Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
IV:o 38, i anledn. af väckt fråga om slockstraffels upphörande. Frih. Cederström, Anders: Jag anhåller om återremiss af detta betänk, utaf 2:ne skal. Det ena är, att den i första mom. tillstyrkta förändringen icke kan eller bör erhålla gällande kraft och verkan, förrän frågan om kyrkopliktens afskaffande i allmänhet blifvit constaterad. Det andra skälet beslår deruti, att jag i afseende på 2 mom. delar reservanternes Hr von Rööks och Hr Bexells åsigter, att 6 1 :dr 32 sk. loi de vara för ringa straffansvar för den, som förderfva!' andras till lugn eller prydnad planterade träd; men deremot kari jag icke förena mig med Hr von Röök uti den åsigten, att en sådan förbrytare skulle stå vid tingshusdörren, eller rådstnfvuporten med en gren i handen att skämmas. Likväl borde och kunde urbota straff äga rum för dylik förbrytelse, och i stället för 6 r:dr 32 sk. böter torde kanske lämpligare böra stadgas straffansvar från 4 till 8 å 12 dagars fängelse vid vatten och bröd. Hr Stuart, Carl Gustaf: Då jag instäm de i det förslag, LagUtsk. afgifvit i det återremitterade betänk. N:o 26, så anhåller jag att få förklara, att jag delar den åsigt i6 Maj f. ro. som grundlagt Utsk:s tillstyrkande uti förevar, betänk., och att jag icke finner de af Frih. Cederström gjorda anmärkntr vara .af beskaffenhet, alt de böra föranleda till återreruiss. Äfven 0111 kyrkoplikten kommer att bibehållas såsom straffbestämmelse, bör likväl ej det olämpliga och äfven sällan använda stockstraffet qvarstå. Att främmande religionsförvandter, i stället för kyrkoplikt, undergå stockstraff, kan icke vara tillräckligt skäl att bibehålla detsamma. Hvad för öfrigt angår Frih'.
Hvilka varmt intresserade väninnor biafveln mångenstädes i utlandet redan förvärfvat sig, framgår i hvarje nummer af den tyska bi tidning (» Deutsche illustrirte Bienenzeitung »), hvilken nu ligger framför mig. Der läsa vi t. ex. om en fru Hartmann, hvars man är banvaktare i Vienenburg vid Harz, hvilken sköter sina 50 — 60 bikupor med rent mästerskap, om donna Bertha Wilhelmi de Danila i Granada i Spanien, hvilken för sina stora förtjenster om rationel biodling i sitt hemland nyligen invaldes till hedersledamot i landtbruksakademien. Körande är fröken Jenny B:s berättelse. Hon skrifver: » Min kärlek till den ädla biodlingen är så stor, att jag på intet vis kunnat afskräckas af enstaka missöden. I de förhållanden, i hvilka jag lefver, finns intet, som gör mig större tillfredsställelse än sysslandet med mina bin, ehuru antalet af mina kupor går upp till mellan 40 och 50 stycken, hvilka under den brådaste tiden helt och hållet ta mina krafter i anspråk. ' Biodlingen är ett upplyftande och vederq vickande arbete, hvilket ingen vill öfvergifva, som blott en gång med lif och lust egnat sig deråt. Hvarför skulle för öfrigt en fru eller en gammal fröken sådan som jag, icke unna sig denna förströ- else? I sexton år har jag undervisat mina mycket yngre systrar och under dessa år på mina fristunder gerna sysslat i trädgården. En vän till mina föräldrar fäste sig dervid och skänkte mig en bikupa med orden: » min vän, jag tänker, att bien kunna göra dig glädje. » Och detta ha de ock gjort. En särskild gjädje har jag haft af de utställningar, i hvilka jag deltog och som jag besökte. Mina biprodukter blefvo alla gångerna prisbelönade: två gånger i Königsberg och en gång i Tilsit. » Kunde jag med ofvanstående rader gifva svenska systrar ett uppslag till en angenäm och gifvande sysselsättning, skulle jag dermed känna mig mycket lycklig. Fru Franziska. Idun bör ej saknas i något hem; den vill för alla vara en god tomte, en tillförlitlig rådgifvare. ' Ett storstadsbarn.
