Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Cirkulärbrefvet till samtliga Landshöfdingarna, utom i Skåne, af den 13 Oktober 1812 och Kongl. Brefvet till Krigsoch Kammar-kollegierna af den 28 Oktober 1817, samt af det förra inhemtat: att sedan Rikets Ständer vid 1812 års riksdag, i anledning af väckt fråga om ett efter liderna mera lämpadt stadgande, rörande planpenningar, eller sä kallade hjelpoch strörotars skyldighet att med stam-rotarne deltaga uti anskaffande af torp, mulbete, vedbrand och gärdslefång för indelta manskapet, funnit med billighet och rättvisa öfverensstämma, att hjelprotar vidkändes ett emot hemmantalet svarande deltagande uti alla de förmåners utgörande, berörde manskap egde rätt att af rotarne fordra, och fördenskull i detta ämne hos Kongl. Majit gjort underdånig hemställan, Kongl. Majit nyssnämnde den 13 Oktober 1812 anbefallt Sine Befallningshafvande uti de län, der indelte infanteri-regementer voro förlagde, att söka befordra frivilliga överenskommelser emellan stamoch hjelp-rotarna om förberörde förmåners utgörande efter ortens förhållanden och kontrakten, så att ersättningen till stam-roten utsattes i spanmål och andra varor, med nådig föreskrift tillika, att, derest icke frivilliga överenskommelser kunde träffas, Kongl. Majits Befallningshafvande skulle ega att, efter vid vederbörlig Domstol föregången undersökning, sådana ersättningar stamoch hjelp-rotar emellan bestämma. Utaf kongl, brefvet den 28 Oktober 1817 upplyses vidare, att hos Rikets Ständer vid 20 Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk.
Jag har ju så många anmärkningar att göra angående ert, och håller aldrig inne med något. Jag har rätt att bli behandlad på samma sätt.» Det låg någonting friskt i hans ord, som gjorde mig godt. »Jag skall försöka», sade jag, och så skildes vi. Hon försökte nog, men det lyckades icke. Ernst Ahlgren kunde icke tala. Dels derför att blygheten och den onaturliga ödmjukheten hämmade hennes tankegång, dels derför att hon pinades af att höra sin egen hårda och sträfva röst. Hon skrifver derom i stora boken: Ingen menniska kan föreställa sig hur jag afskyr min egen röst, hur afskräckande och främmande den verkar på mig, denna själlösa stämma som icke tycks ha något gemensamt med mig sjelf och som icke har ett enda tonfall för hvad jag känner. Att af naturen ega en sådan röst vore en förbannelse, men att under årslångt förtryck, under en värnlös barndoms alla förödmjukelser ha fått den afstympad till hvad den nu är, det är så bittert att det icke fins ord för det. Det är att ha varit utsatt för våld på både kropp och själ. I allt som rör mitt innersta lif har jag att genomgå samma lidanden som om jag vore stum. Alla mitt sinnes skäraste, finaste skiftningar näns jag icke röra vid med denna stämma. Dess monotona banalitet får icke lägga sig deröfver och komma allt, som var friskt och ursprungligt, att falna och plattas. Jag tiger. Och på ett annat ställe: Hvar gång jag tänker tillbaka på något sammanträffande med de menniskor, jag känt mig dragen till, är det med en förnimmelse af, hur mycket jag lemnat osagdt af hvad jag haft på hjertat. Och jag beklagar då denna tillbakadragenhet – eller rättare: fruktan att vanställa mina bästa själsrörelser genom att illa uttrycka dem – hvilken gör, att jag tiger vid alla tillfällen, då en annan i mitt ställe skulle känt sig mest uppfordrad till att tala. Om menniskor t. ex. äro oförtjent goda emot mig, om jag känner mig glad öfver ett återseende, eller om min strupe sammansnöres vid en förestående skilsmessa, då måste jag tiga, äfven om jag derigenom skulle få utseende af en idiot.
