Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De 2:ne Närings-stipendier, som jemväl utgå af Adliga Kadett-skole-fonden hafva varit tilldelade Pehr Alfred Hjerta, Carl Fredrik Henrik von Goés, Anton Henrik Ridderstedt och Georg Gudheim Alexis Crafoord. De 2:ne sistnämnde fortfara att vara i åtnjutande deraf. Å Berghmanska fonden hafva de deraf utgående 3:ne Stipendier åtnjutits af Wilhelm Fredrik Prinzenskjöld, Axel Fredrik Drake och Wilhelm Gerhard Grönhagen, som fortfarande äro dervid bibehållne. Slutligen hafva af Qveckfeltska fonden, de derå anvisade 4 Stipendier blifvit tilldelade Alexander Christian Holger Rosencrantz, Carl Adolf Wilhelm Drake, Friherre Johan Patrik Falkenberg och Gustaf Wilhelm Belfrage, af hvilka de ännu innehafvas. 9. Beträffande Riddarhusets Lånerörelse, har Direktionen ansett sig böra anföra följande: Penningerörelsen har sedan sista riksdag varit underkastad betydliga skiftningar. Den för landet under åren 1854—1855 särdeles fördelaktiga skörd och de, i följd af Ryska hamnarnas stängning under kriget mellan Vestmakterna och Ryssland, utomordentligt lyckliga handels-konjunkturerna, synnerligast genom en betydligare afsättning af Svenska jordprodukter, föranleddo under 10 dessa år en ganska ymnig tillgång på penningar, hvilken dock, efter det inträdda fredstillståndet och i följd af den utsträckta importen, från och med de första månaderna af innevarande år småningom aftagit, och af mångahanda orsaker som här icke behöfva utredas, förberedt den numera ganska betydliga minskningen af penningetillgången. Dylika starka brytningar inverka äfven på de allmänna kassornas ställning, helst när bindande reglementariska föreskrifter försvåra möjligheten för administrationen att vid utlåningen af medel förfara efter de särskildta omständigheternas fordran.
Lagsami Allm. Bcsv.- och Elcon.-Ulshollets Betänkande N:o 8. 5 tidernas kraf, samt vare Häradet skyldigt att densamma underhålla. Vid hvarje tingsställe skall ock ett fängelse vara, der missgerningsman må i förvar hållas. Särskilde härader må dock, efter hvad Kongl. Maj:t förordnar, hafva gemensam tingsstad och gemensamt häkte. Från denna byggnadsoch underhålls-skyldighet må ingen i hemmantal satt jord varda befriad, med undantag af Presteoch Klockarebohl; och skall Kronan deltaga i fängelsebyggnaden, då denna tillika begagnas för fångar, som transporteras länen emellan; dels Olof Andersson från Westmanlands län och Per Persson från Wermlands län yrkat, att den säterier, ladugårdar samt afhyste rå- och rörshemman uti 26 Kap. 2 och 4 §§ medgifna frihet från deltagande i prestgårds-, tingshusoch härads-fängelses byggande och underhållande måtte upphöra; deruti förrbemälde Anders August Andersson, hvad prestgårdsbyggnad beträffar, instämt för den händelse, att hans förslag till underhållsskyldighetens öfverflyttande pä boställsinnehafvaren icke vunne bifall. Dessa motioner hafva det gemensamt, att de alla åsyfta upphörandet af den privilegierade jordens frihet frän oftaherörde byggnadsskyldighet. Hvad Nils Svenssons motion derutöfver innehåller, har icke blifvit i ringaste måtto motiveradt; hvadan Utskottet torde deröfver icke behöfva afgifva vidare utlåtande, än dels, i fråga om byggnadsskyldighets beräkning efter hemmantal, hänvisa till hvad ofvan derom blifvit yttradt, dels till kännagifva sin åsigt vara, att enär uti Kongl. Förordningen den 20 November 1845 finnas meddelade föreskrifter om uppförande eiler begagnande af gemensamt tingsställe för flere härader och om vilkoren derför, inryckandet af ett stadgande härom, på sätt Nils Svensson föreslagit, uti 26 Kap. 4 § Byggninga-balken är lika olämpligt som öfverflödigt.
