Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kock hade härvid yttrat den särskilda mening att då Sjöberg, hvilken tillika innehade en Magasinsförvaltare-beställning, hvarifrån afsked icke syntes komma att sökas, uppnått en ålder af endast 51 år, det skulle lända till ett betänkligt prejudikat, om full pension beviljades honom, som icke på långt när uppfyllt hvad författningarne för slik förmåns åtnjutande stadga, och hvilken namnteckning under magasinsrapporter m. m. dessutom utmärkte, att han icke så helt och hållet saknar skrifförmåga; hvadan Stats-kommissarien fann sig för sin del icke kunna å ansökningen obetingadt tillstyrka bifall, utan öfverlemnade till nådig pröfning, om Sjöberg, för hvilken emellertid ömmande omständigheter sig företedde, i det att hans sjuklighet sannolikt härledde sig från öfveransträngning i.tjensten, kunde, efter Direktionens för Civilstatens Pensions-inrättning hörande, hugnas med pension från dess tjenstemannafond, enligt reglementet, och dessutom möjligen erhålla ett lämpligt tillskott deruti från allmänna Indragningsstaten, i hvilket sednare afseende nådig Proposition då borde, sedan förhållandet blifvit närmare utredt, till Rikets Ständer aflåtas. Kongl. May.ts Nåd.
Utlåtande, angående löne-reglering för Landtstalens Tjenstemän och Betjente samt för Förste och Andre Landtmät arne. (U. A.) Uti Nådig Skrifvelse af den 27 Januari 1840, hvilken blifvit af Riks-Stånden till Stats-Utskottets behandling remitterad och finnes intagen i 1 sami. 1 afd. af Bihanget till Riks-Stindens Protocoll vid denna Riksdag, har Kongl. Majit, sorn, erkännande angelägenheten af en efter Landtstats-personalens behof samt dess mödosamma och ansvarsfulla befattningar lämpad lönereglering, likväl, med afseende å det betydliga belopp, denna reglering erfordrar, icke ansett Sig kunna upptaga nämnde belopp uti del förslag lill regleringen af utgifterne under andra Hufvud-Titeln, som Kongl. Majit, uti Dess Nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, framställt, serskildt afgifvit det af Kongl. Majit antagna förslag till lönereglering för Landtoch Landtmäteri-Staterna i provinserne, samt till Rikets Ständer öfverlemnat, att afgöra, om och hvad utvägar, till beredande af tillgångar för denna lönereglering, må vara att vidtaga. Vid de discussioner, sorn uti frågan, för beviljandet af remiss, egt rum, hafva åtskillige ledamöter inom Ridderskapet och Adeln sökt visa nödvändigheten af den föreslagna löneregleringens verkställande i sin helhet, hvartill de ansett tillgångar foreiinnas uti öfverskotten å bevillningsmedlen, samt serskildt framställt angelägenheten deraf, att Länsmännen erhålla erforderlig förbättring uti deras lönevilkor, hvaremot de fleste af Bondeståndets Ledamöter, sorn i ämnet sig yttrat, afstyrkt förslaget, utom i hvad det afser lönetillökning för Länsmännen. I sammanhang med Kongl. Majits högstberörde Nådiga Skrifvelse, har Utskottet jemväl förehaft följande motioner: l:o Af Herr Dorchimont:
