dem, att de säga sina herrar: Detta säger Herren Zebaoth, Israels Gud: Så skolen I säga edra herrar: Jag hafvet gjort jordena, och menniskona, och djuren, som på jordene äro, genom mina stora kraft och uträcktom arm, och gifver henne hvem jag vill. Men nu hafver jag gifvit all denna landen uti mins tjenares hand, NebucadNezars, Konungens i Babel, och hafver desslikes gifvit honom de vilddjur på markene, att de honom tjena skola. Och all folk skola tjena honom, hans sone, och hans sonasone, tilldess hans lands tid ock kommer; då mång folk och stora Konungar skola låta tjena sig af honom. Men hvilket folk och rike icke vill tjena Konungenom af Babel, NebucadNezar, och hvilken som icke gifver sin hals under Konungens ok af Babel, det folket skall jag hemsöka med svärd, hunger och pestilentie, säger Herren, tilldess jag förgör dem genom hans hand. Derföre hörer intet edra Propheter, spåmän, drömtydare, dagsväljare och trollkarlar, som säga eder: I varden intet tjenande Konungenom af Babel. Förty de spå eder lögn, på det de skola draga eder långt bort utur edart land, och jag då utdrifver eder, och I förgåns. Ty hvilket folk, som böjer sin hals under Konungens ok i Babel, och tjenar honom, dem skall jag låta blifva uti sitt land, att de måga der bygga och bo, säger Herren.
I denna vigtiga tidpunkt synes det således en betydlig tidspillan, att uppehålla Ridderskapet och Adeln onödigtvis, då af de nu framställde inkast, jag ej funnit ett enda som ej förut blifvit skrilvet. tryckt och vederlagdt. Men dä den värde Talaren, liksom under en recension framdragit stropher ur en afhandling af mig för mångå år tillbaka utgifven, så får jag påmin-i na om sakens rätta förhållande, utan att jag påstår mig hvarken då eller nu haft eller äga så fullkomligt vitsord, som man kunde önska i en så invecklad sak af betydlig vigt, der mera fosterlandskänsla, än någon annan driffjäder, bragt mig att använda min moda Då, lifvad utaf åtankan af ett ämne, sorni århundraden varit föremål för Sveriges Lagstiftning, Regenter och upplyetaste Män, och ingalunda som man behagat kalla det, mia plan, jag började med allvar utreda ämnet, gjorde jsg de undersökningar och upptäckter, hvarefter jag 1806 utgaf den Afhandling, der de citerade ställen finnas, men jag hemställer, hvilken bok man vill framtaga, hvarutur ej stropher kunna dragas, som kunna vändas till rakt motsätta mål och meningar, emot hvad de varit 76 Dm 16 Junii f. m. ämnade Vi veta att deli ädlaste och äldsta bok vi äga i årtusenden haft detta öde. Då jag före 1806 af vetgirighet sökte upplysningar i ett ämne af sådan omfattning, och af trycket utgaf mina tankar, skedde sådant, utan att vilja sätta mig i bredd med en Thunb erg, cn polheim och flere lärde samt erfärne mäta.' J3g har aldrig skrutit af mina kunskaper, såsom afgörande; också i denna afhandling har jag gifvit min okunnighet tillkänna uti ett så okändt ämne. Visserligen synes den på flere ställen, men just de citerade meningarna visa , att jag varit oväldig, framställt saken från begge sidor, så att det rätta skulle finnas. Sådant oagtadt synas skä-« len för utförandet hafva varit de öfvervägande; då jig derefter påkallades af Regeringen, att fortsätta undersökningen, och det å he a linien.
