Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Hof-Cancellerens omnämnda skrifvelse innehåller: alt, då, på sätt Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer med förslag till förnyad Instruclion för deras Revisorer af den 22 Februarii 1829 närmare utvisar, Kongl. Maj:t medgifvit granskningen, i sammanhang med Stats-Verkets Räkenskaper och förvaltning af de Fonder och Cassör, som icke tillförene blifvit af Rikets Sländers Stats-Utskott eller deras Revisorer utan endast i Kammar-Rätten granskade, under uttryckligt förbehåll af den dispositionsrätt Kongl. Maj:t dittills utöfvat och då på sådan grund Kongl. Maj:ls ofvanbemäide Nåd. Bref af den 9 Januarii och 29 October 1828, jemte f. d. Cabinetts-Secreterarens, Friherre LagerheimSj afgifne qvittencer, voro att anse såsom tillräcklige verificationer, samt redogörelse, i öfverensstämmelse med hvad för dylika utgifter alltid iakttagits, dessutom varit inför Kongl. Maj:t af Friherre Lagerheim afgifven, hvarå Nådig decharge blifvit meddelad, Kongl. Majit icke nu, mera än tillförene, funnit skäl att i allmänhet medgifva någon så beskaffad redovisnings aflemnande, som den, hvilken af Utskottet blifvit begärd. Dock hade Kongl. Majit för detta tillfälle tillåtit, alt Utskottet, upplysningsvis, finge sig meddeladt ett Utdrag af Cabinelts-Cas sans räkenskaper, utvisande, alt de 2ine ifrågavarande Summorne blifvit använde till bestridande af utgifter, som haft till föremål den Svenska och Norrska handelns fördelar och säkerhet. Till följd af hvad Herr Hof-Cancellerens skrifvelse sålunda innehåller samt då det Utskottet meddeladt
Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconornie-Utskotten, till hvilkas gemensamma handläggning denna motion blifvit af Hedervärda Bonde-Ståndet öfverlemnad, hafva, för ett närmare utredande af ifrågavarande ärende, vördsamt skolat framlägga följande öfversigt af den behandling, detsamma hittills erhållit. Uti underdånig Skrifvelse, af den 17 April x 8 1 8 , anhöllo Rikets Ständer, med anledning af vid samma års Riksdag väckt fråga om en jemnare fördelning af Roteringsbesväret vid Vesterbottens Regemente, och efter inhemtade underrättelser, dels att då de 10 Socknar inom Vesterbottens och Norrbottens Län, hvilka ätagit sig att utgöra Manskapet vid Vesterbottens Regemente, ingått en sådan förbindelse gemensamt, och icke socknevis , hvaraf åter följde, att hvarje Hemman borde i möjligaste måtto deltaga lika uti Roteringsskyldigheten, men behörigt afseende härå icke blifvit fästadt vid den år 1765 verkställda Rotejemkriing, enär densamma serskildt inom hvarje Socken företagits, och stora olikheter i Hemmanens deltagande uti Roteringen blifvit bibehållna, dels ock att åtskilliga olägenheter uppkommit genom Rotarnes spridda läge till 15 å ao mils afstånd ifrån hvarandra, Kongl. Maj:t täckt*s, Statssamt Oee.-Uesk. Uti. S efter infordrade utlåtanden från Dess oell Rikets Krigsoch Kammar-Collegier, i Nåder utse och förordna vissa Coniiterade, hvilka, enligt erhållande Nådig Instruction, borde i Orten noggrannt undersöka Roteringsverket, samt i underdånighet föreslå en ny Rotering«jemkning för berörde Regemente, "med afseende pä “alla Hemman inom Regementets hela ständ eller "lage, utan beräkning af Socknarne hvar för sig, “annorlunda än till Hemmantalet tamt Hemmannens mer eller mindre förmånlighethvarjemte Rikets Ständer i underdånighet begärde: “att "de inom Socknarne belägne skattlagde Nyhem•