Denna förhoppning vinner möjligen styrka vid tanken, att i det land af Europa, hvarest Staten öfverlemnar åt den enskilda verksamheten en myckenhet af det som öfverallt annorstädes anses vara en Statens pligt att vårda sig om, likväl anslogs 1846 en summa af cirka 54 millioner R:dr R:mt till jordbrukets understöd, då samtidigt spanmålstullarne nedsattes i samma land. Något i den aflägsnaste mån dermed jemförligt inträffade icke här vid det fullständiga borttagandet af tullar på alla landtmannaprodukter, ehuru den Svenske jordbrukaren sträfvar under ogynnsammare förhållanden än nästan öfverallt annorstädes. Äfven deraf torde den antydda förhoppningen finna skäl till befogenhet, att Staten på fördelaktiga vilkor understödjer andra näringsgrenar, såsom manufakturerna och fabrikerna med ett kreditiv af 2,250,000 R:dr R:mt emot 3 procent ränta och Jernkontoret äfvenledes med ett kreditiv af 900,000 R:dr också emot 3 procent ränta, för att icke tala om filialbankerna, hvilka hugnats med en försträckning af omkring 10 millioner, som innehafvas på 10 års tid och för hvilka riksbanken icke ens åtnjuter 2,3 9 procent ränta. (Se Banko-Utskottets Betänkande N:o 35, pag. 11, vid sistlidne riksdag.) Det är emellertid mindre svårigheten för jordbrukaren att erhålla peningar, än erhålla dem på sådan tid, att han kan deraf vara betjent, som väcker bekymmer. De öfverallt framspirande privatbankerna föredraga ganska naturligt s. k. korta papper. Men då man besinnar att jordbrukaren t. ex. af en odling, äfven den fördelaktigaste, sällan har någon inkomst förrän efter två år och derutöfver, inses också att jordbrukaren endast är ringa betjent med ett lån på tre månader. Man har hänvisat jordbrukaren till sparbankerna, såsom de der lämpligen kunde meddela förlagslån på längre tid än öfriga banker. Det är också bekant att flera sparbanker utlemna sådana lån. Men detta är en frivillig åtgärd, hvarom reglementet nämner ingenting.
Lindborgs till capitalet liqviderade skuld till Bankodiscontverket. XXIII. B. 189. XXIV. A. 43o. ( 4o ) BankoUtskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 165. i anledning af Högvördige PresteStåndets återremiss å Utskottets memorial N:o 149- XXIV. B. 384- A. 445. XXV. E. g3. — N:o 166. till svar å gjorda anmärkningar vid Utskottets, under N:o i32, afgifna utlåtande, med förslag till ändring af § 229 uti nu gällande bankoreglemente. XXIV. B. 384- A. 445. — N:o 167. i anledning af gjord hemställan, angående förändring i lönevillkoren för bokhållarne vid Bankodiscontverket. XXV. B. 28. A. 80. — N:o 168. öfver de inom trenne RiksStånd gjorda anmärkningar vid Utskottets betänkande N:o 143, angående de grunder, som böra tjena till efterrättelse vid pensionering af Bankens embets-och tjenstemän, vaktbetjening och konstidkare. XXV. B. 28. A. 80. — N:o 169. i anledning af erhållna återremisser å Utskottets betänkande N:o 147, nied förslag till taxa å expeditionslösen i Rikets Ständers Bank samt dertill hörande Discontverk och Lånecontor. XXV. B. 29. A. 81. E. 294.
Ehuru denna visst är ganska stor, också betydlig, att genom dess indragning all upplåning mot 3 procents obligationer kunde förfalla, är dock föga hopp, att icke Riksens Ständer nu bevilja det begärdta anslaget. Jag vill således icke tala deremot, utan blott yr - Den 15 October J, m. ka, att få villkoren för beviljandet så säkra, som möjligt är, och Aciie-Ägarnes rättigheter och skyldigheter så bestämda, att man må veta, på hvad fot man står med dem, och i framtiden undvika alla vidare tvistigheter derom. Man har flere gånger sett, huru ActieÄgarne framkommit med påståenden, att de hafva lagliga anspråk på allmänt undeistöd, ehuru octroyen från början grundades derpå, att de sjelfve skulle bestå med. len till gräfningen, utan au någon på minsta vis satte i fråga, att Staten dertill skulle bidraga annorledes, än genom det af Banquen lemnade DiseontCreditivet. När man nu besinnar, huru Actie-* Ägarne uppfört sig, sedan sista Riksdagen , tror jag för min del, att Riksens Ständers värdighet fordrar, att icke ytterligare lemna Bolaget tillfälle, att fortsätta sitt förra trotsiga uppförande. Då hvad vid förra Riksdagen tilldrog sig till äfventyr* nu mera fallit många utur minnet, utbeder jag mig att i korrthet få anföra förhållandet, för att bevisa hvad jag har sagt. Hvar och en vet, att Bolagets Discont kom på obestånd, derigenom att en million Rtdr af Discontens medel användes till Canalbyggnaden, Disconten ägde ej förmåga att betala sina skulder, fråga uppstod dl, att Staten skulle öfvertaga utredningen af Discontens affairer.
