Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill nu icke säga, hvarför jag tror, att Hr Grefven deruti gör ganska rätt, men jag vill nu egentligen blott fästa Herrarnes uppmärksamhet derpå, att när det finnes, icke allenast en sådan ledamot i Utsk. utan äfven lieie, t. ex. Hr von Hartmansdorff och Hr Lagerhjelm, som äfven bestämdt äro för det bestående, så böra vi alltid, när vi nu tala om våra gemensamma tankar, tänka på hvad öde de kunna fä när de komma tillbaka till Utsk. En ledamot, jag minnes icke nu om han är dernäst i ordningen, har yttrat sig på ett i sä måtto högst märkvärdigt sätt, alt han gifvit R. o. Ad. det ganska välmenta råd, alt icke yttra någon bestämd opinion, utan att, ehuru det för Utsk. vore önskligt att få någon ledning, så vore det dock för R. o. Ad. bäst, att icke bestämma sig för mycket på förhand. Dessa voro verba formalia, antecknade under talet. En 3:dje ledamot, Hr von Hartmansdorff, har deremot yttrat sig mot det nu föredragna förslaget till gemensam tanka, egentligen derigenom, att han har förfäktat Ulslcs förslag. Nä väl, mine Hrr, denna method att argumentera emot det nu föredragna förslaget, är icke så oäfven; den exemplifierar för alldin gängen hvad vi fått veta genom en tillfällig anmärkning emot Utsks sätt att besvara Hr Åkermans primitiva s. k. juste milieu förslag. Det sätt att affärda ett förslag och framlägga sitt eget, är naturligtvis högst summariskt, och det gifver oss en upplysning, jag skulle nästan tro värdig historiens griffel, om huru det tillgår med förslag, som blifvit afgifna till Const.Utsk., så sammansatt, som det händelsevis har blifvit denna gång.
Bonde-Slåndet beslulit den förändring, att i det egendomsvärde, hvarföre brön vinsbi anning ulöfvas, åbyggnad må beräknas till X. af jordens taxeringsvärde; hvaremot de Ivaline öfrige Stånden bifallit Utskottens förslag i detta moment, att åbyggnad ej må beräknas högre än lill X af jordens taxeringsvärde. Då i denna fråga två Stånd stannat emot 2 i olika Beslut, anse Utskotten dess förslag i detta moment, jemlikt ^5 §. Riksdags-Ordningen, böra förfalla och i denna omständighet komma alt förblifva vid hvad förut varit stadgadt. Vid y:de Mom. har Hederv. Bonde-Ståndet, med ändring af Utskottens förslag, slamrat i det beslut, att den pannerymd, som får nyttjas, må bestämmas efter innevarande års taxeringsvärde å jord, i enlighet med den i 3 §. af i83o års Förordning om bran vinsbränningen intagne tariff; äfvensom Högv. Preste-Ståndet ansett den mening i detta moment böra utgå, som rörer pannerymdens nedsättning, i händelse taxeringsvärdet, i följd af Utskottens förslag, angående åbyggnadsberäkning, skulle minskas; hvaremot de tvänne öfrige
Men så länge några Författningar skola utfärdas och Staten deraf draga fördel till sina behofs fyllande, håller jag före, det Krono Brännerierna i Stockholm, Götheborg och Carlscrona, böra, sorn hittills skttt, för Kronans räknfng allena begagnas, utan att till någon under arrende upplåtas, och det af följande skäl: z:o Så länge Allmänna Magazins-förvaltningen bibehålles på den fot, den nu är, kunna de ej umbäras, för att använda deri Spannmål, som ofta kan komma att ligga till last, och hvilket handt flera gånger: lill exempel må anföra-s, då 1813 hafre införskrefs, hvilken dels för dess dålighet, dels för det den kom för sent, ieke ku-ude be sas - t-lo Deri 8 Juni. ragnas till utsäde, men kostade Kronan något ofver 11 R:d, brändes deraf bränvin, som var för Kronan det enda medel att komma någorlunda skadeslös från saken. 2:0 På Kronans Brännerier nyttjas i det mesta Stenkol; en så mycket nyttigare method, som inga medel borde försummas att i Stockholm bespara consumtion af ved, för hvilken artikel så stora summor årligen utgå till Finland, till oersättlig förlust för Riket. Inga förbehåll vid Arrende - Contracts afslutande skulle vara tillräckliga, i anseende till omöjligheten att deröfver hålla Controll, helst om af Bryggare-Embetet egna Verk skulle få begagnas. 3:0 Då Kronan sjelf alltid är i behof af Bränvin, antingen för Arméens eller Flottornas räkning, står det alltid lättast och för lindrigaste priset ur dess egna Magaziner att erhållas. o 4:0
