Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det förslag jag framställt om presträltigheternas utgående i contant, i stället för nu in natura, anhåller jag få utveckla till bestämdare motion i afseende på verkställigheten så, att vederbör, kronofogde skulle uppbära, efter markegångspris, och redovisa pastor alla ordinarie presträttigheter, hvaremot de obeständiga skulle utgå i en bestämd och 5a4 Den 2G Mari e. m. årlig afgift, som af densamma uppbars, hvilken afgift skulle uppgöras genom conventioner i den ordning, som redan i fråga om presträttigheter är stadgad; och om, vid dessa conventions-sarnrnankomster, icke någon öfverensstämmelse kunde träffas, så skulle frågorna öfverlemnas till Konungens Bef:h:de, som ålåg afgifterna bestämma genom utslag , deröfver lind. besvär kunde hos K. M. inom 3o dagar fullföljas. I uppbördsproc. skulle kronofogden hafva 2 af hundrade. Möjligen vid uppbörden uppkommande tvister om afgifternas rätta belopp skulle på enahanda sätt, efter försökt convention, om den ej lyckades, upptagas, afgöras och fullföljas. Spanmålen skulle utgå utan förhöjning af forsellön, och tiden för uppbörden ej utsättas, förrän de, som utgöra presträttigheter, kunnat hinna förvandla desamma i penningar. Remitterades till Allm. Besvärsoch Ekon.Utskottet. Hr Reutersvärd, Pehr Adam, hade inlemnat följande anförande. Vid föredragning af min motion om mötes-passevolancen den 11 dennes, har Hr af Dalström erinrat, att han förmodade det min mening vore, att den i första alternativet 2tdra punkten föreslagna nedsättning af den årliga afgiften från 7 till omkring 5 rtdr 16 sk. btco per rote, endast afsåg sjelfva provianteringskostnaden under öfningsmöten, hvilken erinran jag anhållit att uti ett kommande plenum få besvara, sedan jag hunnit inhemta nödiga upplysningar, så väl i detta afseende sorn i hvad Gr. Horn yttrat, hvilket jag nu går att fullgöra. Sedan K.
Ständers uppmärksamhet derföre, att Utskotten i deras öfver förevarande ämne afgifna gemensamma Utlåtande N:o 10 (pag. 3g och 40), förklarat, att,' då ”den af KonglMajit, ej mindre för U”niversitetens än Tillämpnings - Scholornes "fullkomnande, förslagsvis begärda nedsalta ”summa af 18,000 R.dr B:co årligen ingalunda förekommer betydlig, i jemförelse ”till det dermed åsyftade angelägna ändamål,' ”Utskotten ansett sig vördsamt böra tillstyrka Rikets Högloflige Ständers bifall till ''Kongl. Maj:ts högstberörde Nådiga Pro^'position, ” samt att de förenade Utskotten derefter, med anledning af de emot berörde Utlåtande, inom Tvänne Riks-Stånd väckta 4 Stats-s, Allm. Besv.o.Oec, Utsk.Mem, N:o 136, anmärkningar, i deras senare Betänkande N-o j2,(pag. 34 $C 55). egt tillfälle yttra, att Utskotten, ehuru instämmande i den önskan, "att de af Lärarne vid Krigs-Academien med ”så mycken framgång redan visade bemödan*’den, till införande och practiskt användande af förbättrade Läro-courser och Under, ,visningsmethoder,1 måtte af Kongl. Maj:t och *’Rikets Ständer tillvinna sig en serskild uppmärksamhet, likväl ansett sig böra vördsamt ”erinra, att Kongl. Majit, uti Dess Nådiga ”Proposition om tillökadt anslag förUndervis”nings-Verken, äfven upptagit Tillämpnings’>Scholorne, till hvilka Krigs-Academien, ensligt den uppdelning af Läro-Verkens serskilda arter, som i Uppfostrings Comiténs Betänkande blifvit begagnad, jemväl hörer; »>samt att
Lindesberg och Köping-IIult-banan, om låneunderstöd för jernvägsanliiggning mellan. II. 61. R. 454- XI. B. 131, 134- A. 141. E. 445. Lindqvist, A., Registrator vid Låne-Kontoret i Götheborg angående pensionsförböjning åt. IX. B. 154. A. 155- Lindskog, Serafia, om öfverlåtelse på Jerlåsa församling af kronans rutt till dana-arf efter. Linköpings Domkyrka, om det för dennas reparerande under sed naste Riksdag i egenskap af lån beviljade statsbidrags förändring till anslag utan återbetalningsskyldighet. XI. B. 136. Lista å Elektorer. I. 29 II. 737. V. 495- VIII. Lista å Ledamöter och Suppleanter i "Banko-Utskottet. I. 37, 85, 182. II. 694. III. 400. IX. 413. X. 260. — å Ledamöter och Suppleanter i Bevillnings-Utskottet. I. 36. III. IX. 413. — å Ledamöter och Suppleanter i Expeditions-Utskottet. I. 38. — å Ledamöter och Suppleanter i Konstitutionsutskottet. I. 36. II. 694. IX. 412. — å Ledamöter oell Suppleanter i Lag-Utskottet. I. 37. II. 695. V. 175. VIU. •— å Ledamöter och Suppleanter i Riddarhus-Ulskottet. I. 38, 85. 182. II. 695. Listers härad, om förändrade föreskrifter i afseende å laxfisket i hafvet utanför.
