Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På dessa grunder och då man saknar all ledning för bedömande af den anda, som kan komma att lifva Lands-tingen såväl i politiskt som i andra afseenden, har det förefallit mig vida säkrare att bygga den öfre Kammarens sammansättning på historisk grund, eller, om man ansett densamma ej vidare dertill användbar, att åtminstone afvakta den tidpunkt, som ej bör vara särdeles aflägsen, då de nya institutioner, hvilka man vill sätta i stället, hunnit visa sina verkningar och vinna någon fasthet. Rörande den Andra Kammaren är vida mindre att anmärka. Med afseende å den befattning inom Riksförsamlingen man velat, tillägga densamma, är dess sammansättning vida lättare än den Förstas, och de hufvudsakligaste anmärkningarne deremot ligga i de olika förmögenhetsvilkor, man stadgat för jordegare och för andra medborgare, och hvilken olikhet, till stöd hvarför de nuvarande förhållandena åberopats, ej synes hafva någon giltig grund, men i alla fall svårligen kan gifva denna Kammare någon mindre rörlig karakter, än den eljest skulle haft. Tvärtom skulle man kunna tro, att om alla förmögenhetsvilkor uteslutits och endast stadgats att en hvar, som betalade bevillning, vore till denna Kammare valberättigad, så skulle de nu utestängda klasser, hvilka deri genom undfått politiska rättigheter, kunnat, åtminstone såvidt landet angår, bilda en helsosam motvigt mot dem, som nu komma att derstädes få ett alltför stort inflytande. I fråga om städerna komma utan tvifvel valmännen, redan enligt förslaget, att blifva tillräckligt radikala, så att någon olägenhet, om man eljest anser någon deri ligga, ej vore att befara af en sådan valrättens utsträckning, som här ofvan omnämnes. I afseende å förhållandet mellan båda Kamrarne är det, efter min uppfattning, att beklaga, att den i första § stadgade jemlikhet dem emellan ej är vorden i allo genomförd, utan i stället, på sätt af 65:te och andra §§ inhemtas, blifvit i vissa frågor frånträdd på ett sätt, hvarigenom Första Kammarens inflytande i väsendtlig mån förminskas.
I nästföljande Juni månad inkom Herr Anrep till Riddarhus-Direktionen med skriftlig framställning derom, att adeliga ätten Lilliehöök af Fårdala N:o 1 borde anses vara utgången, lill stöd hvarför han dock icke anförde några skäl; och Direktionen beslöt i anledning deraf den 14 i samma månad att låta förständiga Herr Anrep att vid ättartaflornas tryckning noggrannt följa Riddarhusets genealogier utan att deri sjelfmyndigt vidtaga någon förändring, och anmodade Direktionen i öfrigt sin ledamot Grefve Lewenhaupt, som har inseende öfver Riddarhusets genealogier och deras komplettering sig anförtrodt, att undersöka huru med adeliga ätterne Lilliehöök sig förhölle och framdeles inför Direktionen derom göra anmälan, om hvilket beslut Herr Anrep blef al vederbörande tjensteman underrättad. Derefter utkom från trycket i början af påföljande Oktober månad 5:te häftet i 2:dra afdelningen af Svenska Adelns Attartatlor, upptagande, bland andre, genealogierne öfver de Lilliehöökska ätterne, i hvilka Herr Anrep företagit sig nedannämnde väsendtliga öfverflyttningar och ändringar, nemligen: Å adliga ätten Lilliehööks af Fårdala i Riddashusarkivet förvarade genealogie upptages först Lilliehökarnes gemensamma stamfader Magnus Pedersson, som lefde 1350, samt dennes descendenter i fem led till och med Berthil Pedersson, som lefde i slutet af 1400- talet, derefer Berthil Pederssons barn och deribland tvenne söner, hvaraf den äldre Birger Berthilsson till Kohlbäck biel stamfader för den sedermera genom hans sonsons son Peder Christoffersson Lilliehöök, enligt anteckning å stamtaflan, år 1625 introducerade ätten Lilliehöök af Gälared och Kohlbäck N:o 66.
