Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dess ovilkorliga Nådiga förbud for Glasoch Porcellainessamt Smideshandlare, att, i ändamål af sådana Manufactur - varors försäljning, uti Landsorterna kringstryka; förmodandes Utskottet för sin del, att, genom ett sådant förbud, någon förlust icke skall tillskyndas hvarken allmogen eller Manufactur - verkens ägare, liv i Ike sistnämnde äga rättighet att, ej mindre på sjelfva tillverkningsorten, än i hvar och en köpstad, sorn de det åstunda, hålla öppen försäljning af sina tillverkningar; och på det allmogen å ena sidan måtte erhålla fullkomlig tillgång, att, i rnon af behofvet, förskaffa sig dessa slags Manufactur - arbeten, samt Verkens ägaré å den andra icke må komma att mista någon afsättning, får Utskottet tillstyrka, det, uti de orter, hvarest Städerne ligga långt skilde från hvarandra, Konungens Befallningshafvande kunde äga att, enär vederbörande Manufacturs - ägare sådant begära, utsätta vissa ställen, såsom Gästgifvaregårdar, marknads - platser, Tings-ställen eller andra af allmogen mycket besökta platser, till försäljningsställen af de manufactur-ar be - %:a J$. ftm 57, JK - 44® Den 27 April. beten, som nu af Glas-, Porcellaineseller Smides - handlare omkringföras; dock borde dessa försäljningsställen icke vara nära intill hvaran dra, eller till någon stad4 belägna; ochtorde i öfrigt böra stadgas, att, till försäljning af slika arbeten andra, än väl fräjdade samt med goda och tillförlitliga betyg försedde personer alldeles icke måtte antagas: att sådane, uti Städerna bosatté försäljningsman ej måtte äga tillåtelse att besöka några andra, än den Stads enskildta marknader, der de voro besatte; att de på landet boende försäljare af Glas, Smiden och Porcellainer, alltid skulle uppehålla sig på det stalie, der de voro mantalsskrifne, och fått Konungens Befall, ningshafvandes tillåtelse att hålla sin försäljning; att under deras nödvändiga resor, för att emellan Manufacturverket och försäljningsorten forsla varorna, deras Hustrur och barn aldrig någonsin kunde få medfölja, eller den ringaste handel af varulagret ske: samt alt Heirar JLandshöfdin gar, äfvensom Magistraterne, borde, hvar å siri ort, låta hålla allvarsam tillsyn, att de sålunda gif, ne föreskrifterne på det nogaste efterlefdes, hvarförutan till Kongl. Majt:s Kådiga profning lärer böra öfverlemna*, att bestämma de böter och öfriga ansvar,
— Alt denna ståndsclass får sitt anvisade ställe bland representationen, är, enligt min öfvertygelse, så mycket mera rättvist, som densamma äger en betydlig del af Sveriges jord, årligen utvecklar sig i kunskapsförmåga, måhända innehar den sannaste bildningen, utgör kärnan af Statens embelsmän, och har slutligen inom Staten så mycket större inflytande, som alla medborgare, utan afseende på ståndsskilnad, numera åtnjuta lika rättigheter att bekläda, och verkligen nu innehafva, Piikets förnämsta embeten. R. o. Ad;s enskilda representation enligt vår nu gällande Riddarhusordning har icke numera för sig allmänna omdömets röst, men såsom Stånd betraktadt, kan jag ingalunda medgifva dess upphörande. Då jag har den äran att sjelf vara ledamot af detta Stånd, är jag förhindrad att annorledes yttra mig, än om R. o. Ad. skulle finna sig befogadt, alt, med åsidosättande af efterkommanders lagliga rätt, representeras, antingen genom valda ombud inom Ståndet, eller på annat lämpligt sätt, som inskränker det nuvar. antalet röstande alter; så låter jag, såsom hufvudman för min ätt, och således lagligen oförhindrad att utlåta mig deröfver, ganska gerna min rättighet falla och uppoffras åt en ändamålsenligare ordning. — Huruvida en med fullmakt försedd ledamot af Ståndet kan efterskänka sin hufvudmans lätt öfverlenmas till eder, mine herrar! att pröfva, ty sannolikt måste ombudet ställa sig sin fullmakt till efterrättelse, och månne icke samma förhållande är meden ättemän? Jag kan ingalunda uppmana Högv. PresteSt. och Vällofl. BorgareSt. att eftergifva deras ståndsrältigheter. Ledamölerne nf dessa Stånd äro äfvenledes befullmäktigade ombud, i5 H. 2 Den ii Octobcr f. m. som mäste respectera deras lnifvtidmäns för dem utfärdade full® makter. Rlen, om jag skulle åsidosätta denna min generella anmärkning, så uppkomma likväl andia vådor för Stalén i allmänhet. Uti PresteSt.
