Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna förmån åt enka och barn efter en Statens nitiske tjenare torde finnas både billig och förtjent, i betraktande af så väl den tid af icke mindre än 40 år Söderberg bestridt sin tjenst vid Flyinge stuteri mod utmärkt nit och kännedom, som ock den ringa aflöning, han för sin tjenstgöring uppburit, Han har nemligen af den på stat anslagna årliga lön, hvilken utgör 450 R:dr R:mt och 12 tunnor spanmål samt några smärre förmåner och fri bostad, åtnjutit utom bostaden endast 150 R:dr R:mt årligen intill år 1856, och först derefter hela den på stat anslagna lönen, af hvilken således åt Statsverket inbesparats under en tid af 32 år en jemförelsevis ganska betydlig summa, Beträffande sättet, på hvilket Söderberg förrättat sin tjenst, äfvensom angående enkans behof af understöd tillåter jag mig bifoga officiela intyg, och anhåller om remiss af denna min motion till vederbörligt Utskott. Stockholm den 15 November 1865. Nils Olsson, från Malmöhus län. Af \ils Olsson från Malmöhus län, om anslag för inköp af ett frän trycket utkommet, af C. Rosander utgifvet arbete, hernön andt “Den kunskapsrike Skolmästarenför att hvarje, församling i riket tilldelas. Det är numera en oundviklig nödvändighet, likasom det är en hederssak för hvarje svensk man att tillegna sig ett visst mått af kunskaper och bildning, såväl till nytta för sig sjelf, som äfven till gagn för det allmänna. I samma mån, som rättigheten att deltaga i kommunala och offentliga värf blifver utvidgad, vexa också anspråken på den enskilde medborgaren, hvars skyldighet och förmåga att, på ett i allo värdigt sätt, uppbära sin ställning såsom medlem af ett fritt samhälle, måste stå i motsvarande förhållande till de förmåner, han der åtnjuter.
Fögderi yrkade enahanda förmon, som Didric Wesström för den i Ofvan-Siljans Fögderi begärt, finge uti den underdåniga skrifvelsen inflyta, och sålunda samtlige Riks-Stånden förena sig om det nva förslag til! underdånig Skrifvelse i ämnet, under N:o 42, som bifogades. Ståndet, som denna dag godkänt förslaget N:o 42 till underdånig skrifvelse, lade memorialet N:o 9 till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkandeu och Utlåtanden, hvilka den 5 dennes blifvit å bordet lagda, nemligen: N:o 87, i anledning af väckta motioner om iagttagelser vid permittering af manskap från de värfvade Regementena. Bifölls. N:o 88, i anledning af väckt fråga om ändring i gällande Författningar för fartygs mätning. Af slogs. N:o 89, i anledning af väckt motion om inrättande af Pantlåne-Gontor i Rikets större städer. Bifölls. N:o 90, i anledning af väckt motion om rättighet för tiondegifvare i Skåne att lösa Kyrkornas behållna tionde efter årlig markegång. Afslogs, med Ståndet förbehållen rättighet, alt, i anledning af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 170, rörande räntepersedlarne och kronotionden i allmänhet, få i ämnet sitt beslut fatta. N:o 91, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 37, angående instruction för Länsstyrelserna och dem underlydande tjenstemän» Lades till handlingarna. N:o 92, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 52, angående föreslagen indragning af Tullkammaren vid Furusund. Lädes till handlingarna. N:o 93, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 43, 532 Prot. Utdr. d. 1g dug. 1840. angående förbud för tjenstemän vid Embets-verken alt på en gång innehafva iner än en tjenst med lön på stat.