Jemte erinran, hurusom, efter södra stambanans öppnande för allmän trafik, återstodo af de efter sednaste riksdag började stambanor ännu ofullbordade den östra, den norra och den nordvestra, bar i förevarande nådiga Proposition Kongl. Majit tillkännagifva, att särskilda underdåniga framställningar till Kongl. Majit inkommit angående utlåtande till Rikets Ständer af framställningar: l:o) om anslag till påbörjande af en stambana, utgående ifrån den under anläggning varande banan mellan Stockholm och Upsala och sträckande sig genom Upland, Westmanland och Dalarne i rigtning mot sjön Siljan; Bih. till R. St. 2:o) derom att en jernväg mellan städerna Wexiö, Carlskrona och Calmar måtte i uppgifven rigtning blifva anlagd genom Statens försorg och på dess bekostnad, under vilkor för ortens kommuner att till företaget lemna ett bidrag af en million Riksdaler, hvarifrån likväl skulle afräknas de belopp, hvilka enligt kostnadsförslaget erfordrades för inlösen af jord och lägenheter, som för jernvägen kunde behöfvas, emot det att kommunerna ansvarade derför att sådana fastigheter blefve utan kostnad för Staten till jernvägen afträdda; och 3:o) om anläggandet af en jernbana mellan Nässjö jernvägsstation och Oscarshamns stad, dervid man ansett sig kunna förutsätta, att, derest denna bana komme att på Statens bekostnad anläggas, kommunerna villigt skulle efter förmåga härtill lemna bidrag.
Men då jag blifvit hedrad med ett rum i detta Utskott, anser jag af ed och pligt mig skyldig, att låta min enskilde öfvertygelse, så felaktig den än må vara, ensam leda mig. Hvad således först beträffar den väckte frågan, huruvida oinskränkt uppgift om Banquens tillstånd Banco-llékottéts Bet änJt anden. 161 tillstånd skulle stå i det sammanhang med de orri dess hemlighet i Grundlagarne befintlige stadgan, den, och desse stad ga riden vara af den beskaffen. het, att samma fråga, enligt gi §. Regerings. Formen, borde behandla», så är jag i sjelfva verket af samina tanke med Herr Friherre Ehrenheim, emedan 79 §. Regerings-Formen val med. gifver Riksens Stander, att förändra de för Rånquen utfärdade Ordningar, Stadgar och Reglementen; men detta medgifvande icke utesluter Åliggandet att åstadkomma förändringen i föreskrifven Constifutionel ordning, samt de åberopade §§. tydligen förutsätta, att vid Grundlagarnes upprättande, hemlighet i vissa mål blifvit antagen, såsom ett vilkor för Banco-Verkets förvaltning, styrelse och öfverseende; dock sorn Remissen från frenne Stånd innefattar en ovilkorlig föreskrift för Utskottet att yttra sig, huruvida Banquens publicitet må medgifvas eller icke, och Friheire Ehrenheims ornförmälde invändning i allt fall kan hos Riksens Ständer erhålla det afseende den må anses förtjena, finner jag, lika med Afdelningen, anmälan derom, böra ske, dock så, att antingen Högloft. Utskottet, hvarken med gillande eller förkastande, hvilken är utom dess pröfning, och hvaröfver Riksens Ständer constitutiorisenligt lära sjelfve besluta; eller ock, att en sådan anstalt må ske, med åberopande af de grunder, stridande mot dem Afdelningen sökt göra gällande, hvilka jag anfört till styrka för hvad Friherre Ehrenheim yttrat. I hufvudsakentar jag mig friheten yttra följande: Bihang till Miks. St. Brot. isz}. f.-te Sami.