Styrelsen anser sig i afseende härpå böra i underdånighet upplysa: att de omförmälda gratifikationerna, som med 500 R:dr B:ko hvartdera året utgått, varit beviljade dels såsom någon tillökning i arfvodena för dem af Styrelsens ordinarie tjenstemän, hvilkas göromål så ökat sig, att den för längre tid tillbaka bestämda, högst ringa aflöningen icke skäligen kunde anses motsvara arbetet och dels såsom uppmuntran till extra ordinarie tjenstemän, som med flit egnat sig åt Embetsverket och hvilkas biträde icke utan dylik vedergällning kunnat påräknas, då några utsigter till befordran inom Styrelsen, i anseénde till dess dåvarande fåtaliga tjenstemannapersonal, icke företedde sig; samt att den ersättning för Sekreterareijenstens bestridande år 1839, som borde tillkomma Kanslisten hos Styrelsen, icke skäligen kunde affordras ordinarie Sekretera - — 127 — ren, enär dennes tjenstledighet från sin befallning ho^'Styrelsen var föranledd deraf, att han erhållit nådigt förordnande alt under tiden förvalta ett Revisions-Sekreterareembete. De i nåder remitterade handlingarne återställas i underdånighet, och Styrelsen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Aller nådig ste Konung! Eders Kongl, Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, P. J. NETZEL. Nu,s Aug. FREDIN. R. Th. CEDERSCHIÖLD. Stockholm den 21 Maj 1844. L. S. E. A. F. Lindencrona. _ 128 — Ordförandens för Styrelsen öfver Fängelser och Arbetsinrättningar Promemoria, i anledning af 1843 års Revisorers anmärkningar vid Styrelsens räkenskaper. Promemoria.
I detta ämne kunde oändligen mycket skrifvas och dagar igenom talas. Jag vädjar blott till allas erfarenhet. Den talar tillräckligen högt. Den 25:te anmärknispunklen torde det åligga mig att behandla med något mera utförlighet. Den rörer de rådslag, som föregingo och grundläde den sednast med Ryssland afslutade liandelstractaten. Jag får 1 lär först anmärka, att föredraganden, vid uppgörandet af den instruction, som låg till grund för negociationerna örn 1834 å''s handelstractat, alldeles icke, såsom anfördt blifvit, försummat att tillstyrka K. M. att begagna det af Ryska Regeringen föreslagna rådrum, under hvilket Riksens då församlade Ständers tanke i ämnet kunnat inhemtas, hvarmed troligen lärer menas förslaget, att under 6 månaders tid prolongera den gamla tructaten. Han har deremot Den ( Juli f. ca g9 med skäl, som synas mig ganska gilltiga, vederlagt och afstyrkt detta förslag. Med denna i834 års Iraetat inträffar vidare det förhållande, som jag tror mig böra upplysa, att samma dag som R. Sirs und. skrifvelse af den 17 Juni 1834 ang:de handelsförhållandena med Finland inkom till Finance-expedtn har i Stockholm, samma dag afslöts tractaten i Petersburg. Dm und. skrifvelsen kunde således omöjligen på denna tractat hafva något inflytande. Då nu emedlertid de båda traetaterna af år 1834 och år 1838 ligga inom den granskningsperiod, som tillhör Rikets nu församlade Ständer; så torde det tillåtas mig att, med anledn. af båda dessa nu så mycket klandrade tractater, kortliden framställa en allmän öfversigt af handelsförhållandena mellan Sverige och Finland efter 1809. Först torde då få anföras, att det vore i högsta måtto ensidigt att anse de särskilda stipulationerna för handeln mellan Sverige och Finland , såsom endast fördelaktiga för sistnämnda land, eller på sin höjd för Stockholm. Dessa lättade handelsrelationer hafva gynnat consument-intresset i allmänhet, äfven om de skulle kunna anses hafva stått i strid mot en del af det direcla producent-intresset.