Det var nemi. nej, som vann sista gången, och vo!er:s-propostns innehåll: vinner nej, kommer Frih. Hamiltons förslag att icke vara R. o. Adis gemensamma tanke. Det är således i den frågan ingenting beslutadt. Det hindrar icke, att, när jag i förmiddags log mig friheten yttra mig i afseende på Hr von HartmansdorfFs förslag, jag ansåg mig böra icke frångå den af R. o. Adis majoritet yttrade lanke, ehuru den verkligen lika litet var min, som Hr Dalmans. Jag voterade Csn J» Q « t o b e r e. m. 4i3 remi. äfven ja till Frih. Hamiltons förslag. I förmiddags föreslog jag, att den §, som nu är i fråga, skulle komma att lyda: ”Intet Stånd och ingen valkrets må välja ombud lill den yngre kammaren utom sina medlemmar”, hvilket, om jag ej fattat orätt, är ungefär detsamma som Hr Dalman föreslog. Det är en så betydlig skilnad i afseende på yngre och äldre kammaren vid della tillfälle, att den måste ovillkorligen föranleda olika bestämmelse. Då det är fråga oin att emottaga en befattning, som skall komma att räcka i 5 riksdagsperioder, d. v. s. i5 år, om man räknar dessa perioder treåriga, så är det väl så litet sannolikt, att man i en inskränkt valkrets alltid skall vara säker på att finna en person, som passar till riksdagsman, att det vore den största oförsigtighet i verlden att i grundlagen stadga en sådan inskränkning. Nödvändigheten att söka skilnad emellan begge hamrarne, är hvad som framförallt visar, alt man bör lemna en större frihet vid valen till den äldre kammaren. Man erkänner att ingenting är sämre, än om kamrarne sammansättas så, att den ena blir en ny upplaga af den andro. Det är en ganska betydlig skilnad derutinnan, alt den ena väljes för fem riksdagar och den andra för hvarje riksdag.
Newfoundländaren tycktes förstå att icke allt var som det borde; han började springa fram och åter längs kanten af vattnet, ifrigt vädrande i luften. Plötsligt kastade han sig åter i och simmade rakt på den lille. Jag såg hur hans stora, allvarliga ögon glänste af beslutsam ömhet: den här gången ämnade han icke släppa tag. Äfven jag började tro hans ingripande vara nödvändigt, och jag lät honom hållas. Det var med obeskriflig spänning jag afvaktade utgången af detta drama i smått. Hela scenen var så egendomlig, just genom den fullkomliga stillheten omkring oss. Det var som funnes det icke fler varelser i verlden än jag och dessa två djur, hvilka kämpade en den besynnerligaste kamp, icke föranledd af fiendskap, utan af den mest ovisa, mest varmhjertade välvilja. Newfoundländaren hade nu hunnit den lilla hunden, men denne värjde sig ännu, som det syntes i halft medvetslös förtviflan. Räddaren hade fått säkert tag och släpade den olycklige simmaren med sig; hans lilla kropp drogs fram genom vattnet, motståndslöst som en trasa. Jemnt och kraftigt kom newfoundländaren närmare. Han klöf vattnet som en liten ångbåt, och det bildade sig en böljande fåra efter honom, likt ett kölvatten. Han nådde stranden, der jag stod, men det var svårt för honom att komma upp med sin börda, ty kanten var slammig och glatt. Han simmade först åt ena, sedan åt andra hållet; slutligen tog han ett djerft språng och kom upp på afsatsen, der den sluttande stenbanken tog vid. Han tycktes ett ögonblick ha för afsigt att klättra uppför denna, men den var för brant. Innan han fattade vidare beslut lade han den lilla hunden på afsatsen och skakade vattnet af sig. Jag stödde mig mot ett gammalt pilträd, för att kunna böja mig fram och se riktigt. Den lilla pudeln låg der slapp och sammansjunken. Han var död. Hans räddare hade qväft honom. Men ännu anade denne ingenting. Han nosade på den döda kroppen utan att fatta sammanhanget, derefter höjde han hufvudet för att se sig om efter en utväg. Hvilken blick ur dessa ögon! Stora, bekymrade, — djupa som en menniskas. Mig lemnade han utom räkningen.