BondeStåndet till ExpeditionsUtskottet ankommen anmodan att låta påskynda tryckningen af de från de öfriga Utskotten inkomna betänkanden, m. m. XVII. B. 176. XVIII. A. 116. — N:o 16. angående sättet för expedierande af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse!-rörande statsregleringen. XVII. B. 176. XVIII. A. 1.6. — N:o 17. till Vällofl. BorgareStåndet, i anledning af erhållen återremiss å ExpeditionsUtskottets förslag till underdånig skrifvelse Wto i3g. XVIII. B. 46, 174- XIX. A. 236. — N:o 18. i anledning af Vällofl. BorgareStåndets återremiss af Utskottets förslag till underdånig skrifvelse X:o 142. XVIII. B. A. 4g. — N:o ig. med öfverlemnande af förslag till underdånig skrifvelse angående reglering af Riksstatens första hufvudtitel. XVIII. B. 192. A. 206. — N:o 20. i anledning af erhållen återremiss å Utskottets förslag till underdånig skrifvelse, rörande reglering af Riksstatens tredje hufvudtitel. XVIII. B. A. 269. — N:o 21. i anledning af Högv. PresteStåndets återremiss af Utskottets förslag till underdånig skrifvelse, angående reglering af utgifterna under Riksstatens första hufvudtitel. XVIII. B. A 206. — N:o 22. angående en förefunnen oriktighet i den af SlatsUtskottet upprättade tabell öfver 5:te hufvudlitelnsanslag. XVIII. B. 274. A. 276.
Sker annorlunda, miste han Embetet, utan att någon tid kunna deruti ater insättas eller till annat Embete inom Stats-Rädet förordnas. Lag samma ware om han uraktläter att till Stats-Nädcts Protocoll göra föreställning emot sädant Konungens beslut, hwilket han sinner stridande emot Negerings-Formens bokstafliga föreskrift. Urkar Konungen ändock, att ett sädant beslut skall utfärdas, ntöfwe dä Föredraganden sin rättighet och pligt att Contrafiguationen derä wägra. Gör han annorlunda, hanve han sörwerkat Embetet och bliswe ej widare nyttjad i Rikets tjenst. Lag samma ware om han Embetet ätertager, förrän Riksens Ständer hans förhållande pröfwat och gillat. Lider nägon skada till lif, ära eller personlig frihet, eller mister gods, löst eller fast, utan laga ransakning och dom, eller blifwer nägons frid i hans hus störd, eller »agon förwisad frän ort till annan, derigenom att han Contrasignation ej wägrat, skall han desiutom hallas i stingsligt sörwar ä fästning ifrån ett halft till högst twänne är, efter brottets beskaffenhet, men hafwcr någon genom ett sädant hans förwällande lis mistat, gifwe lif för lif. Föredragande ware i öfrigt för sin befattning ansedd skyldig till enahanda answar, som denna Lag Stats-Räds-Ledamot uti föregäende 88 älägger, enligt brottets derutinnan utmärkte fwärarc eller lindrigare beskaffenhet, med derefter lämpade straff. 8 V. Stats-Räd, hwilken, af Konungen dertill utsedd Bilaga till Mem. N:o 19. 341 < och förordnad, tager säte och röstar i Högsta Domstolen öfwer nial, som frän Krigs-Domstolarnc dragas under Konungens pröfning, ware för sadan befattning underkastad Domare saf och answar, enligt Lag och Laga stadgar, lika med annan Ledamot af Högsta Domstolen. 8 io.
Att det kan finnas ovanliga omständigheter vid skicklighetens bedömnande och att den ej kan mätas lika fölen consul och en tjensteman inom ett collegium, är alltför möjligt, och sådana skiljaktigheter hafva äfven i comiteens underd. betänk, blifvit iakttagna; men det finnas likväl många olikheter för ögonblicket, som kunna och böra bringas till likhet, och derföre bör författningen utfärdas. Antingen R. o. Ad. finner för godt att bifalla eller återremittera detta betänk., är det, såsom jag förut sagt, ingalunda mig emot, eftersom man tror, att en påminnelse kan föranleda författningens utfärdande. Allm. Besvärso. Ekon.Utsk:s betänk. N:o blef af R. o. Ad. bifallet. Den 13 Juni f. m. Vidare föredrogs Allin. Besvärso. Ekon.Utskts den 10 dennes på bordet lagda betänk. N:o 43, ang:de föreslaget förbud för tjenstemän vid einbetsverken att på samma gång innehafva mera än en tjenst med lön på stat. Hr Ed en hjelm, Gillis: R. o. Ad. torde nogsamt finna, att på åtskilliga ställen inom Riket och isynnerhet i småstäderna finnas (lere tjenstemän med så små löner, ali de ej kunna lefva deraf, utan vederbör, varit nödsakade att sammanslå tjensterna, på det deras innehafvare mätte någorlunda hafva sin bergning. Såsom exempel vill jag endast uppgifva, alt i gamla tider eller för icke mer än en mansålder sedan, var Marstrand ganska florerande och hade råd att rätt väl aflöna sin borgmästare. Nu har der rörelsen så nftagit och välståndet så sjunkit, att Marstrand rättare kan anses såsom ett fiskeläge än som en stad. Borgmästaren tjenar der för 5oo och postmästaren för omkring 200 r:dr b:co, hvarföre begge desse tjensteman varit i ytterst fattiga omständigheter. För någon tid sedan dog den ene, nemi. postmästaren, i största elände.