Föredrogs å nyo och bifölls ConstiUitionsUtskottets Memorial N:o 76. rörande en till besvarande i förstärkta StatsUtskottet föreslagen BorgareStåndet förkastad Voteringsproposition. 6. D. f. m. Bifölls vid förnyad föredragning. BancoUtskottets Memorial: N:o 76, angående de föreskrifter, sorn uti Instructionen för Bancoförvaltningen må lemnäs, anga ende utlåning på fast egendom intill nästa Riksdag. Lag-Utskottets Betänkande: N:o <35, öfver 5 §. i 4 Art. af den under nu varande Riksdag föreslagna Bevillningsförfattning om gtydd för Taxeringsman, samt Prat. Utdr. d. 20 Nav, 1S23. I>agoch Ekonomi Of sköttens: N:o 236) angående satler att bereda utväg till sysselsättning för häktade och bysatte personer. S. D. f. m. Föredrogs å nyo ConstitutionsUtskottets under N:o 75 afgifne Memorial, rörande mättet för slutliga behandlingen af frågan, om inlösen af FiliaiD sconternes ännu utevarande och inom Prae.criptionstiden icke till inlösen företedde Assignationer; och ehuru Ståndet ansett att målet bordt fötfalla, då tvänne Stånd stadnat mot (vänne, samt icke kan gilla de af Constitutions-Utskottet i Memorialet anförde skäl, eller det resultat, som Utskottet deraf hemtat; anser dock Ståndet sig böra foga sig efter de 3:ne MedSråndens häruti vidtagne beslut och att ärendet må til! 'det förstärkta Stats; Utskottets åtgärd hänskjuta»; dock med uttryckeli. gen fästadt förbehåll, att i händelse inlösningen af fd.
Slutligen får jag serskildt betyga Hr von Troil min fägnad deröfver, att han, som vid föregide Riksmöten stått pä Statens bästa, t. ex. i fråga om de Halländska kyrkohemmanen, alltjcmnt fortgår på samma lofvärda bana. Gr. Wrangel, Tönnes Helmuth: Som jag kommit för sent hit för att höra de talares yttranden, sorn börjat denna di scussion, får jag bedja örn ursäkt, i (lall jag kommer att återuprepa åtskilliga af de argumenter, hvilka, emot StatsUtskis nu förevaride Utlät, redan blifvit anförda. Jag vill lill en början omnämna, alt den method, som blifvit följd vid försäljningen af kronoparken Strandskogen, äfven tillämpats vid andra tillfällen, men att deu i sednare tider blifvit öfvergifven, såsom befunnen oriktig. Att försälja jord på det sätt, att räntao derå bestämmes genom täflan å auktion är naturligtvis olämpligtXty dervid tager man ej i betraktande, huruvida jorden har det vifede, att den i alla tider kan bära den ränta, som sålunda blilvJt densamma åsatt, utan man upväcker endast täflan emellan {spekulanter, hvilka endast fästa sig vi jordens beskaffenhet i dessJ&ärvaride skick, obekymrade om den allt framgent kan bära den^iäPla, de vid auktionen åtagit sig. Om R. Stir vid 1817 års Rikscfe*»~ij fattat ett sådant beslut i afseende å kronojords försäljning, så hafva de en annan gång, eller vid 1823 års Riksdag, från träd t denna princip för skatteförsäljning, enär de vid sistnämnde Riksdag stadgade, att de kronoparker och allmänningar, som skulle under skattemannarätt till enskildte öfverlåtas, dessförinnan borde skattläggas och skatten dervid bestämmas till högst 1 kappe säd för hvarje Tiland, allt i förhållande till jordens beskaffenhet och med afseende derå, att räntan skulle kunna i alla tider erläggas.