Månader af året i alla Orter öfverklagade bristen på arbete för den arbetande Classen, och obilligheten af den fordran , att denna för hela året skulle kunna föda sig af hvad den under dea välsignade Skördetiden iår den lyckan förtjena. 5:0 Då jag sökt öfvertyga mig, ani Ständer år 1 818 kunna förändra haad Ständer är i8i5 beslutit,- böra till 1820 eller näst der* efter infallande Riksdag gälla , har jag myc» ket funderat pä, hvad som skulle kunnat vara rätt säkert i vår gamla Nord , om ej att Ständers Beslut rned Konungens Sanction, och ssäkert ej af Sveriges Räddare anctioneradt, om Den 2 Martti. 13 det skulle förstöra det Land och Folk , sotn varit honom så kåre 3 Jag har ej funnit motskäl , för den fara af allmän osäkerhet, den följd af allmän ored-, lighet och det slut af kränkta rättigheter, kan väntas. Det bör ej förundra någon, att jag härvid kommit att finna den grund till hastiga Opinions-jur ändringar , som är förborgad i bristen af en beständig, alltid de Interessen, som enligt sakernas naturliga gång städse äro och blifva desamma, förenande del af vår FolkRepresentation. 6:0 Dä jag undersökt det militaira värde Grefve von Platen tror sig finna i detta företag, har jag till det mästa mäst erkänna det. Jag vet dessutom hvad nytta man i cft krig kan draga af segelbara Floder. Jag tror, att i ett Land , som ej äger sådana, men segelbara Insjöar, dessa till en del kunna ersätta dem j men jag är säker om , att om dessa Insjöar hafva segelbara Gommunicationer, de tili och med kunna öfverträffa Floderna i fördelar, då de bättre medgifva Operationernes förändrande.
Det var nemi. med afseende å det skäl StatsUtsk. anfört — ett mindre skål, det ärsannt, men dock en sak ali taga i betraktande — att, då våra orter stundom hemsökas af missvexter, vore jernvägen ett lämpligt medel att låta den ena ortens öfverproduklion komma den andra lil godo, eller, för att tala enkelt, alt befordra nödiga undsältnings-afsändningar frän den ena orten till den andra. Man säger nu, att detta alldeles icke behöfves, och att dessa undsättningar kunde i stället lika väl gå på slädföre. Men lått nog tyckes det mig kunna inses, att detta uppgifna surrugat, högst ofullkomligt ovisst uppfyller ändamålet, ty vanskligt torde det blifva alt kunna skaffa sig ett godt slädföre, just när undsättningarna behöfvas och måste afgå. Man har äfven mot jernvägar i allmänhet anfört ett politiskt skäl, bestående deruti, att det skulle vara orätt och skadligt, samt t. o. m. farligt att sammandraga så betydliga massor af arbetsfolk som vid dylika arbeten erfordras. Detta är likväl endast att med andra ord säga, att det skulle vara orätt, skadligt och farligt att gifva arbetslösa sysselsättning. Jag tror deremot för min del, tvertom, att det är både rätt och nyttigt och klokt, att så vidt man kan gifva arbetslöst folk sysselsättning, hvarigenom deras verksamhet, som eljest är riktad emot samhällets förkofran och säkerhet, i stället blir vänd till dess nytta, och de sjelfva derigenom göras till gagnande medlemmar af Staten i st. f. skadliga. Denna punkt är vigtig, mine Hrr! det är den kinkigaste delen af hela frågan efter mitt omdöme. Och derföre vill jag också försöka att i afseende på grundsatsen om Statens förhållande till de arbetsbehöfrande uttrycka mig med klarhet och bestämdhet. Min tanke är den:
Jag har följagteiigen icke kunnat fatta annat än att, om man lugnt betraktar saken, det visar sig, att för närvarande fall ingen ting finnes i Grundlagen stadgadt, och att Riksens Ständer således äro i tillfälle, att vidtaga den åtgärd de finna tjenlig. Då en värd Ledamot sagt, att det är från den tid Justitieombudsmannen blifvit vald, som Suppleantskapet räknas, så har han likväl med detsamma gjort en förklaring af Grundlagen; ty ordet nästföl’ jande har afseende på en annan Riksdag och icke på deu närvarande. Let är lika mycket Den 27 Septtmber f■ m. 379 en tydning af Grundlagen, om man säger, att tiden skall räknas från valet, sorn från den dag då Riksdagen slutas Men om man således är osäker om Lagstiftarens mening, så är det efter vanlig Lagtolkning af påföljderna och Stadgandernes afsigt, som man bör sluta till Lagens mening, och då Visar sig att när det är stadgadt i Grundlagen, att en Justitieombudsman skall utses af Ständerne och hafva deras förordnande det likväl kpnde hända genom det nu antagna sätt att tillvägagå, att både Ombudsman oph Suppleant blefyp utsedde på helt annat sätt, än Grundlagen föreskrifyer. Jag vet således icke om det är ratt, att tolka Grundlagen, såsom Fullmägtigg gjort. Jag vill dock icke ogilla den enes eller andres mening, eller yrka något klander å Fullmägtige5 men den (delning, som vjs^t sig i deras tankar, bevisar än mera att Lagens Bokstaf icke är tydlig, och jag måste säga, att i följe af dep öfvertygelse jag har, i följd af den del jag hade i en del af Gruödlagarnes författande 180g, jag icke trodde det kunna komma i fråga, att under Riksdag Riksén^ Ständers Justitieombudsman pch dess Suppleant skulle kunna förordnas på annat sätt, än Grundlagen föreskrifver. Jag har således trott, att man snarare borde följa hvad som är Grundlagens anda och mening, pch hålla sig vid den tolkning, hvilken är mest enligt dermed, och som bäst bibehåller Riksens Ständers anseende.
För R. o. Ad. har Hr Nordenfelt upläst den § i Köping-Hults-Bolagets reglor, som föreskrifver det sätt, hvarpå inlösen af ifrågavar:de jernväg skall komma att äga rum. R. o. Ad. liar deraf funnit, att inlösningssumman skall bestämmas af en komité, i hvilken K. M. och Bolaget, till lika antal hvardera, utse ledamöter, som sedermera inom sig välja Ordförande. Denna § var mig ingalunda obekant, men bolagsreglorna innehålla derjemte, att, då inlösningen ifrågakommer, skall, såsom Hr Nordenfelt äfven anmärkt, Bolaget utöfver den belli H. 5 66 Den 21 Januari. stämda lösningssumman erhålla 25 proc Det är just dessa 25 proc. jag vill att. i händelse Staten skall inköpa Köping-Hultsjernvägen, Bolaget icke måtte erhålla. Enl. min åsigt bör inlösningsfrågan af E. St. eller deras StatsUtsk. icke tagas i öfvervägande under annat förhållande, än att Bolaget om en slik inlösen gör framställning. R. St. böra icke taga initiativet i detta fall. Om Bolaget Anner sådant lämpligt, må det inkomma med upgift å den summa, som kan anses motsvara jernvägens värde, och då först må R. St. eller deras StatsUtsk. taga frågan i öfvervägande, men att R. St. i första hand skola nu taga någon befattning dermed, anser jag högst olämpligt. Detta har jag redan afstyrkt, och afstyrker det än ytterligare. Man har sagt, att värdet af en jernbana lätteligen kan utrönas. Jag beder om förlåtelse, att jag, ehuru icke Ingeniör, påstår, att det är ganska svårt. I den ort, der jag är bosatt, har jag under loppet af 2:ne år varit i tillfälle att följa jernvägsarbete!. Jag har der erfarit, huru mycken vigt bör läggas derpå, att lill landfäste för en bro finnes tillräcklig pålning.