Pä det att något för Pcst-Werker ftadligt understes ej mä härwid kunna begäs, böra alla paquekter dagen söre deras afgång pä Post-Con, roiret inlemnas, men ej emoitagas, sä framt de innehälla Bref, Penningar eller sädane Handlingar, som hittills wani igen gädt med Bref-Posten; deremot böra i första rummet tryckta skrifter och sedan andra ej genom Tull-Lagarne förbudne effecter befordras. För beqwämligheten wid inpackningen torde dock böra stadgas att större paquetter än af ro markers wigt ej fä afsändas. Slockholm den 5 Sept. 1829. Dan. Aberstein. Rätteligen transumerat af Herr Bruks-Pakron Lborkeing hos Bewillningssamt Allmänna Beswärsoch Oeconomie - Utffotlen föredragne Memorial, intygar L. 6. InZmsn. Wörd - 976 Den 21 Zebruarii. Wördsamr Memorial! Ibland den mängd Författningar, som i sednare tider urkommit, hafwa gansta fä rört Post-Werket, och ingen bland dem har egentligen förestrifwit PostFörwalkares skyldigheter och rättigheter. Detta tyckes dock warit sä mycket mera nödwändigt, som alla aldre Författningar i detta afseende dels såsom gansta sällsynte icke lunna erhällas, dels ock äro otydliga och för narwar«nde tider icke passande.
Svea Hofrätts arkif, jemförelsevis med Rikets öfriga Hofrätters, saknade större antal al domböcker, som bordt från Underdomstolar dit inkomma. Jag hade icke kunnat förmoda, att en så vidsträckt försummelse i fullgörandet af Underdomares skyldigheter skulle hafva inritat sig, i fall den tillsyn häröfver, som Advokatfiskalsembetet åligger, blifvit tillbörligen handhafd. Derföre hade jag funnit nödigt att taga kiinnedom af 1847 års arbetsförteckning, hvilken då var den senast afgifna; men dessförinnan hade jag från Advokatfiskalsembetet begärt underrättelse om de åtgärder, som för de felande domböckernes erhållande vore vidtagna; och då jag derpå ej fått tillfredsställande svar, samt i den granskade arbetsförteckningen icke funnit upptaget något enda åtal för de talrika och långvariga försummelserna med domboksinsändandet; hade jag ej kunnat undgå att föra Advokatfiskalsembetet till last efterlåtenheten i beifrande af Underdomares försumlighet härutinnan. Efter ledning al — 46 — de uppgifter, jag från Advokatfiskalsembetet erhållit, hade jag låtit upprätta en förteckning öfver de fall, der jag ansett åtal hafva bordt för dylik försumlighet anställas, men sådana icke ägt rum; och upptog denna förteckning, för 13 särskilda domsagor eller domstolar, så beskaffade fall af eftersatta behöriga åtgärder för försummelsernes afhjelpande till ett antal af 35, ehuru anmärkningarne icke gingo längre tillbaka, än från år 1834, och således visserligen icke sträckte sig till alla de brister, som måste förefinnas uti samlingen af Underrätters hos Hofrätten förvarade domböcker.
