Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständers bank förblifver hädanefter, som den hittills varit, under Riksens Ständers egen garantie och vård, så alt den ostörd må förvaltas af de fullmäktige, hvarje stånd dertill förordnar, efter de ordningar, stadgar och reglementen, hvilka redan gjorda äro eller vidare af Riksens Ständer göras kunna. Riksens Ständer allena äga rätt att genom banken utgifva sedlar, som för mynt i riket må erkännas. Dessa sedlar skola vid anfordran, efter deras lydelse, af banken med silfver inlösas. Frih. Cederström, Jakob: Genom myntbestämningslagen stadgas, att banken skall med silfver inlösa sina sedlar. Att tillika införa detta stadgande i grundlagen, vore enligt min öfvertygelse mer än obetänksamt. Det skulle ej ske för den medborgerliga säkerheten, ty den äger sin helgd i civillagen, som gifvet' hvar och en rättighet att få sine sedlar inlösta, men om vid en möjlig kris, genom infall af fiendtlig makt, bankens sedlar icke skulle kunna med silfver inlösas och således vexlingen blifva afbruten, så följer väl icke deraf, att någon sedelinnehafvare deruppå blifver lidande, enär banken äger i räntebärande publika papper och enskildes reverser jemte silfverfondbn full valuta för inlösen af alla sina sedlar och alltså kan honorera sina förbindelser; men om nu endast silfver antagas till mynt, så komme riket, sedan alla sedlarna till banken ingått, att blifva utan mynt, och ont vid ett sä - Den 19 Januari e. m. 189 dant tillfälle fienden anfölle landet, huru skulle då de medel utgå, som för krigets förande och till betalning för effekter till arméens underhäll utskrifvas, och hvilken betalning enligt grundlagen ovillkorligen genast skall verkställas. Det vore att ställa riket i en redlös belägenhet, och Rikets kommande Ständer i nödvändighet att på 1812 års vis bryta de former grundlagarne bestämt. Hr Lefrén:
För min del tror jag att Bevilln.Utsk:t handlat rätt och instämmer således med Hr Koch uti hans båda yrkanden. Gr. Mörner: I afs:de på formuläret N:o 15 skulle jag vilja instämma i de förre talarnes yrkande, men i fråga om formuläret N:o 7 förefaller det mig icke alldeles så klart att man bör ändra det af Bevilln.Utsk:t upgjorda förslag till formulär. Orsaken, som man anfört, har varit den, att man efter de ändringar, B. St:r vidtagit, skulle sakna nödiga materialier för att upställa flera kolumner under rubriken »bevilln.-beredn.» Jag tillåter mig deremot erinra att bevilln.-komiténs skyldighet ju är att ordna alla de särskilda materialier, som efter'bevillri.-förordmn skola komma densamma till handa. Bevilln.-berednm har att emottaga åtskilliga officiela upgifter; om man nu vill göra möjligt för pröfningskomitén att i detalj hemta ledning utaf och granska dessa särskilda upgifter, så synes det vara ändamålsenligt att kolumner finnas, i hvilka fullständigt antecknas de särskilda slagen af inkomst. Har nu bevilln. -berednm i något fall upskattat en persons inkomster till högre belopp, än desamma enl. de officiela upgifterna visa sig utgöra, så måste naturligtvis bevillu.-berednm hafva hänfört skillnaden i inkomst till någon af de andra kategorierne, hvilka bevilln.-berednm uptager enl. sin egen derom egande kännedom. Bevilln.-berednm kan således ej undgå att för sig redogöra på hvad grund den kan komma till de särskilda belopp, som utgöra den summa inkomst, till hvilken den anser hvarje individ i kommunen böra upskattas. Den 12 Oktober. 201 Det är väl också billigt att, när bcvilln.-beredn:n har till åliggande att upgöra ett beskattningsförslag, som sedermera skall granskas, den äfven gör sig det besväret att i sina särskilda kolumner fördela de särskilda belopp, af hvilka den bildar totalsumman. Någon granskning kan ju eljest icke ega rum af den upskattning, bevillmberedmn gjort.