PresteStåndet har den 18 sistlidne November förenat sig om det vid i3:de punkten, i afseende på vilkoret för begagnandet af StatsVerkets skuldbelopp 4>400>0(30 i*:dr, af Ridderskapet och Adeln samt BorgareStåndet fattade beslut: att detsamma icke får användas utan i och för förstärkande af Bankens reela fond då detta af BancoFull mägtige nödigt prof vas; hvarigenom PresteStåndet ansett votering i denna fråga öf-, verflödig. Herr von Hartmansdorff’. Efter det Den 17 December e. m. io5 Beslut PresteStåndet sålunda fattat, lärer Ridderskapet och Adeln finna, att de af Utskotten föreslagne voteringspropositioner böra förfalla; och jag anhåller, att Herr Grefven och LnndtMarskalken behagade derom göra framställning. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskälken yttrade, att Statsoch JjancoUtskotlen ägde bedöma verkan afPresteStåndets beslut, när Ståndets ProtocollsUtdrag derom till Utskotten ankomme. Ridderskapet och Adeln hade blott att utlåta sig, angående de föreslagne voteringspropositionerne, hvarefter det ankomme på Utskotten att, om så erfordrades, afgifva nytt jemkningsförslag. Hans Excellence finge således nu endast hemställa, om Ridderskapet och Adeln godkände de, i afseende å denna punkt, föreslagne voteringspropositioner. Ropades Ja. i4:de Punkten. Den, i afseende å denna punkt, före-» slagne Voteringsproposition blef af Ridderskapet och Adeln godkänd. i5:de Punkten. Denna Punkt ansågs icke erfordra någon åtgärd. i6:de Punkten. Uppå gjord proposition, blef denna punkt af Ridderskapet och Adeln bifallen. xo6 Den 17 December e. m. iy:de j i8:de oc/j ig:cle Punkterne. Dessa 3:ne punkter ansågos icke erfot> dra någon åtgärd. 2o:de Punkten.
För den, som ej djupt inträngt i juridiken, utan mest fäster sig vid tilldragelserna i det alldagliga lifvet, synes Utsk:s förslag väl grundadt. För den redlige förmyndaren skall det aldrig leda lill våda eller besvär att hvart 3:dje år få sina förmyndareräkenskaper granskade. Jag tror, att ett sådant stadgande är nödvändigt, då det ofta händer på landet, att förmyndare icke gjort redo för sitt förmynderskap på 20 år, och hvaraf följden mången gång blifvit, att förmyndaren vid slutlig redogörelse saknat tillgång att ersätta, hvad han under så många år uppburit och oanmärkt, användt. Såsom ett skal mot bifa'1 till Utsk:s förslag har Hr Strussenfelt anfört, att domare derigenom skulle tillskyndas ökade göromål; men jag 12 Den i September. tror ej, atl någon minskning härutinnan skulle inträffa, om förmyndarekamrar inrättades, enär jag är öfvertygad, att ortens domare alltid komme att deri taga del, och i sådant fall har Hr Strussenfelt motsagt sig sjelf. Samme värde talare har yttrat, att genom antagandet af föreslagna stadgande det besynnerliga förhållande skulle uppkomma, som nu är mindre vanligt, nemi. att domaren sjelf uppträder som åklagare. Jag tror deremot, att domaren ej behöfver uppträda som åklagare, då granskningen alltid kommer att öfverlemnas åt gode män, sorn skola utreda förhållandet och blifva åklagare, i fall någon olaglighet är begången. I hvad Hr Strussenfelt anfört ang:de förmyndarekamrar, såsom en controll å förmyndare, finner jag äfven en motsägelse; ty om man kan supponera, att en förmyndare ej uppfyller sin pligt, kan man äfven supponera detsamma om förmyndarekammaren. Jag yrkar bifall å betänk. Frih. Ehrenborgh: Hr Stuart har sagt sig ej utan förundran hafva hört, att jag motsatt mig betänk., i anledn. af de anmärkningar, jag gjorde, då betänk, första gången förevar. Jag är skyldig