Domaren i hans hemort rigtigt emottagit det honom tillsända protocoll öfver utnämnandet; Och ändtligen att så beskaffade förmynderskap, som de nu omtalade, hvilka redan ega rum, borde, vid enahanda - L<tg-Xh skettets Bet. N:o ?3. handa ansvar, och på enahanda sätt kungöras af den Domare, som af förmyndareboken kan känna, att pupiller å den ort, der han Domare är, hafva förmyndare å annan ort, hvilket kungörande borde vara förrättadt inom ett halft år från den tid detta lagstaclgande blefve till allmän efterrättelse kungjordt.
StatsUtskottets Betänkande, IV x. s 489 — 49°» bif. af Adelir, IX s iaö, af BorgareStåndet, IX s 182, af BondeStåndet, IX s i34, af PresteStåndet, IX s 147* — angående, för Capitalister. — Dito för Fastighet. — Ora medel att åstadkomma minskning i Dito. — Om upphäfvande af det stadgande, att hvarje Län skall utgöra ett visst minimum af Dito. — Om 3i förändrad grund fou utgörande af Dito; Motioner, remitt. till BevillningsUtskottet. Utskottets Utlåtande om grunderna för den allmänna. Y 1. s 8—-99, återremitt, af Adeln, IX s 224, af PresteStåndet, IX. s 245, af BorgareStåndet, IX s 246. Ytterligare Utlåtande, Y 1. s 274 — 316. Adelns beslut deröfver, IX s4ox, PresteStåndets, IX s 4°6» BondeSlåndets, IX s 432, BorgareStåndets, IX s Förslag till VoteringsPropositioner i afseende på RiksStåndens olika Beslut, V 1. s 345 — 354, öfverlemnadt till förstärkt Statsutskott af PresteStåndet, IX s 538, af BorgareStåndet, IX s 542, af BondeStåndet, IX s 546, af Adeln, IX s 575. Förstärkta StatsUtskottets Memorial, med underrättelse om den öfver dessa Propositioner anstälda Votering, IV 3. s 166 — 171. Bevillning, om en föreslagen ny Method för utgörande af allmän. Bev. Utskottets Betänkande, V 1. s 114— 120, återremitt. af Adeln, IX s 3o4> bif. af PresteStåndet, IX s 3o8, af BorgareStåndet, IX. s 3x2, af BondeStåndet, IX s 3x5.