De mångfaldiga förslag, som under olika tider blifvit i detta hänseende framställda, antaga, med få undantag, såsom medel till skaiteförenklingens verkställande, antingen att, efter någon viss förvandlingsgrund, fastställa räntan till bestämdt och oföränderligt penningebelopp, eller ock alt på ett eller annat sätt omsätta en räntepersedel till en annan, hvarigenom dessa persedlars antal skulle reduceras till några få, hvilka sedan fortfarande skulle lösas efler markegång. Äfven uti det af serskilde kommitterade år 1847 afgifna betänkande, äro begge dessa utvägar uppgifna sålunda, att, för den händelse Kongl. Majit ej skulle finna lämpligt föreslå fastställande af en fix penningeränta, det sednare alternativet, eller utbyte af de många räntepersedlarne emot ett mindre antal, då måtte antagas och befordras till verkställighet på det sätt, alt, sedan de räntor, som hittills varit i persedlar och tjenstbarheter utsatte, blifvit efier medium af markegångsprisen för tjugu år uträknade, såsom ränta i penningar skulle uppptagas ej mindre sammanlagda beloppet af hvad dittills på sådant sätt, oberoende af markegång, blifvit godtgjordt, än äfven hvad af öfriga, efter markegång förvandlade, andelen öfverstege fullt riksdalertal, dock med iakttagande, att vid summans utförande mindre tal än skilling borde uteslutas, och återstoden af den efter markegång beräknade ränteandelen förvandlas till det mindre antalet persedlar; att, till vinnande af möjligaste enhet, lika persedlar för hela riket skulle bestämmas och dertill antagas spanmål och smör med den proportion emellan berörde olika varupersedlar, att spanmålen motsvarade ungefärligen två tredjedelar af värdebeloppet; samt att, på det en allmän grund för denna förvandling måtte erhållas, för hvarje län skulle uträknas, huru stor qvantitet af nämnde per* sedlar, sorn, efter faststäldt medelpris för tjugu år, belöpte på en riksdaler; dock att den andel, som icke utan svåra bråk skulle kunna sålunda i persedlar beräknas, borde såsom fyll - Kongl. Majit! Nåd. Proposition," N:o 59. 9 fyllnadspenningar i kontant upptagas.