Förr än detta missförhållande häfts och likställighet mellan båda könen blifvit en verklighet, kan ej heller kvinnan rätt fullgöra sin uppgift. Mannen kan ej fylla kvinnans uppgifter, kvinnan ej mannens, men kvinnan bör äga. frihet att söka sig arbete på de fält, dit hennes håg ocb fallenhet mana. Talarinnan berörde därpå den gifta kvinnans rätt och de ändringar, som inom detta område — makans och modrens — vore önskliga, samt de hinder som ligga i vägen för önskningarnas förverkligande. » Rätt först, godt sodan — förnekad rätt är förökad orätt » — voro hennes ord. Därpå öfvergick hon till en öfverblick af sammanslutningen mellan cle olika kvinnoföreningarna och de nationella kvinnoförbundens uppkomst och syften samt betonade, att sammanhållningen måste vara det starkaste modlet till framgång. Många olika, intressen voro här förenade såsom länkarne i en kedja, och väl kunde meningsskiljaktigheter uppstå, » men utan strid ingen f r i d ». Må blott striden föras mod blanka vapen och öppet vizir. (Applåder!) Efter detta företogs val af funktionärer, hvarvid till konferensens ordförande valdes fru Ellen Ankarsvärd, till vice ordf. professorskan A. Montelius, d:r Ellen Fries och fröken Hulda Lundin samt till sekreterare fröknarna S '. Ulrich, B. Hübner och Hanna Andersson. Efter valet upplästes följande telegram från Finland: » Framgång för edert arbete för frihet på, kristendomens grund. Alexandra Gripenberg. Mera hinna vi i ' dag ej meddela våra läsarinnor. För de olika föredragen och diskussionerna skola vi i nästa veckas nummer gifva ett sammanfattande referat. Kör: Uppåt till den klippa sträfva, Där sin fyrbåk sanning tändt! Att ej hjärtan vilse sväfva Blef dess ljus i världen sändt. Sök dess klara låga värna, Trofast uti håg och sinn ', Att den lyser som en stjärna Seglaren i hamnen in! Solo: Lär oss det höga Målet hinna, Gif att det ledande Ljuset vi rinna, Hjälp oss, o Fader, I bränningars brus, Styr Du vår farkost I sanningens ljus! Solo m e d kör: Framåt! Uppåt! orden ljuda, Som vår lösen blifva må. Allvar, enighet de bjuda, Om vårt mål vi skola nå.
Jag anser mig då pligtig nedlägga min reservation deremot, och anhåller att densamma måtte blifva i prot. inlagen, då jag hoppas, att den på detta sätt kan blifva communicerad både MedStånd och efterverld. Jag tror denna begäran icke kan mig vägras. Jag har blott att tillägga: ”Num major fuit justitia ”an patientia? Orator e nubibus Aristophanis.” Jag har för denna saken gjort hvad jag har kunnat; det skulle smärta mig, att det varit så litet, om jag ej trodde, att Hr Crusenstolpe med fog kunde tillegna sig Brahes ord: ”Quid merui? ”quo te, mea patria, laesi usque adeo, ut rebus sis minus ”aequa meis?” Justerades 8 prot.utdr. för den 8 dennes e. m. Justerades pleni-prot. för den i dennes. Den ii April f. ra. ‘97 Hr Toll, Gustaf P hi I ip, hade inlemnat ett anförande, som upplästes, så' lydande: Sedan jag nu varit i tillfälle att taga en närmare kännedom af K. M:s nåd. skrifvelse till R. St., rör:de understöd för Skånska stenkolsverket, hvilken vid remissen till Bevilln.- Utsk. af Hr Hjerta mötte så mycket motstånd; anser jag mig, såsom motionär i samma ämne, härmed höra upplysa, att directionens för stenkolsverket und. begäran, sorn legat till grund för K. M:s nåd. framställning, äfvensom min motion, afser endast denna begäran, i den händelse tullen å Engelska stenkol under denna riksdag skulle komma att nedsättas, till förlust för Skånska stenkolsverket, och är således villkorlig, beroende på det beslut R. St. behaga vidtaga i afseende på denna tull; hvilken upplysning jag anhåller måtte få meddelas B^villn.Utsk., till hvilket jag äfven tager mig friheten öfverlemna bilagda berättelse *), som visar stenkolsverkets ställning vid sisth års slut. Remitterades till StatsUtskottet.