Min reservation instämmer fullkomligen i den mening, att Discont - Directionerne ej böra tillsättas af Riksens Ständer, utan afBanco-Fullmäktige. 1 afseende åter på det Grundlagsstridiga, har Friherre Cederström redan till en del upplyst förhållandet. Enligt g §, i Ansvarighets-Lagen för Fullmägtige i Banken och Riksgälds-Contoiret är Justitire-Ombudsmannen åklagare i mål, deni röra. Om Riksens Ständer vilja tillsätta andra Embeten i Banken än Fullmägtige, är sådant icke stridande mot Constitutionen; ty något förbud finnes ej deremot och kail icke rimeligen äga rum, då Banken Ur Ständernas enskiklta Verk, För att icke upptaga tiden med en ytterligare utveckling af mina tankar i ämnet, anhåller jag endast att min reservation, angående denna punkt, må uppläsas. Herr Munck af Rosenskjöld: I min tanka innefattar Herr Hjertås yttrande en 166 Den 7 November f. nn dubbel inskränkning i Riksens Ständers makt. Han bar tiott j att de icke 1 något fall agde till ansvar ställa Fullmäktige för deras åtgärder annorlunda, än att hänskjuta saken till åtal af publik Actor. Jag delar ej denna mening på annat sätt, än att Riksens Ständer ej kunna vara domare öfver Fullmäktiges åtgärder; men de förra äga rättighet att fråntaga de sednare sitt förtroende och kunna i så måtto ålägga dem än mindre känbar påföljd. Ej eller tror jag, att för det i Grundlagen ej står, att Riksens Ständer få förordna Directioner i Disconterne, sådant kan vara dem betaget; utan delar i denna omständighet den siste värde Talarens öfvertygelse. Hvad angår att deras tillsättande skulle Vara stridande mot Constitutionen, får jag endast anmärka, att om förhållandet vore sådant, så kunde, oaktadt en Ledamot begär proposition, Herr Grefven och LandtMar-skalken likväl icke till Ridderskapets och Adelns hvarken bifall eller afslag framställa den, enär den vore stridande mot Grundlagarne. Innan proposition begäres, torde jag således få utbedja mig, att Herr Grefven och Landt-Marskalken täcktes förklara dess tanka i ämnet. Herr Pereswetoff Morath:
Vi äga ett försvarsverk, sorn, genom sin natur att allena betunga jordbruket och genom uppstående ledsamma förhållanden mellan rustoch rotehållarne å ena samt befäl och soldat å andra sidan, är åtminstone det mest ellica nosa i Europa, utan att, i brist på öfning, gifva den säkerhet, som fosterlandet har skäl att vänta. Vi äga ett financeoch bancosystem, det mest tryckande genom sitt åt Banken gifna dubbla monopolium att göra mynt och att bestyra om lånerörelsen (likasom Paschan i Egypten bestyrer om och monipoliserar ali handel i sitt land), utan att detta system likväl mägtar pro - Den aS Augusti. 331 cincera hvarken nödiga förlag till näringarnas bedrifvande eller tillgångar för statens behof. Vi äga en Administration, sorn, bunden af otaliga former och nära oberoende af Styrelsens verkliga organer, ej tjenar till verktyg för deras bemödanden. Vi äga en organism i Styrelsens högre spher, hvars enda drifkraft är reservation och sorn, likt skeppet med spända segel på torra marken, saknar sjelfva elementet att röra sig uti: magt, medel och anslag. Vi äga en Representation, som, liknande forntidens machinerier, förnöter i friction hela sin kraft och, efter ett mödosamt arbete, lemnar qvar sorn resultat nära intet. Vi äga en oeconom i.sk lagstiftning, som, i stället att bereda folkets väl, fördjupar det allt mer och mer i dryckenskap och, i följd deraf, i last och sedeslöshet. Sådant, mina Hrr, är Sveriges samhällsskick. Med djup smärta måste jag framställa den mörka taflan deraf samt utlöpa med Hamlet: ”There is some thing rotten in tlie state of Danmark!” Detta ruttna, mina Hrr, måste afhjelpa?, om ej Sverige slutligen helt och hållet skall dignaj det måste det så mycket hellre, som den i öster sig väldigt resande coloss allt mer och mer närmar sig till våra kuster.
