Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Härvid hör anmärkas, hurusom Rakets Ständer å förra Riksdagen beslutit, att caserner och nödige boställsrum jemte stalloch magasinsrum för fourragepersedlar, i de orter der sådane ej redan funnos Kronan tillhörige, skulle för Kronans räkning inköpas, samt städernas inqvarteringsskyldighet till de i ständige garnisoner förlagde trupper inskränkas till förbindelsen att förse befäl och manskap med service eller sängkläder, verl och ljus; att intilldess en sådan anstalt kunde hinna vidtagas, skulle med inqvarteringens utgörande, såsom hittills förfaras; samt att å denna Riksdag skulle bestämmas dea ytterligare lindring i servicens anskaffning och underhållande, som möjligen kunde de af inqvartering besvärade städerne beviljas, genom tillökade tolagsmedel, andra städers bidrag eller allmänna be vill ningen. Enär nu Utskotten, uti deras i berörde ämne afgifne Betänkande N:o 46, ansett sig för närvarande endast kunna tillstyrka anskaffande af stalloch magasinsrum för Kronans räkning, hvaremot med verkställighet af Rikets Ständers förra beslut i öfrigt skulle anstå tills vidare och intilldess resultatet af en utaf Utskotten föreslagen ny reglering af den, i och för ifrågavarande onus, beviljade Inqarterings-tolag blifvit kändt; samt de städer således, hvilka hafva garnisoner, men hvarest, för deras inrymmande, Kronan tillhörige hus icke finnas, komma att än vidare bekosta ej. mindre inqvartering, än service; så lära, efter Utskottens tanka, föreskrifterne i detta Cap. böra för det närvarande inskränkas lill bestämmande af de, inqvarteringstagare tillkommande inqvarteirngsför mone r, in natura eller i contant, saint om eller när de bära på det förra eller senare sättet utgå. Statssami Allm. Besv.- och Oecon.Utsk. Betänkande jY.-o 5 I afseende å inqvartering in natura hafva Utskotten icke funnit något att erinra vid hvad förslaget derom innehåller; och tillstyrka alltså antagandet af den vid förslaget fogade Tariff, Litt.
Det hade således varit nyttigt, om R. o. Ad. hade fått tillfälle att afhöra PresteSt:s prot.utdr. rörtde så väl det första betänk, som det sednare; ty icke går det an, att BancoUtsk. får anse PresteSt. oberättigadt att, på grund af återremissen, jemka sitt förut fattade beslut, hvarigenom förhållandet skulle blifva motsatsen emot hvad Utsk. uppgifvit, eller att tvänne Stånd stannat emot två, ifall Borgareoch BondeStin varit ense om samma tanke. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt detta mern. blott innehölle en hemställan till PresteSt., på det nämnda Stånd måtte blifva i tillfälle att meddela Utsk., huruvida Ståndet ansåge saken på samma sätt, som Utsk. här tillkännagifva; men deruti funnes ej någon hemställan eller något förslag till fattande af beslut i frågan, hvarföre Hr Landtm, för sin del trodde, att den kännedom, som Frih. Cederström ansett nödig att R. o. Ad. toge af prot.utdr., icke borde komma i fråga, förrän BancoUtsk., med tillämpning af beslutet, inkommit med förslag till de stadganden i bancoreglementet, som deraf blefve en följd; hemställande Hr Landtm, alltså nu, 0111 R. o. Ad. behagade lägga BancoUtsk:s mern. N:o 100 till handlingarna. Bifölls. Ånyo föredrogs BancoUtskrs den 17 sistl. Oct. på bordet lagda betänk. N:o 101, i anledn. af väckt motion, att Handelsoch Närings-discontens s. k. reservfond må, med det belopp, hvartill densamma vid detta års slut kan hafva uppgått, i bankens vinst inberäknas. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Gr.
