Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och jag kan icke fatta er obstinata finkänslighet i detta fall! Saken är ju så lätt arrangerad! Ni disponerar själf hela kungens partikulärkassa. Det gäller bara att göra ett litet grepp, med kungens samtycke. Och hvad är det för konst för er att utverka kungens samtycke! Ni behöfver bara se på honom så här. Brandt spänner med otrolig ansträngning sina två pepparkorns-ögon i ett imaginärt majestät. Sedan fortsätter han bittert: – Men jag har märkt, att er forna vänskap för mig svalnat betydligt. Ni trakasserar mig, blandar er i mina göranden och låtanden på ett för mig mycket kränkande sätt. Ni har blifvit otroligt despotisk. Jag frågar er: är jag intendent des menus plaisirs eller är jag det icke? Jaså, det är ändå jag. Men i så fall måtte jag väl också vara den ledande själen i hofvets nöjen? Blandar jag mig någonsin i politiken? Eller har jag någonsin försökt ställa min personliga älskvärdhet mellan er och drottningen? Ni däremot kommer alltid till mig med era pedantiska förhållningsorder och yrkar på en sparsamhet i hofhållningen, som gränsar till skandal och girighet. Ingenting får göras för den högre konsten och för smakens odling. Så fort det gäller pengar, har ni de löjligaste skrupler. Är det nu någonting så oerhördt, att kungens närmaste tromän hugnas med en eller annan liten dusör? Jag vädjar till historien! Jag tror mig verkligen ha full rätt att af kungen kräfva godtgörelse för de utgifter, till hvilka jag absolut tvingas genom min ställning. I annat fall måste jag träda tillbaka, och jag gör det gärna, det är icke så afundsvärdt att hvart ögonblick riskera lif och lem, om det skulle falla kungen in att kasta sig öfver mig. Ni vet, att han redan mer än en gång försökt strypa mig! Kort och godt – får jag icke pengarna, drager jag mig tillbaka, och ni får skaffa er en annan väktare. Struensee sitter tyst, med pannan rynkad och blicken sänkt. Han räknar icke så noga med förebråelserna, som rikligen flödat i detta anförande. Han vet, att Brandt trots allt är en pålitlig vän. Men han vet sig också själf ha gjort allt för att förtjäna denna vänskap.
SD9err Lagmannen Rönqvist äter ansäg för sin del, 6 §. uti den projecterade Författningen böra lyda salunda Ln hwar som trugar eller förleder - ,6SS Den »4 Julik. der annan, att förköra stqrka drycker/ eller ät honom meddelar förtäring deraf/ till det öfwcrflöd, att han warder deraf öfwersastad, eller frän sin lugnare siw riksförfattning rubbad, stal! böta frän s till och med -o R-dr efter Domarens ornpröfwande, Hwarjemte Herr Lagmannen tilläde, att ett bestämdt answar borde stadgas för den Lands - elle» Stads, Fiscal, Krono - eller Police-Betjening, som, enär förbrytelse emot denna Författning hos honom anmäles, eller af honom upptäckes/ uturaktläcer, att den samma lagligen äklaga, och hwilket answar Hery Lagmannen ansäg minst böra stadgas enahanda, med det, hwartill dm anklagade gjort sig förwunnen. I öfrigt ryår bemälle Herr Lagman jemwäl af den sexssiltq tanka, att böterne efter denna Förredning borde till hälften tillfalla äklagaren, men att den öfrige hälften skulle aflemnas till Arbetshuset t Orten/ eller der sädant icke finnes, till en Fond för siik Inrättning, om hwarS tillwägabringande Konungens Bcfallningshafwande borde draga nitisk försorg. In stöen, ä. IV. TulltzrLn, Utdra-t af protos sllet, hället hos ^ederwärda L^nde-Ständet wid Urtima Riksdagen förebrå den >4 Julii isrr. S. D. ^8id ytterligare föredragning as StatsNtstottets den 9 dennes vä bordel lagde Betänkande i anledning af Kongl. Mj:ts Nådiga strifwelse d.