Af alla nedan anförda, samt andra med deni jemförlig», men liiir icke upptagne, Verk, hvilka uppskattas, enligt föreskriften i 4 Art. af denna stadga, erlägges bevillning efter enahanda grund, som för annan egendom, med (förslagsvis) Två R:dr för tusende af värdet, och i samma förhållande för ett mindre, nemligen: Alunbruk, Ankar smiden 3 Beckbruk 3 Bergsmanshamrar _, Berlinerblått-Fabriker j Bleckoch Pläthamrar 3 Buldansoch iSegelduks-Fabriker s Cati uns-Tryckeri er j Cobolts-Verk, Degel-Fabriker 3 GevärsFactor ier , Glasbruk 3 Kalk-ugnar 3 Knipoch Spikhammar-stockar 3 Koppar-Hamrar j Koppar-Verk Koppar-Vals-Ver k,! Kort-Fabriker3 af hvilka dessutom betalas stämpel-afgift. Krutbruk, af dessa utgår dessutom sex skillingar för hvarje tillverkad cent» ner krut, enligt attest från Kongl. Krigs-Collegium.
Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs ånyo och afslogs Lag-utskottets den 27 och 29 sistlidne Maj på bordet lagda betänkande N:o 51, i anledning af väckt motion om upphörande af frälsemans serskildta forum. S. D. Vid förnyad föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens den 27 och 29 sistlidne Maj på bordet lagda be - 438 Prot.-utdrag den 7 Juni 1848. länkande N:o 11, i anledning af serskilda molioner, i fråga om kostnadernas bestridande för ekonomiska besigtningar å kyrkoherdeoch kapellans-bord, fann Ricklerskapet och Adeln för godt att, med bifall till Utskottens i afseende på kappellans-boslällena gjorda hemställan, afslå Utskottens förslag rörande bestridandet af kostnaderna för ifrågavarande besigtningar å kyrkoherde-boställena. S. D. Yid förnyad föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärsocli Ekonomi-utskottens den 27 och 29 sistlidne Maj på bordet lagda betänkande N:o 12, i anledning af väckta frågor om nedsättande af en kommitté för undersökning' rörande skogshushållningen, om inskränkning i dispositionsrätten af enskild skog, om förhöjd ansvarspåföljd för åverkan samt om ett förändradt hushållningssält i afseende på härads-allmänningarna, blef detta betänkande, så vidt det angår den ifrågasatta kommittéen samt vården och dispositionsrätten af enskild skog, af Ridderskapet och Adeln bifallet; dock med det tillägg i den föreslagna underdåniga skrifvelsen, alt efter orden ”jägeri-beljeningens hörande” skulle införas: Unom de län, der sådan finnes;” men, jemte det Utskottens yltrande i frågan om förhöjd ansvarspåföljd för åverkan ansågs icke för närvarande föranleda till någon åtgärd, fann Ridderskapet och Adeln för godt att afslå Utskottets i afseende på förvaltningen af de till menigheternas disposition upplåtne härads-allmänningar gjorda hemställan.