Hvad nu angår bestämmelserna uti 1 momentet om afgifter af enskilda banker, som ega sedel-utgifnings-rätt, så har Ridderskapet och Adeln, såsom ofvan förmäles, beslutat, att bevillningen skall utgöras med fem procent af årliga utdelningen; Preste-Ståndet åter, i följd af dess beslut om nedsättning i bevillningen af rörelse och näring i allmänhet från 5 till 3: att den skall utgå med tre procent af den årliga behållning, som icke öfverstiger sex för hundradet, men med nio procent af det belopp, hvartill behållningen för året derutöfver uppgår, allt beräknadt efter hvad af tecknings-summan eller grundfonden blifvit kontant tillskjutet; Borgare-Ståndet, såsom en följd af dess beslut att afgifter å rörelse och näring allestädes skola upptagas till hälften af hvad de för det närvarande utgöra: att ifrågavarande bevillning skall utgå med Iva och en half procent af den årliga behållning, som icke öfverstiger sex för hundradel, men med sju och en half procent af det belopp, hvartill behållningen för året derutöfver uppgår, allt beräknadt efter hvad af tecknings-summan eller grundfonden blifvit kontant tillskjutet; samt Bonde-Ståndet, att denna bevillning skall bibehållas vid hvad nu gällande Bevillnings-förordning derom stadgar. I likhet med hvad som egde rum i fråga om bestämmandet af bevillningsafgifterna för rörelse och näring i allmänhet, får Utskottet äfven här vördsamt inbjuda Ridderskapet och Adeln, samt Borgareoch Bonde-Stånden, att, med frånträdande af sina skiljaktiga beslut, förena, sig med Preste-Ståndet; men om Bih. lill B, St. Prat. 1SSS & issi. S Sami. 1 Afd. 19 Haft. 2 10 Bevillning!-Utskottets Memorial, N:o !S, denna inbjudning icke antages, synes frågan böra afgöras genom omröstning i följande ordning, nemligen: a) för bestämmande af kontra-proposition: 7:o.
Likaledes anser jag, alt Utsk., utan någon derom väckt motion, kan vid ett anslags beviljande fästa ett villkor, hvarigenom, efter Utsk:s tanke, ändamålet med anslaget blir uppfyldt. Det är icke nog alt säga, att jag behöfver en viss summa, utan jag måste äfven säga, — jag behöfver summan för det och det ändamålet. Om man nu skulle bevilja detta anslag, utan att säga huru anslagssumman borde användas, så skulle penningarna icke behöfva användas på det sätt, som StatsUtsk. hade afsett, och således icke för det ändamål, hvarföre Utsk. erkänner alt de behÖfvas. Jag anhåller, att vid detta tillfälle få förena mig med dem, som ansett att Utsk. varit orättvist emot Professor Cederschjöld, då det icke uppfört honom till åtnjutande af i68 Den 5 Maj f. m. det af K. M. begärda anslag; jag anser nemi., att frågan örn Professor Cederschjöids förtjenster är alldeles oberoende af den löneförhöjning, som StatsUtsk. tillstyrkt för Iärarne vid Carolinska institutetDen tillökningen sorn artis obstetricioe professorn genom den föreslagna löneförhöjning skulle erhålla, bör icke tagas i betraktande, då det är fråga örn att belöna Professor Cederschjöids förtjenster; emedan Professor Cedeischjöld, hvilken dag han vill, kan lemna denna profession, och emedan i alla fall hans förtjenster, om han qvarstår såsom lärare vid allm. Barnbördshuset, äro lika stora. Derföre anser jag, alt Utsk. bör uppföra honom till åtnjutande af de 1000 r:dr b:co om året, hvilka K. M. föreslagit att utgå af allmänna indrägt],staten. Eljest skulle Utsk. blifva högst orättvist, då det t. ex. för andra professorer, hvilkas förtjenster ingalunda blifvit vitsordade af K.