Danviks hospital att, till ledning vid statsrevisionerna, jemte räkenskaperna, afgifva berättelse om hospitalets förvaltning; i anledning hvaraf Revisoreme ock fått emottaga en sådan för åren 1848 och 1849. Då denna, nu första gången — 199 — aflemnade, berättelse jemväl innefattar en utförlig relation om hospitalets stiftelse och området för dess verksamhet m. m., hafva Revisoreme trott det icke sakna intresse, att det hufvudsakliga innehållet deraf omförmäles. Ifrågavarande barmhertighetsinrättning består af 2:ne hufvudafdelningar, nemligen: det egentliga hospitalet, der orkeslösa fattiga och kroppsligt sjuka samt mindre vetande personer vårdas och försörjas, samt dårhuset, hvarest vansinniga till förvar och kurativ behandling emottaga^. Hospitalet är stiftadt af Konung Gustaf I., och fick år 1531 sig tillagd all den ränta, som förut ingått till S:t Clara kloster, S:t Görans hospital, m. fl. fromma inrättningar; hvarjemte nämnde regent af sina arfvegods till hospitalet donerade de i granskapet af Danviken belägna hemmanen Hammarby, Sikla, Järla, Skurö och Dufvenäs. Utom dessa inkomster, blefvo sedermera af Konung Gustaf den II. Adolf åtskilliga hemmansräntor och förmåner hospitalet tillslagna. Dårhuset är åter en i sednare tider tillkommen, med hospitalet förenad, sjukvårdsanstalt för dårar och vansinniga. Till en början intogos och sköttes dessa olyckliga i hospitalets sjukstuga; men då behofvet snart kräfde en mera utvidgad och lämplig dårhusvård, samt af Konung Gustaf III. för ändamålet anslogs en summa af 5,000 R:dr, äfvensom enskilda bidrag erhöllos, inköptes år 1785 det invid Danviken belägna s. k. saltbruket, hvilket till dårhus inreddes och dertill ännu begagnas.
Frölichs förslag, gerna instämmer deruti, emedan jag finner, att Hr Gr:n afsett samma mål som Utsk. och att hans framställning endast är något mera förtydligande; men då hans förslag synes vara något långt och för en längre stund sedan framställdes, får jag anhålla, att det måtte långsamt och nied hög röst blifva ur prot. uppläst, på det man måtte finna skillnaden emellan Hr Gr:s och Utsk:s tillstyrkanden. Den s3 Juli f. m. a7 Gr. Frölichs förslag upplästes derefter, så lydande: att R. St. förklara och stadga härmedelst, det allmänna skatter och onera, deri inbegripna de räntor, hvilka i jordeböckerna till visst belopp i penningar äro utförda, icke kunna i deras förra silfvervärde beräknas och en skatteförhöjning sålunda åstadkommas, utan skola, fr. o. m. den dag, silfverutvexlingen tagit sin början, utgå efter enahanda grunder, •sorn i myntbestämningslagen af dI Mars i83o finnes faststäldt, så att vid deras utgörande med penningar den betalande äger, efter eget godtfinnande, att dem erlägga antingen uti bancosedlar eller uti silfvermynt, beräknadt efter 2 r:dr 32 sk, b:co ejler 4 r:dr riksg:s för hvarje silfverspecie, enligt den, med afseende å slagskattens beräkning i myntet, af K, Moch R. St. förändrade 1664 års myntfot. Att i öfrigt R.