Härefter uppsatles och justerades följande förslag till votcr:s-propos. : »Den som bifaller Stats-Ulskds hemställan uti Ullå!:t N:o 2?, andra punkten, angnle anskaffningen af det lill bestridande af kostnaderne för statens järnvägsbyggnader erforderliga lån, röstar vinner nej, beslutar R. o. Ad. låta bero vid fullmägtiges i Riksg.-Kont. ilrågavule åtgärd.» Sedermera företogs voteringen, oell befunnos vid dess slut rösterna hafva utlällit sålunda: den det ej vill, röstar •la — 84. Nej — 58. 3:dje punkten. ang:de förräntandet af Riksg.-Kont:ls kontanta behållning; och Dcu 10 Januari f. m. 73 4:rlo punkten, .meide andrine i instruktionen för Revisoremo vid granskningen af Iliksg.-Verkets förvaltning. Lades lill liaiidlingarnc. 5:to punkten, ang:de bokföringen af premie-obligationer, utgifna för en del af 18G0 års jernvägslån. II. Exc. ITr Gr. Sparre: Hvad l’tsk:t uti den nu före dragna punkten föreslagit, är visserligen en sak af ringa betydenhet, men dock, efter mitt förmenande, stridande emot den hittills iakttagna formen lör de räkenskapsutdrag, som i tryck utdelas till allmänheten, uti hvilka viii icke hörn ingå några speciella förhållanden, utan blott riktigt upptagas beloppet af den skuld, Iivari Itiksg.-Kont. (läflar vid hvarje års slut. Om man häri äfven skall införa livad lltsk:t föres agd, blir räkenskapen en slags resonnerad katalog. Det llireslagna är icke heller af hehofvet påkalladt. då förhållandet ej iir i något hänseende förlieniligadt, ulan förekommer bland annat lili hvarje berättelse, som fullmäktige afgifva lill Revisorerna och It. Sl:r, samt på det sältet genom trycket kommer allmänheten tillhanda. — Du likväl, på sätt jag förut nämnt, jag amer saken vara af ganska ringa vigt, har jag blott velat nämna detta, ulan alt jag uti detta hänseende vill framställa något särskildt yrkande.
Jemte Protocolls-utdrag af den 3 dennes, som nästlidne dag till Utskottet inkommit, liar Wällöf], BorgareStåndet till Utskottet remitterat en af Herr Jon Boberg väckt motion, innefattande, att ”sedan Svenska Privat”Banks-sedlar numera spridtsig temligen allmänt kring land och rike, men ”dessa i elen allmänna rörelsen, serdeles i de norra orterne, så mycket mera ”ega dålig credit, som de icke emottagas i kronans uppbörd”; finge han, ”med kännedom om de menliga och ofta svåra följder, som derigenom, åtminstone i Norrbotten, tillskyndas innehafvare af dessa sedlar”, föreslå, ”att ”Privat-Bankerne måtte åläggas, vid deras privilegiers förlust, att i Piteå ”stad hålla ett Utvexlings-contor, der allmänheten vore berättigad alt, mot ”Privat-Bankernes sedlar, tillvexla sig Svenska Banco-sedlar.” Vid sednaste Riksdag behandlades väl af Bancooch Lag-Utskotten, i sammanhang med frågan om en ny lagstiftning för Privat-Banker, en då väckt framställning i enahanda syftning, som ofvanberörde till Banco-Utskottet nu remitterade; men som det icke kan tillkomma Banco-Utskottet att yttra sig öfver frågor, som afse att ålägga nuvarande Privat-Banker någon skyldighet, utöfver hvad de för dem fastställde Reglementen bestämma; får Utskottet, med åberopande af 44 §• 3 mom. Riksdags-Ordningen, ifrågavarande motion till Vällofl. Borgare-Ståndet återlemna. Stockholm den g Augusti 1844» Bih. till R. St. Ani. till Exp. Utsi. d. 22 Airg. 1844 II. 11 f. m. Utlät antie öfver Kyrkoherden C. M. Litkners ansökning om eftergift af öfver ränta för åtskilliga Discontlån.