Alla talare hafva deruti instämt, att en förbindelse emellan Örebro och Askersund bör äga 196 Den 12 Jani i. m. rum, men de hafva varit skiljaktige i fråga om sättet för utförandet af denna förbindelse, antingen det skall ske genom en kanal eller jernväg. En kanal-anläggning kan vara lämplig och förtjenar att tagas i betraktande, men det förundrar mig, att de, som ifra för en kanal, icke önskat en utredning af frågan och för sådant ändamål begärt en återremiss, emedan just en sådan åtgärd .eller ett sådant beslut bereder Utslc. tillfälle att i öfvervägande taga, huruvida en kanal eller jernväg bör anläggas, och i sednare fallet, om jernvägen skall bekostas af Staten eller enskilde. På dessa skäl yrkar jag återremiss. Gr. Anckarsvärd: I anledn. af den siste talarens anfö rande får jag säga att, efter min tro, ett sådant updrag, oom han åsyftat, svårligen kan af StatsUtsk. fullgöras, hvarföre jag fortfar i mitt yrkande om afslag å denna punkt. Gr. von B,osen: Eör att fullständiga mitt senaste yttrande anhåller jag att få tillägga några ord. Vid bedömande af de kroppar som skola transporteras på jernvägar, behöfves endast att man beräknar den tyngd som skenor, viaducter eller broar skola bära. Längden af dessa kroppar medför icke heller någon särdeles svårighet, ehuru de kortare kunna naturligtvis med mera lätthet transporteras, men det finnes snart sagdt ingen gräns för dessa transporter, såvida man vill köra långsamt. Man kan med yttersta noggrannhet afväga vägens förmåga att bära tyngder. Så t. ex. hafva 3:ne lokomotiver på en gång genomlupit den färdiga delen af Köping-Hults-banan, och tyngden af dessa lokomotiver utgjorde 300 Skepp:d, hvilket är mera än de nya ångkanonsluparnes tyngd. I Götheborg finnes en räddningsdocka, på hvilken fullt rustade fartyg kunna updragas. Det enda man behöfver iakttaga, är att tillse det broar o. d. äro fullt säkra, och att till deras ytterligare förstärkande användas stöttor eller underlag af timmer. Således kunna dessa ångkanonslupar ganska väl transporteras på jernväg.
Skrifvelse, N:o Sfi. 665 och till undvikande af laga ansvar nödsakad att bifalla hennes begäran, dels ock att qvinna eger laglig rätt, att hvar sorn helst utom sin försörjnings-ort skaffa sig en tillfällig bostad, för att der framföda barn och få detsamma döpt, utan att presten eller någon annan är berättigad att få modrens namn och försörjnings-ort uppgifven, så få Rikets Ständer hos E. K. M:t jemväl i underdånighet anhålla, att föreskriften i 14 §. 2 mom. af ofvanberörde nådiga förordning derom, att, då modrens försörjnings-ort ej kan utrönas, barnet skall tillhöra fattigvårds-samhället i den ort, der det blifvit födt, måtte derifrån utgå. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 1 December 1854. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 30 Nov. 1884. Preste-Ståndet den 30 Borgare-Ståndet den 1 Dec. — Bonde-Ståndet den 1 Rikets Ständers underdåniga Skri/velse, angående ändringar och tillägg uti de om Skiftesverket i riket gällande föreskrifter. (Lagsamt Allm. Resv.- och Ekon.-Utsk:ns Bet:de N:o 30 och Mern. N:o 37.) S. A. K. Rikets Ständer hafva till öfvervägande förehaft nedannämnda ämnen jemte de derutinnan genom Kongl. Stadgan om Skiftesverket i riket gifna föreskrifter, och få, med anledning af hvad dervid förekommit, i underdånighet anmäla följande: Med afseende på den vanvård, landets skogar sedan länge varit underkastade och det ökade värde dessa, till följd deraf, vunnit, synes det nu för obehörig skogsafverkning under skiftestid stadgade högsta bötesbelopp 16