Ut Supra. S. D. Beslöts, att BevillningsUtskottets betänkande rörande grunderna för fördel■ningen af Beviliningen skulle lill trycket befordras, för att i RiksStänden utdelas, och kostnaden dertill af Rjksdagskostnadsmedlen bestridas: i hvilket beslut de öfriga respectiva Stånden skulle vänligen inbjudas att instämma. Ut Supra. Anmältes och emottogs på öfligt sätt Konungens Hoj canzler, Herr Friherre af Wetterstedt, som å Hans Maj:ts vägnar till Ridderskapet och Adeln ofverlemnade en Fropo - V. Den*.2 Juli. _ 35 Proposition, rörande, ett tillse^ i allmänna Taagens stadgande i ty Otp. 6 §. -liandelsBaiken, hvarefter Herr KofCanzleren utbeledsagades. Företogs till afgörande1 StatsUtsköttet» 'den 23 juni pff boidet Isgde Betänkande, angående tillökning i de Kongliga och'Furstliga Hofvens StatsSummor, att ifrån nästa års början beräknas. Herr Iliam, Fehr! jag anhåller få göra en liten anmärkning, utan begäran otn återremiss ; tvärtom hemställer jag om bi* fall. När för några dagar fråga Förevar Ö C w om Löneförhöjning för Landshöfdingen i Christianstad, hörde, j sg att StatsUtsköttet tillstyrkt dess beräknande från detta fits början. Jag vet icke, hvarföre ej .likaså skett nu med förhöjningen af Kongl. Majlis StatsSumma. Förmodligen är det blott en missskrifning, och jag anhåller om proposition till förändring härutaf. Friherre Cederström, Jacob: StatsUt skötteis Ordförande har på Riksens Ständers anmodan underrättat sig öm de Höga O O Kongl. Personernas behof. Det är således sannolikt, att StatsUtsköttet haft behöriga uppgifter till ledning för silt tillRidd. o. Ad. r I Den 2 Juli• styrkande. Det Hedervärda BondfeStåndet bar, som vi i dag hört, tili delta tillstyrkande gjort den tilläggning , att förhöjning gen borde taga sin, början med ingången, af innevarande ar.
Beskattning, å embetsoch tjenstemäns löner och pensioner, angående upphörande af all sådan; motion af Hans Excellens Herr Grefve Carl Axel Löwenhjelm: se Motioner. — å mjöloch såg-qvarnar, angående förändrade grunder derför: lil. 150, 152, 11. 156; B. VI. 87, 383, 516, A. 519; B. Beskattnings förhållanden, de så kallade Ofrimans Frälsehemmans i Bohus Län, angående rättelse deri: B. VI. 87, 430; VII. 110, A. 110, E. 226. Beslut, att sådant icke må i något Stånd fattas, derest icke minst 30 ledamöter tillstädes äro: se Riksdags-Ordningens 53:dje <§, Beslutande-rätt, sockenstämmas, angående stadganden till begränsande deraf: B. III. 87, 136, A. 136. Beståndet af enskildt ingångua öfverenskommelser om pastoralier utgörande, angående tiden derför: B. III. 662; IV. 15, A. 23. Bestämmande af dag för nästa lagtima Riksdags början, angående: B. V. 445; VI. 428, A. 428. — af visst arfvode för förvaltning af förmynderskap, angående: B. XI. 289, 313, A. 313. Bethun, A. C., Fröken, angående en af henne under RiddarhusDirektionens vård ställd testaments-fond: B. XI. 249. 257, A. 257. Betjening, angående aflöningens bestämmande för den hos RiksStånden oell Utskotten anställda: B. VI. 381, 519, A. 520.— angående förskott derå: B. II. 333, 377, A. 278.