Det är sant, att en sådan ny utväg, såsom slutligen ledande till grundlagarnes positiva förändring — icke allenast uti ifrågavar. machineri, utan i hufvudsaken — bör vänta motstånd af alla dem, utgörande del af det ena partiet, som på intet villkor vilja medgifva förändring af det beslående; men då R. o. Ad. hoppas, alt denna del icke mätte vara flertalig, anser den tillika sig värdigt, att nu mot slutet af detta riksmöte högtidligen uppmana Consl.Utsk. till att eftersöka medel att åtminstone betaga alla dylika motståndare tillfälle alt dölja sin mot nationens önskningar stridande afsigt, under skenet af att bibehålla verkligen nyttiga conservaliva grundsatser. För sin del må derföre R. o. Ad. öppet uttala hvilka dessa grundsatser äro, ehuru de synas stundom hafva blifvit missförstådda, äfvensom hvilka satser hvarken kunna sägas äga stöd i grundlag eller böra tillåtas, att nu dil inflytta. Lika med hvad Utsk. i sitt mern. synes hafva antagit, fort - 102 Den 5 April f. m. far R. o. Ad. alt anse rätt och nödigt: ]:o att frågor om grundlagsändringar icke mä kunna väckas i Ståndens plena, utan först vara anmälda i Const.Utsk. och af samma Disk. upptagne såsom nödige och nyttige, innan de få vidare behandlas; 2:o att R. St. icke å samma riksdag, då ändring blifvit föreslagen, utan först å den påföljande må besluta antagandet af något förslag; samt 3:o att till R. Sl:s beslut i grundlagsfrågor fordras antingen alla fyra Ståndens, genom majoriteter fattade likstämmiga beslut, eller ock att de blifvit på så sätt ense, att ett resultat af förstärkt Utsk. uppkommit, då, efter försök till sammanjemkning, skiljaktigheterne bortfallit genom votering i sådant Utsk. Ingen tvist bar varit eller kan skäligen uppstå om den första bland dessa satser, ty det vore alltid fara, dels för hugskott dels ämne lill tidsödande debatter, derest sådant villkor icke vore föreskrifvet. Likaså vore det fara, att R.
Af Utsk:ns mern. sid 4, jemfördt med det förslag, som Ulsk:n framställt, att voteringen skall verkställas uti förstärkt LagUtsk., synes för öfrigt, att LagUtsk. möjligen skulle kunna komma att votera om en ren bancolråga; ty för den händelse att icke PresteSt. antager BondeShs beslut, måste votering ske om conlrapropos., och dä hlifver den ena meningen i denna voteringen en ren bancofråga, som rätteligen borde komma att af BancoUtsk. behandlas. På alla dessa grunder hemställer jag derföre, huruvida icke hela betänk, må kunna anses förfallet, då 2 Stånd i denna fråga stannat emot 2. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Den siste värde talaren slutade med att ”på alla dessa grunder” hemställa, huruvida icke betänk, måtte kunna anses vara förfallet. Då nu likväl icke mera än första delen af samma betänk, blifvit för R. o. Ad. föredraget, vill jag icke taga i öfvervägande ”alla dessa grunder”, som den värde ledamoten andragil; vi torde tids nog komma dit, då resten af betänk, varder till pröfning 488 Den 14 Maj e. m. framstäldt. Men i afseende på hvad som nu är för handen, så har den värde talaren egentligen fästat sig dervid, att Utsk:u icke ansett frågan förfallen, dä 2:ne Stånd hafva stannat emot 2 uti helt och hållet olika beslut. Jag skulle vara böjd att anse förfallet hvad Presteoch BondeSl:n hafva beslutat; att nemi. inga banker skulle få utgifva egna sedlar, hvarigenom det således borde förblifva vid hvad förut i detta afseende varit stadgadt. Men nu konnner det sig så, att ingenting i denna del finnes stadgadt; ty den förordning, som utkom och på hvilken nuvarande privatbanker sig grunda, nämner ingeuting om att de skola få utgifva egna sedlar. Dessutom var detta en förordning, utkommen i ekonomisk väg, hvaremot fråga nu är om att stifta lag.