Denna orättvisa har jag velat förekomma och yrkat, att om 2 lika goda hemman icke blifvit försålda på samma tid, och följakteligen, köpeskillingen varit olika, de ändock måtte efter deras jemförliga värde och alltså lika upskattas. Det är icke nog att denna jemförelse sker i Pröfnings-komiléen och att rättelse der vidtages emellan det ena häradet och det andra, det behöfves ali denna rättelse iakttages inom hvarje socken samt emellan den ena och andra församlingen. Jag har sett exempel på, hurusom 2:ne lika stora qvarnar hafva blifvit taxerade, den ena, om jag rätt minnes, till 15,000 och den andra till 5,000 r:dr, derföre att en viss person var ovän med den ena och vän med den andra qvarnegaren. Sådana omständigheter måste man förutsätta såsom möjliga, och alltså göra författningarna sådane, att vederbör, må kunna förekomma den väld som vid taxeringen kan upkomma. 458 Den 14 Maj f. m. Gr. Lagerbjelke: Den siste värde talaren har såvidt jag förstår ganska väl bevisat att Bevilln.Utsk. gjort rätt, då det borttagit slutmeningen uti del föreslagna 2:dra mom. af 50:de §. Om det nemi. hände, så som han förutsatt, att 2 lika goda hemman såldes på samma tider, hemmanet A. för 10,000, och hemmanet B. för 7,000 r:dr, sä, då hemmanet A. skulle beskattas, säger någon utaf ledamöterna i Taxerings-komiléeu, detta hemman skall upskaltas efter jemförligt värde, och som hemmanet B. är såldt för 7000 r:dr så skall hemmanet A. upskaltas till samma summa, och när man så kommer till beskattningen af hemmanet B. säger en annan ledamot af komiléen, detta hemman skall upskattas efter jemförligt värde, och som hemmanet A. är såldt för 10,000 r:dr, så skall hemmanet B. till en så lydande summa upskattas.
Solen har gått ned, och granarne stå mörka mot den ljusa himlen, den är liksom blank, hvitaktigt metallisk, och det fins icke ett enda moln. För hvartenda andetag fylles bröstet med någonting ljumt, balsamiskt, friskt, som gör hvarje andhemtning till en omätlig njutning. Skönare kunde det icke vara i paradiset. Vore det skönare skulle man dö af det. Grönskan är mjuk, fuktig. Nu kommer daggen. I dag är det den förste September. Jag älskar denna månad. Den har sett mig så lycklig. Men jag måste återvända till den 23 Aug., till mitt referat. Jag pratade med Ellen om allt hvad jag kunde hitta på, för att få så väl reda som möjligt på alla literära personer, som hon känner. Magdalena Thoresen är hon god vän med och skulle resa till Köpenhamn för att besöka henne. Hon har stora, mjuka, varma, spanska ögon. Jag tycker att jag ser hennes ögon. Hon är hjertegod och blid. Björnson och hon ha haft en skandal med hvarandra. Hans hustru blef svagsint af det. När det blef för galet drogo de sig ifrån hvarandra. Magdalena Thoresens styfdotter är gift med Ibsen. Jag tror att hon också har egna barn. Hon blef nog ungt enka. Och skandalen var nog under hennes enketid. Ellen menade att det måtte vara ett helvete att vara gift med Björnson. – Hvarför det?. – Jo, han är så häftig, uppflammande och ombytlig. När han älskar så går han helt upp i det. ”Och måtro det är icke lätt att motstå honom, i synnerhet om man älskar tillbaka. – Jag tänkte på de mjuka, själfulla spanska ögonen. De hade älskat. Hur var det att glömma? Jag kunde ha lust att bli bekant med Magdalena Thoresen.395 Fru Agrell var en blaserad baldam vid 18 års ålder. Då gifte hon sig. Redan innan hon var vuxen hade hon börjat sin karrière som baldrottning. Hon hade i följe af ett eller flera missfall tvingats att hålla sig i stillhet ett par års tid. Det var först då hon började läsa samt syssla med sociala spörsmål. Men först långt senare var det hon började skrifva. Ellen tror att hon faktiskt är skild vid mannen. Icke heller tror hon att fru Edgren lefver i äktenskap med sin.