Jag skulle tro, att Folkets ombud kunde i underdånighet hos Konungen anhålla, att all onödig pragt och kostnad å Ryttareoch Soldatbeklädnad borde sorgfälligt undvikas, såsom högst menligt verkande på Landtbrukaren välstånd, jag skulle tro, att Folkets ombud kunde hos Kongl. Maj^t i underdånighet anmäla, att Ministéren vid PassevolanceCassans behandlande bör komma i hog till hvad ändamål, och af hvars bidrag denna Gassa är tillkommen. Jag skulle tro, att Folkets ombud kunde hos Kongl. Majit underdånigst anhålla, om en påminnelse till Ministéren, att sparsamt tillstyrka nya löner och betydliga extra löner för dem som redan innehafva höga lönebelopp. Jag skulle tro, att Folkets ombud til! Konungen kunde framställa den önskan, att Konungens Ministére gjorde Konungen riktigt bekant med Landet» betryckta economiska ställning} med nödvändigheten af ett klokt, och på sparsamhet stäldt StatahushällningsSystéme, såsom en - Ben 10 Julii f. m. 20 7 da möjliga madel, att bota de s8r, hvaraf Fäderneslandet i detta afseende ännu blöder: jag skulle med ett ord tro, att Folkets ombud omsider böra låta förstå, att de anse sig pligtige påminna Mioistéren, huru Statsmannen gör illa om han, vid Statsskeppets fö>and* underlåter att beräkna tidens kända verkningar, likasom om han, af bristande uppmärksamhet genom en missvisande Compass så länge låter föra sig ur Kosan, att han slutligen kommer i det lägervall, som gör skeppsbrottet till en oundviklig följd. Derefter vill jag, utom i det fall jag uppgifvit, för StatsRådets öfrige Ledamöter tillstyrka den decharge ConstitutionsUtskottet synes önska, oagtadt de framställde starka anledningarne till ett allvarsammare behandlingssätt emot hela Ministéren. Desse äro mine tankar, i anledning af frågan om decharge för Konungens StatsRåd för den förflutne tiden, och jag återupprepar hufvudinnehållet af min mening, som är, att Riksens Ständer med stöd af ConstitutionsUtskottets
Hr Stuart har påstått, att 3 § af presterskapets privilegier icke skulle angå denna fråga, så vidt jag riktigt uppfattade hans mening. Det torde tillåtas mig att ånyo uppläsa denna §, så lydande: ”skola alle personer af predikoembete!” etc. Jag frågar, om icke uppsägningsrätten att välja emellan räntornas utgörande in natura eller med lösen efter årlig markegång, är en frihet, som ränlelagarne äga? Ar det icke ett vilkor, sorn är fäsladt vid räntornas utgörande? Måhända tänka mina motståndare om löftena i presterskapets privilegier, såsom en hög embetsman 400 Den 23 September f. m. om löften i befordringsväg, då han för 50 år sedan förmäles hafva yttrat: ”Val häfver H. K. H. Riksföreståndaren löfval Tit. befordran, men ingalunda i agl och mening att del hålla, utan endast för att tjena Tit. till eu uppmuntran”. Gr. Anckarsvärd har klagat deröfver, att PresleSt., genom sina privilegiers åberopande, velat hindra en skälig rättelse i nuvar:de förhållanden. Det förhåller sig alldeles tvärtom. Om Gr:n varit i staden, hade Gr:n erfarit hvad i PresteSt. sig tilldragit, nemi. alt det framlagt ett förslag till efterrättelse för räntors och liondens utgörande i framtiden, samt att om det 1111 framställda förslaget möjligen förfaller, K. M. ville höra vederliönde öfver det af PresteSt. framlagda, på det att ny propos. i ämnet må till R. St. kunna atlåtas vid en blifvande riksdag. Bland andra punkter i delta förslag är äfven den, all om räutegifvarne, å sin sida, vilja afsäga sig uppsägningsrätten, så skall han äfven å ränlelagarnes sida upphöra. Billigare kan man svårligen vara. Hr Gripenstedt: .lag skall endast helt kort upptaga R. o. Ad:s tid.