Stadgan om rättegångar af den 25 Februari 1598, hvilken Författning bland annat innehåller, att om närmsla fränder icke vore till mogen ålder komne, eller vistades utrikes, skulle fyra beskedlige män tillsättas och förordnas, de der borde öfverse förmyndare-räkningen samt den omyndiges bästa veta och befordra. Jemnväl uti Stads-Lagen, 15:de Kapitlet Giftermåls-Balken, finnes årlig redovisnings-skyldighet inför nästa fränder, eller om de ej vore till, inför Borgmästare och Råd, ålagd hvarje förmyndare, som ej ville ställa borgen, att det gods han emottagit, skulle till fullo återlemnas lill barnen eller deras arfvingar, och denna föreskrift upprepas ytterligare uti Kongl. Förmyndare-Ordningen af den 17 Mars 1669, deri dock icke något förmäles om borgens ställande för barnagods.” ”Då Rikets Ständer ej ansett nödigt att uppgifva de grunder, hvarå en allmän Stadga om Förmyndare-Kamrar, efter Rikets Ständers tanka, borde hvila, eller närmare antydt ändamålet med de påtänkta nya institutionerne, än alt dermed åsyftas controller å förmyndare, torde det i första rummet tillhöra Committerade, att undersöka huruvida FörmyndareKamrar på landet och i städerne må kunna organiseras på ett sådant sätt, 8 Lag-Utskottets Betankande ^ N.-o 81. att de förmente bristerne i det hittills gällande förmynderskaps-systemet må kunna derigenom helt och hållet eller till en del afhjelpas.” ”Vill man göra sig reda för de omständigheter, som under närvarande tidpunkt skulle fordra förändring i sättet för förmyndare-vårdens utöfning, torde desamma ej finnas vara af den vigt, som man i allmänhet föreställer sig. De orsaker, som ursprungligen föranledt inrättningen af Förmyndare-Kammare inom hufvudstaden, hafva nästan alldeles upphört, och hvad deraf kan anses återstå, har ej någon allmännare erfarenhet för sig.
Förekommen af den sista värde Talaren, så vida som jag med honom instämmer i öfverlygelsen 0111 oriktigheten af att anvisa den ifrågaställde utgiften på 3:e HufvudTitelns besparingar, anhåller jag likväl att få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på orimlighelen af att göra några anvisningar på llufvudtitlarnes besparingar i allmänhet, enär de alltid äro, jemlikt Grundlagen, underkastade Kongl. Maj:ts Nådiga disposition. Häraf följer, att för alla utgifter, som tillstyrkas, serskildta medel måste anvisas. Men på 3:e HufvudTiteln finnes en särskild rubrik, nemligen den för Oförutsedda Milit aira utgifter, och dit hörer rätteligen den nu föreslagne. Jag tror, att Motionairens ändamål skulle vinnas, äfven om en mindre summa, än den föreslagne, inberäknades vid bestämmandet af det belopp, som borde uppföras under nämnde rubrik. Beträffande sjelfva förslaget, så kan jag ej instämma i den form, Motionairen derföre 38a Den 3o Januarii. uppgjort. Jag skulle tro det vara nog, om , till Kongl. Maj:ts höga disposition, på den omnämnde rubriken anslogos 5, 6 till 10,000 R:dr Svenska Bancosedlar, att årligen användas till det af Motionairen åsyftade ändamål: Militairers practiska utbildning. Då kunde, enär behof förefants af vidsträcktare kännedom eller vidare upplysningar i militairiska ämnen, Kongl. Maj:t utse skicklige personer att resa utrikes; men att, som Motionairen föreslagit, utskicka unga Officerare, vore kanske ej alltid svarande mot ändamålet. På desse skäl anhåller jag om återremiss af StatsUtskottets utlåtande. Herr -von Fegesache Ernst: Till en början får jag förklara, att jag äfven varit Landtman, och för väl känner de skattebördor, som trycka jordbruket, för att det skulle kunna falla mig in att göra en motion, som hade ökade anslag till föremål.