Som emellertid, i afseende på detta ämne, 1858 års Revisorer inhemta!, att från föregående år funnos åtskilliga, ännu gällande nådiga Bref, hvarigenom Stals-kontoret blifvit anbefaldt att framgent, medelst anordning ä öfverskotten af stats-inkomslerna, verkställa vissa, årligen förekommande utbetalningar, hvaribland åtskilliga fal! exempelvis omlörmälas, hafva Revisorerne, då de liesta af nämnde utgifter ieke blelvo, vid sedriaste riksmöte, på vederbörande hufvudtitlar uppförda, men det med Rikets Ständers ofvanberörde underdåniga framställning åsyftade ändamål, nemligen att förekomma anvisningar på tillgångar, hvilkas befintlighet är alldeles oviss, ej kunde helt och hållet vinnas, så länge föreskrifterna om de ifrågavarande utbetalningarne ännu äro gällande, funnit det vara angeläget, att Slats-kontoret mätte i nåder förståndigas att hädanefter, under förskotts-titel, såsom beroende på anmälan hos Rikets Ständer, anordna alla sådana utgifter, som hittills utgått af öfverskotten å Statsverkets inkomster; uti hvilken framställning Stats-kontoret, i sitt underdåniga utlåtande, lill alla delar instämt. På dessa grunder få Rikets Ständer, på det ändamålet med deras i underdånig skrifvelse den 22 April 1857 härom gjorda framställning må fullständigt vinnas, i un derdånighet anhålla, att de genom äldre Kungliga bref, reglementen eller författningar meddelade föreskrifter om vissa utgifters anordnande å öfverskotten af Statsverkets inkomster måtte varda lill ali kraft och verkan upphäfda, samt all i de fall, der annan tillgång för bestridande af en eller annan bland dessa utgifter möjligen kunde saknas, Stats-kontoret måtte anbefallas att anordna sådana utgifter under förskolts-titel, på sätt Rikets
Det tyckes mig, sorn frågan att sälja alla boställen kan anses ingå i indelningsverkets hufvudgrunder och Den i3 Mars f. m. 219 sålunda involvera ändring af 80 §. Enskildt skall jag utbedja mig en upplysning. Det står nemi. i indelningsverket, att den, som föreslår ändringar deruti, skall plikta 1000 plåtar, likasom den, hvilken icke iakttager den rang, honom tillkommer. Jag skulle önska få veta, om detta stadgande är upphäfvet, emedan jag tycker, att indelningsverket vid hvarje Riksdag rubbas och lappas. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Ehuru jag ej tror, att Hr af Robsahms motion skulle kunna skonsamt behandlas uti en critisk-historisk undersökning, tror jag den likväl icke strida emot 80 §. Reg.F. Der står nemi., att Konung och Ständer gemensamt kunna besluta ändringar i indelningsverket. Fråga kan således derom, på sätt som skett, uppstå och beslut deröfver fattas. Jag hoppas således, att vi nu må få besluta remiss. Remitterades till StatsUtskottet, Vid förnyad föredragning af Hr Roos’, Bo Christian, d. 1 dennes e. m. på bordet lagda motion om reclamation af Svensk undersåte, som för gäld rymt utur landet, blef samma. motion till Oeeon.Utsk. remitterad. Ånyo föredrogs Ilr Giinthers, Carl Gust., d. 1 dennes e. m. på bordet lagda motion om inrättande af en allmän hypoteksförening. Hr Gunther, Carl Gust., uppläste följande: Må det icke alltför mycket pröfva H. R. o. Ad:s tålamod, då jag vågar uppträda med min svaga stämma, för att motivera ett förslag af den stora vigt, som min motion innefatta!-; hvartill jag är föranledd af erfarenhet om Svenska jordbrukets tillstånd och behof samt af en innerlig öfvertygelse om nödvändigheten att ordna creditrörelsen på.ett sätt, som betryggar den gäldbundna jordbrukaren för farorna af en uti penningerörelsen möjligen inträffande eris vid realisationens verkställande.