Jag kail icke gilla den tanka, att, enligt den gamla §:n, skulle finnas någon bestämd rätt för Konungen att sänka Tullen på Spannemål. Då i den nya åter förekommer, att Tullen må af Konungen, efter omsländigheterne, bestämmas, tror jag något hvar medger förmånen deraf, alt det ligger i Konungens magt att höja eller sänka denna Tull. Omständigheterne hafva i sednare tider bevisat behofvet deraf. Hvarföre då icke söka ali möjlig tydlighet? Hvad ondt ligger väl i orden: ”efter omständigheterna bestämmas. ” Dessa ord inbegripa både sänkning och höjning, då den gamla redactionen deremot endast innehåller rättighet till förhöjning. Jag anhåller således om proposition till bifall å den nya redactionen. Friherre Anckarswärd: Då det för mig alltid skall blifva en tillfredsställelse att erkänna misstag, när jag derom blir öfvertygad, får jag förklara, att jag af Herr Lefren blifvit uplyst om rigtigheten af Herr Hjertås anförande, att Konungen efter den närvarande föreskriften kan både höja och sänka SpannmålsTullen. Del. är på denna grund, jag önskar, att den gamla §:n må bibehållas, emedan jag icke anser orden: 'efter omständigheterne innebära oåi4 H. 17 258 Den 26 Februari i e. m. got lagstadgande. Jag tror det sätter Styrelsen i ett förhållande, att omständigheterne komma för mycket i bedömmande, och när Styrelsen, efter gamla redactionen, äger rätt till både sänkning och höjning, finner jag icke något skäl, att antaga den ifrågavarande förändringen, utan yrkar afslag derå. Herr von Hartmansdorffj August: Då vi bär nyss erfarit, att en af Ståndets skarpsinnigaste Ledamöter missförstått den gamla §:n; så kan jag icke se annat än en förmon deraf, att Ridderskapet och Adeln antager ConstitutionsUtskottets förslag, hvarigenom något ytterligare tvifvel om Konungens rättighet i förevarande afseenden ej kan upstå. Herr Hjerta:
— Här kan Ada sitta och tänka på sin fästman, — jag hade värkligen fästman, jag var nyförlofvad den sommaren. — och faster Malin klappade mig på axeln, där vi stodo vid den öppna balkongdörren. — Är här inte vackert? fortsatte hon. Man skall se solnedgången härifrån. Det är gamla mors förtjusning. Gamla mor var inte Malins mor. Hon var en gammal moster, som Malin tagit sig an, som bodde hos henne och tyranniserade henne. Gumman utgjorde min förskräckelse. Hon var så rysligt skarp och bitande och talade om »ungdomen nu för tiden» i en ton, som måste tagas som personlig. Isynnerhet när talet föll på »den nervösa ungdomen», till hvilken jag onekligen hörde den sommaren, följden af en nyligen genomgången reumatisk feber. — Nervös, nervös. Allt skall gudbevars vara nervöst, ljöd det som oftast, när gumman tyckte, att man för mycket pjåskade med mig. — Nerver! Jag blir sjuk att höra talas om nerver! När småbarn förr i verlden voro kinkiga sattes de i skamvrån och fingo klatsch, nu ger man dem massage och förlofvar dem till på köpet. »Massage» hörde till gamla mors aversioner, liksom alla »nymodiga» påhitt och tidiga förlofningar var en styggelse för henne. — Nåja, det får jag då erkänna, att det inte är mycken skilnad på behandling mellan det, som kallades stryk i forna tider och den där knådningen nu, det såg jag då häromdagen, när massage-Augusta var inne och behandlade Ada. Sådana dumma konster! Och så gå och förlofva bort en sådan skoltös, som ingenting vet och ingenting kan, ja hvad kan hon egentligen, ja Malin, jag vet att hon gått igenom ett lärovärk och talar tre språk och läser anatomi, kemi och allt annat möjligt och omöjligt på i, men kan hon göra en man lycklig du, det är allt hufvudsaken. Jag undrade i mitt sinne om gamla-mor kunnat göra sin salig man så fasligt lycklig och jag tog mig friheten tvifla därpå, men jag var värkligen så litet herre öfver mina nerver, att jag fick tårar i ögonen och stammade fram något, som lät så dumt och barnsligt, snarare som en vädjan än ett försvar. — Jag håller så mycket af Albert!