Att låta den förut tryckas och öfverlemna till Revisorerne att derom besluta, vöre således att afvika från föreskrifterne , hvilka innehålla , att RevisionsBerättelserne icke f| göras allmänna, förr än de blifvit af Riksens Ständer granskade. Då nu en sådan granskning ej kan föregå under mellantiden af hvarje Riksdag , emedan Regeringen icke äger att från Riksens Ständers Verk infordra de derföre erforderlige Handlingar, och i fäll således Revisorerne skulle i någon omständighet misstaga sig, eller hafva fällt ett origtigt pmdöme, det vore alltför svårt .ttt deri vinna rättelse, emedan saken påettsDgs officielt sätt blifvit afen erkänd Autoritet meddelad, men den ej kan, af den anledning här ofvan blifvit anförd, på ett lika officielt sätt besvarasj så skulle en af ♦ 262 Ben 2 5 Maji. Revisorerne gjord, må hända mindre grundad anmärkning, om den genast utan föregången undersökning finge komma till Allmänhetens kännedom, kunna sprida oro och bekymmer hos Allmänheten, utan att Regeringen ägde något annat medel att deri åstadkomma rättelse, än medelst Riksens Ständers sammankallande, Jag tror således, att det är bäst, att o* förändradt förblifva vid de föreskrifter, som i detta ämne nu finnas, och ej eludera stadgan, den, hvilka hafva sin goda grund i egenskapen af den befattning , som är Revisorerne anförtrodd. Jag anhåller alltså om afslag a Betänkandet. Hans Excellence, Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, huruvida Ridderskap pet och Adeln ansåg de nu gjorde anmärkningar vid Utskottets Utlåtande böra föranleda till dess återremitterande. Ropades Ja och Nej. Hans Excellence, Herr Friherre af TVetterstedt, Gustaf: Ibland de skäl, jag här hört anföras mot Utskottets Betänkande, om tryckningen af Revisorernes Berättelse, saknar jag ett, det nemligen : att om Berättelserna genom tryck, göras allmänna, vore sådant stridande emot värdigheten och vigten af Revisorernes Befattning, emedan Revisorerne handla på Riksens Ständers vägnar.
Naturen har gjort mannen till qvinnans herre; och ehvad samhället armera eller mindre ulbildadt, så tillhörer han både det offentliga och enskildta lifvet, hon det sednare allena. Ynglingens uppfostran är både långvarigare och kostsammare, än flickans, ty lian utvecklar sig långsammare än hon; och då han skall bildas till förmåga att upprätthålla icke allenast sig sjelf och ett hushåll, utan i sin moa äfven samhället; så bildas hon blott för det husliga lifvet, och för alt der utgöra icke hufvudpersonen, utan en hjelp åt mannen. Så som könens olika uppfostran förhåller sig inbördes; så äfven deras ställning, efter deras inträde i det verksamma lifvet. Efter denna olikhet i bestämmelse, uppfostran och verksamhet samt deraf följande behof, måste arfsrätt ej mindre än andra rättigheter och förhållanden i samhället olika afmätas och ordnas. "Ville man tilldela qvinuan lika rättigheter Den ii November f. rn. med mannen; så borde man äfven af henne göra lika fordringar, som af honom. I samhället borde hon äfven vara domare, krigare, prest, embetsman, riksdagsfulltnäglig o. s. V., och i hushållet dela med mannen det vådligaste och svåraste arbetet samt de tyngsta omsorgerna, ej mindre än husbondeväldet, eller måhända med honom draga lott derom, på det att makarne utan tvist måtte afgöra, samt barn och tjenstefolk med visshet veta, hvilkendera, som för dagen vore den rådande eller den lydande. 3:o Likheten i tvenne Stånds, Presters och Borgares, arfsrätt. De sednares är dock för jord på landet, olika, såsom för andra Stånd. Att hus och tomt i staden skiftas lika mellan son och dotter, ehvad Stånd ile tillhöra, synes hafva sin goda grund deri, att sådan egendom, hvars afkastning består i hyror, ej fordrar samma förlag, skötsel och omtanka, som en landtegendom, utan kan snarare anses likasom en skeppspart, en actie, eller annat rörligt frugtbärande gods eller capital, hvilket utan skada, hvarken för egendomen eller ägarne, kan innehafvas samfäldt af huru många bolagsmän som helst.