Skulle en Bank genom utgifna lån, hvilka icke inbetalas, eller genom stölder'eller på annat sätt lida förluster, så mäste reservfonden tillgripas för att betäcka desamma, och då blir ju reservfonden, när den sålunda inkastas i rörelsen, genom antagandet af Utskis förslag för andra gången beskattad, hvaremot, om det gamla stadgandet qvarstår, nemi. att beskattningen skall ske efter utdelning, så blifver reservfonden icke pålagd bevillning mer än en gång, nemi. när den blifver utdelad, eller när Banken nplöses. Det torde dessutom blifva ganska kinkigt att uträkna samt på papperet up*aga sjelfva den årliga behållningen för Hypotheksföreningarue, så att Kammar-R:n rigtigt kan pröfva förhållanderna. På alla dessa skäl anhåller jag att orden ”årliga behållningen” må i 2:dra mom. af 35:te §:n utbytas emot orden ”utdelning”. Frih. af Schmidt, Carl Joh. Georg: Jag har inom Utsk. opponerat mig emot detta förslag och jag kan icke heller nu lemna min röst till detsamma, emedan det synes föranledt af en småaktig noggranhet, som ingalunda är värdig R. St:r, såsom lagstiftare, och emedan det, enl. min tanka, skall gifva de skattdragande, som vilja undandraga sig någon del af skatten, anledn. att på mångahanda sätt eludera författningen, ty att kontrollera den årliga behållningen torde vara vida svårare, än att kontrollera utdelningen. ”Att”, såsom Ctsk. säger, ”kronan, lill följd af författningens nuvande lydelse, kan komma att lida en ej obetydlig minskning i sin tillständiga rätt” kan jag icke inse, emedan utdelning af behållningen förr eller sednare måste ega rum, och att det således i sjelfva verket endast är att beskatta med ens den skatt, som kommer att erläggas.
Propostn om en allmän löneförbättring för så väl civila, som militära em betsoch tjenstemän; Och uti det tal, hvari II. M. Konungen vid Riksdagens öppnande å Rikssalen första gången helsade R. St:r yttrade H. JU., hvad denna fråga beträffar, följande: »Jag är förvissad gode Hrr och Svenske män, att J »skolén behjerta denna vigtiga angelägenhet, grundad »på rättvisa fordringar och på en uplyst vård om Sta »tens välförstådda intresse.» Dessa H. M. Konungens Nåd. ord böra visserligen anses innebära en slags visshet om denna frågas bringande till det åsyftade resultatet; men, för den händelse så icke skulle ske, och enär embetsverk finnas, hvilka vid de senast verkställda löneregleringarna icke kommit i åtnjutande af löneförbättring, — tror jag mig ega befogenhet att, med serskildt fästadt afseende å de, uti nära nog de flesta fall, till dubbla beloppet stegrade lefnadskostnaderne de senare åren och' synnerligast här i hufvudstaden, hvarigenom de för tjenstemännen under helt andra förhållanden samt för längre tid tillbaka, ja ända till för 30 år sedan, bestämda lönerna blifvit alldeles otillräckliga, — vördsamt föreslå: Att, derest K. M:s ofvanåberopade Nåd. Proposm icke skulle föranleda till åsyftad t och önskadt resultat, åtminstone ifrågav:de embetsverks så väl embetsoch tjenstemän, som vaktbefjente måtte varda tillerkände enahanda löneförbättring, som vid de senast skedda löneregleringarne blifvit fastställda för de serskilda tjenstegraderna; samt att löneförbättringar må beräknas ifrån och med nästk. 1857 års början, hvarförutan, oberoende af all löneförbättring, R. H.