Skulle Const.- Utsk. framlägga voter:spropos:r, af hvilka den ena innefattade förslag, att ett framlagdt grundlagsförslag måtte blifva hvilande, den andra, alt detsamma måtte afslås, så är detta grundlagsvidrigt, enär 56 § R.F. icke omtalar någon annan votering, än den, som har till syfte, att sammanjemka RiksStms i någon eller några delar skiljaktiga meningar. Om den besynnerliga händelsen skulle inträffa, att alla 4 RiksStm förklarade Const.Utskts förslag onödigt och onyttigt, hvad blefve då följden? Const.Utsk, skulle sammanjemka dessa tankar. Detta blefve lätt, och det blefve dä ett R. St:s beslut att förslaget skulle anses onödigt och onyttigt. Detta utlåt. skulle sedan, enl. 56 § R.F. hvila till slutligt antagande eller förkastande vid påföljande riksdag. Jag hemställer till R. o. Ad. 10 Den 29 J uli. huruvida detta är möjligt. Skulle det åter innefatta ett afslag, så är det icke heller öfverensstämmande med 56 § R.F. som stadgar, att R. St:r icke må vid första riksdagen öfver dessa frågor besluta. Föredrogs ånyo Const.Ulsk:s d. 25 och 26 dennes på bordet lagda mern. N:o 15, med förslag till ändring uti 36 och 43 §§ R.O., rörande sammansatt Utsk. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Det af Const.Utsk. föreslagna nya mom. är, om jag rätt minnes, af R. o. Ad. förut gilladt, fastän det icke blifvit grundlag, derföre att del fallit i ett annat Stånd. Med min öfvertygelse instämmer en sådant stadgande, men jag anser att detta mom. bör tilläggas i 43 § och icke i den 36. Den 36 § innehåller föreskrifter om sådana frågor, som skola bero på R. St:s beslut, hvaremot den 43 § angår frågor, som röra Utslcs arbetsordning.
Torget (från 1:a akten). AKT V. Slottssalen (från 3:e akten). AKT I. Hofbarberarens Rakstuga. I fonden stor öppen dörr utåt Slottsplatsen; två stora rundbågsfönster. Vid dörren en hängande vask af koppar med handduk på rullar. Stolar framför fönstren. skärsbestick på ett stort bord midt i salen. hvalfven. Till höger: en liten järnbeslagen port, som leder in i slottsMessingsbäcken, koppsnäppor, rakdon, friserdon, handdukar, fält BARBERAREN vid vasken. LÄRLINGEN ordnar vid bordet. MUNSKÄNKEN in från fonden. God morgon, Barberare! BARBERAREN. ligt majväder på Faraos födelsedag! sätter sig. Ha, Munskänken! redan ute och klifver! Här MUNSKÄNKEN FOLKUNGA-SAGAN. Välsignadt väder! Men vår konung är också född i solskenet och allt hvad han företar lyckas. BARBERAREN börjar frisera. Allt, allt, allt, det vill säga... jaja... MUNSKÄNKEN. triumfbåge, kortège, ovationer och slutligen tornering... Hm jaja! Emellertid, intåget blir lysande; BARBERAREN. dukadt på bordet där för att lappa armar och ben. Men hvad är det för kämpar det hviskas om... MUNSKÄNKEN. Torneringen hade jag reda på, och det är redan dare gamle Knut Porse ska bryta lans med drottningens Bengt Algotsson, den unge. Två bjässar, Barberare! Enkedrottningens rid BARBERAREN. amurer träda fram och pråla med den lycka som eljes söker gömslen? Såå! Det har gått så långt att förmälda damers MUNSKÄNKEN. endast ett ord lika oskyldigt som hjärtas dam i all tukt och ära. Tidens sed, Barberare, och för öfrigt, amur är FÖRSTA AKTEN BARBERAREN. Förstås, förstås! BAGAREN från fonden. MUNSKÄNKEN. om han skulle ha drömt något, om en oväntad upphöjelse till foglarnes rike...
Endast rättigheten att infordra deras beslut, icke ätt ovilikoiligen fä Den ii April, dem insände är honom tillagd. Jag förstår icke eller hvarför Landsböfdiogarnes Utlåtande öfver en persons frihet 'skall vara strängare bevakat, än hvarje Domares ofver andra Medborgares häcktande och bestraffning. Betragfar man åter den säkerhet, hvarmed ,äfven Lösdrifvarens rätt är omgärdad, så har Kongl. Maj:t genom Nådig Skrifvelse den 7 Februarii 1816, hvarom förmodeligen både Författaren till Motion n och Lag-Utskottet saknat kunskap, i Nåder förordnat, att de, som endast för syslolöshet anklagas, skola först föreläggas lämpeljg tid, att förskaffa sig laga försvar eller Näringsfång, och om de ännu uragtlåta denna tid, likväl i lindrigaste motto med dem förfaras. När den som icke vill begagna detta föreläggande eller på något sätt missbrukar sin frihet, kommer i fråga till allmänt arbete, äger att urskulda dess försummelse eller anföra dess försvar, äger att afhöra det beslut, som öfver honom fattas, att tillika deraf erhålla del, med underrättelse om hvad honom till dess talans förvarande åligger; — och sluteligen äger, att om han är inmanad i häckte, genom Konungens Befallnin^shafvandes försorg njura kostnadsfritt biträde till författande af dess underdåniga besvär och att få dem till Kongl. Majit i underdånighet insände; så tyckes val sä mänga utvägar till befrielse vara gifven att den som icke vill begagna sig deraf, skäligen må anses hafva godkänt Den 11 April. 36a godkänt den åtgärd, som emot honom blifvit vidtagen. Om det ändå blifvit sagt, att på det icke fatalierne för den dömde, genom okunnoghet eller andra orsaker måtte gå förlorade; Utslaget borde så tidigt insändas till Justitieombudsmannen, att han, der anledningar förefunnos kunde besörja 0111 ändrings sökande; så hade det åtminstone tillkännagifvit något ändamål; men nu är det uttryckcligen förbehållit, att den som blifvit ålagd arbeta, skall nöjas åt beslutet, innan det insändes.