Denna, tillika med alla andra utgifter och förut åtagna utbetalningar, måste bestridas och kan hända tilt och med någon ökning emot de sednare åren utgöras. Att då på köpet öka svårigheterna och befalla nya indragningar, eller mindska ett Verks credit, som med det allmännas står i den närmaste förening, vore väl den högsta grad af oförsigtighet, det vore att handla Den i i Maj. rakt emot det ändamål man förklarat sig å» syfta. Frågan om nyttan eller skadan af Götha Canal ingår alldeles icke uti den närvarande. Denna är helt annan, och rör på det närmaste det allmännas och hvarje enskildts ömaste interessen. — Då för öfrigt nu icke ens är fråga att afgöra hufvudsaken, endast om remiss till BancoUtskottet, är det så mycket mindre betänkligt att dertill lemna bifall, som det endast är igenom en så> dan remiss, och sedan ämnet blifvit af BancoUtskottet granskadt, som Riksens Ständer kunna komma i tillfälle att med säkerhet bedöma verkligheten af behofvet och hvad som i följe af allmänna penninge-ställningen kan vara visligt att göra eller ej. — BancoUtskottet är det, som i detta fall är närmast att om ämnet kunna inhämta grundlig kännedom och BancoUtskottet är också det, som har den förnämsta interet att bibehålla Bankens credit, och att således göra hvad som är nyttigt för det hela. Det är först då, sedan det yttrat sig, som Riksens Ständer hafva de upplysningar sorn äro oumgängliga, för att med sakkännedom betrakta ämnet. Jag finner således ingen betänklighet vid att inhämta dessa upplysningar, då Riksens Ständer hafva sin beslutande rätt sig förbehållen , och jag anhåller att man ej måtte uppehålla remissen, emedan ämnet fordrar skyndsamhet och hvarje dröjsmål är en ökad våda. Grefve Lilljencrantz, Johan Wilhelm.- Protocollen för år 1309 och de ledamöter af Ven 11 Maj. *77 Ståndet, som vid berörde års Riksdag voro närvarande, skola vittna, att jag var både den förste och den siste, som ifrade mot anläggningen af Götha Canal vid den tidpunkt, då detta storverk blef företaget.
Sålanda anser jag den bland premisserna förekommande teckning af Svenska folkets tillstånd i financielt och moraliskt hänseende vara ganska öfverdrifven. Mycken oordentlighet förekommer utan tvifvel i liqvider, men jag anser denna ovana vara ett arf från förra tiders financeella oredor, då den genom ett vacklande myntvärde föranledda förlägenhet hade vållat en nära nog allmän oförmåga att punktligt fullgöra åtagna betalningsförbindelser, och de myndigheter, som hafva till åliggande att handhafva ulsökningsväsendet, funno sig af förhållandernes tvång föranledda att eftergifva betydligt af den skyndsamhet lagen fordrar. 1 jemförelse med förra tider, anser jag förhållandet ej vara sämre utan Bättre; och finnée jag, i motsatts med Herr Arnberg, officiella tidningen med sina konkurskallelser derom "vara ett authentiskt bevis. Man jemföra allenast konkursernas mängd under tiden 1820'—30 och nu, synnerligen om man från de nu förekommande fråndrager de konkurser af personer tillhörande arbetsklassen, hvilka i sednare lider ofta nog blifvit föranledda af lagstadgandet att bysättning upphört så snart konkurs börjat. Att liqviders ordentliga fullgörande å bestämd tid är ett behof för handel och annan industri, är otvifvelaktig!, men verksammaste medlet att komma derhän vöre, sorn mig synes, att ej lemna försträckningar till personer, som visat sig vara oordentliga, och ej varor på kredit utan lof att för betalningen draga vexel. Inom handelsverlden torde vanan (usancen) ofta vara nära lika mäktig som lagen, men denna bör utan tvifvel, så vidt möjligt är, användas för att förbättra den förstnämnda. Herr Arnbergs skrift slutar med att tillstyrka antagande för Sverige af Franska handelslagens Irsta boks Irsta och 2:dra kap. om handlande och bandelsböcker, samt 3:dje och 4:de böckerna om konkursoch domstols-organisation, och jag bör dervid tillkännagifva, att jag finner mycken betänklighet vid att inom vårt land införa ett alldeles nytt slag af special-domstolar. I Frankrike äro handelsdomstolar gamla, och efter den stora revolutionen hafva de blifvit bibehållna, emedan man var van viii dem.