Ex. anfört emot. lagmansrätternas upplnifvande har redan af några talare blifvit vidrörd, och det är af den beskaffenhet, alt det omöjligen kan hålla stånd. Vid den ena riksdagen efter den andra säga de representanter, som icke vilja hafva reformer: ”Vi skola icke vidtaga den eller den partiella reformen, der”före alt vi vid nästa riksdag få företaga hela lagförslaget, ”och man icke bör lösrycka vissa delar deraf;” men då man motionerar hela lagförslaget, säga de, att det icke går an att antaga allt på en gång. Sålunda bringas saken i beständig cirkelgång. Jag tror i öfrigt , att R. St. hafva många skäl att ej låta de ärenden, som äro under deras behandling, blifva hvilande endast i förtröstan på gifna löften om hvad i framtiden skall ske, och att de ledamöter, hvaraf Ministeren nu utgöres, svårligen kunna ingå någon proprie borgen för hvad inom feni år kan inträffa från Regeringens sida. Frih. Roye: Det har varit intressant för mig att höra de värda ledamöter, som talat till försvar för Utsk:s betänkande. Jag bekänner likväl, att sedan jag i mitt yttrande hade framställt a:ne frågor — den ena om formen och den andra om saken, — så hade jag verkligen väntat, att desse herrar icke skulle alldeles förbigå frågan om formen. Jag har haft äran erinra derom, att då Lagcomiteen föreslog lagmansrätternas afskaffande, så föreslog comite'en tillika en förändring i Hofrätternas organisation. Jag anmärkte felaktigheten af att lösrycka dessa frågor från hvarandra, att'afgöra den ena, innan den andra kan afgöras. Detta är likväl ett ganska vigtigt skäl, och jag förundrar mig således öfver, att de herrar, som talat för betänk., icke alls brytt sig om att upptaga detsamma, äfvensom jag förundrar mig öfver, att Utsk. i dess betänk kunnat låta denna omständighet undfalla sig. Jag är också öfvertygad , att om Utsk:s betänk, nu hade upptagit den ena frågan i ett sammanhang med den andra, på sätt som ämnet verkligen fordrar; så hade icke blott jag, utan äfven andra ledamöter talat ur annan synpunkt än nu.
Län, som vid mitt tillträde år 1807 aldrig lemnat mera än 2©o å 250 tunnor säd i årlig afkastning med uselt framfödande af circa 50 Boskapskreatur och ett dylikt antal tår, likväl genom fortsatt Bränna vinsbränning, så långt Författuingarne det tillåtit, samt derpå grundade uppodlingar, hunnit uppdrifva min Ladugård så vida, att den innevarande år består utaf ett fördubbladt anJ tal, både af Boskapskreatur och Spanska Får, hvilka alla icke allenast äro af en större och förbättrad race, utan finnes jemväl öfverflödig fodertillgåog för året. Sädesafkastningen, som likväl icke ännu till fullo är uttröskad, lemnar, efter säker beräkning af trafvetal och den hittills verkställda af tröskning, qo© Tunnor Spannmål; men en sak, som förut aldrig varit påtänkt vid denna Egendom, är att den jemväl i år renderat 900 tunnor Potatoes samt medelst Drank väl underhåller 50 Svinkreatur, hvilka. Den 24 Martil, e. nu 4X5 framför andra Djur återgifva stark och ymnig gödning för Åkren. Af nyssnämnde Potatoesförråd, har från medlet af sistledne November , med tvänne 90 kannors pannor, Brännvin blifvit tillverkadt , utan att medtaga annan säd, än endast hafremalt i den proportion, jag förut tagit mig friheten nämna , och samma° för-' hållande kommer jemväl att fortfara till och med Maji månads slut; med fullkomlig bespa-; ring af all den strida och bästa säden, hvilken till afsalu och andra behofver kommer att användas.