Jag kan inte gifta mig med alla, som falla på den dumma idéen att bli kära i mig. Men hvad hålla de på med därinne nu? — fortfor hon hastigt, då hon i diplomatens ögon såg en oroande blixt. — Har han .inte slutat ännu ?242 GENOM SKUGGOR. — Visst inte. » Bel ami » hade just börjat ett föredrag och damerna lyssnade andaktsoch kärleksfullt, dock mest det sista. Gabrielle skrattade hånfullt. — Nå, skall inte fröken komma in och hedra » monsieur 1 ' abbé » med sin närvaro? — fortfor diplomaten skämtande. ■ ~ ' — utbrast Gabrielle med en ton af det djupaste förakt. — - Nej, jag har ingenting där att göra. För det första ser han visst helst att jag är borta, för det andra tycker jag också mest om att vara undan, då min styfmor har sina religiösa sammankomster. — Men det är ju så uppbyggligt, — svarade diplomaten, synbarligen road af Gabrielles hetsiga ton, — och den där pastorn är ju så charmant, så intagande, så » söt », kan ni verkligen motstå honom? Gabrielle rodnade så mycket hennes bleka hy kunde tillåta, och de grå ögonen mörknade, så att de sågo nästan svarta ut. — Det finns ingenting jag så afskyr som den här präst-kulten! — utbrast hon med öfverdrifven häftighet. — Om föremålet än vore en himmelens ängel, så skulle jag afsky honom bara därför, att alla andra kvinnor göra sig till narrar för hans skull. Åh. jag kan inte säga hvad jag finner dem osmakliga, de här religiösa sammankomsterna, som nu blifvit på modet inom societeten. Där sitta de i eleganta visitdräkter, i » chapeaux fermés » och med små parfymerade battistnäsdukar och sucka och gråta, och så dagen därpå, eller kanske till och med samma dag, gå de på bal, pudrade och dekolleterade och låta kurtisera sig och ha små intriger och. åh, det är vämjeligt ... — Men, min nådiga fröken, är ni nu icke alltför sträng? — fortfor diplomaten, mer och mer road.
Se Grundränta. — skattlagda mjöl-, angående bestämmande af den tullkappe, som ägare deraf må uppbära för förmälning af annans säd. Se Tullkappe. — tull, om förändrade grunder för tulls erläggande vid. V. B. 104. A. 185. — Såg-, om upphörande af bevillning för. Se Sågqvarnar. — berustade, om lindring i deras proestalioner. XVIII. B. 2o5. XIX. A. 289. — beskattning å, otn förändring af och lindring uti. XXII. B. 38o. XXIII. Qvarnräntor, om upphörandet af nedsältuingen i. Qvistberg, A. P., Bankocommissarie, om rättighet för honom med flere, till retroactivt åtnjutande af lön. Se Bankocominissarierne. Ii. Raab, Friherre Cati Gustaf, yttrande. 1. 286. Rabe, M., angående afskrifning af några utaf honom förskingrade lånefordringar. Se Afskrifning. Ramsay, Ollo Joban Henrik, yttrande. VII. 4 >7- Rannäs Holstagård, angående utbetalande af ett emot räntan deraf svarande capital till Bredaryds församling eller dess rättsinnehafvare. VIII. 335. R. 384* XIV. B. 16g. A. 319. — angående eftergift af detta hemman påförd ränta. Se Eftergift. Rappe, Joban Axel Gustaf, yttrandeXIII. 3o3. Realskolor, 0111 inrättande af. III. i37. IV. R. 58. XII. B. 326. A. 482. Reclamationsrätt, om inskränkning af utländska sändebuds. Se Tullfrihet. Reduclionsfordran, angående verkställd liqvid af Landshöfding G. Duwalls. Se Duvall.