Jag förstår icke, huru man i det protestantiska Sverige, der man kan pröfva allt och behålla endast det godt är, vill ännu hålla sig fast vid Munkideer och Klosterordningar. Om man år 1686 ej ännu hunnit så långt på uplysningens hana, att man funnit dessa bruk onyttiga; så kan man mindre undra derpå. Allt kunde ej göras vid Luthers och Gustaf I:s Reformation. De vunno det huf - 224 Den ig Febr u a r i i e. rn. vudsakligaste, oell hvad hindrade icke sedermera att rena begreppen. Reformationer lämna alltid qvar något, som tiden måste afnöta. Fortskridningen på Civilisationens bana har ock sina hvilostunder. Den fortgår sedan mera upfriskad, likt vandraren, sorn hämtat sig af nattens hvila. Hvad är väl i sig sjelf mera löjligt, än alt nar man som tryggast skall njuta hvilan, man väckes af en Ringning, utan att den betyder någon ling, utan att den skall ge tillkänna, att man skall gå i Kyrkan, endast för det att man för flere hundrade år sedan vid den tiden skulle göra bön. Huru vill man, att detta skall stämma sinnet till religiosRe', då det som mig synes har en motsatt verkan? Hvem önskar icke att njuta hvilans lugn, då han öfverlämnat sig deråt? Skall icke allt, sorn hindrar denna önskans uppfyllande, vara honom motbjudande? Föreställom oss ock, att de klämtningar och Ringningar, hvilkas afskaffände jag föreslagit, aldrig existerat, och att någon Motionär föreslog, att de skulle upkomma. Jag frågar, om man icke skulle anse hans rätta plats vara bland de vansinnige, men icke bland Riksdags Represen ta uter ne? Såsom skäl för klämtningarnes och livardagsringningarnes uphörande på landet, har Den 19 Februarii e. m. liar jag ibland annat anfört, att deras ljud stannar i kyrkans närmaste område, och att således, i fall de medförde någon nytta, de fleste sockneboar deraf icke få någon del. Detta skäl har Utskottet icke uptagit och sökt vederlägga.
Den uppsigt öfver religious-undervisningen i skolan och det deltagande jemte den anställde läraren i denna undervisning, som kan finnas lämpligt och behöfligt, är, efter Utskottens omdöme, presterskapet redan ålagdt genom föreskriften i ofvan citerade § af Folkskole-stadgan, som, bland annat, innehåller, att ”presterskapet bör utöfva en sorgfällig uppsigt i synnerhet öfver religionsundervisningen i folkskolorna,” samt att ”församlingens lärare skola, så väl i de fasta, som flyttbara skolorna, flitigt och så ofta deras öfriga embetsåligganden medgifva, sig infinna, efterhöra och undersöka, huru detta skolans vigtigaste kunskapsämne af skolläraren bibringas, gifva honom, d-er det tarfvas, upplysningar och råd, samt sjelfve genom undervisning, förklaring och tillämpning göra de heliga lärorna lefvande i barnasinnet.” På grund häraf och då det, efter Utskottens uppfattning, icke vöre lämpligt, att stadga hvarken vissa timmar för preslens närvaro i skolan, icke eller högre eller annat ansvar för förbrytelser af prest emot skolstad - Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, lV;o 21. 3 gan, än för fel och förseelser, som för öfrigt kunna i tjenstens utöfning af honom begås, hemställa Utskotten vördsamt, att motionen i berörda delar icke måtte bifallas. Hvad derefter vidkommer det af motionären framställda förslag, att hvarje folkskola skulle en gång om året af biskop, konsistorii-ledamot eller kontrakts-prost visiteras; så enär, enligt 13 § i omförmälde stadga, ”biskopen och domkapitlet i hvarje stift är ålagdt att föra en sorgfällig uppsigt öfver anstalterna för folkundervisningen samt vaka öfver deras ledning och utveckling till uppnående af deras vigtiga bestämmelse,” och såväl biskopen, som domkapitlets ledamöter följaktligen redan äro håde berättigade och skyldige att, när behofvet sådant påkallar, personligen och på stället tillse, att undervisningen och ordningen inom folkskolan på ett ändamålsenligt sätt handhafvas, anse