Utskottets, deri sfi sistledne April afgifnä, sätiié den 2 dennes på bordet lagda Betänkande , i anledning af Kongl. Maj:ti Nådiga Proposition, angående serskilta aristalters vidtagande till förekommande af stegring i priset å det grofva Brödet; fann Höglöflige Ridderskapet och Adeln för godt, att samma Betänkande gilla smed tillägga def måtte hos Kongl. Mäj.t i underdånighet anhållas, att Kong!» Majk täcktes i Nåder låta tillse, att det beviljade Spannmåls-understödet så användes, att det för Hufvudstadens fattigé Innevånare åsyftade välgörande ändamål derigenom må kunna vindas. Ut supra. SD. Beslöt Ridderskapet och Adelfi anmoda Statsoch OecQnomimUtskotten, att så Väl med första afgifva Utlåtande öfver Herr Munck af Rosenscbölds, Eberhard* den lö Sistledne JanUarii till Utskotten remitterade Mémorial, angående nedsättning af Tullafgifterne för utförsel af LandtmannaProducter, samt fri Utförsel af TrädvarOr på utländska Skepp* sorn' Ock, att i sammanhang dermed, meddela yttrande öfver Herr Munck af Rosenschölds nu ingifna anförande, angående en tillräckligen vidsträckt Nederlagsfrihet för S orkholm , såsorn Correctiv emot den Finska Handeln. Ut supra, Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan half till y eftermiddagen. In ficlen! Prdtöcolli , , Ö, J. Lagerheim. Den 8 Maji s f. m. 159 Fredagen iden 8 Maji. Plenum klockan half till lo Förmiddagen. Öppnades Hérrår Electörers Lista till val äf ert Ledamot i BancoUtskottet efter N:o 862$ Herr Gyllenkrook, Göran, Major} och befanns dertill hafva blifvit utsedd N:o 614* Herr Butenskjöld, Fullmägtig Herr Gyllenram, Cari Adolph j Kammarherre.
Jag hade icke ämnat deltaga i denna öfverläggning, emir det synts mig vara tillräckligt yttradt både för och emot en återremiss; men jag har icke kunnat underlåta förklara, att jag tror tidsförhållanderne kräfva, att den privilegierade jordens innehafvare icke så strängt böra vidhålla privilegierne i denna del. Tvärtom tror jag, att, långt ifrån att det bör utgöra ett R. o. Ad:s åliggande att försvara dessa undantags-förhållanden, R. o. Ad. gör väl, för att icke säga klokt, om R. o. Ad. beträder den bana, som 11. o. Ad. vid flera tillfällen sedan 1809 följt, nemi. att icke motsätta sig hvad den yttersta billighet kräfver. Dessutom synes tidens inverkan just genom ett adseqvat förhållande till det ifrågav:de hafva brutit isen. Fjerdingsmansbefattningen är ungefär lika angenäm för alla inom socknen och häradet boende, som åtminstone kronobrefbäringen. Således skulle jag anse det icke vara obilligt, att äfven dessa hemman, säterierne nemi., deltaga i detta onus, och ju flere hemman som deri deltaga, desto mindre blifver kostnaden. Dessutom, mine Hrr! bör väl syftemålet vara, att så mycket som möjligt jemt fördela skattebördorna, så att alla komma att deri deltaga, och på dessa skäl förenar jag mig med dem, hvilka ansett Utsk:n hafva bort mera än som skett fästa afseende på de väckta motionerne. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: I långliga tider har man hört talas om, att den Svenska jorden är olika beskattad, men för att bereda jemkning i beskattningen tror jag icke att det vore rätt att tillvägagå på det sätt åtskilliga talare här ifrågasatt, nemi. att befria det ena hemmanet från ett onus och lägga detsamma på ett annat. Det vore en orättvisa, ett våld; ty då man köper t. ex. ett kronoskattehemman, tagas ju alltid i beräkning de onera som derpå ligga, och derföre är vanligen köpeskillingen för detta hemman mindre än för ett säteri.