Åhörarne böra då afträda på tillsägelse af ordföranden, som äfven i öfrigt äger meddela nödige föreskrifter till bibehållande af skick och ordning.” Vid remitterandet af nämnde motion, är af Herr Friherre Cederström JnderSj andraget, att offentligheten vid Polis-Kamrar borde inskränkas till sådane mål, deruti de äga domsrätt. Utskottet har, vid behandlingen af detta ärende, inhemtat, hurusom Rikets Ständer, vid de tre sistförflutne Riksdagarne, uti underdåniga skrifvelser, anhållit om offentlighet vid Under-Domstolar och Polis-Kamrar, samt dervid yttrat, att Rikets Ständer, med antagande af den grundsats, att hvarje medborgare borde äga öppet tillfälle att sjelf inhemta kännedom om lagskipningens gång, samt med afseende derpå, att agtningen för hagarne och förtroendet för domaremagten sålunda skulle ökas och befästas, funnit offentlighet vid Under-Domstolarne desto heldre böra äga runi, som rättegången derstädes efter urgammal sed hittills hållits för öppna dörrar, äfvensom Rikets Ständer icke ansågo något hinder möta för medgifvandet af offentlighet vid Polis-Kamrar i städerne, när sådana mål der förekomma, uti hvilka Polis-Kammare äger domsrätt. Å den i ämnet sist aflåtna underdåniga skrifvelse är af Kongl. Majit det Nådiga svar meddeladt, att, då Rikets Ständers förnyade underdåniga anhållan gåfve anledning till den förmodan, att det urgamla bruket af offentlighet vid Under-Rätter någorstädes blifvit åsidosatt; Kongl. Maj:t ville, genom Nådigt Circulär, som komme att i Författningssamlingen intagas, låta vederbörande erinras, att det urgamla bruket af offentlighet vid UnderRätterne vidmagthålla; men att Kongl. Majit icke i Nåder fann godt anbefalla större offentlighet vid Polis-Kammarne, än hittills varit medgifvet. 16 Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 108. Då ett Nådigt
Hus sällhet och betryggar Svenska Folket* framlida val, men den förändring, H. K. Underdiintga Skrifvelser. a 19 H:(s Hofhållning derigenom kommit, att undergå, måste medföra betydligt ökade kostnader, och göra den, för H. K. H. anslagna Hofhållningssumma otillräcklig, hafva Riksens Ständer be»Iutit, att deruti erbjuda en årlig tillökning af 50.000 R:dr, äfvensom att till handpenningar för H. K. H. K ron* Prinsessan anvisa en särskild summa af »0,000 R:dr årligen, så att hela anslaget för Deras Kongl. Högheters Hofhållning utgör 170.000 R:dr, hvilket högre Stats-anslag kommer, att, från och med innevarande års aldra qvartal, beräknas, och, till det belopp, som för detta år erfordras, eller 52,500 R:dr, att utgå af det besparde årliga anslaget till Högstsalig H:s Mits Enke-Drott ningen Hedvig Elisabelh Charlott as Hofhållning. 3:0. I anledning af E, K. M:ts Nådiga tillkännagifvande, att den, till anskaffande af nya Meubler och reparation af gamla, för alla Kongl. Slotten förrut anslagna årliga summa af 5000 R:dr funnits alldeles otillräcklig, och att en tillökning deruti till 14,000 R;dr blifvit af RiksMarskalks
I betraktande af Friherre Sparres långa tjenstetid samt att han derunder, på sätt nu omförmäldt blifvit, med erkänd utmärkelse deltagit i tvänne fälttåg, och då, efter hvad motionen åtföljande intyg utvisa, Friherre Sparres enka, som från Arméens Pensionskassa åtnjuter en pension af endast 187 Riksdaler 50 öre, jemte sina sex döttrar befinner sig i högst behöfvande omständigheter, har Utskottet icke tvekat tillstyrka Rikets Ständer, att Friherre Sparres enka, Kerstin Sparre, född Tult von Steijern, måtte å Allmänna Indragningsstaten tilldelas en årlig pension af 600 Riksdaler. 60:o. Genom remiss från Ridderskapet och Adeln har Utskottet fått emottaga en inom nämnda Riks-Stånd af Herr Belfrage, J. G. W., väckt motion (N:o 79), hvari motionären, under förmälan att aflidne Majoren Lönnroths enka, som numera uppnått en ålder af öfver 65 år, befunne sig i särdeles knappa omständigheter, föreslagit, att den bemälda enka vid 1859—1860 års riksdag tillagda pension af 200 Riksdaler måtte höjas till 400 Riksdaler; och då, enligt hvad Utskottet inhemtat, enkan Lönnroth, som är i saknad af egna tillgångar, vid sin numera långt framskridna ålder samt deraf härflytande försvagade kroppskrafter icke fortfarande eger förmåga att genom arbete förskaffa sig de medel, som, utöfver det understöd, hon för närvarande af Staten åtnjuter, äro för en tarflig utkomst erforderliga, får Utskottet, med afseende tillika å Majoren Lönnroths under hans särdeles långa militäriska bana ådagalagda förtjenster, härmed tillstyrka, v att den från Allmänna Indragningsstaten till Kapitenen vid Göta Artilleri-regemente, Majoren i arméen m. m.