3:o att kreditiven till Manufaktur-diskonten, Jernkontoret och Filialbankerna, för de sednare, då oktrojtiden tilländalöper, uppsägas och indrifvas, för att Allmänna Diskonten tillhandahållas. Då redan vid föregående riksmöten sakkunnige män visat skäl för Manufakturdiskontens indragning och då det torde vara öfverflödigt hafva annan styrelse och förvaltning för bankens fonder än dess egna; så och då berättigade låntagare uti detta kreditiv kunna lika väl låna i Handelsoch Närings-diskonten, saknas icke skäl för indragningen. Enahanda skäl tala ock för indragningen af kreditivet till Jernkontoret; hvartill dock kommer, att som jernhandteringen erhållit stora lättnader och friheter och har till sitt förfogande uti Jernkontoret ett eget kapital af öfver fyra millioner, så kan denna näringsgren med lätthet undvara omförmälda kreditiv. Hvad kreditiven till Filialbankerna vidkommer, så och då hvarken Riksbanken eller allmänheten synes af dessa banker hafva särdeles gagn, torde de efter nu beviljade oktrojtids utgång lämpligen böra försvinna, då de i alla händelser kunna ersättas af enskilda banker. Slutligen och på det man ej genom ökningen af Allmänna Diskontfonden må befara särdeles ökade göromål och förvaltningskostnader torde, för såväl lånekontorens som låntagares beqvämlighet, omsättningarnes antal inskränkas till minst trenne, hvardera omfattande ett år, eller högst sex, hvardera omfattande sex månader, med i förra fallet en tredjedel, i sednare en sjettedel i inbetalning af erhållet lån. Ordnandet af detta öfverlemnar jag dock att pröfvas af Höglofliga Banko-Utskottet, till hvilket Utskott jag vördsammast anhåller att denna motion måtte remitteras. Stockholm den 8 November 1865. J. Rundbäck, från Göteborgs län. Motioner i Bonde-Ståndet 1865. Af Per Niisson från Christianstads län, angående ändring af 22 § i Kongl. Förordningen den i3 Juli 1818, angående inteckning. Föreskriften i 22 § af Kongl.
St:rs pröfning, ofvannrda af tnig vid förra Riksdagen framställda förslag äfven måtto komma under öfvervägande, antingen i sin helhet, eller, om det icke kan ske, åtminstone för så stor del deraf, som sammanbinder Mälaren med någon punkt vid Dalelfven, derifrån elfven kan vara eller blifva till betydligare del segelbar och der vintertiden transporten på elfven, sjöar och kärr äfven kan vara lätt. Fullständiga planer och kostnadsförslag i ämnet framlades för StatsUtsk. vid sista Riksdagen, och skola äfven vid denna blifva tillgängliga för det Utsk., som kommer att behandla frågan. I följd af stegrade varuoch dagsverkspriser måste likväl kostnadsberäkningarna nu blifva högre än då, men dessa förhöjningar äro lätta att göra, dä dagsverksoch varuqvantiteterna finnas i förslaget specificerade. Om remiss af denna motion till StatsUtsk. får jag vördsamt anhålla. v Remitterades till StatsUtsk. liiMontgomery, Gustaf, upläste en så lydande motion: Westerbottens Lappmark består af Lycksele och Åsele Lappmarker, innefattande den förra 3 och den sednare 4 kyrkoförsamlingar, med stora afstånd från hvarandra, utan landsvägar eller andra allmänna kommunikationsmedel. Alla dessa jordbrukande församlingsinnevånare, utbredda på en mycket vidsträckt, otillgänglig, af vatten, myror och berg upfyld yta, äga blott en Läkare. Denna Läkare är boende i Lycksele, nästan i ena ändan af de begge Lappmarkerne, och dit väg finnes från närmaste stad, nemi. Umeå. Denna Läkare kunde lämpligen med sjukvård betjena, jemte den fordna moderförsamlingen, der han bor, de till Lycksele Lappmark hörande Slenscll och Sorsele socknar. Deremot skulle då den andra Lappmarken, bestående af Åsele, Fredrika, Wilhelmina och Dorothea vidsträckta socknar, sakna Läkare, och det göra dessa församlingar redan i verkligheten, ty den Läkare, som nu bor i L/ycksclc, är så aflägsen, atf dessa orter, i de flesta fall, ha lika nära, om ej närmare, till Hernösand, Bjästa och Örnsköldsvik, hvarest Läkare finnas, som till deras s. k. ProvincialLäkare i Lycksele.