Stat vid nästlidne Riksdag egde rum och hvarvid, med antagande af den grundsats, att ärendena i allmänhet skötas bättre med en mindre talrik, men väl aflönad personal, förhöjning i anslaget till belopp af 4,651 R:dr 36 sk. 10 r:st. för bemälde verk beviljades; så och enär anledning är att förmoda, det antalet af de mål, som nu dragas under Högste Domstolens pröfning, framdeles, genom vidtagande af ändamåls-enliga förändringar i rättegångs-ordningen, kommer alt förminskas, samt Utskottet i allt fall anser någon reglering i löneväg för Justitias-Revisionen icke böra verkställas förr, än Justiliae-Stats-Ministern, såsom ordningen synes fordra, tillika blir Chef för nämnde Afdelning af Kongl. Maj:ts Canzli; finnér Utskottet icke skäl tillstyrka bifall till uppförande å Stat, hvarken af de för Juslitias-Revisionen eller Juslitias-Canzlers-Expedilionen af Kongl. Maj:t begärda anslags-summor. 3.o tivngl. Hof-Rätterne. Med åberopande af den till Rikets Ständer vid 1828 års Riksdag aflåtna Nådiga Proposition, har Kongl. Maj:t föreslagit Rikets nu församlade Ständer, alt fastställa de då för Hof-Rällerne i Riket projecterade nya Lönings-Stater, innefattande dels tillökningar i lönerne för Presidenterne, Vice-Presidenterne, de Hof-Rätts-Råd, hvilka äro Ordförande på Divisionerne, samt Assessorerne, dels nya löne-anslag för två IIof-Rätts-Råd, tre Assessorer, en Notarie, en Canzlist och en Hof-Rätls-Post, samt att, i sådant afseende, å 2.'dra Hufvud-Titeln uppföra det härtill erforderliga contanta belopp, utgörande för Svea Hof-Rätt 9,200: Götha dito i4>46o: Hof-Rätten öfver Skåne och Blekinge 2,700:
Zedekia var ett och tjugu åra gammal, då han Konung vardt, och regerade i ellofva år i Jerusalem; hans moder het Hamutal, Jeremia dotter i Libna; Och gjorde det Herranom illa behagade, likasom Jojakim gjort hade. Ty Herrans vrede gick öfver Jerusalem och Juda, tilldess han förkastade dem ifrå sitt ansigte; och Zedekia föll af ifrå Konungen i Babel. Men i nionde årena af hans rike, på tionde dagen i tionde månadenom, kom NebucadNezar, Konungen i Babel, med all sin här emot Jerusalem, och belade honom, och beskansade honom allt omkring. Och staden var så belagd, allt intill ellofte året Konungs Zedekia. Men på nionde dagen i fjerde månadenom fick hungren öfverhandena i stadenom, och landsfolket hade intet mer till att äta. Då föll man in i staden, och allt krigsfolket gåfvo flyktena, och drogo utu staden om nattene, på den vägen åt den porten emellan de två murar, ut vid Konungsörtagården; men de Chaldeer lågo kringom staden; och desse drogo sin väg bortåt i markene. Då jagade de Chaldeers här efter Konungen, och fingo Zedekia fatt, uti den markene vid Jericho; då, förströdde sig all hans här ifrå honom. Och de togo Konungen till fånga, och förde honom upp till Konungen af Babel, till Riblath, det i Hamaths land ligger; han sade en dom öfver honom. Der lät Konungen af Babel dräpa Zedekia barn för hans ögon, och drap alla Juda Förstar i Riblath. Men Zedekia lät han stinga ögonen ut, och lät binda honom med två kedjor; och Konungen af Babel förde honom alltså till Babel, och lade honom uti fängelse, intilldess han blef död. På tionde dagen i femte månadenom, hvilket det nittonde året var NebucadNezars, Konungens i Babel, kom NebuzarAdan, höfvitsmannen, den alltid var när Konungenom i Babel, till Jerusalem;