Ehuru ett fullkomligt bestämmande af de åtgärder, hvilka kunna anses nödige att vidtaga, till afhjelpande af hindren för ett lika förmånligt begagnande af Låne-rätten på exportvaror, utan afseende på stället der de finnas i öfrigt under behörig vård upplagde, ej‘ kart annat än tillhöra de mera utförlige Reglemeritariske föreskrifterne för verkställigheten af belägringen; hafva dock Utskotten, sorn fullkomli - Banco-XJtslottets Btthnbanden. 837 gen Insett vigten att undanrödja ofvaonämnde, i mänga afseenden betydliga, hinder för den fullkomliga nytta till befrämjande af en större liflighet i rörelsen, som en utvidgad export-beläning förmodas medföra, funnit sig, för att, i den del sådant genom en allmännare, och för Banquens säkerhet ingalunda äfventyrlig, åtgärd kan åstadkommas, dertill medverka, böra inför Rikets Ständer framställa, om Icke de Di scont-låne contoir, sorn Utskotten föreslagit böra uti Dandsorterne inrättas, äfven må erhålla uppdrag, att emottaga de summor, hvarmed Dån å exportable effecier inbetalas, samt deröfver utfärda bevis lill varans obehindradt) afhemtning. Anmärkningar vid detta Utlåtande, inom det Vällofl. BorgareStåndet och det Hedervärda BondeStåndet, hafva vidare blifvit sfäldg emot Utskottens i Utlåtandet, för deras yttrandes fullständighets skuld, framstälde åsigt af den till BancoUtskottets enskilda behandling remitterade frågan , örn beläning af Tackjern; men då detta ämne framdeles kommer att, i anledning af BancoUtskattets särskildt derom afgifvande Betänkande, sorn innefattar dess slutliga svar på den erhållna Remissen, ytter-’ ligare till Rikets Ständers pröfning förekomma, hafva Utskotten nu icke ansett sig behöfva att vid de gjorde anmärkningarna uppehåll» sig. BantoTJtskottels Betänkanden, Utskottens Utlåtande, N:o 28, bilagdt under Filt.
Jag anser dessutom inrättningens borttagande så mycket betänkligare, som Staten då får vara beredd på en icke obetydlig utgift, ej blott till ersättning för inkomsten, utan äfven för Embetsmännens försättande på indragningsstat. Jag får derföre, ehuru jag sjelf icke är spelare, tillstyrka bifall å Betänkandet. Herr Ribbing: Det är visserligen sant, som Herr Cederschjöld yttrat, att utom Lotteri - inrättningen finnes mycket annat ondt i samhället, som borde afskaffas och indragas; men man skall någorstädes börja, och jag anser, att just rätta utgångseller begynnelsepunkten är der, hvarest de högsta magterne inom samhället Konung och Ständer i förening ända hittills skyddat en demoraliserande inrättning. Herr Rothlieb, si.t el, uppläste följande: Det är sannerligen föga tillfredsställelse uti att försvara en sak, som har mycket mot sig — men af 2:ne onda ting måste man välja det minst skadliga. Vid sista Riksdag hedrad då , liksom nu, medförtroendet att vara Ledamot i BeviilningsUtskottet yrkade jag bibehållandet af Num - Den 3o April f. m. merLotteriet, föranledd dertill af den förlust staten genom dess upphörande koin alt vidkännas. Jag är af lika orsak nu af samina tanka som då. Önskvärd vöre, om andra medel hlefvo att tillgå, än ökad bevillning, eller om den summa, som Lotteriet inbringar, ej VQre för Statsutgiflerne behöflig. —- Jag för min del finner det vara ganska tryckande, omen frivillig bevillning, (ty det är en sådan, som träffar hvarje Lotterispelare), skulle ersättas genom en ålagd, och hvar och en icke Lotterispelare derigenom straffas med ökad bevillning för att gifva en föga verkande läxa åt de, som nu deltaga i detta lyckospel. En ökad bevillning för att ersätta den förlust istatsintraderne, som uppkom genom NummerLotteri-Inrättningens upphörande, skulle ganska orättvist drabba landet, enär ej Landtmän utgöra de spelandes antal, utan detta med full visshet till består af städernes Innevånare, och främst Stockholms Stad.
IDUN 118 I » hushållspenningfrågan ». 1893 /) Femtio kronor för den bästa öfver ämnet: VII. utredning H u r u skola de årliga utgifterna förI nere veckor nu jag lidit, Fördragit tyst min gubbes kalt! Fast — det förstås — ibland jag stridit, När det rent af min ära gällt. Min Den Den Det husmorsära! — Oanfastad lefvat nu i tio årl — domen tycks dock nu förhastad, sa ' min gubbe sist i går. 2) Likaledes femtio kronor för den bästa utredning öfver ämnet: H u r u skola de årliga utgifterna förAtt åt mitt kval en lindring gifva Jag vågar nu en blygsam bön: O, snälla fruar, upphör ' skrifva Om edra visa huthållsrön! Jag redbart bjudit till alt spara I dessa tio långa år. Jag låter ingenting förfara, Och köper sällan innanlår. Mitt hushåll städa jag öfvervakat, Som förr jag trott, på bästa sätt. Jag för min gubbe gladt försakat: Två ägg han äter — jag blott ett. Jag nästan stolt ibland har varit, Ty jag som hushållsmönster gällt. Alen ack, den sälla tid nu farit, Då mildt det ljöd: » Du sparat snällt! » delas för och hushållningen bäst ställas en f a m i l j, bestående a f man, h u s t r u och tre barn, dä familjefaderns årsink o m s t uppgår till 3,000 k r o n o r? Samtliga täfla ?ide skrifter skola vara insända till Iduns redaktion, Stockholm, senast den 20 maj, och bör täflingsskrift öfver någondera af dessa frågor ej omfatta större utrymme än högst 5 af Iduns vanliga spalter. Hvarje täflingsskrift bör åtföljas af förseglad namnsedel och vara påtecknad med ordet: Täflingsskrift. Stockholm i april 1893. Redaktionen. Nu heter det: » Du kan ej spara! Det har jag tydligt insett nu. Af de erfarna fruars skara Du mycket har att lära, du! Att hushålla du bör dig öfva! Jag hatar allt slags öfverflöd!