Bref af den 16 Juli 1861 har Kongl. Maj:t emellertid, såsom förenämndt är, tillsatt en Komité för utarbetande af betänkande uti åtskilliga Landt - 6 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M 105. försvaret rörande frågor; och då Kongl. Majit, sedan Krigs-kollegium afgifvit underdånigt utlåtande öfver 1858 års Komiterades betänkande, angående förändrad organisation af Rikets Styrelseoch Förvaltningsverk, i livad Krigs-kollegium rörer. funnit vara ådagalagdt, att detta vigliga ämne kräfde en fullständigare utredning, än den som vunnits genom sistbemälde Komiterades arbete, har Kongl. Majt, i Gite punkten af den i samma nådiga Bref innefattade instruktion, till Landlförsvars-komiléens besvarande framställt den frågan: »kan och bör krigsförvallningen undergå någon förändring, ledande till mera enkelhet, redighet i öfversigten deraf och besparing, med bibehållande af nödiga kontroller?» Komitéen har för besvarande af denna fråga under förlidne April månad afgifvit underdånigt utlåtande i öfverensstämmelse med Komiléens samtliga Ledamöters tanke, med undantag af en Ledamot, som bifogat sin reservation. Delta betänkande remitterades den 9 derpåföljande Juli till Krigs-kollegium; och sedan Kollegium den 19 sistlidne Januari till Departementet afgifvit sitt underdåniga utlåtande i ämnet, med bilogadt prolokollsutdrag och särskilda anföranden af t. f. Presidenten och 4 ledamöter, har Siats-Rådet derom tagit kännedom; och anhåller jag nu att i underdånighet få detta mål Eders Kongl. Majit föredraga.
Den 29 Mai. 537 Vidare: »Vi (Svenskar) kunna i alla fall trosta oss öfver att ej hafva fått bort detta straff (prygel) ännu, då England, verldens största och upplystaste nation, ännu har detsamma qvar.” I sanning, M. Hrr, en egen slags tröst, nemi. att i andras fel eller missbruk finna en ursäkt för sina egna! Det var ej så särdeles längesedan England g3mnade slafhandeln. Hade vi då gjort på samma sätt, och någon representant funnit sig uppmanad att ifra mot handeln med menniskor, så, om hans motion fallit, hade man kunnat trösta sig med att detta köpslående bedrefs »af verldens största och upplystaste nation”. Det har hos våra beifrare för prygelstraffets bibehållande hört till taktiken att framdraga käppväldets florerande inom den Engelska armén. Men man tyckes härunder hafva förbisett de stora förändringar, som nyligen skett inom den Engelska militär-lagstiftningen, och huru bruket att styra soldater med käppen af allmänna opinionen der blifvit utdömdt. En nyligen till fäderneslandet hemkommen Svensk officer och som med utmärkt heder bevistat Indiska kriget, hr löjtnant Lind af Hageby, meddelar mig följande intressanta notiser: ”Till svar på brefvet får jag upplysa, att under den tid af ett år, som jag tjenstgjorde med Engelska armén uti Indiska kampagnen, dels som kompanioch dels som batteri-chef, ej inom min afdelning prygel utdelades. Orsaken härtill tillskrifver jag i första rummet, att befälet i allmänhet gjorde sig en ära af att vid alla möjliga tillfällen väcka soldatens eller sjömannens ambitionskänsla och att göra honom uppmärksam på att han, liksom vi officerare, måste beflita sig om att hedra sitt fosterland, för att i sin ordning hedras af detta. Af erfarenhet påstår jag, att ingenting är lättare, än för en duglig officer att göra soldaten till ett villigt redskap, men att sämst lyckas det med våldsamma medel. Den hörsamhet, som framkallas genom fruktan, den ger jag ej mycket för. Den hund, som skall piskas till skogen, biter ej något villebråd, är ett gammalt ordspråk Under färden från och till