Herr von Hartmansdorff: Då så många Ledamöter vändt sig emot mig personligen, anser jag mig skyldig att svara något derpå. Jag får derföre förklara, att jag under denna Riksdag, likasom under den föregående, skall söka att stillatigande bemöta de personliga anfall, som emot mig kunna göras, och endast låta mina handlingar och mina yttranden i sak tala till mitt försvar. Om mina ord innebära sanning, så träffa de, ehvad man må säga derom; och innebära de misstag, så äro de uttryck af brister bos mig, dem jag fåfängt skulle bemöda mig, att inför Ridderskapet och Adeln vilja fördölja eller bemantla. Likväl torde det vara förlåtligare om känslan brusar opp, 33o Den 19 December f. m. när det är fråga om Gudstjenst, än när det endast angår en HofRätts Ledamot eller en Länsmanstjenst. Grefve Posse: I anledning af Grefve Frölichs till mig stälda uppmaning får jag förklara, att jag trodde mig, då jag första gången i detta ämne talade, hafva uttryckt mig så, att jag ej utan med vilja bordt kunna missförstås; men jag bör vara tillfredsställd med den förklaring Grefve Frölich nu afgifvit, och jag har såldes för min del ej emot, att ordet velat, i afseende på uppfattningen af mitt yttrande i ämnet, uttages från det af Grefve Frölich anmärkte ställe. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken till kännagaf, att Plenum komme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas. Friherre Boije: Endast i anledning af den utvidgning Herr Silfverhjelm velat gifva frågan är det, som jag tager mig friheten fästa Utskottets uppmärksamhet derpå, att, då Herr Silfverhjelm ej, genom begagnande af sin Motionsrätt, banat sig väg lill upptagande af det ämne han nu inblandat, hvad han sålunda anfört bör lämnas utan afseende. Hans Excellence Herr Grefve Löfvenhjelm, Carl Axel: Jag har ej uppstigit, för att vidare ingå uti granskning af den Den 19 December f. m. 33 c Motion, om hvilken så mångå mogna yttranden blifvit fällde.
Månne det icke vore bättre, åtminstone hyste man inom Utsk. denna öfvertygelse, att, i enlighet med hvad billigheten i berörde hänseende synes kräfva, presterskapets, inkomster blefvo efter de nuvar. förhållanderne bestämde och det för så lång tidrymd, samt så afmåtte, att man icke behöfde befa - c Den 12 Juli. ra, att, före utgången af denna tid förhållanderne så väsendtligen kunde sannolikt komma att förändras, att ju icke besagde inkomster, derest de, vid bestämmandet på ett billigt och rättvist sätt reglerades, äfven skulle, vid slutet af den tid, för hvilken uppgörelsen afslutades, befinnas lillräcklige och någon rubbning uti den uppgjorda konventionen under tiden icke skäligen erfordras. Hvad åter angår den af PresteSt. vidtagna förändring af Utsk:s förslag, kan jag icke finna, att den framför detsamma äger något företräde. Det Högv. PresteSt. lärer nemi. ansett, att presterskapets inkomster borde bestämmas i natura-prsestationer och endast i någon obetydlig mån i penningar. För mig synes detta innebära någonting halft. Af hvad skäl skall sådan inskränkning äga rum, och hvarföre må icke presträitigheterne fasthellre bestämmas efter orternes belägenhet och innevånarnes med vederbörandes samtycke beledsagade önskan? Hr von Hartmansdorff har förmenat, att en myntförsämring möjligen skulle uppkomma såsom följd af en tillåtelse till presllönings utgörande i penningar; sålunda kunde deras lönevilkor ock, genom en dylik ålgärd, äfventyra att förminskas. Jag kan likväl icke hysa någon egentlig farhåga härför, euär vådorna af en myntförsämring, med alla dess landsförderfiiga följder, synas mig böra vara för Sveriges representation alltför uppenbara, för att ett sådant skadligt steg skulle vara tänkbart, såsom härledt ur orsaken af ett villkorligt medgifvande af preslrättigheternes utgörande i penningar vid de tillfällen, kanske ganska sällsynta, der man derom å alla sidor åsämjdes.