LnsttzaGoK, z§6 kunde hwila tis nasta Riksdag. Jag får den aran sjelf förestå Högloflige Riddcrskapet 06- ?ldeln, at den kunds öfwerlemnas til en ewig hwila, och det torde bast laka sch göra om Herr Grefwen och LandttMarskalken tacktes göra proposition. Hans Lxcellsnce Herr Grefwen och Landt-Marskalken. Somlige af Ridderskapers och Adelns Ledamöter' ha fwa yttrat sig för, somlige emot InsiruAion. För at komma ifrån fåken, sar jag be, gynna med at göra följande proposition: Bifaller Högloflige Ridder ffapet och Adeln, at en InkruHion utfärdas för Bewillnings-Utskottet? Befwaradeö med et starkt och langwarigt rop af Ia och Nej, hwarunder äswen någre hörbeck yrka votering. Hans Lxoellsnee Herr Grefwen och Landt-Marskalken. Sedan den af mig gjorda kroxnsikion blifwit med Nej och Ja beswarad torde Rids dcrskapet och Adeln behaga vorers? Härkil ropades Ja och Nej. Grefwe Hjärner» Osrl 6abrisl. Jag hemställer til Högloflige Ridderskapet och Adeln, om, när wi ingenting winne genom en vorsring, utan följden deraf endast torde blifwa tidö utdrägt, det icke more bättre at följa de förra Riksdagars praxis, at laka Bewillnings. Utskottet arbeta utan InsiruLUon. Wk kunne wara fullkomligen öfwertygade om wara Utskotts Ledamöters skicklighet til sin befattning. Jag anhaller ödmjukast at Ridderskapet och Adeln behagade utse nagy» ulwäg at afstuta denna saken utan votering. Herr Tiber, Lkristopbsr Logillaus. Om det ar tillätet at förlänga en öfwerläggning som redan öfwerskridit de gränser den syneck behöswa, utbes ,57 der jag mig ödmjukeligen at fä wanda Höglofl.
Med Utskottens förut antagne och motiverade grundsats, att icke antaga någre läroår, såsom vilkor för inträde i Handel, har ej kunnat förenas, att godkänna dc i denna Artikel föreslagne bestämmelser; hvadan Utskotten, som amsell förbålianderne, emellan Handlande oell deJ ras Lärlingar eller HandelsBetjenter, lämpeligast kunna genom dem, emellan upprättade och af Vederbörande Autoritet handliafde , Contractej? bestämmas , föreslagit en ny Redaction af denna Artikel, så till rubrik, som innehåll. V. Artikeln. Om sättet att söka rättighet till Handels idkandej och om Laga Domstol i förekommande mälj med mera som till följe af denna Författning bör tjena till efterrättelse. De förändringar, som i denna Artikel blif-* flit foreslagne, åro, i afseende på de hufvudsak^ lagUukottits Betdnkandett, Bc ligen enahanda förändringarne i Handtverksord-* ningen, redan motiverade. De bestå egenteligen i öfverflyttning på HandelsSocieleten , af en del utaf den befattning, sorn eljest skolat Magistraten tillkomma: uti instantiernes bestämmande för teconomieoch politie ärenderne, rörande Handeln , i likhet med hvad , i afseende på Ilandtverkeriernes dylika årendcr blifvit föreslaget: i en ansvars-bestämmelse för dem, som, utan att i behörig ordning hafva förvårfvat rättighet till Handelsyrket, göra intrång i samma rättighet: och, i ett stadgande om de, enligt denna Författning utgående böters fördelning, likstämmigt med det, som vid Författningen, angående Handtverkerierne, blifvit föreslaget och Euotiveradt.