3nnan £aperincn#£ommitte åtfiljen, fall Den blanD fina meDlemmar wäija o<$ förefå en af fwarje 0tånD odj £(afl till SeDamöter i ^röfningn#€om# mitteen, bwtlfet wal i protocollet anterfnan. 6y 1 §• 86. ©e fjös Sajjecinsé^ominittcen föv&a fj>rotocoll od) längDer, feDan De blifmit behörigen jufleraDe famt af DrDföranDen od) tmänne Sebamöter åtecf* naDe, fola, jemte mantalélängDen och Dej? bilagor, af d)äraDöfrtfroaren emottaga! 0eDnaf inom frenne mecfor, efter Det taxexingö#£omntittécrne futat fina förrättningar, fola ^ronofogDarne od) åpäraDSfcifmante till konungens 33 e* fallningöfjafmanDe infänDa Qmmmittöcrncö protocoll, l>anDlingar od) längDcr miD bot af CSn DfcDr 33:co till paforatetö fattige, för hvarje Dag DevmeD längre Dröjeö. (Drn Caperiitge (Cotnmiccö i SräDetme. §. 87. IDejta taxeringar förrättas i 0tocff)olm inför Dfmcr<@fåtf>ållarett eller Den, l>an
Men om förhållandet likväl skulle vara, att de största af våra handelshus söka erhålla lån, t. ex. ur vår egen kassa, så att, efter hvad som blifvit mig sagdt, det aldrig förr varit så stor efterfrågan på Riddarhusets utlåningsmedel; om det vidare är ett faktum, att hvilken affärsman man Irågar, klagar öfver att det är brist på penningar för den dagliga rörelsen; om man tillika först och främst läser i de allmänna Tidningarne att en allmän klagan upstått öfver att penningar ligga outlånta i lånekontoren; om man slutligen hör förslag göras och antagas, att från Statens kassor utlåna allmänna medel, och derigenom, så att säga, inrätta ytterligare filialdiskonter, då bringas man på den tron, att folket i allmänhet känner, befarar och fruktar en värre kris, än den, som ännu visat sig. Frågan är således, huruvida man skall hysa ett så implicite förtroende till Ordfiden hos Fullmäktige i Banken, att man, när han säger att det är så, skall tro derpå, och låta dervid bero. Det ar icke något misstroende i fråga, att hvad han tror i detta fall är grundadt på hans fullkomliga öfvertygelse, och att, då han hyser den åsigten, att Bankens ställning är utan all våda, han ju icke ur denna synpunkt har fullt skäl att resonnera som han gör. Men M. Hrr, sådan är egentligen icke frågan, och jag skall blifva den siste, som ifrågasätter, att icke Banken eger en så fast organisation, att den kan möta en äfven ganska svår penningekris och ändock stå orubbad. Frågan är egentligen, om ej en sådan allmän svårare känning af kapitalernas eller penningestockens förminskning, som Gr. Gyldenstolpe sjelf vitsordat, kan längre fram, utan all våda för Banken, inträffa, fastän det icke visat sig just ännu. För att lösa denna fråga, inledes man att efterforska, huruvida det alltid har förhållit sig så, ätt i samma stund en del af rörelsekapitalet förminskas, i samma stund skall sådant genast låta sig förnimmas genom ett fallande i priserna. Men så är alldeles icke förhållandet; tvärtom hafva mina forskningar ledt dertill, att sådant alldrig inträffar förr än längre tid derefter, då ingen kan hjelpa och intet botemedel finnes.