Domkapitlet än nuvarande prebende-innehafvaren, Lektor 0. W. Lemke, hade uti infordrade underdåniga yttranden, förklarat sig ej hafva något att emot den ifrågasatta förändringen invända, så framt utvägar kunde på annat sätt beredas att lemna prebende-innehafvare full ersättning för de förmåner, han af pastoratet nu egde; hvarefter slutligen Stats-kontoret, i ämnet hördt, i underdånighet upplyst, att Weskinde och Bro pastorat för närvarande vore uti theologie lektorns vid Wisby högre elementarläroverk aflöning inberäknadt med 1,063 R:dr, hvadan, när prebende-egenskapen komme alt upphöra, ersättning af statsmedel till motsvarande belopp erfordrades, för att fylla hemälda lektorslön till hvad gällande stat för honom upptager; och som både rättvisa och billighet syntes tala derför, att nämnde pastorat, som af församlingsboerna, på sätt sockenstämmobeslutet den 19 Augusti 1770 utvisade, icke blifvit upplåtet till prebende åt annan än innehafvaren af den numera indragna konrektorsbeställningen, till förbättring i hans ringa löneförmåner, och hvilket pastorat sedermera utan församlingarnes dertill lemnade särskilda medgifvande, blifvit förenadt med en af lektorstjensterna vid Wisby år 1819 inrättade gymnasium, icke mot församlingsboernas bestridande bibehölles vid ifrågavarande egenskap, som, enligt hvad upplyst blifvit, för pastoratet medförde flera olägenheter, har Kongl. Majit nu i nåder föreslagit att, på det Weskinde och Bro församlingars pastorat, redan innan nuvarande innehafvaren från sin lektorsbefattning afginge eller erhölle annat prebende-pastorat, måtte komma i åtnjutande af de fördelar, som af en förändring till konsistoriel! gäll påräknades, ett belopp af 1,063 R:dr, utgörande den i gällande stat under Theologie Lektorns lön upptagna inkomsten af pastoratet måtte varda uppfördt under anslaget till elementarläroverken, för att ingå såsom fyllnad i lönen för hemälde Lektor.
Vid sådant förhållande föreslår [if-siiotfpl omröstning. enligt fö'jan»le proposition: ”Den, so lii vill, all eil reservations-anslag af 4,000 B dr IS ml beviljas lör alt användas till arfvode» ål bibliothekarie!- vid de högre elementar läroverken, med förbehåll, alt intet sådant arfvode mä öfversliga 400 Kalr samma mynt och alt bibi olheket vissa limmar i veckan hålles öppet för allmänheten, röstar ja ; den det ej vill, röstar nej; vinner nej, hafva Rikets Ständer för sagde ändamål anvisat el t reservations-anslag af 2.000 R:dr R ml. med förbehåll, all intet arfvode må öfversliga 200 Rallsamma mvnt och att bibliolhekel, pä sätt nyss nämndl är, hålles för allmänheten tillgänglig!." 22:o i anledning al väckt fråga om ersättning lill Rector i Lindes slads skola fiir rectnrsbeslälinmgen frångångna djeknepenningar eller socknegängsmedel. hemslalldes al Utskoltel i 35:te punklen, alt sällan ersättning för de kommande åren målle med 28 Rall27 öre å slat uppföras samt beloppet deraf fiir åren 1854 med 1857, utgö rande tillsammans 113 R:dr 8 öre. till utgående från Riksgälds-kouloret anvi-as Ridderskapel och Adeln samt Bonde ståndet halva bifallit denna hemställan, hvaremot Presteoch Borgare-stånden beviljat dylik ersättning med 105 R:dr 33 sk. 2 rst B:ko, eller i Riksmynt 293 R:dr 54 öre. ali å stal uppföras, samt anvisat enahanda ersättningsbelopp för åren 1851—1857. utgörande tillsammans 1,174 Rall10 öre sistnämnde mynt. ali från Riksgälds-kouloret utgå.