Donationer och medel till ett belopp af 25,000 R:dr, Uppgick Räntegifvande Capital-Fonden år j832 till 226,997 frdr sk*> derifrån likväl komma att i följande årets Räkenskaper afföras de i och för Inrättningens utvidgande af Fonden använde a5,ooo R:dr. — Inkomsterna, bestående af årligt Stats-anslag 5ooo R:dr, intresse-medel samt influten betalning för lemnad sjukvård m. m., utgjorde tillsammans för året 27,194 Rldr 38 sk. 8 rist.; utgifterna åter 26,958 R:r 27 sk. 3 rist., hvaraf underhållskostnaden vid Lazarettet 17,914 Rldr 3o sk. 11 rist. Dagliga SjukNummern vid Lazarettet var per medium i3o. IV. Det till följd af nyss åberopade Nådiga Förordnanden för Hufvudstaden anlagda Provisoriska Sjukhus, har till ändamål att, vid inträffande Epidemier och en mera utbredd sjuklighet, emottaga sjuke, hvilka ej 5 de öfriga Sjukhus-anstalterna kunna inrymmas, eller der icke böra intagas, i anseende till den smittande egenskapen af deras sjukdomar. — Denna Inrättning, hvartill Eder Kongl. Majit under den 21 November 1827 i Nåder upplåtit Catharin® f. d. Krono-Bränneri-Egendom, och till hvars iordningsättande och underhåll Stadens Församlingar år 1828 beviljat och anslagit |:del af då utgående allmänna Fattigvårds-afgiften, eller årligen en Skilling å Riksdalern af 2ldra Bevillnings-Artikelns afgifter, har, under förvaltning af en serskild Lazaretts-Byggnads-Diredion till och med år i832, i berörde anslag, jemte hyresmedel, uppburit tillsammans 18,167 Rldr ro sk. 5 rist. Utgifterne till samma tid hafva varit:
Under erinran hurusom Staten redan utbetalt en betydlig summa för f. d. Geijerska husets inlösning och blifvande nedrifning, har motionären vidare yttrat den åsigt att, om Staten förvärfvade sig eganderätt till den emellan nämnda hus och Rikets Ständers belägna Hebbeska fideikommissegendomen, en fullt tillräcklig areal med fritt och öppet läge erhölles. Tre vigtiga omständigheter talade dessutom derför att Staten icke till en aflägsen framtid uppskjöte åtgärden att förvärfva nämnda egendom. Dels vore nemligen de hyror, som erlades för lägenheter i denna egendom, för närvarande särdeles låga, hvarigenom, då dessa skola läggas till grund för löseskillingen, denna nu blefve vida billigare, än sannolikt framdeles, om fastigheten skulle öfvergå i annan egares hand; dels komme den del af Hebbeska egendomen, som gränsar närmast intill Munkbro-kanalen, att tagas i anspråk för den blifvande sammanbindningsbanan genom Stockholm; dels ock behöfde den rättegång, som nu vore mot Staten anhängig, rörande eganderätten till en tomtplats mellan berörda egendom och Rikets Ständers hus, icke vidare fortsättas, derest lösningsfrågau komme till verkställighet; och har motionären, med anledning af hvad sålunda blifvit anfördt, föreslagit, att Rikets Ständer måtte bemyndiga sina Fullmägtige i Riksgälds-kontoret att vidtaga erforderliga åtgärder i och för den Hebbeska å Riddarholmen belägna fideikommiss-egendomens inlösen för Statens räkning. Redan vid 1840 och 1841 års riksdag väcktes förslag derom, att östra flygeln till Rikets Ständers hus borde helt och hållet nedrifvas och ombyggas.
Dels ock, att, med uteslutande från 35:te punkten i betänkandet af mom. 1, motsvarigheten till 75 <§ må gifvas denna uppställning: 17:o. Öfver Fullmägtiges beslut i mål, som i denna afdelning af reglementet uppräknas, må besvär endast i det fall anföras, att någon blifver från tjensten dömd. Den som med sådant Fullmägtiges beslut ej åtnöjes, bör, vid förlust af talan, sitt missnöje emot beslutet hos Fullmägtige anmäla inom 14 dagar efter deraf bevisligen erhållen del, den oräknad; hvarefter han vare berättigad att hos nästblifvande Banko-Utskott eller, emellan riksdagarne, hos Revisorer öfver Banko-verket sin klagan fullfölja, derest besvären till Fullmägtiges expedition inlemnas, i förra fallet, sist å den dag, Rikets Ständers sammankomst inträffar, och i sednare fallet, eller vid Banko-revision, sist 14 dagar före Rikets Ständers Revisorers sammanträde; men är beslutet af Fullmägtige meddeladt sednare än 14 dagar före utgången af den sålunda bestämda tiden, böra besvären till Banko-Utskottet eller Revision omedelbart ingifvas, innan klockan 12 å 14:de dagen efter det klaganden af beslutet erhållit del, den oräknad.