Jag skall ej våga att tillägga ett ord till hvad i motionen finnes anfördt; ty att vidröra en så stor man, som hör mera verlden till, än Sverige, ehuru hans verksamhet äfven i vårt fädernesland redan visat sig bära frukter och än vidare skall göra det, — detta fordrar en stör - Den ag Februari e. m. 49’ re förmåga än min, och jag gör bäst att endast nied en vördnadsfull tystnad beträda en sådan bann: men jag ber tillika att få förena mig med den varde talare, sorn yrkat en högre summa, och får anmäla, det jag tror, att då denna stora ryktbarhet är känd i alla länder, främmande nationer skola vänta sig, det den Svenska National-representationen, när den vill hedra en så sällsynt Svensk ryktbarhet, dertill skall bestämma en summa, som gifver ett begrepp om vår aktning för denne man. Frih. Åkerhjelm, Gustaf Fredr! Den motion, sorn nu är ä bane, har till föremål en gärd af aktning och välvilja, en belöning åt en högst sällsynt vellenskapsman. Då man eftertänker, att denne utmärkte man är Svensk, och man vet, att det är tili den Svenska Nalional-repiesentatiorien denna fråga är öfverlemnad; så synes all tvekan om motionens -framgång böra upphöra, och intet understöd behöfva lemnäs densamma. Ulan något anspråk att med min röst kunna något bidraga till hvad Frih. Tersmeden föreslagit, kan jag likväl icke neka mig sjelf den tillfredsställelsen alt äfven höja min röst, och härmed vördsamt förklara, att jag lifligt önskar, att StatsUtsk. måtte behjerta och Svenska JValional-representationeu bevilja den motion, som Frih. Tersmeden gjort. Remitterades till StatsUtskottet. Till remiss föredrogs Frih. von Kroemers, Robert, den 26 dennes e. m. på bordet lagda motion, om löneförhöjning för fångvaktmästaren och vaktdrängarne å Upsala slott. Frih. Ridderstolpe, Fredr.: Den man, som gjort förevar, motion, menar ganska väl med Upland; om jag tiger, skall man tro, att jag menar mindre väl med Westmanland. Jag är dock förekommen af K.
Det bruna håret var benadt öfver ena ögat och kammadt till sidan, så att det föll i en enda stor våg ned öfver pannan, slätt och blankt. Det skulle varit svårt att gissa sig till hans ålder: den kunde vara sexton, men kanske också tjugo. Det var ett fint afskuggadt själslif som spelade i hans drag, dem lidandet ännu blott gifvit sin prägel i form af en skärpt intelligens och en framträdande blekhet. Munnen var fin i linierna som en kvinnas och vexlade beständigt uttryck. Men det som gaf hållning åt det hela, var ögonen, – ett par klargrå beslutsamma ögon med stora pupiller och mörka ögonhår. Det fans något så lifssundt och fast i deras blick; de tycktes icke alls höra hemma i sådant ett färglöst och smalt stackars ansigte. Sköterskan pratade under det hon ritade slingorna med tydlig sjelfförnöjelse. Hon hade en rask och duktig röst, men talade dämpadt, liksom frånvarande, och med en sluddrig liten accent, som väl ursprungligen kommit af ett slags blyghet och med åren blifvit en vana. Ynglingen låg och hörde på henne med sin uppmärksamma min, hälften ironi och hälften deltagande. »Jag tycker det är bäst att bli bekant med mina patienter», sade Fina och betraktade sista slingan med kritisk blick, »för när man sjelf talat om hvad det kan vara, så gör det ingenting hvad andra komma och prata. Derför talar jag alltid om min lille pojke det första jag får en ny patient.» Hon reste sig upp och stod på sina högklackade gullskinnsskor så trygg och säker, händerna mot höfterna och det mörka hufvudet lutadt på sned för att riktigt se hur arbetet lyckats. »Se jag var ung och oförståndig», fortfor hon i sin snabba, frånvarande ton, som om hon kunde tala utan att tänka, »men inte var jag en sådan der lättsinnig en, som bryr sig om hvem som helst. Det hade varit bra med oss i flera år, och vi skulle gifta oss – förstås. Han var murare och en duktig karl. Men så kom jag att hushålla för honom några veckor före bröllopet. Jag fick ju ställa i ordning allting, för hvad kunde väl ett ensamt manfolk, när det var fråga om att sätta bo och sådant!