Ej heller vill jag denna gången uppehålla mig vid det irriga i begreppet om den så högt åberopade, naturliga friheten att, som man säger, förädla egna producter (ehuru det här med allt skäl borde heta föroädla), såsom vore något samhälls bestånd tänkbart, ulan ringaste band på friheten, ej nu ådagalägga de fördelar, brännvinets fördyrande skall medföra för moralen och den förnuftiga Iandthushållningen, allt det falska i förebärandet af svårigheter vid en ändamålsenligare författnings handhafvande i afseende på controller, lönnbränning, förespeglade lurendrägerier m. m. Till dessa framställningar får jag tillfälle att återkomma, då jag, i anledning af Hr Frih. Boyes motion, lill vederbörligt Utskott aflemnar de omständliga förslag, med motiverna dertill, som äro under utarbetning. Nu är icke tid dertill. Då eldsvåda är förhanden, öfverlägger man icke om dess förekommande för framtiden; man blott släcker den. Sådant bör ock nu vara förhållandet; ty elden lågar som bäst under många tusende brännvinspannor, ifrån hvilka floden redan utgjutit och mer och mer utgjuter sitt gift öfver Svea land. Skyndom således att släcka denna eld. Se der ändamålet för min vid sista plenum väckta motion! Jag antydde detsamma då redan i korthet, och trodde mig icke behöfva tillägga några närmare motiver i en så klar sak. Ett och annat torde dock böra tilläggas. Då numera ingen på fullt allvar lärer vilja neka, att med den enorma brännvinsbränning, som nuvarande författning medgifver och som säkerligen icke lemnäs obegagnad, tillverkning i 4 månader frambringar en production, flerdubbelt öfver ett måttligt behof för hela året, att således Sverige i denna stund är öfverlastadt med brännvin ; så vore det väl till förvåning inconsequent att, under det man, med afsky för den författning, som vållat allt det onda, hvilket öfverklagas, öfverlägger om en ny, klok och Nationen värdig brännvins-förordning, låta landet, under Nationens hoppfulla förbidan på det helsosamma beslutet, yttermera öfversvämmas af brännvinsfloden. Det vore — jag må fritt säga det — att uppenbart gäcka alla goda medborgares lifligaste förhoppningar.
Directionen tillstyrkte fördelning nemligen till Kammereraren ny discretion 200 R:dr, i:ste, ardre och 3:dje Bokhållaren, hvardera tillökt discretion 140 R:dr, /^:de Bokhållaren ny discretion i/jo R:dr, Registratorn tillökt discretion i4oR:dr, 5:te Bokhållaren ny discretion 120 R:dr, 6:te och ^ide Bokhållaren hvardera ny discretion 110 R:dr, samt dessutom j)ersonelt för nuvarande Registratorn Ekecrantz 160 R:dr. Oaktadt Revisorerne funnit det vara tvifvel underkastadt, huruvida Banoo-Fullmägtige, på grund af Banco-Reglementets uti 4 Art. 5 Afd. 3 §. 8 mom. gifne stadgande: ”det ankommer på Fullmägtige att efter behof antaga, constituera och med lämpeliga löner förse den för (Banco-Discont) Verket nödiga Betjening,” måga vara berättigade, alt efter eget godtfinnande bevilja nya tillökningar i de redan antagne Tjenste männens löneförmåner, hafva Revisorerne likväl, enär dylika tillökningar redan före sistförflulne Riksdag blifvit visse Tjenstemän vid DiscontVerket af Fullmägtige tillagde, utan att Rikets Ständer sjelfve dervid gjort några erindringar, ansett Fullmägtiges i detta afseende nu vidtagne åtgärd icke föranleda till någon egentlig anmärkning; men Revisorerne kunna så mycket mindre undgå att å förhållandet fästa Rikets Ständers uppmärksamhet, som Banco-Fullmägtiges förenämnde Beslut synes stå i strid med den af sammansatta Statsoch BancoXJtskolten vid sednaste Riksdag uti Betänkandet ]V:o t 3 yttrade och af Rikets Ständer godkände åsigt i fråga om förhöjde Löner för BanooOmbuden samt öfrige vid Låne-Contoiren anställde Tjenstemän, (som icke äro bättre lönte än Banco-Discont-Verkets