Jag anser visserligen riktigt, att man icke ålägger presterskapet någon undervisning i folkskolorna, men jag linner alldeles orikligt att ställa, såsom man gör i denna §, ett förbud mot presterskapets befattning dermed. Jag har besökt en folkskola i Fohle på Gottland , der socknens kyrkoherde väl icke undervisade sjelf, men så till sägandes författade läroböckerna, som der begagnades, oell var ett slags öfverlärare, hvilken dagligen, eller åtminstone flera dagar i veckan, besökte skolan och bevakade undervisningens framgång. Skolans utmärkt goda skick bevisade hvad gagn denne kyrkoherde dermed uträttade , och intet klagomål förnams att lian deijemte ej väl skötte sitt presleoch proste-embete. Hvad comministrnr och adjuncter beträffar, så är detta förbud för dem så mycket oriktigare, sorn de i många församlingar både kunna hafva tid att meddela undervisning, och äfven finnas villige dertill, med hänseende till deras ringa aflöning. Jag påminner mig ett exempel från Östergöthland, der en kyrkoherde sjelf anhöll hos Konungen alt med adjuncts-befattningen inom socknen äfven finge förenas undervisnings-hestyretfi folkskolan, hvilket, emot Consislorii tillstyrkan, af Konungen bifölls. Sidan i/}., mom. i, har följande lydelse: ’’att i stället för de i K. M:s nåd. propos. omförmälda veckopenningar till läraren för hvarje i folkskola intaget barn, hvilken afgift vore i Utskrs tanke för mycket betungande och dessutom för ändamålet mindre tjenlig, en afgift till skol-cassan of minst i sk. oell högst 6 sk. b:co bör af hvarje skattskyldig person i församlingen utgöras.” Detta mom. innehåller en stor obillighet. Är det skäl , att en stat-torpare skall betala lika mycket sorn hans husbonde, kanske lika mycket som den husbonde, hvilken, såsom händelsen är på vissa ställen i Skåne, äger hela församlingen?
Posse förut anfört 0111 de uppoffringar, som Malmö stad i allmänhet gjort i fråga oni comnmnal-angelägenheter, måste jag äfven lemna mitt vitsord i den ringa mån det kan verka, och jag tror att det icke är någon stad, sorn i communal-angelägeuheter gjort så stora uppoffringar, som Malmö, och det torde äfven böra vid detta tillfälle tagas i betraktande. Frågan om hamnens förbättring är hvad som nu utgör föremålet för stadens önskningar, och för att vinna denna förbättring, sorn icke allenast verkar på Malmö stad, utan äfven på Sveriges handel i allmänhet, förnyar jag min begäran att R. o. Ad. täcktes bifalla betänkandet. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: Jag förenar mig med de herrar, hvilka anhållit om bifall till detta betänkande. De hafva redan upplyst hvad Malmö stad gjort för islåndsättande af sin hamn; de hafva äfven Den i Mars i5 upplyst, alt den ännu icke är i fullkomligt godt skick. Några vidare upplysningar om detta sednare förhållande, eller alt hamnen ännu icke är i fullgodt skick, torde It, o. Ad. icke behöfva, då Ståndet erinrar sig, att t. o. in. en af de kunnigaste officerare vid K, M:s flotta med lots midt på ljusa dagen i stiltje oell med ett Kronans ångfartyg haft svårt ali finna sig ur denna hamn; tänk då! hvilka svårigheter skola möta en stackars coopvaerdi-skeppare, hvilken ofta liar att kämpa mot okunnighet, mörker och motiga vindar vid sitt passerande in eller ut af denna hamn. Statslltsk:s utlåt. N:o 426 blef af R. o. Ad. bifallet. Då till ånyo föredrogs Beviiln.Utsk:s den 6 sisth Febr. på bordet lagda mern. N:o 3g, i anledn. af RiksStms i vissa delar fattade beslut öfver Ulskts uti meni.