Men allt ondt glömdes vid ett vänligt ögonkast, en förtrolig nick af Magda. Och sade hon nu: "Du arbetar ihjäl dig, min Calle!" då föll Calle i ett högt skratt, och blef sedan så stark att han trodde sig vara en jätte. När han så stökat undan det nödigaste hemmavid, hittade han slutligen på att lemna dalen, men ej mera för att blifva barnpiga, utan för att låta leja sig till utarbete; och då han vid hemkomsten lade dags-penningen på Magdas väfstol, kunde man ibland se huru någonting "klart" skimrade på den smutsiga sedellappen. Det var en glädjetår. Magda sade ej något. Hon vågade ej mer berömma honom: hon hade sett hvad verkan det hade. Men sedan pingstliljorna och syrenerna tagit slut, kom turen till "träd-rosorna", tulpanerna och lavendeln, och hur trött än Magda om aftonen var, satte hon dock med egen hand en ny qvast i Calles mugg. Sent omsider, eller rättare alltför snart efter sju veckors rättegång föll domen angående det i beslag tagna godset, och som herr Lönner ej kunde erlägga de ådömda och för den värnlösa familjen ganska betydliga böterna, inmanades han i häkte. På denna dag, på denna förtvillans dag, var det ingen som egde mod mer än gamle Lönner sjelf. Han hade insett hvem som i hemlighet dref spelet, men han kände ingen fruktan: han var en gudfruktig man, och visste dessutom att Magda skulle göra allt i verlden för att få upplånt den erforderliga summan. Tyvärr hade Magda redan, gubben ovetande, pantsatt det lilla silfret för att betala några små skulder, som hon åsamkat sig på våren. Vi skola icke närmare skildra det ögonblick, då gubben steg i båten häradshäktet, dit han tills vidare fördes, låg snedt öfver viken. Både Magda och Nanny ville nödvändigt följa med till andra stranden, men han afböjde det med en så allvarlig ton att de ej vågade motsäga honom. Det var rörande att se de båda unga qvinnornas ifriga och omfattande omsorger midt under deras dödande ångest.
Deputerade af de tilstjutande behörigen redowisas, och böra desse widtagne anstalter sedermera till Kongl. MajttS nädiga sanction i underdänighet anmälas. Hwad sedermera beträffar ben delen af För» fattningen, som rörer den öfrige Jagtcn, sä ansäg Utskottet, att hwad deruti stadgas icke bör annorlunda förändras, än blott i afseende xä förbudet emot fäl, lande Den 6 September. 197 kanbe af Högdjur, särdeles Hjortar; i hwilket fall Utskottet wille hemställa, om icke, i anseende till den skada, som dctza djur i de orter, där de äro till myckenhet, tilfoga Landtman, i synnerhet, om de i Tio är skulle utan hinder fä tilwäxa och föröka stg, det borde wara Jordägarens rättighet, att under den för Jagt tillätnc tid, utan answar skjuta dem, om de pä hanägor skulle finnas. Dock warder allt detta RiksénHögloft. Ständers egen pröfning wördsammeligen underställa. Stockholm den 7 Augusti 1809. Pä Högl. Ridd. och Adelns »ägnar, Hob. 6. Oxenstgerng. Pä Loft. Borgarc-Stänbcts wägnar, 6 .I. Lckönkerr. Pä Högw. Prcste-Ständets wägnar, däSAN. LtLANellUS. Pä Hederwärda Bondes Ständcts wägnar, L. Ericksson. k. BcgärdeS pä Bordet. Uplästes följande; Utdrag af Protokollet hältet hos Riksens Högloft. Ständers Banco-Utskott den 22 Augusti 1809. S. D. Uppä Wällofl. Borgare-Ständets, under den s fistlcdnc Junit, mcddelte Remih till Banco Utflot - 193 Den 6 September.