Ständer böra hemställa, om icke rättigheten för Riksens Ständers Banque, att kil! godtgörande af en wisi afbetalning ä Capitalet och Ranta af desi gjorde förskott , fä Tnll-Arrende-Mcdlen uppbära, och sedermera med Stats?Wcrket om töfwerskottct liquidera, borde först med nästa är 1810 taga sin början; och akt Kongl. Stats - Contoirct säledes för innewarande är, mätte fä desie Medel disponera och uppbära, emot det, att Stats - Utskottet war betänkt, att ingifwa andre utwägar, till Banqucns ersättning, för hwad, som till och med den zi December detta är, uti en sädan afbetalning ä Capital och Ränta, Banqucn tillkomma kan; och som för Stats-Utskottct i detta afseende säledcs war nödigt, att känna beloppet af de Banqucns förskott, hwarä flik afbetalning till innewarande ärs flut bör ske, förwäntade Högloft. Stats Utskottet härs med görligaste första , ifrän Banco - Utskottet, »vederbörlig uträkning, för akt derefter blifwa i tillfälle, att sä skyndesamt härutinnan desi utlätande till Riksens Högloft. Ständer afglfwa, som angelägenheten fordrar, och Kongl. Majtt j Räder äskat. Med afseende ä Högloft.
% 17- Utskottsbeslut af sådan art, som § § 14, 15 och 16 omförmäla, kunna, af den, de trafta, öfverklagas hos Församlings-Nämnden hvilken Utskottet då bör 16 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, M 116. inom fjorton dagar sammankalla. Gillar Nämnden Utskottets beslut, hvilket i händelse af omröstning, sker med enke! pluralitet, eger beslutet kraft. Ogillas det af Nämnden, kan det af Utskottet hänskjutas till Läns-Nämndens Utskott. % 18. Uppehåller sig inom församlingen någon eller några personer, hvilka ej ega något kändt näringsfång, bör Utskottet genom rotens Ordningsman härom underrätta sig, tillkalla dessa personer, och affordra dem reda för sina lefnadsomständigheter, samt, om de derför ej kunna nöjaktigt redovisa, ställa dem under uppsigt af kronobetjeningen. § 19- Ordningsmannen inom hvarje rote eller distrikt är antingen det valda Nämndeombudet elier, ifall denne icke dertill har tid eller fallenhet, den, som Utskottet i hans ställe förordnar. Denne ordningsman eger att, när han sä pröfvar nödigt, i hus och gårdar inom hans rote eller distrikt, efterse innevånarnes lefnadssätt, inhemta kännedom om, huru de förskaffa sig sina behof och vårda sina barn, och, der han finner skäl till någon anmärkning, vänligen söka rätta det bristande, samt, om hans föreställningar ej hjelpa, anmäla saken hos Utskottet, som eger att förekalla vederbörande och använda lämpliga förmaningar samt hänvisa dem till församlingens presterskap. Befinnas barnen så vanvårdade, att fara för deras helsa, seder och framtid derigenom anses uppstå, eller att de skulle komma att snart sakna sina nödvändigaste behof, må Utskottet skilja dem från föräldrarnes vård och ålägga dessa, om de det förmå, att antingen helt och hållet bestrida, eller åtminstone bidraga till, deras underhåll, samt inackordera barnen på tjenliga ställen. 20 §.