Grefve Hornj Claes Fredrikj uppläste följande: För bedömandet af det sätt, hvarpå ConstitutionsUtskottet behandlat denna fråga, blir det nödigt, alt till ett helt sammanföra Utskottets arne serskildte Utlåtanden öfver ämnet. Jag fäster mig således vid den märkliga motsägelse, som i de 2:ne Memorialerna tydeligen uppenbarat ConstitutionsUtskot 33 II. 15 22Ö Den 18 Jul ii f. m. tets sökta anledning, att från hela det öfriga StatsRådet och ensamt på Grefve Gederström hvälfva ansvaret, för den senare skeppshandelns afslutande, hvilken handel Utskottet erkänner vara mera anmärkning underkastad, än den första. Uti Memorialet N:o 2g antyder Utskottet, att, med frånträdandet af principen, (nemligen gamla fartygs försäljande) ett förbyggt eller nytt Linieskepp och en fullkomligt god Fregatt blifvit Flottan afhände, hvarföre en anmälan mot StatsRådet Grefve Cederström, såsom den der tillstyrkt handeln, göres enligt 107 §. RegeringsFormen, men att denna anmärkning icke kan utsträckas till öfrige StatsRådsLedamöterna och Föredraganden, på den grund att desamma i villrådigheten mellan de af Befälhafvande Amiralen mot försäljningen anförda betänkligheter och Herr GeneralAmiralens till vederläggning deraf framlagde skaij utan tvifvel nödgats, vid bristande egen sakkännedom, tilldöma öfvervigten åt hvad Flottans Chef yttrat. Uti Memorialet N:o 36 yttrar sig deremot Utskottet sålunda: ”Enär nu trovär”dighet måste lemnäs åt vederbörande Lo”ca lyla torit elers och Tjenstemäns, af Herr ”Gener al
Tftsk:s Memorial N:o fil. 17 synes med mycket skäl kunna anföras, att detta genast vöre en afvikelse ifrån den laga Rät tegSngs-ordning, hvartill Molionairen meni Tryckfrihetsmålen bora återföras ; att Hof-Räfternes ferier skulle vålla en i dylika mål alltför menlig tidsutdrägt, oell att aflägsenheten af den tilltalades hemvist mången gång skulle antingen vålla honom betydliga i Lagen ej utsatta kostnader, vare sig medelst hans personliga inställelse, eller en Hofrät ts-Di visions delegerande till hans vistelseort, eller ock föranleda till det i vår Rättegångsordning hittills ovanliga fö,farande att ransaka i den för brott tilltalades frånvaro. Hvad den Jury beträffar, som Motionairen, pag. 5,j och 55, föreslagit, såsom ett alternativ mot Domstolarne, nemligen : att af alla de i Staden, eller, örn så erfordrades, afven i orten närmast deri intill boende per» söner, hvilkas shatt er uppg inge till en viss summa, skulle hvart half-dr 18 namn utlottasaf hvilka 12 skulle vara Jurymän och de öfrige b Suppleanter för de följande 6 månaderne ; så kan jag, för min del, icke annat än finna den behäftad med följande väsendtligt fel. Som nemligen : upplysning och skicklighet icke alltid stå 1 torBiht till Riks-St> Prat. 7g2f> och IS3 ^ai7t^ 2* 22\dra [l\t. 38 Sil. tili Constit. thsfr.s Memorial N;o 517 Iiållande lill personens Kron-skatter; så skuD le sämre Jurymän kunna utlottas, än man ännu någonsin sett utväljas. Genom utsträckningen af deras befattning till halfår, skulle det kunna Iona sig för vederbörande att sö-' ka förskaffa sig en stående pluralitet; och när det någon gång lyckades, skulle de, efter godtycke, kunna förfölja eller nästan utrota frihetens och upplysningens försvararej