Oni mart ej utvexlar Silfret, och sålunda beröfvär vår handel all annan utväg till Spänmålsköpen detta år, än att sälja med förlust; skall en våldsam Coursstegring tillintetgöra möjligheten, att hålla sitt löfte, eller om man ej så vill kalla det, att verkställa sitt beslut. Om åter ett allmännare krig, eliel' ert tillfällig liflighet i Nordens handel, eller blott en enda upptäckt, som höjer Jernets värde, skulle inträffa; Huru lätt är ej Coursfallet för banden? Hvad blir i förra fallet pönningegärens lott? Hvad i det sednare, den skattdragandes och gäldenärens? Nekom ej, att vi måste realisera, efter gällande Cours-förliållander blott med iakttagandet af Specie Rrdrs högre hallt, än Ilamb. B:co; att således vårt öde blifver, att åter ert gång bero af de omständigheter, hvarunder kommande Ständer sammanträda eller åtskiljas! Och huru naturligt är det ej, att under sådant förhållande Capitalisten söker trygga sig, genom den klokaste beräkning af sannolikheterne för snar vinst? Och hvad blir följden af denna penning-egarens ängslan, för låntagare och närings-idkare? Kortare Credit-tider, tätare omsättningar; stör - Dun g Julii f. m. 67 re kostnader för lånen och ett Öfverdrifvit behof af contante penningar, för att verkställa Capital-betalningar, då fordom räntebetalningarne utgjorde hufvudsakliga behofven. Slutligen: omöjligheten för landets näringar att begagna de utrikes Capitaler, som till låga räntor utbjudas i de lyckliga länder, som äga ett Mynt. Jag vågar fråga de Herrar och män, sorn vid 1823 års Riksdag hörde mig efter all förmåga strida för ett Mynts återinförande i vårt Samhälle, huru de tro, att vårt Land skulle nu hafva sedt ut, om denna mening fått blifva gällande? Hvad inflytande hade ej Englands Capitaler utöfvat på vår industri; dessa millioner £; som 1824 och i8a5 sökte ränte-vinster af 3 till 2 p:ct? Hvilka reella fonder skulle 1825 och 1826 årens conjunctur för jernhandeln infört i landet?
Sia StatsUtsiottets Betänkanden - marRätten skeende och laga kraft vunne Utslag faststälde anmärkningar vid så väl de från Länen inkommande Landt Räkenskaper, som andre Publique Werks Redogörelser, och hvilka Observationsmedel lefvereras antingen i Kongl. Räntekammaren eller i Landt - Ränterierne till Kongl. StatsContoirets disposition, såsom ordinarie eller extra ordinarie Statsmedel, alt efter sorn Observationerne å dessa slags medel ske. För år i8i5 påräknades denna inkomst till 1,500 R;d och, ehuru den är tillfällig och mycket oviss, synes den dock kunna beräknas till 8 8:0 Stubbören i Westerbotten. Det är först i senare åren, som denna Afgift kunnat påraknas såsom någon inkomst, men genom ett utvidgadt Skogshygge, har den i senare tider blifvit ökad. Från de öfrige Länen har val understundom influtit någon inkomst för försåld Kronans skog, men aldrig med den säkerhet, att derpå kunnat räknas, Denna inkomst är påräknad uti 1816 års RiksStat till 350 R:d och har densamma till lika belopp nu äfven blifvit uptagep med « 3,500 350, — StatsUtskottets Betänkande^ 2g:o Djeknepenningar i Westerbotten. Endast i Westerbotten har StatsWerket en Inkomst af den. na år 1624 till den fattiga studerande Ungdomens understöd beviljade utlaga, som i de öfrige orterne disponeras af Consistorierne, Uptagen Uti RiksStaten till 50 R:d, synes den såsom i stigande, nu kunna påräknas till 30:0 Nummer-Lotteri-Medel. Enligt Kongl. Kungörelsen af den 16 April 1771, blef Kongl. ^Nummer-Lotteriet, som är ett Genuesiskt Kotteri, inrättadt med Klan, efter Uotterierne uti Italien, Frankrike och Tyska Riket. Ett års Medium häraf skulle således utgöra 77,666. 13. 4., men som ingen inkomst, kan vara mera osäkerhet vid årliga beräknin.
Uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt motion (N:o 156) har Herr Cederschiöld, F. A., med hvilken Herr af Dalström uti ett särskildt afgifvet yttrande sig förenat — jemte erinran hurusom f, d. Regementsläkaren C. A. Opphoff, hvilken Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 153. 61 såsom läkare bevislat fälttågen 1805, 1806 och 1807 i Tyskland, 1808—-1809 mot Ryssland och 1813—1814 i Tyskland och Norrige, och sedermera i öfver 55 år varit Regementsläkare vid Kongl. Andra Lifgardel, vid sitt afskedstagande i Mars månad 1855 tilldelats en pension af endast 1,200 R;dr — föreslagit, att, enär OpphofT, om han tjenstgjort ännu några år, varit berättigad att komma i åtnjutande af den vid 1856—1858 årens riksdag bestämda högre pensionen för regementsläkare af 2,000 R:dr, Rikets Ständer måtte, med afseende å Opphoffs långvariga tjenstetid och förtjenslfulla verksamhet, bevilja en förhöjning af 800 R:dr i hans nuvarande pension, så all densamma komme alt uppgå till samma belopp, som nu är för regementsläkare bestämd. Uti 9:de punkten af detta Betänkande har, i anledning af särskilda vid innevarande riksdag framställda yrkanden att de före 1856—1858 årens lönereglering på allmänna indragningsstaten förflyttade embetsoch tjenstemän måtte tilläggas enahanda vilkor, som deras vederlikar efter denna tid erhållit, Utskottet, bland annat, yttrat, alt, enligt Utskottets tanke, det vore mindre lämpligt det åtgärder vidtoges vare sig för alt höja eller minska af Rikets Ständer beviljade pensioner; och ehuru
Till lindring uti detta tvång, hvilket egentligen ledde sitt ursprung ifrån den år 1649 af Drottning Christina utfärdade jernbergs-ordning, hvarest bland annat förekommer: »emedan man förnimmer det en hop Bergsmän uti jernbergslagerne vända igen med therns blåsverk och sälja kolen till köpmän och flere, som bruka theras hamrar uti bergslagerne, hvarigenom Hennes Kongl. Maj:ts tionde förminskas, therföre befalles Bergmästarne, att the af sådane bergsmän utfordra tionden årligen tillfyllest, antingen the bläse eller intet», hade väl tid efter annan hvarjehanda åtgärder blifvit vidtagna, såsom onödige hyttors ödeläggande eller sammariflyttning med andra, nya indelningar inom de bestående hyttelagen samt, inom vissa orter, åsättande af en högre eller lägre skattejernsafgift för de hemman, hvilka blifvit från blåsningsskvldigheten befriade; men den antydda olägenheten hade likväl icke derigenom kunnat afhjelpas, ty inom flere bergslagsorter rådde ännu en stor oreda härutinnan, emedan derstädes blott en del biåsningsskyldige idkade hyttebruk, under det att antingen en mängd hyttedelar afsöndrats från hemmanen, eller ock främmande intressenter bläste för dygnslega, medan jordegarne sjelfve, hvilka voro i åtnjutande af den så kallade bergslagsfriheten, tvärtemot författningarne, undandragit sig tvånget. Det enklaste medlet till förekommande af dessa oredor vore, enligt motionärens förmenande, tackjernsblåsningens lagliga frigifvande, hvilket sä mycket lättare kunde medgifvas, sedan sjelfva grunden för de i bergslagerne tvungna hyttelagens framtida tillvaro och bestånd blifvit rubbad genom den år 1847 beviljade fria kolhandeln samt genom Kongl. Kungörelsen den 22 Februari 1830, hvarigenom hytte-delegarnes skyldighet att tili bolaget hembjuda sina salukol formligen alskaffats.