St:r, nemligen: i:o ang:de pension å allmänna Indragningsstaten åt aflidne Navigations-skole-inspektören m. m. C. A. Petterssons enka, Hilda Amanda Catharina Lundberg; 2:o om anvisande af anslag till betäckande af kostnaderne för Sveriges deltagande dels i 1862 års allmänna industrioch konst-exposition i London, dels ock i den för landtbruksalster och redskap innevarande sommar anordnade internationella utställning i Hamburg; 3:o ang:de anvisande af medel till betäckande af kostnaden för iståndsättandet af åtskilliga broar å den s. k. Carl Johans vägen i Jemtland, m. m.; samt 4:o ang:de afsöndring af jord från majorsbostället Hammar vid Wermlands regemente till begrafningsplats åt Hammarö församling i Wermlands län. Sedan Hr Stats-Rådet utbeledsagats, blefvo de öfverlemnade Nåd. Proposme föredragne och bordlagde. Gr. af Ugglas, Ludvig: Då flere afsägelser skett ibland Bevilln.-Utsk:ts Hrr ledamöter och jag har mig bekant att åtskilliga ledamöter af R. o. Ad., som blifvit utsedda till ledamöter eller suppleanter i förstärkta Bevilln.-Utsk:t, ämna i dessa dagar från hufvudstaden afresa, får jag vördsamligen anhålla att det Höglofl. Ståndet ville utse ytterligare 10 suppleanter i förstärkta Bevilln.-Utsk:t. Hr Gr. o. Landtm, förmälte, att Gr. af Ugglas hade föreslagit, att R. o. Ad. skulle utse 10 ytterligare suppleanter i för - 22 Den 8 Augusti. stärkta Bevilln.-Utsk:t, samt hemställde, huruvida R. o. Ad. behagade till detta förslag lemna sitt bifall. Ropades ja. Härefter hemställde Hr Gr. o. Landtm., att ifrågav:de val skulle anställas nästa Lördag d. 15 d:s; hvilket jemväl bifölls. Föredrogs ånyo Allm. Resv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 1 och 5 dennes på bordet lagda Mern.
Arnman menade väl, ehuru han gerna kunnat spara sina styfrar, ty det var icke så illa med henne, som gumman qvad; men, som sagdt, det framfarna vill jag icke vidare räkna på. Hvad åter framtiden beträffar, undanber jag mig allvarsamt att mitt namn begagnas; och af moderlig ömhet och välvilja för Arnman ber jag honom icke flygtigt slå mina råd i vädret, utan ställa sig dem till efterrättelse. Och nu skola vi lemna ämnet; jag känner för väl Arnmans tacksamhet och goda karakter, för att icke vara förvissad att Arnman vet att uppskatta min välmening.” Arve bugade sig och försäkrade att han med stor erkänsla emottog de goda råd, frun behagade gifva, och att han hoppades det hans framtida uppförande, lika med det framfarna, skulle visa hans böjelse att ställa sig dem till efterrättelse. ”Säg sin mor,” tillade tullförvalterskan och räckte Arve, såsom ett serskildt ynnestbevis, handen att kyssa, ”att jag lyckönskar henne att hafva en så välartad son.” De följande dagarne upptogos alla fristunder med tillredelserna för resan; men det oaktadt drogs Arves håg beständigt till den arma Josefina, som med en liten tjenstflicka ensam tillbragte de ängsligt långa timmarne i sin tysta kammare. ”Nej, jag måste likväl dit och taga afsked, innan jag reser, och fråga henne om hon vill, i brist af bättre, antaga mitt förslag.” Vid dessa ord gick Arve en förmiddag från tullkammaren till det väl kända huset. Josefina mottog honom med ett uttryck af stilla nöje; och Arve, som ej mycket förstod sig på omvägar och svassande ord, gick rakt på saken. ”Min bästa Josefina,” sade han innerligt, ”nu är det så vida kommet att jag i Guds namn skall ge mig af. I morgon eller öfvermorgon, om vinden gynnar mig, går jag med en slup till Götheborg, hvarifrån jag blott har en kort dagsresa till mitt kära hem. Hvad jag nu vill nämna för Josefina är något, som jag önskade; jag vill ej säga mera, ty Josefina skall endast rådfråga sitt eget tycke.