Nio 1 * mantal Westergår - 6 Stale-Uhkoltels Utlåtande N:« lif. den, får Utskottet, med vilkor att den sistnämnde hemman åliggande rotering varder, i enlighet med berörde åtagande, öfverflyttad på } mantal Wreta och att således endast den rotering, som derutöfver må åligga de till kompanichefs-boställe föreslagna hemmanen Kroberga, tillhopa 1> mantal, bör derifrån flyttas till annat oroteradt men roteringsskyldigt hemman, när något sådant kan till densammas öfvertagande uppgifvas, tillstyrka Rikets Ständer, att bifalla Kongl. Maj:ts nådiga framställning i ämnet. Ank. till Exp.-Utak. den 9 Äng. 1860, kl. 2 e. i». Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående upphörande af den dagsverksskyldighet, som åligger de till Roma klosters kungsgård hörande Nährsoch Skenholrnarne. (I. A.) Uti en inom Bonde-Ståndet, väckt samt till Stats-Utskottet remitterad motion hafva Riksdags-fullmägtige Olof Lagergren och Olaus Svebilius från Gottlands län omförmält, att såsom tillydenheter under kungsgården Roma kloster på Gottland från längre tider tillbaka blifvit bibehållna de så kallade Nährsoch Skenholmarne, belägna, den förra vid sydöstra kusten af ön, omkring 3 mil fran kungsgården, och den sednare vid norra kusten, omkring 5 mil från samma gård, och att, i följd häraf, kungsgårdens innehafvare hade föga gagn af nämnde holmar, helst, hvad Skenholmen anginge, forslingen till kungsgården af det å holmen erhållna foder under vanliga förhållanden nära motsvarade, och, då menföre inträffade, vida öfverstege fodrets värde.
163 allmän plan oell utföras efter öfverensstämmande grunder; så har en dylik Styrelse, underordnad det af Kongl.Maj:t inrättade StorAmirals-Embetet, förlidet år blifvit organiserad, hvilken Styrelse, jemte öfverinseendet öfver vattenbyggnaderna i allmänhet, äfven från och med innevarande år emottagit ledningen af de arbeten, som tillhört anslaget för strömrensningar och lättade transporters öppnande, dock med uttrycklig föreskrift om serskild och från Tionde Hufvud-Titeln alldeles afskiljd redovisning för användandet af förstnämnda anslag. Detta redan år 1818 bestämda anslag har, sedan sista Riksdag då dess fortfarande till innevarande års slut af Rikets Ständer beviljades, och förvaltningen af densamma ytterligare uppdrogs åt den förut organiserade Strömrensnings-Comiten, blifvit användt till strömrensningar i de Norra Provincerna och till fullföljande af Caual-gräfningen vid Åker och Wäddö i Roslagen jemte öfriga före år 1828 påbörjade arbeten. Dessutom hafva bidrag af fonden blifvit lemnade till undanrödjande af hindren för scgelfarten på Götha Eif, till muddring vid Kungsör och Aspehällan samt Qvicksundet i Mälaren; till upprensning af Upsala Å; till en Canal-anläggning vid Gråda-fallen i Dalarne samt till transportfartens lättande jo4 Kongl. Maj:ls Nådiga Berätt. No 1. på Claraoch By-Elfvarne i Wermland, hvilka sistnämnda arbeten, för hvilkas utförande enskildta Bolag blifvit öppnade, likväl blifvit tills vidare uppskjutna, i anseende till några ytterligare undersökningar i ämnet, som af den nya Styrelsen öfver vattenbyggnaderna i Riket skolat företagas.