Jag har visst ej emot, om Ståndet låter dervid bero; men jag hemställer, i fall det erbjöds Ridderskapet och Adeln, att för f af tryckningskostnaden inköpa sina Protocoller, om| af Ståndet, Talarne sjelfve deribland inberäknade, skulle vilja underkasta sig ett sådant onus; och om man ej således bör fästa allt möjligt afseende på hvad BondeStåndet härutinnan kan önska? Den 3o Jan tiar i i. 399 Grefve von Schwerin^ Fredrik Jlogislaus: Jag vill blott upplysa, att BondeStåndet ej vidtagit annat beslut i detta ämne, än som innefattas i dess af StatsUlskottet tillstyrkta begäran. Herr Crusenstolpe: Det har ej varit min mening, att BondéStåndet skulle ändra sitt en gång fattade beslut, men att, om det önskade ytterligare nedsättning; i priset å sina ProtoColIer, sådant måtte beviljas. Jag anhåller derföre ånyo, att detta mål må hvila, intill dess BondeStåndet deruti fattat sitt beslut. Flere hördes häruti instämma. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade* att då flere Ledamöter begärt, att StatsUtsköttets ifrågavarande Utlåtande måtte ytterligare hvila på bordet, kommc detsamma ock att, jemlikt 4.9 §• Riksdagsordningen, derstädes förblifva hvilande. Företogs till pröfning StatsUtsköttets den io dennes under N:o 25 afgifne, och den 21 derpå följde på bordet lagde, Ut-' låtande rörande Tryckningen af Hedervärda BondeStåndets Protocoil vid innevarande Riksmöte, samt deras allefverering till RiksgäldsContoiret. Den 3o Januari!. Underteknad RiddarhusSecreterare :
ej depSt finnes torde man beställa direkt under adress: Sehutzengel-JLpotheke Thierry in JPregrada bei Rohitsch-Sauerbrunn, Österreich, station i Skandinavien kosta 12 s m å eller 6 dubbelflaskor kr. Sändas m o t efterkraf. Kraft TillJsänziagifvande. Vid N y a ( D e elever, som innevarande vår erhållit godkända betyg från privatskollärarinneklassens lägre afdelning, mottagas enligt Öfverenskommelse utan inträdesex. Prospekt och vidare upplysningar rörande N y a ( onsd-, lörd. 11 — 12, i seminariets lokal, Birg. Jarlsg. (S. 83997) hos Enda åkta engelska v i Velocipeder. — HYLIN &amp; Forsäljes m s v e n s k a IDUN 1899. firisbelönta vid I8QJ års utställning - m Den aflidne tillhörde Stockholms läns hushållningssällskaps förvaltningsutskott i hela 25 år, hvarför han också hedrades m e d sällskapets medalj i guld samt dess hedersledamotskap. I Stockholms B ä s t a — läns sparbank, Allmänna barnhusets direktion m. m. har han gjort en stor insats af nitisk o c h gagnande verksamhet o c h invaldes år 1873 i Landtbruksakademien. Bankir Cervin var två gånger gift, första gången 1848 m e d E m m a Sofia Meurk, dotter till grosshandlaren Carl Josua Meurk o c h Lovisa Brigitta Winkler o c h blef 1856 änkling. Tre år senare gifte han, o m sig m e d sin första frus syster, H e d v i g Johanna Meurk, hvilken n u jämte barn, barnbarn och barnbarns barn stå sörjande vid hans bår. Som bankir o c h hufvudman för den firma, s o m fortfarande bär hans namn, har han gjort en mycket betydande arbetsinsats i Sveriges materiella utveckling under d e senaste tre årtiondena. När en k o m m u n, ett järnvägseller annat stort industrielt företag behöfde kapital för nya eller utvidgande o c h stärkande af gamla företagvar det vanligt att C.