Utlåtande N.o 5. i3 rymdeu äfven ega rum; kommande jemväl, i anledning af det utaf Utskotten föreslagne minimivärde å jord, hvarunder bränvinsbrännfng för jorden ej må utöfvas, pannerymds-tariffen, att, i enlighet dermed, förändras på följande sätt: För hemman, lägenhet eller stadsjord, som i värde uppgår ifrån och med 3oo till och med 5oo R:dr, får begagnas en pannerymd af .. 20 k:r för ett värde öfver 5oo till och med ^öo R:dr 2 5 — rj 5o — •— 1,000 '— 3o — &c. &c. 14,000 — —- 15,000 — 90 — 8:0 Sedan Utskotten nu mera föreslagit, att alla slags konstapparater må vid bränvinsbränning nyttjas, finna Utskotten skäligt frånträda deras förslag angående vilkoren för mäskvärmares begagnande; och få i ställlet tillstyrka, att mäskvärmare må nyttjas, utan förminskning i pannerymden, men emot den beskattning, sorn Utskotten komma att föreslå, 9:0
Han har nemi. sagt, ”att, enär skaltläggningarne blifvit i öfverensstämmelse med metoden verkställda, och de vid undersökningen företedda olver åtskilliga hemman i början af ”1700-talet upprättade skattläggnings-instrument ådagalade, ■”alt, efter metodens anvisning, endast uppskattade värdet ”af åker och äng tagits i beräkning vid de hemmanen åsat”ta mantal och räntor, samt hvad i berörde skattläggningsinstrument derjemte om mulbete förekommer, att nemi. ”hemmanen ägde sådant å utmarken, eller s. k. Alfvaren, ”icke kunde förklaras annorlunda, än att skattläggningsmäu - Den 8 Augusti f. m. ”nen dermed velat uttrycka den rättighet till mulbete, som ”af ålder varit hemmanen medgifven till begagnande å ut”marken; så syntes deraf följa, att uImarkerna på Öland, ”före den allmänna fördelningen deraf, med äganderätt icke ”tillhört hemmanen och ej heller dessförinnan varit under "desamma till ränta skattlagda, ehuru den rättighet till ”mulbete å utmarken, som hemmanen af ålder ägt, samt, ”i anseende till ringa höbord och saknad af beteshagar, så ”väl behöfva, icke kunnat dem betagas eller afhändas.” Häraf synes klart, att Öländningarne hade verklig rättighet till mulbetet; men jag frågar hvad skilnad det är emellan alt äga nyttjande-rätten och sjelfva ägande-rätten; när man äger nyttjande-rätten, så är det i sjelfva verket detsamma som att de äga äfven ägande-rätten. Oaktadt således, efter milt förmenande, Öländningarne verkligen ägde den utmark, för hvilken de betalte en ganska dryg skatt, så blefvo vid de skiften, som ägde rum i början af i8oo-talet, icke mindre än i2^:dels hemman tagna ifrån deras betesrättighet. Dernäst har man tagit den betydligaste skogen från Öländningarna och sålt den till privat man. De hafva således förlorat sin rättighet att der få utsyning till vedbrand, och derjemte pålade man dem icke mindre än 864 t:r spanmål i skatt.
Af I~arnhe~i~inek siiii sky&lt;l~lsliiigar Ixrista &lt;le iildre folkskolaii, s c h anstaltciis egcn skola niiinern iipphört. Midt einellan tviinne barncns sofriiin har en syster sitt riiin. I k t ser fint och trefligt ~la si119 hvita biiddar. ut med de 1911ga tvRttl&gt;orileii och de ~ l i i l ~ l raderna Anordningarna Rro iIesamnin i IiushPllsskolan, (ler f. n. otnkriiig ett 14 dussin unga flickor nthildns till tjenarinnor. I&gt;eras uppfosuan ar egnad att göra dem lika lämpliga för landssom for stads-hush811. I det stora arbetsnimmet sdgs en spinnrock och i vaistolen en pdbörjad vaf; ej blott mattor, utan afven finare Mnader förfydigas numera af ISTjungarne. 1) essutom Sligger dem st %dning och tippassning St anstaltens inackorderade, detta naturligtvis tinder systrarnas noggranna uppsigt. Framför huset ligga tvanne mindre tradgiirdar för barnens nöje och trefnatl; en större tradgilrd, tillhörig anstalten, är utarrenderad. SkyrlrLckemmcf, afsedt för l d villovägar komma r z B 15 ars flickor, Sr beliiget niimare stranden, nedom den term, som bildar den egeutliga garden. Under systramas striidiga tillsyn sysselsrttas h i i ~ de unga med allehanda arbeten, trckstickning, sömnad m. m. De flesta berrdas nu af anstaltens firest3ndare till sin forsta na~ardsgting. För några ar sedan mottogs h; ir (da * Magdalenahemmer.)