Det torde ej heller kunna nekas, att en kanal emellan två stora insjöar, sådana som Wenern och Hjelmaren, blifvit 10 74 ett fördelaktigare kommunikationsmedel än en jernväg, ty då vintern isbelägger de vatten, som af jernvägen sammanbindas, upphör på samma gång gagnet för transitorörelsen af jernvägen likasåväl som af kanalen. Den förras företräde att vintertiden kunna underhålla trafiken blifver högst ringa under sådana förhållanden och på en lokal, der någon annan väsendtlig rörelse orterna emellan icke kan förutsättas, än den som tillika måste från jernvägen fortsättas öfver endera eller båda sjöarne. Det var emellertid naturligt, att en jern vägsanläggning önskades i denna rigtning, då kanalbyggnaden ej kom till utförande, ty på få ställen i vårt land funnos större utsigtcr att på samma gång gagna rörelsen i en af dess hufvudrigtningar från vester till öster och gälda de på anläggningen nedlagda kostnader. Frågan om denna jernväg omfattades också med det lifligaste intresse. Grefve A. E. von Rosen, som först väckte tanken på anläggning af större jernbandi vårt land, bidrog äfven hufvudsakligen dertill, att ett bolag bildades för utförandet af ifrågavarande jern vägsanläggning *). Eders Kongl. Majit och Rikets Ständer understödde företaget genom privilegier och under vissa vilkor lemnad räntegaranti å byggnadskapitalet. Arbetet börjades 1853, men af orsaker, öfver hvilka det icke tillhör Kommittéen att yttra sig, fortgick detsamma med tätare afbrott, så att icke fullt en tredjedel deraf var utfördt vid den tid, då banan enligt kontrakt bort vara färdig. Förlängning af byggnadstiden med bibehållen rätt till åtnjutande af räntegaranti medgafs för vissa år, men äfven efter dessas förlopp var arbetet ofullbordadt, och då under sommaren 1857 trafik öppnades å banan emellan Arboga och Orebro, hade den öfriga sträckan emellan Köping och Arboga endast till någon del blifvit påbörjad, hvaremot något arbete icke blifvit nedlagdt på den längre linien emellan Örebro och Wenern.
Då nedannämnde 5:ne slags garn icke finnas i taxan specifikt upptagne, är det, till förekommande af villrådighet hos Tullkamrarne och för beredande af enhet i tullbehandlingen, angeläget att härom varder närmare bestämdt. I sådant hänseende torde i noten varda infördt: Garn, bomulls-, tryckt, hänföres under flir gådi; Ull-, brill ant; se färgadi ullgarn. Af vegetabilier (gräsgarn) förlullas lika med segeloch bindgarn. Under artikeln »Glas» förekommer det stadgande, att bunkar, buteljer och flaskor, derå varor inkomma och som icke, enligt särskild föreskrift i taxan, inbegripas uti vigten för tullberäkningen, åtnjuta tullfrihet. Under enahanda förbehåll torde samma fördel böra utsträckas till burkar, på hvilka varor inkomma och sistnämnda slags förvaringskärl i taxan införas emellan benämningarne bunkar och buteljer. »Apothekare-ståndkärl», som vanligtvis äro förfärdigade af äkta porslin, hafva på sednare tid införskrifvits jemväl af glas med inbrända signaturer. Dylika kärl anser General-Tullstyrelsen böra draga lika tull med bunkar, burkar, buteljer och flaskor af glas, eller 73 öre per centner, och nedannämnda anteckning derom i noten inflyta: Glas; Apothekare-ståndkärl, med inbränd signatur — hänföras under bunkar, burkar etc. Pag. 16. Under åtskilliga benämningar, såsom Mexicofiber, krollspint m. m. hafva i sednare tid till riket inkommit icke obetydliga qvantiteter, dels färgade, dels ofärgade, men trensade och upprispade utländska gräsarter, hvilka med fördel användas såsom surrogat för tagel vid stoppning af möbler, madrasser m. m. Förenämnda vara, hvarå priset, mer än till hälften, understiger del å tagel, har hittills hänförts till Införsels-tarifens sista rubrik och således förtullats mot en afgift af 20 procent å värdet..