Jag kan för min del icke få reda på något i förslaget, som innefattar någon speciel kännedom i läkarekonsten eller förutsätter behofvet af en sådan, och för att sätta Ståndet i tillfälle att bedömma den saken, så ber jag att få punktvis (efter det är ganska kort) få underställa Ståndet, huruvida betänk, är af den beskaffenhet, att det kan förutsättas erfordra någon medicinsk kurs hos dess författare. Första mom. innehåller: att Snndhels-cotl:m ”må ombesörja, att, på vissa af colhm bestämda tider, ett lämpligt antal kreatur må blifva inköpt och stationeradt vid rikets Veterinär-inrättningar, för beredande af tillgäng på duglig vaccin, i ändamål att till vederbör, läkare utdelas.” För min del tror jag att man icke behöfver vara läkare för alt vela, alt vaccinen är från början kommen ifrån kor och att den fås af kor, samt att del således vore ganska lämpligt att stationera kor vid Veterinär-inrältningarne, för alt få ny vaccin ifrån samma håll som den förut kommit. Jag underställer Ståndets pröfning, huruvida man behöfver vara läkare för att vela detta. I del andra mom. föreslås: ”att, genom colini försorg, i länen tjenstgörande läkare må förständigas, all under deras resor i lånet söka förskaffa sig nplysning, om koppsmiltade kreatur någonstädes äro tillfinnandes och derom göra anmälan hos vederbör. Landsh.” Här är omsorgen öfverlemnad åt läkare, som böra upmärksamma om kor hafva koppor, samt anmäla det. Tredje punkten innehåller: ”alt Sundhets-colkm må utfärda en tydlig och lättfattlig anvisning till igenkännande af ko-koppors beskaffenhet på djuren, med upmaning till hvar och en, som uptäcker sådane, att anmäla detta hos närmaste kronobetjening, som vidare borde skyndsamligen derom inlemna rapport lill Landsh., hvilken derefter egde att anbefalla veterinär-läkaren i länet att undersöka förhållandet.”
För öfrigt är det i allmänhet ej med denna vanliga redskap, som lönnbränning bedrifves. De, som lönnbränna och således äro utsatte lör kronobetjeningens vaksamhet, flytta långt in i skogar eller på öar och holmar och gömma der sin redskap, äfven om den ej är förseglad. Jag tror således att den egentliga afsigten ej vinnes, men att deremot en mängd oskyldige, som behållit sin redskap, blifva bötfälds och få lida för de skyldige. För min del får jag derföre yrka bifall till Utsk:ts förslag. Gr. af Ugglas: Jag får lästa Gr. Sparres upmärksatnhet derpå, att en lags skyldighet bör vara att söka förekomma brott; och att det för närv:de finnes anledning till missbruk, för hvilka man borde sätta en gräns, det kan ej heller bestridas. En annan talare har nyss niimnt att, oaktadt pannorna fingo 1855 till inlösen Kronan hembjudas, ett ej obetydligt antal, i synnerhet fråu norra Upland, ej blefvo inlemnade. Jag vet mycket väl att ganska många sådana pannor ännu finnas qvar, och det är just deras vidare begagnande man nu mäste söka att förekomma. Här är nemi. ej fråga om 2,8 00 pannor, utan om 2 eller 3 gånger detta antal. Gr. Sparre har sagt, att dessa pannor kunna användas till kokkärl. Det. vill jag ingalunda bestrida, likväl under förutsättning af en ej obetydlig förändring af desamma, ty dessa pannors vaidiga form göra dem ej för nyssnämnda bruk särdeles användbara. Jag upprepar, att jag anser lagstiftningen böra förekomma brott, hvilka med full säkerhet kunna antagas skola till stor mängd komma att begås. Må man derföre bibehålla en lagstiftning, som uti möjligaste måtto förhindrar lönnbränningen. Sker detta, och Staten någorlunda frikostigt betalar till inlösen lemnade, numera odugliga, småpannor, torde möjligen vid nästa Riksdag lagen såsom obehöflig kunna försvinna. Att nu uphäfva den, anser jag särdeles vådligt. Jag får fortfarande yrka återremiss af denna puukt. Gr. Sparre: Den sista värde talaren har sagt, att det är lagstiftarens skyldighet att förekomma brott.