Den framställning af den konstnärliga parodien, som Runeberg här gifvit, kan ej nekas vara både sann och djup. Och skulle någon med anledning af de parodier, han sjelf presterat, söka tillvita honom att ha förvrängt vederbörande föremål ända till vanvett, så är genmälet färdigt: Runeberg har velat dräpa ett manér, som enligt hans öfvertygelse strider mot skönhetens och poesiens sanna väsen. Runeberg har emellertid icke i sin karaktäristik uttömt parodiens fullständiga begrepp. Det fins flere sidor att uppmärksamma. Den estetiska principen är i hvarje parodi naturligtvis den samma, bestående deri, att egenskaperna hos något visst föremål öfverdrifvas eller förplattas genom en framställning, hvilken i hvarje del erinrar om samma föremål och dock tillika bildar ett helt för sig. För fantasien frammanas härigenom en dubbelgestalt, hvars begge hälfter, det underförstådda föremålet och sjelfva framställningen, oupphörligt förutsätta och upphäfva hvarandra. I detta egendomliga dubbelspel ligger parodiens rent estetiska tillfredsställelse, och det låter ju tänka sig fall då hufvudsakligen endast detta är parodiens syftemål. Men för att kunna framkalla åsyftad verkan, måste i hvarje fall parodiens föremål vara på förhand allmänt kändt, hvilket förutsätter att det eger någon större betydelse. Det är med parodien som med blixten, hvilken i regeln uppsöker höjderna, bergstopparne och de väldiga träden. Parodien kastar sig endast öfver det som i någon riktning är framstående. C. V. Bottigers tidigare lyrik hade — för att åberopa några exempel — gjort sig i vida kretsar gällande genom sin känslighet och glänsande form. Man sjöng med honom svärmiskt till guitarren: Tänk någon gång, när du en blomma plockar, Tå den, hvars lif så föga blommor har. Då kom parodien och sade: Tänk någon gång, när du gör märgpomada, På den, som blott pomada har till märg, och blottade härmed obarmhertigt den omanliga sentimentaliteten i Bottigers vackra vers. Men parodien kan äfven vara indirekt.
Genoni statsanslag och bidrag af enskilda personer har hon kunnat studera slöjdundervisningen i de stora kulturländerna, sarskildt Tyskland, England och Frankrike. Begåfvad med öppen blick för det rent praktiska liar Iion förstått att endast upptaga det basta af dessa Wnders undervisningssätt och sedan s&amp; a t t säga försvenskat det liela samt dymedelst åstadkoiiiiiiit en metod (&gt;folkskolans iiietad~), som visat sig fiillt lämplig för vhra svenska förhillanden. Natiirligtvis liar detta icke skett p&amp; en gång, utan s5 smhningom, dela genom försök i skolorna, dels i de kurser .hon anordnat för utbildande af lararinnor i kviiilig slöjd samt framför allt i san&amp;d ined sina slöjdläraï- inno? i de olika skolorna. Allt liar s&amp;lunda noga pröfvats innan det upptagits i läroplanen rid slöjdundervisningen. Ifrågavarande metod, grmdad således pi % erfarenhet. samt b ~ g d på pedagogiska principer, liar ocksi s % småningom runnit stort erkännande s b ä l i vårt eget land soin i grannlanden. Den tillämpas redail iiii r i d v %ra kvinliga seminarier samt en lie1 del andra undes~isningsanstalter. Naturligtvis kan icke Iivilken slöjdkmnig; person som helst undervisa efter denna metod. Ty utom teknisk fiirdigliet fordras äfven a t t slöjdlararinnan iiger pedagogisk skicklighet. Fiir a t t utbilda dugliga slöjdlarariunor Iiåller därför fröken Luiidin arligen tienne slöjdk u ~ e r, i ' livilka hon saral föreläser som findervisar eleverna. Dessa f i dessutom p&amp; lämplig tid hospitera rid Stockholms folkskolos. Det har emellertid ' visat sig, a t t dessa kurser, trots en tid af tre månader soin till deiii anslagits, varit ganska anstriingande för eleverna.