Vid den tiden lider riksdagssessionen mot sitt slut; man har under hela den föregående tiden icke kunnat bli ense, det gäller nu att blifva detta under de sista dagarne. Också förhandlas det och diskuteras, köpes och säljes, knytes och upplöses allianser, framför allt intrigeras det. April är icke riksdagsføfews och riksdagstfaZames tid, det är en månad som förrinner i riksdagens läsrum, gångar och fönsterfördjupningar, d. v. s. bakom kulisserna. Under några år af 1870-talet var man alltid säker på, att i april skulle åtskilliga högermän slå sig tillsammans med venstern för att störta ministeren, att några högerintrigörer behöfde om-vexling eller, som Klein en gång uttryckte det, “ fingo ett af sina vår-anfall “. Men besynnerligt nog, fastän hälften af april gått till ända, ser det i detta ögonblick ut som om vi i år skulle glida förbi allt detta. Det hela går lugnt och stilla, alltför lugnt. Det är som hvartdera af partierna fattat posto med fast beslutsamhet att förblifva der de äro, oböjligt, utan minsta tal om öfverenskommelse. Också råder en temligen allmän enighet derom, att så vida icke det utomordentliga inträffar, få vi en ny provisorisk finanslag, i stil med den, som utfärdades 1877; vi komma alltså i ett tillstånd, som några kalla ett öppet våld på grundlagen och som andra förklara såsom en remna i författningen, och som enligt allas öfvertygelse icke kan upprepas många gånger, utan att författningen faktiskt är sprängd. Ministeren har så velat. Som jag förut påpekat, har det funnits försonlighetstendenser nog, tecken som antydde att man äfven inom högern var utledsen åt detta eviga kif; ministéren kunde med all heder hafva dragit sig tillbaka, och det var god utsigt att en förnuftigt vald efterföljare kunde hafva fört sakerna in i det rätta spåret. Men detta har kabinettet icke velat.
Den afskrifning på det hela afR:dr 51,432: 21. 7., som härigenom ägde ram å Brukets i dess böcker upptagna värde, föranledde icke den ringaste nya utgift af Banken eller förändring i den kostnad, hvartill Tumba med alla tillhörigheter då stod Banken. Den verkade endast en nedsättning af det värde, denna egendom, d. v. s., valutan för Bankens derföre gjorda kostnad, ansågs äga. I Bankens egna böcker upptagas, enligt 4 § i Banko-lagen, hvarken värdet af Tumba Bruk och dess inventarier, eller några andra förskott för bruksdriften, än Brukets kontanta kassabehållning, vid beräkningen af Bankens tillgångar. För att, så vidt möjligt är, gifva en öfversigt af hvad Tumba Bruk i dess närvarande skick kostat Banken, få Fullmägtige lemna nedanstående Bil. till Banko-Fullmägtiges Berättelse 1844• 2 >8 Berättelse om förvaltningen af Tumla sammandrag af de dertill, enligt Bankens räkenskaper, använde summor. Dock få Fullmägtige härvid upplysa, dels att härförutan, särdeles under de äldsta tiderne, omedelbart från Banken blifvit utbetaldte gratificationer, aflöningar och pensioner, hvilka hufvudsakligen varit föranledde af befattningar i och för Tumba, men hvars sammanräknade belopp dock icke kan vara betydligt; dels att, ehuru dessa summor sammanförts i Riksdaler, utan åtskillnad på olika silfvervärde, de utgått efter ganska olika myntvärden, dels ock att dessa tillgångar icke endast användts för Tumba Bruks egentliga behof, utan äfven till flere, för Bruket mera främmande, ändamål, såsom för uppförandet af Fittja bro R:dr 18,725, till dels i godt mynt; för uppförandet af Botkyrka-Församlings Fattighus Sp. R:dr 2,346: 45. 1.; för uppbyggandet af Tumba Comministersboställe, m. ra.