Uti en lill mig ingifven skrift hade poslinspektoren i Lindesberg Carl Erik Jerling, på grund af teaterföreståndare!! J. H. Halls skriftligen lernnade uppdrag och öfverlåtelse af haus rätt, anmält och med företedda handlingar sökt visa, huruledes borgmästaren i Lindesberg Salomon Rubin, som på Magistratens vägnar ilen 14 December 1839 låtit hemsöka Hall med kraf, i afseende på erläggande af bevillning med flera afgifter för åtskilliga i staden gifna tealer-representalioner, näslderpåföljde dag eller dea 15 December, enligt borgmästarens uthändigade qvitto, af Hall uppburit, för fem stycken uppförda representationer, stadgade afgifter till ett belopp af tjuguen R:dr 32 sk., men likväl icke blott underlåtit att dessa afgifter, hvilka till en del utgjorde bevillningsmedel, i behörig ordning leverera och för desamma visa redo, helst de alldeles saknades uti de af borgmästaren öfver samma års kronouppbörd afgifna räkningar, utan äfven sedermera, i anledning af Konungens befallningsbafvandes i länet derom gjorda förfrågan, å Magistratens vägnar, den 30 Oktober 184-0 skriftligen inberättat, att under loppet af näslföregångna året några skådespel i Lindesberg icke blifvit uppförda, för hvilka bevillning och afgift till Kongl, teaterns pensionskassa bort erläggas; i sammanhang hvarmed Jerling uppgifvit, alt, efter hvad i orten vore kändt, en mängd representationer mångfalldiga år i Lindesberg ägt rum af sådana personer, som i bevilluingsförordningen, till särskild bevillnings erläggande uppräknas, och bland hvilka Jerling äfven namngifvit åtskilliga, men att ingen visste, hvart bevillning och afgift lill teaterns pensionskassa tagit vägen, ehuru otvifvelaktigt syntes, alt den måste vara till någon erlagd, så vida bevillningsförordningens föreskrifter blifvit iakttagna. Anhållande
Denna siffra har uppkommit derigenom, att till det nuvarande antalet permitterade 871 lagts 160, som, enligt hvad förut blifvit anfördt, är det antal, hvarmed permitteringen ansetts kunna ökas. Första artilleribrigaden skulle då komma att permittera 496; andra brigaden 292 och tredje 238. Inberäknadt fyrverkarecorpsens 5 man gör den sammanlagda summan 1,031. Skulle i ofvanstående fördelning några förändringar i följd af tillfälliga förhållanden befinnas nödiga, kunna de fördelaktigast af artilleriets styrelse vidtagas. För bättre öfversigts skull är å förslaget äfven upptagen fördelningen efter den nuvarande organisationen. Befordringsoch tjenstgöringsförhållanden. Kongl. Majit utnämner på generalfälttygmästarens förslag, upprättadt efter gällande föreskrifter, till grad och lön vid kongl, svenska artilleriet. Kongl. Majit bestämmer genom generalordres, på generalfälttygmästarens förslag : på hvilken del af vapnet (stab eller brigad) den befordrade skall tjenstgöra; 165 Officerares och vederlikars förflyttning från artilleriets stab till en artilleribrigad och tvertom, eller från den ena brigaden till den andra; tillsättning af alla befattningar inom artilleriets stab, med regementsofficers grad; Batterioch kompanichefers tillsättning och entledigande. Geueralfälttygmästaren föreslår, utan afseende på tjensteålder, den kapten inom vapnet, han anser till batterichefsbefattningen lämpligast; bestämmer såsom hitintills alla öfriga tjenstgöringsförhållanden inom artilleriets stab äfvensom tillfälliga kommenderingar för tjenstgöring inom vapnet i allmänhet. Indelningen på divisioner upphör såsom fredsorganisation, hvarföre benämningen divisionschefer för regementsofficerarne försvinner. Då batterier skola sammandragas under högre befäl förordnas divisionschef för tillfället. Under exercistiden förordnar brigadbefälet en regementsofficer att föra befälet öfver flera batteriers öfningar och att till öfning dem sammandraga då han till följd af exercisreglementet är divisionschef.
Ett frånträdande af denna rigtiga grundsats bör endast af särdeles bevekande omständigheter kunna föranledas; men tvifvelsutan kunna för ett stort antal-församlingar i riket enahanda skäl för dylika framställningar åberopas, som i förevarande fråga blifvit anförda. I betraktande häraf och då härtill kommer att lägenheten Ängstorp för närvarande är på arrende upplåten till enskild man, som, såvidt af handlingarne inhemtas, derifrån icke afstått eller af Nysätra församling derför tillförsäkrats nöjaktig ersättning samt dessutom frågor om upplåtelse af fastighet utaf den betydenhet, som ifrågakomna lägenhet, i allmänhet icke böra omedelbarligen af Rikets Ständer till pröfning upptagas, anser sig Utskottet till motionärens framställning böra afstyrka Rikets Ständers bifall. Stockholm den 8 Maj 1863. Stockholm, tryckt hos Såm. StataUtskottets Utlåtande N:o 103. 1 Alik. lill Exp.-Ulsk. den "t Al;ij tHii.y kl. 3 e. in. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:t.■i nådiga Skrif velse, angående ifrågasatt bidrag Jrån Handelsoch Sjö/arts-fonden till gäldande af deri för Stadetullens aflösning erforderliga 'utgiftssumma. (K A.)