Men för detta mål synes man ej böra uppoffra det vigtigare eller brottmålslagens egentliga: att, så vidt sig göra låter, skydda medborgare så till person som egendom, samt i samhället bevara trygghet och trefnad. För detta hufvudsakliga mål är det ock, som folkets röst i frågor af denna art är af så väsendtligt inflytande; — och den uttalas af representationen. Om det emedlertid, oansedt hvad inom densamma, efter hvad ofvan sägs, blifvit beslutadt med anledning af Lag-beredningens förslag till strafflag, vore tänkbart, att en förnyad pröfning deraf kunde medföra en annan utgång; så synes likväl motsatsen vara sannolikare eller åtminstone med lika skäl kunna antagas. Icke som skulle dock de af 1844 års Ständer yttrade åsigter i afseende på lagstiftningens utveckling och förbättring böra eller ens kunna till sin syftning frånträdas; 8 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 37. men det är endast i sin tillämpning, som principer kunna med säkerhet pröfvas; och i godkännandet af en princip ligger ej ett godkännande al den lag, som derpå är byggd. Det fordrar sin egen pröfning, som åter kräfver desto större omsorg och försigtighet, ju mera omfattande de följder äro, hvartill principens tillämpning leder. Ur denna synpunkt torde de hinder hufvudsakligen kunna förklaras, som hittills mött emot antagandet af Lag-beredningens ifrågaställde lagförslag. Det innefattar icke blott en reform i gällande straff-system, utan sträcker reformen till hvarje del af broltmåls-lagstiftningen; och om man än hyser den öfvertygelse, alt den utgått från djup insigt i ämnet, visar likväl hvad som redan i frågan förelupit, att Svenska folkets ombud ej af en blind auktoritets-tro äro benägne att eftergifva något i den fria pröfning, som den eger i ämnen af denna art och som för dess frihet och sjelfständighet är af sådan betydelse. Det fruktar icke det nya, då det är godt, men det vill sjelft vara förvissadt om det goda.
Nådiga försorg skola liqvideras, så saknas blott en HufvudFörbindeise eller Kongl. Majus Nådiga Auktorisation af den 27 November 1798 med Riksgälds Contoirets dertill hörande Garantie ; hvaremot utaf de för desse Skulder af RiksgäldsContoiret utgifna Partial-Obligationer, hvilka, vid I/iqvidatiunens början, voro utelöpande till ett antal af 7,359 st., hvardera på 1000 Gulden Brabants Vexelmynt, redan äro tili Contoir^t återställde 7,086 st. och således nu endast utelöpande 273 st., föreställande 273,000 Gulden Brabants Vexelmynt primitift Capital, hvilken sistnämnde Summa alltså är den högsta, sorn kan komma i fråga, att genom Kongl. Majlis Nådiga föranstaltandeliqvideras.
Men då del emellertid visat sig, att en vidsträcktare uttydning af ifrågavarande stadgande varit anlagen i afseende å uppbörden och redovisningen vid Carlsborg samt fängelserna å Norrmalm och Långholmen, och samma förhållande måhända egt ruin vid andra Kronans rnagasiner, bade Revisorerne funnit sig föranlålne hemställa, det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om utfärdande af den nådiga förklaring, att stadgandet uti 1 § 8 mom. af 1812 Ars afsktifnings-reglemenle bör yid uppbördsförvaltningen å Kronans magasiner och sjukhus tillämpas och förstås på 30 Stats-Utslcoltets Utlåtande N:o 18. samma säll, som genom lil § af 1841 års reglemente är i afseende å sjöexpeditioner föreskrifvet. I anledning häraf har Kongl.