Ser du, min Celia, dessa äro nu alla de, som lyda under mig. Är jag icke rik? Kom, skall du få se, hvad slafvarna hjelpt mig till. Med dessa ord knackade han på bergväggen, som öppnade sig. Vi voro i ett rum, stort som den största kyrka, och rikare prydd än någon sådan. Taket, golfvet, väggarne voro af silfver och guld, som ormlikt ringlade sig inom hvartannat. Ädelstenar af alla slag bildade guirlander kring väggarne. Ifrån taket hängde kronor utan ett enda ljus, men gifvande en sådan glans, att jag undrade, huru mina ögon kunde uthärda en sådan herrlighet. Du förvånar dig öfver prakten i mitt rike sade Axel. Snart skall du få se en ännu skönare syn. Då framstodo omkring oss ljufva, underbara gestalter, som alla voro olika, och dock så sköna. De föllo, en och en, på knä för oss, och framräckte sina skänker. Axel gaf en vink; då framstod ett af de sköna väsendena och räckte mig en myrtenkrona. Jag ämnade sätta den på mitt hufvud, men först ville jag dock erfara, huru skickligt den var flätad. Jag höll den upp emot de bländande kronorna, och fann att myrtenkronan var genomskinlig. Jag blef rätt skrämd häraf. Jag vill ej hafva den. Den är ej gjord af myrten, utan af smaragd utropade jag, och släppte kronan i golfvet. En förunderligt vidrig klang hördes, då kronan föll i stycken. Nu trädde Axel till mig med strålande ögon och sade: Du har bestått profvet. Din rena själ kan icke dåras mer af falska glitter. Du lilla flicka, hemta hit en bättre krona. Hon lydde, kom och satte på mitt hufvud en bättre krona, en äkta myrtenkrona. Det kände jag af bladens böjlighet och sköna svalka. Jag såg på den sköna gifverskan. Var det icke Emma? Ja. Jag tackade henne med en kyss. Det såg Axel och han talade: Den tid vi bodde uti solens ljus, tog Axel Celias kyssar ifrån Emmas mun. Nu tar jag dem från Celias egna läppar. Han kysste mig.
Ditt ännu späda barn så obetänksamt kittlar! Af Kung och Fosterland din fader eller du, Må ske! förtjente dem: men ej din son ännu. Förtjensten ärfves ej: då först blir den hans egen, När han, med samma nit, går fram de samma stegen Till ärans helgedom, i ärefulla värf, Och offrar der sin gärd, och lägger der sin skärf, För Fosterlandets Far, bland Fosterlandets Söner, På nyttans altare, som medborgsandan kröner. Då skall han, sjelfkrafd, nå den företrädesrätt, Som egnades hans dygd långt mera än hans ätt. Nu fatte han i tid — och fatte djupt, den läran: Att börden slumpens är, och blott personens äran! Nu lyde han i tid de bud naturen gaf, Och vörde bondens svett, och vörde ålderns staf, Och bryte uslingen det sparda aftonbrödet! Bland dessa bygdens barn med mindre gunst af ödet, Med samma känslospråk och menskorätt, som han, Han vare en kamrat, och ej en öfverman! Med deras härdighet, och deras färg på kinden, Han tåle sommarns sol, han trotse vintervinden! Än täflande i språng kring blommornas emalj, Än öfver drifvors bädd i yrande batalj, De yfverborna små, förföljande, förföljda, Och ömsom utaf snö och ömsom rosor höljda, Må sorglöst stoja fram, vid nejdens återdån Skam honom som blir sist! fast frälseherrens son: Då segrarn hissas skall än högst på blomsterstacken, Än dragas i triumf på kälken uppför backen. Må intet maktspråk nå till denna glada sfer, Der lyckan, än ej blind, ännu förtjenstens är! En gång, ur glädjens krets i högre hvirflar dragen (Der hon, med sluten syn, ej följer denna lagen), Förtärd och stjernbeprydd, han tör i minnet än Uppkalla dessa dar och önska dem igen. Väl honom dock, dit han i ädla värf är gången! Han har ett vidsträckt fält, att lyckliggöra mången, Der, till sitt hjertas pris, trots tacklöshetens rön.