Afviker någon hemligen utan pass och utpracti”serar sig, men icke inom ett års tid åter sig infinner, vare han likaledes ”ali arfsrätt förlustig; äfvensom att den, som en sådan öfverförer eller är ”honom på något sätt vid afvikandet beforderlig, skall derföre plikta 100 ”Daler Sjmt”; 5 Mom. ”att ståndspersoner af båda könen icke må vid 5o daler ”srmts vite resa öfver gränsen, utan vederbörande Landshöfdinges pass. ”Allmogen får icke eller begifva sig utrikes utan närmaste Krono-betjentes ”pass, och åligger det den förpassade, vid 20 daler s:mts vite, att, straxt ”efter återkomsten, angifva sig hos Krono-betjenten, samt till lika böter ”vara förfallen för hvart tjenstehjon eller lös person, som på resan varit ”honom följaktig, men ej till orten återkommit;” — samt c) Kongl. Maj:ts Kungörelse och lörbud emot Svenskt sjöfolks utpractisering utur Riket af den 3o:de Maj 1781: / $. ”att främmande Skeppare ej får i Svensk hamn till skeppstjenst antaga någon Svensk man, innan han visat sin förlägenhet och brist af eget manskap, samt i Sjömanshuset nedsatt 100 R:dr Specie för hvar man såsom borgen för deras sna”ra återställande till Riket;” —« 2 att samma skyldigheter åligga främmande skeppare, derest de vilja i sin skeppstjenst antaga Svenska caracteriserade Under-officerare af flottan; — 3 dTatt, i händelse dylika Under-officerare vilja gå ifrån Svensk hamn såsom passagerare med utländsk skeppare, vare det honom icke tillåtet, förrän han lill borgen för sin återkomst, i vederbörande Sjömans-hus nedsatt 100 R.’dr Specie, ifrån hvilken deposition dock de med ordinarie syssla och lön försedde verklige Under-officerare skulle undantagas; — 4 <$’•
Om hemmanens antal och natur lernnar tabellen upplysning. §• 7. Politi. Länet är indeladt i fyra fögderier, nämligen: Fjäre, bestående af Fjäre härad samt Wärö socken i Wiske härad; Warbergs, af öfriga delen af Wiske härad, hela Himble härad, samt Dagsås, Sibbarps, Okome, Köinge, Svartrå, 23 Kallsjö, Fagereds och Ullareds socknar i Faurås härad; Halmstads, utaf resten af Faurås härad samt Åhrstads och Halmstads härader, undantagande Thorups, Kinnareds och Öfraby socknar samt Fjelgime fjerding af Enslöfs socken, som tillhöra Laholms fögderi, hvilket derjemte består af Tönnersjö och Höks härader. Hvarje fögderi är indeladt uti trenne länsmans-distrikter, undantagande Fjäre fögderi, der endast tvänne sådane finnas. Derjemte hafva kronofogd arne och länsmännen sig till biträde så kallade krono-fjerdingsmän, hvilka förordnas af krono-fogdarne bland välkände och dertill skicklige hemmansägare. I anseende till distriktens vidlyftighet och krono-betjeningens fåtalighet har jag funnit nödigt gå flere församlingars, på allmänna socknestämtnor, uttalade önskningar till möte, samt förordnat visse åboer att, med samma rätt som krono-betjent, anställa visitation efter stulet gods; och har med denna åtgärd en allmän belåtenhet sig uttalat. Genom Eders Maj:ts nådiga Förordning den 29 Augusti 1843 är anbefaldt, att inom hvarje socken skall finnas en, så kallad sockne-nämnd, hvars befattning och verksamhet uti högstberörde nådiga Förordning blifvit bestämde. Desse sockne-nämnder hafva ock blifvit utsedde, men, i följd af den lägre bildning, hvarpå allmogen i allmänhet sig befinner, och den ringa håg den ännu visar för allmänna uppdrag, hafva desse sockne-nämnder icke ännu inom detta län motsvarat sitt ändamål.