För min del för jag förklara, att så länge jag äger någon förmåga, skall jag, utan afseende på det medhåll jag kan erhålla, strida för denna sak, och jag kan icke godkänna de nya financiella principer, som nu söka göra sig hörda, vare sig från gäldstugan eller andra håll. Jag ämnar såle des icke lemna detta rum utan bifall till betänk, eller votering. Frih. Cederström, Jac.: Sedan R, o. Ad. till BancoUtsk. återremitterat dess betänkm N:o 6 & 7 och således de grunder, på hvilka Banken skall ordnas, icke ännu af R. o. Ad. blifvit beslutade, den lagstiftning icke skett, som för Banken kommer att blifva gällande, anser jag mer än obetänksamt att bestämma utvexlingsdagen, emedan Utsk. först skall hafva sig tillhanda de anmärkningar, som blifvit gjorda, samt R. St:s beslut rörtde denna lagstiftning bör vara fattadt och af Konungen sanctioneradt, innan verkställighet af realisationen kan följa. Af allt, hvad en representativ församling kan göra obetänkt, är det värsta att vidtaga beslut, som i verkställigheten äro rent af omöjliga. Jag kan således icke göra något afseende på hvad den siste talaren anfört och tror, att betänk, omöjligen nu kan annat än återremitteras. Jag kan ej heller underlåta att göra anmärkning mot Utsk., som ansett sig kunna föreslå utvexling den af K. M. föreslagna 1 nästk. Juli, utan afseende derpå, alt K. M:s skrifvelse i ämnet innefattar vilkoret för vexlingens början denna dag, att det vore efter det lag för Banken fastställd blifvit. Det är denna lag, jag yrkar må blifva fullständig, d. v. s. att alla stadganden i Liancoordningen och särskilda författningar, som angå förvaltningen och myntets beskaffenhet, må inkomma i lagen och på sådant sätt en fullständig lagstiftning vinnas, hvarigenom allt, hvad förut varit stadgadt, blifver uppliäfvet och R. St:s instruetion för Bancofullmägtige innefattas i enkla detailförbållanden.
Det har också varit fråga om att låta hela denna rättighet försvinna, eller ock att inskränka densamma i afside på tiden; ty det vore eljest en möjlighet, att man kunde låta en anmärkn. hvila en längre tid, blott för att sedermera få göra en 176 Den 21 Ok t otter. f. m. efteranmärkn. och utkräfva den ersättning, som man genast bort uttaga, endast i afsigt att få åtnjuta en större anmärkms-proc. Ar sådant riktigt? Denna fråga har verkligen varit underställd Regeringens pröfning, och det har varit mycken fråga om icke deruti bör ske någon rättelse. Slutligen har man anmärkt, att det icke Vore riktigt, att den som gjort en anmärkn., hvilken remitterades till AdvokatFiskalens tillgörande, skulle erhålla en del af den inkomst, som till följd deraf kunde inflyta. Då det är klart, att AdvokatFiskalen icke skall komma att, mista något, utan blott att den, som gjort auinärkmn skall erhålla 5 proc., synes det mig underligt, att den, som nyss klandrade att nedsättning skett i anmärkn:s-proc:n för den ene nu äfven klandrar att i detta fall cn ringa proc. blifvit föreslaget, hvilket naturligtvis skett endast för att upmuntra till efterforskning och uptäekt af befogade anmärkn:r, de der verkligen leda till påföljd och åtal af AdvokatFiskalen. De anmärkmr, som blifvit framställda emot förev:de förslag synas mig således icke vara af den grava natur, som den värde ledamoten velat visa, utan anser jag KammarRättens hädangångne och högst aktade Chef äfvensom dess ledamöter hafva haft goda skäl för sin framställning, hvarföre jag anhåller om bifall till Utsk:s tillstyrkande. Hr Printzensköld: Jag hade i sanning icke väntat mig, att den siste värde talaren, skulle taga åt sig de anmärkmr, jag tagit mig friheten framställa, så mycket mindre, som jag tillagt det uttryckliga förklarande, att, om alla nödiga uplysningar blifvit af KammarRätten meddelade, så hade föredraganden tvifvelsutan icke tillstyrkt bifall till de föreslagne förändringarne.