Det var mitt predikament den dag jag sett » Gamla Stockholm » för första gången. Jag var en enda elegi, hela människan, och hvad jag erfor, när jag stod vid stranden och såg det blanka vattnet i sig upptaga » Tre Kronors » försvunna tinnar, låter inte beskrifva sig. Alltnog, det mynnade ut i ett oemotståndligt behof att gråta, och det gjorde jag med, grät, så tårarna droppade som ärter ur en söndrig skida. » Du är väl inte sjuk, Lovisa lilla, h ä h ä, » sa Kuffen, som naturligtvis stod bredvid mig. Gud ska veta, att jag älskar min rara Ruff, älskar honom af innerligt, trofast och tacksamt hjärta, men ibland är det som o m något, som hvarken är mitt eller hans, rörde sig i botten af min natur, någonting, som känner så grufligt mycket mer än jag vanligtvis känner själf; någonting yrvaket och stort, som fyller upp mig så, att fick jag inte gråta ett tag, så gick jag åt. Det där förstår inte Ruffen, har aldrig förstått, utan frågar alltid, » om jag inte är s j u k »? Nå ja, vore han alldeles fullkomlig, så vore det inte roligt, det » häller, när man är så stoppad med fel som jag är. Kanske ligger den största lyckan g ö m d just där, att de våras små ofullkomligheter jämnar vä- gen för våra egna stora brister. A c k, älskade Gamla Stockholm! Bara att komma dit från den framåtskridande nutidsvärlden — så framåtskridande, att man stöper ljus i ljusstaksfötter! — och få se den gamla träbron hänga på sina kedjor, se den skröpliga kvarnen, porten med sina allvarliga torn och upptäcka alla hopgyttrade, .så olika husgaflar. O! Och den lilla öppna spisen vid vaktstugan sedan, där slottets knektar dricka öl och dryfta rykten om landets färd eller ofärd! Oeh vaktaren själf, se ' n, i kyller och pickelhufva, så gammal och vissen, som om han nyss blifvit uppgräfd ur sin saliga graf och gick omkring och puttrade öfver Vår Herres tilltag att ställa honom på vakt igen, innan den rätta, stora mönstringen är kommen!
Proposition M 02. 11 Sedan likväl bemälde Kommitté, som tillika erhållit nådig föreskrift att göra underdånig framställning i afseende å de åtgärder, hvilka i och för Sveriges deltagande i dessa expositioner kunde vara att vidtaga, under den 10 April 1856 i underdånighet anmält att, enligt Kommittéens tanke, tiden vore alltför otillräcklig till nödiga förberedelser för expositions-artiklars utsändande samma år, har under sistnämnde år något vidare deltagande i denna exposition från Sveriges sida icke egt rum, än alt, uppå särskild framställning af Kejserliga Franska Regeringen, Kongl. Majit i nåder förordnade föreståndaren för Landtbruks-inslitntet vid Ultuna, Professoren m. m. J. Arrhenius, att i egenskap af Svensk kommissarie öfvervara 1856 års exposition, i ändamål att studera kreaturs-racerna, redskapen och produkterna, samt sedermera redogöra för de derunder vunna resultaten; och har bemälde Kommissarie efter återkomsten afgifvit en på nådig befallning allmänheten meddelad berättelse om sina under expositionen gjorda iakttagelser. För att emellertid, så vidt på Kongl. Majit berodde, för Svenska landtbrukarne underlätta deltagandet i 1857 års exposition, uppdrog Kongl. Majit under den 7 Maj förlidna år åt vissa särskildt utsedde Kommitterade att, efter vederbörligt kungörande, emottaga anmälanden och lemna nödiga upplysningar, angående expositionsartiklar, äfvensom , der så påfordrades, sjelfve träda i verksamhet för att föranleda eller tillvägabringa goda artiklars utställande, samt att, såvida ett tillräckligt antal mot ändamålet svarande landtbruks-artiklar blefve till utställning anmälda, föranstalta om deras utsändande och hemförande på Svenska statens bekostnad till och från någon Fransk hamn.