Jag skall bjuda till , utan fruktan för de förras mägtiga inflytande och utan att missledas af partiskhet, enligt min öfvertygelse föra Sanningens språk, fidpuncten är nu inne, då det skail afgöras, 3m hundrade tusendetals Medborgare skola upp. jffras för en liten, men mägtig Class Detta inkommer nu på Riksens Ständer, hvilkas bedut 2 Millioner människor hittills förgäfves täntat öfver frenne månaders tid. Då de striliga tänkesätten uti det sammansatta Utskotet näppligen ännu öfverenskomma om den inkla fråga : skall Nationen tå betalt sina DisontPapper eller icke, än mindre något Finan - j 16 Den 17 Martu , f. m. cielt Project till Penningenödens afhjelpande; som jag för min del och ganska många med mig ansett borde på en gång lemnats oss till granskning: påen i stället hafva vi fått ett Betänkande , som än mera hastigt skulle påskynda vår undergång, i stället att afhjelpa den, om dess antagande vöre möjligt att ge, nomdrifva. Under mitt Riksdagsvistande eller rättare sagdt väntningstid härstädes, på det Högloll, Utskottets utarbetande af en antaglig Plan till allmänna nödens afhjelpande, har jag hört Capitalisten vanligen yttra: Det är blott Vinglare och Speculanter, som klaga öfver Penningebrist, och de hafva förtjent sitt öde j ingen bör tillåta sig köpa Egendom, utan den, som har minst tre fjerdedelar af köpesumman. Agiot på Banquens Sedlar fälles, och dennes säkerhet vårdas på allt sätt: Sedelstocken småningom indrages: Inga Disconter i Landsorterna ex:stera, såsom endast tjenande till missbruk för Vinglare, och så vidare. De Gälclokyldige påstå åter : att äfvensom det icke är ett brott för en Köpman med lånt förlag begynna sin handel , bör ej heller dem förmenas med mindre Capital och påräk nåd högre Production, att äfven söka förverf va en egen torfva af Fosterjorden.
I öf. rigt hatva tvänne omständigheter i den värde Tilarens yttrande synts mig vara af natur att behöfva besvaras; och jag utber mig att. få gö<a det, Han har undrat, hvarföre icke någon klagan blifvit förd i Constitution Utskottet , men dervid bör man likväl påminna sig, att med en sådan klagan hade ingen ändring i saken kunnat vinnas, ty ConstitutionsUtskottet tar endast utlåta sig öfver Emhetsmännens förfarande, icke ändra beslutet För min elei, håller jag de klagande räkning för denna moderation , och försäkrar, att om saken icke ägt annat eller bättre ändamål, än hämdbegär emot Embetsinännen, så hade åtminstone icke jag höjt min röst för densamma Då den värde Talaren bestrider återremissen , äfven på den grund, att Riksdagen, såsom redan alltför långvarig, icke bör förlängas, så bekänner jag att det förefaller mig oväntadt, emedan jag sannerligen icke af någon 'Ledamot i Statsfjtskottet väntat erinran om det obehagliga i Riksdagens förlängande; ty jag vet icke, hvar jag skall söka orsaken till vår Riksdags förlängande, om icke just hos StatsUtskortet sjelf. Riks' dagsOrdningen bjuder , att då ett Betänkande första gången förehafves, skall det antingen bifallas elier återremitteras till ändring; och det är då klart, att om tiden icke tillåter oss att återremittera , så tillåter den blott att bifalla. Då man år 1809 återgaf friheten åt Svenska Folket, glömde man en ganska vigtig sak, Den 4 Maj e. m. 1 35 man glömde att också påfinna medel emot det onda, som Konung Gustaf lil.dje i sina Skrifter kallat R)ksdags_taciique, ett onclt, hvarigenom det var så lätt för Minoriteten __ nemligen den rådande Mnoriteten att genomdrifva hvilken fråga sorn hellst, blott derigenom att Riksdagen förlängdes så trycket möjligt var, och att frågan icke framkom till afgörande förr, än på sista slutet, då tiden icke tillät annat än blott bifallaUtan att vilja brista i agtning för StatsUrsko tet , frågar jag: