Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En kan bli sjuk af att höra så’nt hams. — Sjelf se till? — Pytt!» »Jaha. — Skärhusa-Petter har strukit omkring här de sista nätterna, och inte har han något godt i sinnet, se’n patronen lät vräka honom från torpet i våras, det kan en väl begripa.» »Rör det dig?» »En får väl se till att det inte sker någon olycka med värmen åtminstone.» »Jösses — för ett manfolk du är!» utropade hustrun med oändligt förakt. Utan brådska satte gubben hatten på och stoppade tobaksdosan i fickan. Nu tyckte han sig ha hört på så länge artigheten kunde fordra. Han tog sin käpp och gick. Naturligtvis utan att säga god natt; sådant skulle endast ansetts som onödigt fjesk och tillgjordhet. Det var icke så utan, att Truls Jonassons hederliga idiotansigte fick ett lättare och nöjdare uttryck, så snart dörren var stängd. Att han hade en djäkels käring så dugtig, det visste han, det var han också redo att bekänna. Och dynor och don det kunde hon göra ihop, och aldrig tröt det på bröd eller dricka, och aldrig behöfde han titta snålt efter doppa till potatisen; det fans alltid fullt upp. Och aldrig hade han att klaga på; han fick sin passning till alla delar. Men se, främmande, det kände han sig alltid i stugan. Det var liksom att sitta der på nåder och ha det bättre än en förtjente. Och en hugnelse var det alltid att komma tillbaka till ladan igen. Det var en trygghet att slå igen båda halfdörrarne efter sig, så att det skrälde i byggnaden, och veta att man hade rättighet att göra det. Och så var der så ljumt och lugnt der inne, alldeles som i den tätaste stuga, och så luktade det så godt af nytorkadt hö och immande gödsel. Jaha — det var inte så galet att vara ryktare, tyckte han — för sin del trifdes han bättre med det än han skulle gjort med att vara ladufogde och ha till syssla att gå omkring och gräla på folk, men se, Sara hon skulle ha någonting att skälla för — förstås. Någonting prasslade i halmen inne i foderladan. Det var Fältman — vallhunden — som rörde på sig.
Köpetackjcrns rätt, samt 52 stepp, ärligt Smide Manufactur-Werk af 1 Kniphammare och 5 spikhammare, samt nödige Hus och Byggnader bliswit den .25 Febr. 1774 för Kongl. Maj-ts och Kronans räkning inlöpt, och Ndeiforst Guld-werk underlagdt, till följe af Kongl. Brcfwet den 14 Febr. samma är, lydande astren därunder följande Hemman, neml: Räsa N;o 2,^ mant. Frälse,ibidem N:o romant. Krono, under samma BrukRamsebo N:v r, Cawallerie Augmenis Utjord. Swenuarp N:o i, L mant. Krono statre. Boanäs N:o i, 4 mant. Krono statte. Ibidem N:o 2, H maut. Krono med åborätt. samt Jbidem Qwarngärd ^ mank. Augment. Till följe af Kongl. Maj:ts Nädiga Bref af den is Iulii 1742, med flere Kongl. Resolutioner blef 1072 Den 22 Zebruarli. blef genom Kongl. Bergs-Collegii Bref till Konungens Vefallningshafwande i Jönköpings Län af den 26 Nowember 1742 förordnadt, att sa wäl till GuldWerkets som till det dr inrättade Klefwa KopparWerks fournerande med kohl, be närmast deromkring belägne Stegar skulle besparas, neml. uti Ahlsheda Pastorat och derunder lydande Annexec Skede och Okna, sä wida ej något af Ökna Skogarne skulle blif. wa Pauliströms Jernbruk anflagne, samt de uti Hwetlanda, Skirö och Demmenhults Soknar-, Och borde desie socknar gä Merkel tillhanda med Kol. mngar, Rästwed och annat dylikt emot nöjaktig betalning, hwarjamte desin Socknar förbjöds, att ^föra sine Kohl annorstädes.
Fältskärs100 R:dr v. 5 Mathematiska, Optiska, Fysiska och Navigations-: Cirklar, Passare och Cirkelbestick 100 R:dr v. 25 Compasser 100 R:dr v. 15 Glasögon och Lorgnetter 100 R:dr v. 25 andra slag monterade optiska glas samt instrumenter, ej specificerade 100 R:dr v. 5 Musikaliska: Höns; se Foglar. Indigo; se Färger. Insekter; tullfria såsom Naturalier. Instrumenter, Handtverks-; se Verktyg. Inventarier, Skepps-, nya; se Tulltaxe-underråttelserna §. 15. Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.-o 197. 553 Qvantitet för tullberäkningen. Införselstull. Banko. R:dr sk. rst. Instrumenter: Musikaliska: Utgöres infattningen af Guld, Silfver eller Sköldpadd, tullbehandlas hela dosan såsom arbeten af nämnde slag. Ej specificerade fdrtullas lika med sådana bland ofvanuppräknade, hvarmed de närmast kunna jemföras. Anm. Särskildt inkommande tillbehör förtullas efter 15 procent af värdet. Inventarier, Skepps-: ( för hvar\ \ je 100 J brukade å förolyckade eller sjöskadade utländska Fartyg. J 10 Ister, Svineller Gås. 1 skalp. 2 Jern: gjutet: Tackoch BarlastF ör h. Bomber och Kulor, champlounerade till visst mått och renfilade, Kanoner, Stycken, Nickhakar och Mörsare, stämplade och borrade, samt finare och gröfre Lavetter 1 ylin v 8 L dJtXXy Vt bllip. V. Kanoner, Stycken, Nickhakar och Mörsare, ostämplade och oborrade 1 Shtt. stäp. v. A k i Ipecacuanha; hänföres under Apotheksvaror. Jalapparot; hänföres under Apotheksvaror. Jean; se Väfnader, Bomulls-. Bih. till B.
N:o 124. 181 R:dr, 1 mantal Ivarsbjörke till 281,495 R:dr, |:dels mantal Bäckebråten till 4,800 R:dr, £:dels mantal Timbonäs till 120,069 R:dr, o. s. v. Det kan väl icke förnekas, att det till någon del är fallet, såsom omförmälde Utskott i åberopade betänkande säger, att taxeringsvärdena kunna förändras; men sedan dessa en gång blifva efter den nyare lagstiftningen pröfvade och jemnade torde icke böra befaras några sådana förändringar, som skulle leda till så stor oreda och kostnad, som kunde omintetgöra billigheten deruti, att ifrågavarande onus vore fördeladt på hemmanen efter deras värde och förmåga att detsamma utgöra. Obilligheten och orättvisan skulle i alla hänseenden icke blifva på långt när så stor, som den för närvarande är; nemligen, att ett hemman, hvars värde efter taxering icke är högre än 8,300 R:dr, skall draga lika tunga af vägbyggnad och underhåll med ett annat at 281,495 R:dr taxeringsvärde. Med anledning af hvad jag sålunda tagit mig friheten anföra, vågar jag ännu en gång i ödmjukhet föreslå, det måtte Rikets Ständer besluta, att allmänna landsvägar och broar byggas och underhållas, såväl sommarsom vintertid, af hemmanen efter deras bevillningstaxeringsvärde samt att nu gällande lagstadgandeu härutinnan ändras i öfverensstämmelse med detta mitt förslag. Om remiss häraf till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 11 November 1865. Olof Olsson från Olebyn af Wermlands län. Af Olof Olsson från Olebyn af Wermlands län, örn årligt understöd åt aflidne Kapitenen, m. m., G. E. Geijers efterlemnade dotter, Christina Mathilda. Hos Rikets Höglofliga Ständer får jag i ödmjukhet väcka motion om anslag till en pension, stor 250 R:dr R:mt, till aflidne postmästaren i Arvika, kapitenen Gustaf Edvard Geijers efterlemnade illa ofärdiga dotter, Christina Mathilda.
Riksdag bifallne Memorial N:o 6, uttryckligen stadgar, alt den Tjensteman, som fått sig uppdragen befattningen med tryckning af Bihanget till Riks-Ståndens Protocoll, äfven borde ansvara för liquiden af de härigenom föranledde kostnader, samt Redogörelsen derföre, allt emot ett honom såsom vedergällning tillagdt Notarie-arfvede, samt alt Arwidsson fördenskull, då han afgifvit ifrågavarande Redovisning, endast fullgjort ett af de åligganden, hvarföre han åtnjutit nämnde arfvode, hafva Revisorerne alltså ansett Amanuensen Arwidssons i dessa afseenden gjorde framställning icke förtjena något afseende. Då Herrar Fullmäktiges beslut och åtgärder ådagalägga, att HerDecharge rar Fullmäktige sökt fullgöra Rikets Ständers för Riksgälds - Contorels för Herrar förvaltning gifne föreskifter, samt med nit och omtanka iakttaga ConFuHrnaktitorets rätt och fördel, få Revisorerne tillstyrka, att Herrar Fullmäktige se måtte frikallas från all ansvarighet för deras af Revisorerne granskade förvaltning. Stockholm den 2 December 1837. På Höglofl. Ridderskapets och Adelns vägnar: C. O. Palmstjerna. G. A. Stierneld. J. A. Rosenmuller. C. F. Hammarhjelm. J. IV. von Döbeln. J. Nordenfalk, På Högvördige Preste-Ståndets vägnar: Chr. Stenhammar. L. P. Afzelius. N. Åstrand. E. Bergqvist. C. jf. Heurlin. C. G. Berlin. På Yällofl. Borgare-Ståndets vägnar: Mart. T. Morsing, Thr. C. Fr. Wcern. G. F. Ekholm. C. P. Bergsten. A. F. Grandelius. Erik Rudberg. På Hedervärda Bonde-Ståndets vägnar: Lars Persson. Botvid Jonson. Ola Jeppsson. Petter Jönsson. Peter Persson. Per Jonsson. Gabr.
Hr Cederschjöld: Jag har begärt ordet endast för att fästa mig vid den erinran, som den siste värde talaren gjort, att Banken skulle köpa silfver för att öka rörelsecapitalet och sätta detta i ett förhållande till fonden som 5 till 2. Jag skulle önska, att Bancostyrelsen aldrig finge öka rörelsecapitalet genom någon konst, utan att detta finge sköta sig sjelf samt ökas och minskas, allt efter som silfver flyter in i Banken eller derutur uttagas. Jag skulle önska, att man aldrig mer ville befatta sig med att bestämma, huru stort rörelsecapitalet skall blifva. Jag hade trott, att detta vore just ett af hufvudändamålen med realisationen. Jag tillstår, att jag verkligen häpnar ännu en gång, att sådana idéer kunna yttras från delta håll. Man skulle kunna tillskapa ett rörelsecapital, hvilket vore större än som behöfves; och detta vore just en af de genaste vägarna, på hvilka Bankens silfver kunde drifvas ur landet. Dessutom finge man, för att bibehålla proportionen, beständigt jemnka sedelstocken, än öka, än minska densamma. Hvilken fluetuation skulle icke derigenom uppkomma, helst när denna jemnkning skulle ske på låntillgångarnas bekostnad. Jag öfverlemna!' åt hvar och en att bedöma följderna. Hr von Troil: Jag skulle icke tro, att någon, som tänkt sig in i detta ämne, skulle befara, att rörelsecapitalet någonsin skulle kunna ökas öfver rörelsens behof. Hvar och en, som tänkt sig in i ämnet, vet, att i sådana fall sti - 184 Den 5 Maj e. m. ger coursen, så att silfret går ut. Jag tror väl äfven, att silfret sjelf skall gå in i landet; men hvad man här satt i fråga att uppoffra, för att lätta silfrets inkommande, är ingenting annat, än en ersättning för den svårighet silfret har att komma till ettså aflägset land, som Sverige jemnförelsevis med andra länder. Jag vill anföra ett exempel. Om silfver finnes i Hamburg, och behof deraf finnes i Mechlenburg på samma gång som här, strömmar det företrädesvis dit i anseende till den större närheten.
Hvergang hun vender sig med Pirouotter, Da folger 0iet neppe Eodens Flugt; Hun svasver hen og slåar i sine hiender, Og medens 0iet funkler, Kinder brajnder. Snart grep d o c k lifvet hårdhändt tag i den veka. August Blanche och Vilhelm von Braun, hennes ungdomsvänner, uppvakta henne ridderligt bittida o c h sent. Tora Kjellberg. * — Siffra ord 7 gift och galla vill jag pennan doppa. Nu vill jag tårar i ditt öga se. ' Jag vill dig höra kvida aek och ve! Thy skall jag giftet på ditt hjärta droppa. Och jag skall glädjas, när det sönderfrätes, och jag skall skratta gällt åt dina kval, och jag skall vara kyligt vintersval, ty med det mått, I maten, eder mötes. Hvad båtar det, alt jag alltjämt beskrifver mitt stackars hjärtas glädje eller sorg, när som en tiggare du släds mig drifver ur dina tankars rika kungaborg. När du ej öga äger för min låga, ej känsla har för glöden däruii, när all min kärleks glädje eller plåga du kallar blott och bart för — poesi. Nej, jag skall tala bittra ord, min tunga skall drypa utaf gift, när dig jag ser, och jag skall håna dig, och aldrig mer jag dina mörka ögon skall besjunga. Och dina blickar kan du skänka andra! Ej om en enda skall jag tigga dig, men liknöjd skall jag gå min tunga stig och ut i lifvets ödemarker vandra. Räck mig till afsked dina hvila händer. Så mjuka, så förtjusande och små! Och blicken den är varm och sommarblå som himmelen i lyckans sagoländer. Qif mig Ull minne, innan bort jag drager, en lock utaf ditt stenkolsblanka hår. men. hvad går åt dig? ja, där föll en tår! Du får ej gråta, fast jag afsked tager. IDUN 1898 Nej, snyfta icke! Sluta upp att kvida! Blif glad igen! Ja, jag var elak nyss, men ångrar det. Gif en försoningskyss åt den, som minst af allt kan se dig lida. Jeremias i Tröstlösa.
Den afbrulna vsinilauonen återtogs, och Herr en strö lä , förestog, at Lancsuön skulle förskotts wis, liksom ar t778, Utbetala til Hans Kongl. Höghet Hertig Läkt. fyra tunnor Guld, ost) til Hans Kongl. Höghet Hertig kHiEis tre tunnor Guld. Grefwe Ista milton, Häolpl, Duävix. Jag kan alldeles icke inga i atagandet at betala »r obestämd skuld. Förtroende af deras Kongl» Högs heters skuld har jag ickebekommit, men förmodar, esler hwad jag händelsewis hörk, at Hertig L/rnnr stiger lil 70.002, och Hertig lULukuas kil go.ovo Riksdaler. Om Ridderskapec och Adeln bestämmer denna Gunima, är äudamälet i dek närmaste upsylldt; Ridderskapet och Acln upfyller da, af wördnad för Konungahuset och ädelmod, en pligt, som likafullt torde blifwa nödwändig. Bägge deste Herrar äro bedagade och af svag hälsa, och wid Deras frånfälle torde del anda för Staten blifwa en ,rödmanVighet, at til Deras Kongl. Högheters heder, i möleligaste matts fullgöra deras förbindelser; ? un cl an til dest-i Summor kunde tagas af det öswerskott, svin säkert bliswer pä Bewillningcn. Herr Dott, Dags, förenade sig helt och hållet med de flera Herrar, som bifallit den förestagna underdåniga gäswa, och hemställde, om icke Q/IemorislrinL härom, til tidens minnande, genast mätte fä eommunrsrras med de andra ResjreAiva Gränden. Grefwe lb-evvanbsupr, 6 Ises. Dä fragan ar, at Ridderskapet och Adeln skall betala Deras Kgl. Högheters Hertigarnes Gäld, instämmer jag deruti allt» för gerna.