Historien om den s. k. unionssalen är en barnsaga, diktad af någon, som icke känt slottets byggnadshistoria. Slottet led mycket under Kalmarkriget 1611–1612, framkalladt af de hetsiga konungarne Karl IX och Kristian IV om hvem, som hade rätt att kalla sig »lapparnes konung». Det återstäldes dock snart och var ännu under Karl XI:s tid praktfullt. Efter Karl XII, som var sin fader mycket olik, började småningom förfallet, och förödelsen fulländades af Gustaf III, som, utan hänsyn till Sveriges gamla minnen, derstädes inrättade ett kronobränneri, för att derigenom kunna fylla sina ständigt stora penningebehof. Kändt är att detta misslyckades, då han, fastän för sent, fick ångra, att icke hafva följt biskop Serenii råd, »att icke sota ned sig på bränvinspannorna». Slottet är emellertid nu till det yttre fullständigt återstäldt i sitt ursprungliga skick. Erinrande sig de många märkliga tilldragelser, som, allt sedan Gustaf Wasas dagar, egt rum på Kalmar slott, vandrande genom de stora gemaken med dess fornminnessamlingar, och kännande sig trött, efter att ha varit uppe en hel natt, hvarom Tegnér så poetiskt skrifver, »det är ej natt, det är ej dag, det väger mellan båda», beslöt han att något hvila, hvarföre han i ett af de stora gemaken bredde ut sin ulster på golfvet och tog resväskan till hufvudkudde. »Tung var luften och solen sken melankoliskt i rummet» heter det i Gluntarna, och alldenstund förhållandet var detsamma på Kalmar slott, dröjde det icke länge, förr än vår Stockholmare, lik Gluntarnes hjelte, insomnade och – drömde. Sällsynt är det icke, att de, som sofva, drömma, och ovanligt är det icke, att de, som äro vakna, äfven göra detsamma. Drömmen är den själsverksamhet, som eger rum under sömnen.
Näder täckts bifalla Wär enhälliga underdä. ni ni anhållan, att, efter alla Riksdagsärenders aislutande i Orebro den 18 October, till Stock, holm afgä, för att emottaga och hylla Hans Kongl. Höghet, och Riksdagen lälunda, endast i detta ändamäl, öfwer den i Grundlagarne fö. Den 12 Nowember. 347 restrifne lid af trenne mänader, blifwit för» längd. §. 3. I betraktande deraf, dels att huswudsakliga föremälet för Wär sammankomst till denna Urtima Riksdag warit Walet af en Thronfölja. re, dels att afflgten med det stadgande, att al. la förslag lill förändringar i Grundlagarne icke wid samma Riksdag de upgifwas af Ost kunna afgöras, warit winnandet af en nogare granst. ning och närmare uplysinng öfwer desta wigti. ga ämnen, och dä Wi derwid pämint Ost den korta tid, som sedan sistlidne Riksdag förflutit, hafwe Wi öfwerenskommit, att ytterligare till nästkommande Ständers pröfning och afgörande upstjuta de anmärkningar, som wid sistlidne Riksdag wid Grundlagarne blifwit gjorde, och till Riksens Ständer ofwerlemnade; Och har Kongl. Majtt, dä Han till detta Märt beslut Sitt Nädiga samtycke gifwit, afwen förklarat, det Han icke heller för Sin del yrkat afgörandet af de förslag till ändringar i Riksdags Ordnin. gen, Kongl. Majtt wid sistförflutne Riksmöte till Riksens Ständer öswerlemnat. Jemte det Wi sälunda till nästkommande Ständer ytterligare hänstjute berörde, sedan sista Riksdag hanlande Grnndlagsfrägor, fä Wi äf« wen till dem härmed öfwerlemna de ytterligare förslag till förändringar i Regerings. Formen, Riksdags.