Verkan af dessa anstalter har inom detta län visat sig allmänt fördelaktig, genom det tillfälle derigenom blifvit de skjutsningsskyldige lemnadt, att ändamålsenligare använda tid och arbetskraft, och till resandes belåtenhet hafva de af skjutsentreprenörerne i allmänhet blifvit betjenade med goda hästar, äfvensom med bättre fordon än då skjutsen af allmogen utgjordes. Postskjutsen bestrides dels af vissa hemmansägare, på sätt af ålder reglerades, dels medelst särskilde entreprenörer, då aftal i sådant afseende kunnat uppgöras, angående fortskaffandet af poster, inrättade efter år 1830, dels ock, då sådane aftal om skjutsersättning, svarande mot allmänt gällande entreprenadskjutslega, icke kunnat afslutas, med gästgifveriskjuts, samt inom ett fögderi, der vissa hemmansägare förut varit ålagde att besörja postforslingen, men blifvit genom Kongl. Maj:ts nådiga utslag befriade från postens befordran, fortskaffas posten af entreprenörer, till hvilka tingslagets skjutsskyldige hemmansägare blifvit ålagde att betala fordrad ersättning utöfver allmänt gällande entreprenad-skjutslega, då, utan rubbning i postens vanliga gång Stora Kopparbergs län. Kronobrefbäring. Jernvägar. Telegraf. 11 och aftalen om fortskaffningen från mellanliggande station, postbefordringen icke kunnat verkställas med skjuts från gästgifvaregårdarne i orten. Postkontoren i länet äro 8 och en postexpedition, till och från hvilka posten år 1860 fördes två gånger i veckan, hvarförutom å vägen från Westerås till Falun en så kallad snällpost en gång i veckan framfördes. Kronobrefbäring begagnas vanligen icke inom trenne af länets sju fögderier, utan fortskaffas bref i tjensteärenden med allmänna posten, eller vissa socknemenigheters särskilda poster, med undantag endast emellan Mora och Särna, der kronobrefbäring äger rum 2 gånger i månaden, samt emellan Sollerö och Mora kyrkor, med sådan brefbäring en gång i veckan.
Hwad ater Mexel-upköpet beträffar, fä lärer wäl aldrig Stats-Ulstoltets mening warit, akt Fullmägkige skulle bindas wid der Commisiariatct föreflagit, sä mycket mindre som Stats-Ukskotket gifwit Fullmägkige rätt alt till Wexlars upköpande anmoda hwilken person som hälst. Allt hwad som således kan hända af Commiflariatets ofwanförmäldte åtgärd wid Utländska affairerna äro att dek en dag förr, lär känna Utländska Breswens innehåll och att der fär ingä i speculationer cm Wexel-upköp, hwilka Fullmägkige äga att gilla eller förkasta. För de courante och dagliga gtzromalens bestridande i Contoirek synes Commissarialel böra medföra flere förmvner. Der ar alltid lättare för dem som dageligen och stundeligen mäste arbeta inom ett Werk, akt kanna och följa alla derwid förefallande detailler, an för den ät hwilken öfwcrsigten egenteli» gen ar anförtrodd. Utan att motsäga Herr KrigsRädet Larlelon, än mindre klandra den förra af honom sä mycket prisade ordningen inom Conkoiret, mäste jag dock tillstå, att föredragnings-sältet derstädes, wid mitt Den 26 Zichnrarii. mitt första inträde föreföll mig mindre enligt med hwad som brukas i Collegchr eller wid andre Werk der flere mål förekomma. En sa kallad föredragnings-lista saknades alldeles och blef derföre as flere Ledamöter genast föreslagen. Om icke wista controller ännu kunde wara nyttiga, ehuru ei förut pätänkta, lemnar jag derhän. Emedlertid skulle jag tro, akt vm nägot saknas i ordning och conlroll, stulls sädant bäst winnås genom ett Commistariat, hwilkek fick uptaga, bereda och >i!l Fnllmägtige anmäla alla förekommande mål, aldeles pä det sätt Riksens Högloft.