Att det under så bedröfliga förhållanden ändock lyckats indelta infanteriet, att bibehålla sig på en ståndpunkt, som, om den också icke bör egentligen nedtysta önskningarne för ökade vapenöfningar, likväl, i betraktande af den korta instruktionstiden och af de i allo stegrade anspråken på tjenstbarhet och bildning, som nu göra sig gällande för såväl befäl som man - <5 Kongl. Maj:ls Nåd. Prop. om. Statsverket 1855. skap, ej kan annat, än göra vapnet förtjent af medborgares aktning och tacksamhet, likasom förhållandet mera än en gång utgjort föremål för främmande militärers förvåning, måste tillskrifvas befälets lika nitfulla som outtröttliga bemödanden, äfvensom manskapets läraktighet, goda disciplin och naturliga böjelse att motsvara alla dessa omsorger. Men i samma mån, sorn arméen kommer att i sina leder allt mer och mer sakna personer, som bevistat krig, och under det framstegen i krigskonst snart sagdt år från år utbilda sig i främmande arméer, kan ett sådant önskvärdt förhållande, oansedt samma nit och samma goda vilja, omöjligen vara att för framtiden förvänta, så framt icke nationens ombud, med mera värma än hittills, vilja behjerta det oafvisliga behofvet af större öfning för indelta infanteriets rekryter, helst detta behofs åsidosättande kan medföra de vådligaste följder för nämnde vapens bestånd. I andra vår verldsdels stater, hvilkas folk icke skatta någon uppoffring för hög, då den gäller att upprätthålla deras sjelfbestånd och oberoende, och der man, begagnande den erfarenhet sednast förda krig i så rikt mått lemnat, omtänksamt bibringar arméerna, hvilka ändock, allt sofisteri oaktadt, städse vid krigskonstens nuvarande ståndpunkt komma att förblifva folkens egentliga värn emot yttre våld, all den bildning för kriget, sorn under freden står att vinna, fästes en sådan vigt vid rekrytens behöriga danande, att derpå i allmänhet användas 4 till G månader, innan rekryten anses nog öfvad för att kunna i stammens öfningar deltaga.
Ar da, inom den förelagde tiden, Folksamlingen ej ätstild, äge bemälte Civile Embets. man, ändä, att folkhopen häller fig fredlig, ästa handräckning lia detz stingrande, af den tillstädes warande trouppens Befälhafware, pä hwars answar det dä ankommer, att af de wäidsmedel, hwilka till ändamälet äro tillräck, ligt werksamme, anwända de lindrigaste, samt ej läta wrkldet utöfwas längre än nämda än. damäl fordrar, eller mot andre, än de ohör. samme, efter den af Civile Embetsmaunen gif. na anwisning. §. 3- Skulle en eller flere i folkmatzan, till hin. drande af anmaningens hörande, göra oljud, eller ock med wäld eller list söka förekomma of. wannämde skyddsoch warnings-signalers nyt. tjande, eller efter första anmaningens afkunnan, de, med wäld eller hot bemöta de i tjenste, utöfning warande Civile, eller Militaire. EmbetS, män eller dem, som Embetsmännen biträda, ek» ler troupperne, eller eljest bära wäld ä hwem det wara mä, dä bör emot sädane upprorsmän den militaira styrkan, strängare eller lindrigare efter omständigheterne, genast wändas, och stylle detze lagbrytare sig fjelfive för all stada dem händer; men emot de öfrige, som sig fredligt förhälla, mä ej wäld utöfwas förr än de ge. nom frivilligt qwarblifwande eft.er den förelag. Bihang, lil. B. N:s 17, rg. * da 2Z0 Den 12 October. da tiden wisat ohörsamhet.