Jag tyckte att jag satt ansikte mot ansikte med Tore Gams vålnad. Ju mera jag sökte tillbakavisa denna tanke, desto starkare trängde den sig in på mig. Jag kom i en inre skakning, som på ett besynnerligt sätt syntes mig stå i samband med den känsla af olycksöde och fara, hvilken förr några gånger bundit sig samman med intrycket af denne mans person. Det var som om hans gestalt växt för min inbillning, stigit upp ur soffan, där han satt, och fyllt hela rummet med en onämnbar fasa. Och midt under det att dessa tankar behärskade mig så häftigt att jag måste göra våld på mig för att åtminstone synas lugn, tyckte jag att hans ögon betraktade mig med ett envist, misstänksamt och lurande uttryck. Hans drag förvredos till något ondskefullt, som var alldeles obeskrifligt, och det föreföll mig nästan som om ett fosforartadt sken blänkt kring dessa ögon, hvilka betraktade mig bakom glasen i en pince-nez. Då hörde jag hans stämma uttala ord hvilka med ens flyttade mig tillbaka till verkligheten. Med en torr, kärf, nästan frånstötande röst sade han något om att han haft det svårt och att han kom för att bedja mig om ett litet lån. Jag hörde hur han ansträngde sin röst för att göra den så lätt i tonen som möjligt, och jag fick ett intryck af att han endast med motvilja hänvände sig till mig. I huru hög grad han uttömt alla resurser, kan jag naturligtvis icke säga, men hans ton förvånade mig. Det låg något i den af förtviflans trots, som bröt fram midt igenom hans trötthet och synbara nedslagenhet, och som berörde mig ytterst osympatiskt. Det låg däri ett kraf på min person, hvilket eggade mig till motvärn, och jag tror att jag helt enkelt afslagit hans begäran, om han ej i detsamma kommit att tala om sin hustru och sina barn. Han gjorde detta i en låg ton, som plötsligt blef vek, och han darrade till, som om han haft svårt att hålla tillbaka sina tårar. Jag har aldrig kunnat stå emot tanken på allt det elände, som medföljer en familj i nöd, och fattigdomen är bland de få lidanden i världen, som synas mig omöjliga att uthärda.
199 skett innevarande höst, och anledningar saknas icke till den förmodan, att en ytterligare är att under närmaste framtiden förvänta. Dä likväl ingen Staten tillhörig byggnad finnes att åt läroanstalten upplåta, måste man ännu åtnöja sig med en förhyrd, för helt andra ändamål uppförd, och derföre äfven föga lämplig lokal, der utrymme helt och hållet saknas för gymnastiksal, den för seminariets ändamål oumbärliga profskolan, bostad åt föreståndare och städerska, m. m. Att en egen lokal måtte åt nämnda seminarium anskaffas, är derföre särdeles behöfligt; men som detta behof först vid inskrifningen innevarande höst genom det mer än fördubblade lärjungeantalet visat sig särdeles tvingande, har detsamma icke kunnat hos Kongl. Majit i underdånighet anmälas för att efter högvederbörlig pröfning i aflåten nådig Proposition till Rikets Ständer hemställas. Lyckligtvis finnes dock bland de af Kongl. Majit framställda behofven ett af enahanda beskaffenhet med det ifrågavarande, nemligen byggnad för folkskolelärare-seminarium i Linköping, hvadan deröfver upprättad ritning och kostnadsförslag torde kunna tjena till ledning vid bedömande af det anslag jag vågar begära; och då ett uppskof med byggnad för Skara seminarium, som med nästa års höst skall träda i utvidgad och fullständig verksamhet, till dess Kongl. Majit, efter sakens pröfning vid ett sednare riksmöte, dertill kunde äska anslag, sannolikt endast skulle, utan att det ringaste minska kostnaderna, fördröja den tidpunkt, då denna för folkundervisningen vigtiga läroanstalt får oförhindrad af missgynnande lokal, utveckla den kraft, hvaraf den är mägtig, får jag vördsamt hemställa: att Rikets Ständer måtte bevilja till uppförande af en seminarii-byggnad i Skara 50,000 Ridr Riksmynt att utgå på sätt Stats-Utskottet vid sakens pröfning kan finna lämpligt att föreslå. Stockholm den 14 November 1865. A. P. Trybom. 200 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. Af Herr Trybom, A. P., angående pension åt Komministern Nils Ignells enka, Sigrid Lindmark.