Utskottets å sid. 8 framställda skrifvelse-förslag fann Ståndet för godt bifalla, utan att dock godkänna samtlige derför anförda motiver och med rättelse af de å förslagets 5:dje rad förekommande ord: ndet missförstånd., angående innehållet af deri'''., hvilka ändrades lill: ”allt missförstånd, angående innehållet af de och hiel' Betänkandet i öfriga delar bifallet. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets nedannämnde Utlåtanden och Memorial : N:o 254, angående hegardt anslag eller lån i anledning af staden Christianstads kostnader till följd af kolera-farsotens härjande derstädes under hösttiden år 1857. Med afslag ä Utskottets hemställan, beviljade Preste-Ståndet för sin del åt staden Christianstad, till lindring i de genom kolera-farsotens härjande derstädes förlidet år staden åbragte kostnader, ett lån till utgående från Biksgälds-kontoret af 20,000 R:dr Riksmynt, att under nästföljande tio år albetalas med en tiondedel årligen, jemte erläggande af fyra procent årlig ränta å skuld-summan. Prof.-Utdrag den 12 Februari 1858, 813 N:o 255, i fråga om äskad tillökning Söv ar -f857 i atlönings-förmånerna åt en de! af (lottans gemenskap, m. m. Bifölls. N:o 256, i anledning af Kongl. Majits Nådiga Proposition, rörande anmäld brist i tillgångarne för (lottans matrosers oell uppfordrade båtsmäns mathållning åren 11156 och 1857. Bifölls. N:o 257, med förslag lili voterings-proposition i anledning af Kiks-Ståndens skiljaktiga beslut, i fråga om eftergift af den !'. d. Lands-kamereraren i Wermlands län Svante Lindberg ådömda ersätlnings-skyldighet. Den föreslagna voterings-propositionen godkändes. N:o 258, angående verkställd omröstning i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande åtskilliga lill stats-regleringen hörande frågor.
Giftermåls-balken af Lagkommittéens forslas; till allmän Civil-las i stället skulle antagas. Men då motionen i O O o denna utsträckning inom Utskottet rönt allt för starkt motstånd, har motionären sedermera funnit skäligt modifiera sitt förslag derhän, att, med ändring af berörde förordning och 14 Kap. 1 § Giftermåls-balken, skulle stadgas: 1:0 »att domstol må lill skilnad döma, när endera makan beträdes »med slöseri, dryckenskap och våldsamt sinnelag, samt när en »sådan stridighet i lynnen och tänkesätt hos håda makarne sig y>yppar, som under ständiga utbrott slutligen öjvergår till uppenbart hat; dock att sådan skilnad ej må ega rum, med mindre »bevis företes om undergåendet af de varningsgrader 14 Kap. »1 § Giftermåls-balken stadgar;» samt 2:0 »att der hat och bitterhet mellan man och hustru uppkommer skulle för framtiden varningsgraderna inskränkas till varning inför Pastor i församlingen, varning inför Kyrkorådet, samt slutligen att makarne dömas lill skilnad till säng och säte på ett år. 10 Lag-Utskottets Betänkande M 19. Beträffande nu till en början den förra delen af Herr Staaffs förslag, som Utskottets pluralitet för sin del godkänt, åsyftas dermed att åtskilliga af de i Kongl. Förordningen den 27 April 1810 uppräknade giltiga anledningar för ena makan, att, hos Kongl. Majit, såsom 'Svenska kyrkans öfverhufvud, supplicando anhålla om äktenskapets upplösning, skola förvandlas till sådana egentliga skilnadsorsaker, hvilka deremot lemna åt ena makan en oafvislig rättighet lill äktenskapsskilnad, så snart den faktiska grunden för dylik rättighet vore inför den allmänna domstolen vederbörligen styrkt. Förändringen i detta fall torde för de fleste synas vara utan vigt. Men så är likväl icke förhållandet. Den skall tvärtom, om den af laastiftande ma°> O O ten godkännes, utan tvifvel medföra följder af beklagansvärd beskaffenhet, skadliga för det allmänna och kränkande den äktenskapets helgd, som lagstiftaren, genom hvarje åtgärd i lagstiftningsväg, icke bör försumma att söka upprätthålla.