N i skall minska kvantiteten föda under den närmaste tiden och ej heller gifva barnet mat så ofta som förut. I stället kan Ni emellanåt gifva det några teskedar tunn hafresoppa (kokt m e d vatten). Gif det dessutom tvä gånger dagligen mellan måltiderna ett spetsglas varmt Carlsbadervatten. S. 1) Ingnid hvarje kväll en blandning af lika delar lanolin och vaselin och ligg m e d handskar. N i bör så litet som möjligt handskas m e d vatten. 2) Se svar till Ella i n:r 3. Prenumerant i H — m. Använd den behandling som är föreskrifven i n:r 3. N å g o t l y - sande resultat våga vi dock ej utlofva, då åkomman är så gammal. — Ingnidning af vaselin eller lanolin skyddar m o t luften. Vän af Idun. N i bör bada ett varmt karbad åtminstone tvä gånger i veckan samt tvätta ansigtet m e d tvål och varmt vatten åtminstone två gånger dagligen, hvarvid N i lämpligen efteråt kan fukta ansigtet m e d a s e p - tin. — Ä r N i eljes fullt frisk? IIvarom icke måste N i äfven i öfrigt sköta Eder. 1) Detta är blott humbug. N i bör ej i likhet m e d hundratals andra låta narra E r af detta » geschäft » att lura pengar L y d i a 3 3. p å b e - gäran. S v a r till H. v i d s k ö t. af d e husl. i n a c k. s ö k e r p l. E t t g o d t o. vänl. h e m önskas. K. r. (G. n Kustflieka. 1) N i måste nägot närmare säga oés, huru denna » hetsighet » förhåller sig, vid hvilka tillfallen den inställer sig, hurudant ert allmänna tillstånd är, o. s. v. 2) I regeln är det icke skadligt. Carola. N i hör undvika svårsmält mat (ss. ärter, bönor, kål, potatis, fläsk o. d.)
M. funnit vår sanna lära på så oomkullslöteliga grunder befästad och i alla Svenske mans hjerten så rolad, alt ej något kan vara för thensamma att befrukta." Detta riksdagsbeslut stadgade visserligen, utom några förbehåll, som Judarrie underkastades lika med andre utländning»!' af främmande religion, särskildt för dem i 7 §:ns 5 morn., att de icke finge häfva synagogor på flere ställen i Riket, än Stockholm samt högst Iva eller tre andre större släder, men gjorde icke med ett enda ord någon inskränkning i deras förut på lag grundade rättigheter till bosättning och borgerliga yrkens bedrifvande äfven annorstädes än i dessa städer. Derpå utfärdades af Commerce-colhm 1782 års reglemente, hvaruti, under åberopande af just 1779 års riksdagsbeslut, besynnerligt nog, detta besluts 5 mom. i 7 §:n helt och hållet förändrades till ordalag och mening. Riksdagsbeslutet lyder nemi. i detta mom. på följande sätt — J’att Judar ej må tillåtas hafva sin synagoga pä flere ställen i Riket, än Stockholm samt högst Iva eller tre andre större städermen del motsvarande i Commerce-collegii reglemente sålunda: "all Judarne ej måge tillåtas att hålla thcras synagoga på flere ställen, än i t lie städer, som them till hemvist blifvit anviste, samt alt the inga sammankomster uti sina hus till ther as religionsöfning måge anställa." Detta sätt att handla utan Ständers beslut visade sig ytterligare i flera reglementarisk» föreskrifter, som i mer eller mindre mån stodo i strid med stadgandena i allmän lag, hvilken derigenom alldeles icke kunde anses uppbäfven eller Den 24 April f. m. ändrad, enär en sådan ändring icke skett, på sätt dåvarande grundlags 4° och 41 §§ bestämde.