Då fråga nu åter är alt i Grundlag närmare bestämma, huru i dylika fall bör förhållas, har Constil iitions-Ulskotlet, biträdande den vid stillandet af 1801) års Regeringsform yttrade åsigt, att förändring i Grundlag må ega iuiu först ”när ett mer än tillfälligt allmänt tänkesätt derom hunnit stadgas”, trott såsom regel kunna antagas, alt ett Constitutions-Utskottets grundlagsförslag bör, likasom Konungens Propositioner 1 ofvan uppgifna lall, anses förkastadt, då vid pröfning å den Riksdag, hvarunder det afgifvits, Tre Riksstånd äro om afslaget ense, — att, när, i fråga om förslagets förkastande eller preliminära godkännande, Två Stånd stanna mot Två, förslaget bör, på lika sätt som angående vissa andra Riksdags-ärenden redan är stadgadt, förfalla, — och att endast i den händelse, att Tre Stånd med eller ulan Iförändring godkänna, men det Fjerde afslår förslaget, frågan om dettas förkastande eller preliminära godkännande bör till Förstärkt Constitutions-Utskotts afgörande öfverlemnas. Vidkommande formen för återförvisandet af Constitutions-Utskottets förslag, har erfarenheten visserligen ådagalagt, att de anmäi kninear, som under benämning af ett Riks-Stånds ”gemensamma tankar” till Utskottet hänvisats, icke alltid tillkommit på ett sätt, att de med säkerhet kunnat anses uttrycka pluralitetens mening olver ämnet. Utskottet har dock trott sig böra i sitt förslag bibehålla det nuvarande återförvisningssättet, men med tillägg, att Utskottet må ega att å anmärkningarne endast fästa det afseende, hvartill en inom Utskottet företagen pröfning kan föranleda. Hvad i öfrigt beträffar den formella uppställningen af Utskottets nu ingående förslag, har Utskottet, lika med föregående Riksdagars ConstitutionsUtskott, funnit lämpligast, att föreskrifterna i ämnet sammanföras på ett ställe, nemligen i 81 § Regerings-Formen, och att dertill blott lemnäs hänvisning 1 de öfriga §§ af Regerings-Formen och Riksdags-Ordningen, der sådant erfordras.
«Vänta lite, så springer jag in och öppnar dörren,» ropade hon. «Behöfs inte, mor Ek,» utbrast Truls och ville efter. Mor Ek vände sitt gamla hederliga, bekymrade gummeanlete emot honom. «Inte ska han se på det der svineriet,» sade hon sakta och förebrående, medan de gamla barnaögonen vädjade allvarligt till Truls. «Vänta han bara!» Truls hörde henne beskäftigt springa genom rummen, en rigel sköts från, och dörren in till vännens rum gick upp. Mor Ek satte fram gungstolen och sökte rådvill kring på bord och hyllor. «Jag vet aldrig, hvar Lorens sätter sina cigarrer,» mumlade hon förtvifladt. «Ja nu må kandidaten finna sig sjelf till rätta. Han känner ju Lorens, och Lorens är som han är. Lorens är en bra påg, men han som andra har sina lyckjor. – Om jag bara kunde begripa, hvar han stält sina cigarrer!» «Jag vet det, mor Ek, de står under bokhyllan. Se här!» «Ja, se der! Han vet det ju bäst sjelf. Ja nu går jag till mitt, och så får han sköta sig sjelf som han kan. Men Lorens kommer visst i det samma.» Truls tände sig en cigarr ur den välkända lådan, tog ett tidskriftshäfte, som låg på bordet, ouppskuret, nyss kommet från bokhandeln «till påseende», och satt och läste och rökte och gungade. Rummet var ytterligt lågt samt möbleradt i mycket gammaldags och mycket tarflig stil; bokhyllorna fylde tvenne väggar; de begge öfriga upptogos af liggsoffa – nattetid säng –, skrifbord, tvättkommod, kakelugn, samt en bukig, vackert beslagen byrå från århundradets begynnelse; öfver den senare hängde en samling tobakspipor, och golfvet var täckt med hemmaväfda trasmattor. Huset bestod af summa summarum tvänne rum; det ena mot gatan, sonens rum, det andra mot gården, moderns sängkammare och gemensamt matrum. Truls hade sutit en lång stund, dåsat öfver boken och lyssnat till skurkvastens verksamhet i köket och förstugan, medan det kring honom luktade af våt renskurning, då det plötsligt skymde öfver halfva rummet.