vid äfventyr alt straffas såsom bedräglig gäldenär, uppgifva om han innehade förmynderskap eller ej. * Efter öfvervägande af hvad sålunda blifvit anfördt och närmare utveckladt under diskussionen inom Riks-Stånden, får Utskottet erinra, att frågan angående förmyndarekamrars inrättande, vården om omyndiges gods samt lämpligaste och osvikligaste medlet att bevara detsamma mot föiskingring och försäkra de omyndiges rätt vid förmyndares iråkade obestånd, rörer ett ämne, som serskildt utgjort föremål för Utskottets öfverläggningar, och derför redogörelsen innefattas i Utskottets, under N:ris f4 och 65, afgifna Utlåtanden. Vid denna frågas förehafvande har emedlertid Utskottet icke kunnat förbise, hurusom ett inre sammanhang emellan densamma och den nu förevarande i viss mån eger rum; — men ehuru Utskottet ej funnit anledning tillstyrka de anstalter och föreskrifter, hvilkas införande af åt - Lag-Utskottets Utlåtande, No 66. i5 sliillige ledamöter inom Riks-Slånden ansetts utgöra nödvändiga vilkor för den föreslagna nedflyltuingen af omyndiges omförmälda, i gällande lag bestämda, förmånsrätt, kan likväl icke Utskottet frånträda sin härutinnan redan yttrade åsigt. Om i denna förmånsrätt läge sådan säkerhet, att den endast kunde uppvägas af den, som berörde anstalter och föreskrifter medförde, skulle Utskottet icke vidare fasthålla sin nyssnämnde åsigt; men de skal, som grundat Utskottets öfvertygelse om olillföi litlighelen af den med förmånsrätten förenade säkerheten, aro ännu icke vederlagde, och Utskottets öfvertygelse i denna del qvarstår således oförändrad. Denna olillföi Ullighet har likväl icke ensam utgjort full anledning för Utskottet alt föreslå nedflyttningen; men Utskottet har icke kunnat undgå att inse den, under en lång följd af år öfveiklagade, menliga inverkan på allmänna krediten, som oflanämnde lysta förmånsrätt utöfvat — en inflytelse den icke ens någon sökt bestrida.
Maj:ts Nådiga pröfning och afgörande, och sedan Kongl. Majrt bestämt de fordrings-anspråk, hvilka såsom gällande böra antagas, skulle Riksgälds-Contoirets Fullmägtige, likasom vid 181 a urs Riksdag för de Fransysk c Fordringarne, af Riksens Ständer anmodas och berättigas alt utfärda obligationer för hvarje" ersättnings belopp, stälele antingen på 10 års tid med löpau - ?58 Stats-Utskottets Betänkande?), de 5 procents ränta, eiler oek, utan någon viss betalningstid, under förbehåll att Riksens Ständer vid nästinstundande Riksdag vilie densamma utsätta, eller am yisa tillgångar för deras infriande,” Herr Biskop] Wallenberg. ”Jag mäste äfven reservera mig mot de beslut, gom i förevarande fråga genom rösternes pluralitet blifvit fattadt; jag instämmer i de skäl sorn Herr Noraeus, i sin reservation, rörande Jmfvudsaken anfort, och till* lagger endast, att det är alldeles nödvän-, digt, att Stalerne lemna behörigt skydd åt Handeln på Vcrldshafvet, och lill detta skydd hörer äfven att dessa söka hålla de Handlande skadeslösa för oförtjent lidna förluster af Fiendligheter, hvilka under fredliga förhållanden dem tillfogas. Antages och följes ej en sådan grundsats, så skulle ett allmänt och fortfarande Krigstillstånd på Hafvet uppkomma. Hvar och en Nation skulle då från sina kuster utsända en mängd af kapare och Sjöröfvare-Parlyg, sorn utan afseende på Fiende, eller Vän, sökte uppbringa hvarje i lofliga Handels-Speculationer förbigående Skepp, för att genom refvet gifva sig sjelf ett slags ersättning för hvad den genom an-, dras våldsamhet lidit. Ali Handel, allt Utbyte af Ländernas producter, och ali Si a t s-U t skottéts Bet än kan den.