Vid utskottets förslag i denna del hafva, i afseende på ärendets formella behandling, inom riksstånden följande allmänna anmärkningar blifvit framställda: att då herr Sundler uti sin inom Borgare-ståndet väckta och Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 207. 5 till utskottet remitterade motion endast alternativt eller för den händelse, ”att någon partiel fördel i afseende på skolväsendet icke skulle kunna staden Borås tillgodokomma annorlunda än i sammanhang med hvad som för hela riket blefve beviljädt,” — förklarat sig såsom eget förslag upptaga det af herr f. d. stats-rådet Silfverstolpe afgifna och ut det vid Kongl. Maj:ts nådiga proposition bilagda statsråds-protokoll intagna anförande i fråga om elementar-läroverkets reglering, men utskottet icke allenast ej tillkännagifvit, i hvad mån det varit fÖrhindradt att för läroverket i Borås serskildt tillstyrka den af motionären begärda anslagssumma, utan derjemte för nämnde skola föreslagit en förhöjning i nuvarande anslag med nära 900 r:dr, utskottet alltså saknat skäl att såsom utgångspunkt för sina i förevarande ämne gjorda framställningar åberopa meranämnde motion; att utskottet, som bland de för stats-anslagets beviljande föreslagna vilkor upptagit åtskilliga bestämmelser, hvilka hvarken uti Kongl. Maj:ts nådiga proposition eller enskilde till utskottet remitterade motioner igenfunnes och hvarom, emot 37 § riksdagsordningen, motion ej heller kunnat inom utskottet väckas, måste anses hafva härigenom öfverskrida gränsen af sin befogenhet; att, då vissa utaf meranämnde vilkor innefattade föreskrifter rörande administrativa och ekonomiska ämnen, deruti beslutande-rätten vore Kongl. Majit ensam förbehållen, utskottet icke varit berättigadt att föreslå och Rikets Ständer icke egde att fastställa så beskaffade vilkor, utan hade utskottets åtgärd härutinnan bort inskränkas till att, der fog förefunnits, tillstyrka Rikets Ständer att i önskningsväg hos Kongl. Majit i underdånighet anmäla sifia åsigter i dessa ämnen; att af denna anledning och då vilkoren afsåge organisations-frågor, utskottet bort, för ärendets hand läggning, med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet sammanträda, hvartill skäl destoheldre förefunnes, som sistnämnde utskott, hvilket fått till behandling emottaga flerfaldiga, elementar-läroverkets reglering rörande, motioner af likartad beskaffenhet med dem, som till Stats-utskottet blifvit remitterade, serskildt inbjudit sistnämnde utskott till ärendenas gemensamma handläggning; varande af en ledamot utaf Ridderskapet och Adeln yrkadt, att
På boken " hvilar den stela h a n d e n, D e n tyckes peka på dyra ord, S o m likt en hälsning till trötta anden H a talat till h o n o m här på jord. tycker att arnatten, land vatten bofasta. till BARNET lärarinna i teckning v i d Helsingfors ' realskola. tillika AF HUGO. stil. häri undervisning motkönen. ej, när du den nu betraktar! IDUN 3 — Det är så s k ö n t, ett b a r n, m e d smil på rosenETT munnen, med all sin fantastik, 1899. till v ä l l j u d än ej h u n n e n, SILFVERBRÖLLOPSPAR. Den, s o m önskar en utförligare skildring af fru Winterhjelms lifsgärning, hänvisa vi till n:r 42 af .Idun för år 1891 o c h vilja här endast i korthet erinra o m, hurusom fru W. efter att hafva genomgått k. teaterns elevskola under den store skådespelaren Torsslows ledning, under 60- o c h 70-talen var en af våra allra främsta karaktärsskådespelerskor, den där i ett stort antal maktpåliggande roller lade i dagen en scenisk begåfning af sällsynt djup. U t o m i Stockholm har fru W. uppträdt i flertalet af våra mera betydande landsortsstä- der, m e n också i Norge o c h Finland. Särskildt har h o n i den HEDVIG WINTERHJELM. finska teaterns Redaktör Winterhjelm är, som bekant, norrman. Efter fullbordade studier inträdde han snart s o m medarbetare i den norska högerpressen, där han på 60-talet tillhörde » Morgenbladets » redaktion. Därefter redigerade han några år den norska » Ny illustreret Tidende », m e n har de senaste sjutton åren tillhört » Aftenposten », hvars politiske korrespondent här i Stockholm han under denna tid varit och fortfarande är. På grund af sina vidsträckta förbindelser och stora relationer har han i denna sin verksamhet i allmänhet visat sig särdeles väl underrättad på samma gång han alltid, varm unionsvän, s o m han är, visat en korrekt uppfattning o c h sympatisk förståelse af svenska förhållanden och tänkesätt.