Stat måste utgöra en af Nationens första och heligaste rättigheter, att med dess åliggande vända sig till en Faderlig och välviljande Styrelse; att den i nyssnämnde §. förekommande hänvisning, till 89 §. Regerings-Formen, mindre åsyftar ämnets än sjelfva framställningens beskaffenhet, samt att följakteligen Riksens Ständer, äfven från Constitutions Utskottets utlåtanden, kunna hemta anledning till underdåniga önskningar, så framt dessa genom sin natur, medgifva den pröfning till Nådigt afseende, som sittnämnde §. åt Konungen efter Stats-Rådets hörande uttryckligen förbehåller. Beträffande åter motionens form, eller, så till sägandes, yttre gestalt, finner Ut Bihang till R, S. Fröt. $:dje Sami. i§4 ConstitutionsUtskottets Betänkcinden. skottet sig böra deremot hufvudsakligen erinra : 1:0 Att motionen, ehuru afsöndrad och isolerad, likväl ej innefattar en ny fråga, utan endast sådana äldre, hvilka förut blifvit dels af Grefve C. F. Horn, dels af Riksens Ständers Stats-Utskott, enligt 29 §. Riksdags-Ordningen, väckta, jamt af Utskottet behandlade och utredde, och att således väl återremiss kunnat ega rum, med rättighet för hvarje Ståndets Ledamot att föreslå, och för Ståndet att sedermera besluta lämpliga modificationer af Utskottets betänkande i dessa delar, men art, å andra sidan, 44 §. Riksdags-Ordningen icke synes medgifva ny Remiss af Ärondén, som redan kommit under samtliga Riks-Ståndens öfverläggning och hos Ridderskapet och Adeln blifvit afgjorda. 2:0 Att motionen, i dess närvarande släck, innebär, icke så mycket ett önskningsmål, sorn fast heldre dertill omklädda, eller indirecta anmärkningar; att ett sådant återväckande af förfallna anmärknings-pnncter icke tyckes stå väl tillsamman med rätta ordabegreppet af 76 §.
I fall ni inte har några rätt vack ra tänder inne, så lät fråg a ef ter i Allehanda, om det fins någon ung f risk flicka som vill låta dra ut sina för betalning; sådana annoncer brukas ibland. D O C T . Gö rså, görså. Men jag ål ägger er att ha min mun i stånd inom f yra dagar. D O C T . Ers nåd behag ar lita derpå. F R I H E R R . går. Glöm i nte, klockan nie och nie tänder. Må väl ! 7 D O C T . Klockan nie, och nie tänder; ödmjukaste tj enare. D O C T . allena. Stackars friherrinna! ach om hennes tänder likså väl döljde h ennes år, som hennes fö rnuft gö r det ... d'ä verkeligen ömk ansvärdt ... jag har många gånger hindrat folk att bele och tadl a henne; men Då en kärng förtjusa vill Som en femton års äls karinna så är det omöjligt att hämma åtlöjet på någons mun. Niclas . 5. SCEN. DOCTORN. NICLAS. N I C L . Nu är jag här ig en, kära gufar. D O C T . Jag går ut. N I C L . Så mycke bättre. D O C T . Hvad? så mycke bättre. N I C L . Jag s äger s å mycke bättre, fast det qvittar mej alldeles lika. D O C T . Jag ser väl, att om jag låter dej tala, så s äger du en evig rad af dumheter. N I C L . Har vi något annat att säg a, kära gufar? D O C T . Det hj elper inte att j ag fört dej ut i verlden, du blir dej alltid lik. N I C L . Ja blif tig alltid lik, Så går tig väl all tid, sa söta mor min. D O C T . Lika tanklös, lika enf aldig N I C L . Sälla äro the enfaldiga, sa söta mor mi n. D O C T . Du talar och bär dej åt, som du hvar stund, både natt och dag, hade minne, själ och tankar fästade vid din hembygd, di tt kära gåshärad.