Prop. N:o i. om Statsverket 1859. thekarien likväl, alt, i händelse Eders Kongl. Majit skulle täckas till Rikets delta år församlade Ständer härom göra nådig framställning, dervid mätte iakttagas, all förhöjningen i Kongl. Bihliolhekarie-lönen ej skulle komma honom till godo, så länge han är i åtnjutande af särskildt statsanslag för fortsättningen af sitt arbete: ”Svenska språkets Lagar”. Redan vid sistförflulne riksdag gjordes af Eders Majit till Rikets Ständer den framställning, som af Kongl. Bihliolhekarien nu blifvit ifrågasatt, och hvaraf billigheten så mycket mindre numera torde förnekas, som Rikets Ständer för Bibliothekarien och vice Bihliolhekarien vid Upsala universitet beviljat enahanda löneförmåner med dem, samme tjenstemän vid Kongl. Bibliolhekel nu åtnjuta,-under del likvälde sednare måste vidkännas den vida större lelhadskoslnaden i hulvudstaden, i hvilket afseende ingen anledning finnes all bestämma deras löner lägre, än som för tjenstemän i samma grader inom Riks-arkivct blifvit beviljadt.
Vid behandling af grunderne för den allmänna bcvillningens utgörande har Bevillnings-Utskottet redan afgifvit af samtlige Riks-stånden godkändt yttrande, att den personliga skydds-afgiften fortfarande borde utgå; men, i fråga om dess användande hänvisat till det särskilda yttrande, som derom komme att afgifvas och hvilket ansetts tillkomma Statsoch Bevillnings-Utskottens gemensamma handläggning. Härvid hafva Utskotten ansett det icke vara öfverensstämmande med den i fattigvårds-lagstiftningen uttryckta grundsats, det kommunerna sjelfva böra försörja sina fattiga, att, genom anslående till fattigvården af en stats-intrad, inleda staten på en bana, som, vidare beträdd, skulle tillskynda densamma hela besväret med fattigvården, jemte dermed förenade kostnader. Att dessutom till fattigförsörjningen anvisa anslag, under det sättet för anslagets användande vore, såsom nu i motionerne, obestämdt, torde icke heller vara förenligt med nödig omtanka att det afsedda ändamålet, pauperismens hämmande, vunnes. Erfarenheten från andra länder gifver i detta hänseende vid handen, att anslag icke ensamt bidraga till nämnda ändamål, utan att snarare behofven af understöd tillväxa i samma mån fattigtaxorna ökas. Hvad åter angår frågan om personliga skydds-afgiftens användande till folkskolorna och inrättande af dylika skolor för flickor, så och då Rikets Ständer till folk-undervfsningens befrämjande redan anvisat en del af denna afgift samt till följd deraf folk-skoleväsendet inom de flesta församlingar redan är regleradt, synes det Utskotten icke vara skäl understödja berörde förslag, hvarigenom på vissa ställen skulle beredas åtminstone jemförelsevis öfverflödigt tillgångar, under det att åter på andra ställen bristen ändock icke afhjelptes. För de församlingar, inom hvilka ytterligare bidrag kan finnas af nöden, torde sådant lämpligast böra beredas på sätt hittills skett, genom för ändamålet särskildt anvisande anslag.
R:dr 380, å det förra, och R:dr 573 16 sk. å det senare lånet samt Baronens borgen blifvit af låntagaren liqviderad till capitalet och i afräkning på öfverräntan influtit 10 R:dr; att Baronen vid nyssnämnde tid sökt nytt lån ä 600 R:dr, hvilket lån, då ändamålet dermed anmälts vara att uppgöra full liqvid af Baronens då återstående Discont-skulder, Directionen den 24 Maj 1837 funnit med Verkets fördel öfverensstämmande att bifalla, hvarefter blifvit uppgjord följande liqvid: 1837 den 25 Maj inlöst Herr Baron Ernst von Veges adis Discont-lån N:o 8,806 till återstående Capital . , 573:16. —- Öfverränta 262:10. — 835" 26 Dito bemälde Herr Barons lån N:o 3,894 till Capital , 380: — —• Återstående öfverränta för lånet N:o 7,708 21:20. 9. Hvartill blifvit använde contant aflemnade 804: 44. samt Baronens omförmälde nya lån, efter afdrag af förskotts-räntan 585: — 1,389: 44. 1,389: 44.