Ropades ganska starka ja och nej, hvarjemte votering begärdes. Upplästes till justering och godkändes föjande voteringspropos.: Den som antager det i 4:de punkten af Const.Utsk. mern. N:o 3 anmälda, sedan sista riksdag hvilande förslag till ändring af 9 §. Reg.F., voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, blifver berörde grundlagsförslag af R. o. Ad. förkastadt. Efter voteringens slut, befunnos röstcrne hafva utfallit, som följer: Ja — 49. Nej — 130. 5:fe punkten. Förslag till ändrad redaction i fråga om Statsradsledamöters åliggande, alt till prot. sig yttra. Regeringsformen. § 9- Sista perioden: Den närvar, ledamot, som icke till prot. anfört särskild afstyrkande mening, vare för beslutet ansvarig, såsom hade han styrkt Konungen att det beslut fatta. Hr von Hartmansdorff: Så som grundlagens stadgande nu lyder, eller att ”den, som ej särskild mening till prot. anfört, vare för beslutet ansvarig, såsom hade han styrkt Konungen att det beslut fatta”, innebär det ingenting annat än en rättmätig for - Deli 4 September e. m. 201 fordran, ali ingen Konungens rådgifvare må kunna genom sitt stillatigande undandraga sig ansvar. Sådant förekommes, derigenom att när han tiger, anses lian hafva styrkt Konungen lill det beslut, Han fattat. Detta är också, efter min förmening, så tillräckligt, att grundlagens bud ieke bör sträcka sig längre. Nu bar man deremot föreslagit, att tillägga ordet ”ttfstyrkande". Det skulle således nu komma att liela, att den, som icke anfört särskild a/styrkande mening, vare för beslutet ansvarig, såsom hade han styrkt Konungen att det beslut fatta. En livar, som varit tillstädes vid vigtigare öfverläggningar, vet naturligtvis, att derunder yppa sig icke blott tvenne meningar, så att t. ex. alla rådgifvarne instämma i en och Konungen i den motsatta, utan det händer, att flere meningar yttras, ja hvarje medlem af Statsrådet kan hafva sin särskilda.
Denna befattning, mare förfallen, bmarje gång han om en fåDan för» brptelfe öfmcrbcmifeé, till böter, fmaranDe mot tjugufem procent af Den unDan» fnillaDe fiämpebafgiften, Dorf ej unDer tretton fKiföDaler 16 ffillingar. fJöarDer fPoffförmaltare förmunnen till Dplif öfraerträDelfe af författningen, bote Dubbelt. Utom Defja böter, åligger Det tillika förbrptaren, eller, om De äro flere, Dem gemenfamt, att, en för alla odj alla för en, erfätta Of odj bronan Det un» DanfnillaDe afgiftö»beloppet. 7:o UnDerfTef, författning od) annan grof förbrptelfe i affeenDe på fiämp» ling af tiDningar, åtalaö ocb fftaffaö enligt ofmanffåenDe 4:De moment. §• 15. 0nt fdt&elmng af böter od) om aflagatcc* tätt till Defamma. ©en, font åtalar unDerflef mot eller öfmerträDelfe af Denna författning, erhåller, Då åtalet rörer af meDerböranDe ffjrefterpp uraFtlåten tillfpn å char» teringen af IpöningöfeDlar, tmå treDjeDelar och, i alla anbra fall, hälften af 48 bötcébcloppcc; hvarförutan honom alltiD tiflfommer f>alfcen af Den unDanfnillaDe eliev fou vinga evlagDe d) art®.-ftgill atte* elice ftämpebafgiften.