Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Äfven hafva, i följd af hyreskontrakters otydlighet eller ena kontrahentens tredska eller illvilja, eller ock missförstånd, inträffat andra fall, då två eller flere personer ansett sig hafva rätt tillträda en och samma lägenhet, hvilken de dock icke samtidigt kunnat bebo. Vid alla dessa fall har den ene hyresgästen blifvit husvill, och då han kommit flyttande med sitt husgeråd, nödgats qvarstadna på gatan, eller skaffa sig det herberge, som kunnat erhållas, om det än varit aldrig så obeqvämt. Att vid sådana fall någon bör ega rättighet afgöra hvem, som skall tills vidare begagna den omtvistade lägenheten, måste medgifvas af en hvar, som önskar ställa till så, att de tvistande ej må frestas anlita den fysiska styrkan eller s. k. uäf-rätten. I följd häraf hade, åtminstone i en stad och troligen i flera, utbildats den praxis, att, då någon af de tvistande vändt sig till Borgmästaren, han, på grund af företedt hyreskontrakt, eller andra förhållanden, låtit genom stadsfiskal, eller stadsvaktmästare och polisbetjening, sätta den, som dertill syntes hafva bästa rätt tills vidare i besittning af lägenheten, hvarefter de tvistande fått instämma och utföra sin talan vid Råd stufvu-rätten. Men som denna praxis icke haft något stöd i nu gällande lag, har, åtminstone i den stad, der jag närmast känner förhållandena, hvarken Borgmästaren eller Magistraten i sednare tider ansett sig kunna utöfva ett sådant fredsdomarekall, utan hafva de tvistande, der ej vederbörande tjenstemän dem emellan kunnat bemedla en provisionel uppgörelse, lemnats åt sitt öde, hvarvid, till föga fromma för rättstillståndet, den djerfvaste vanligen kommit i besittning af den omtvistade lägenheten. Sedan, efter stämning, en sådan tvist blifvit af Rådstufvu-rätten afgjord, har den, som dervid förklarats berättigad tillträda lägenheten, i vissa fall derifrån hindrats ytterligare derigenom, att hans vederpart, då denne innehaft lägenheten, vädjat till högre rätt, oftast endast för att få qvarbo under det rättegången der utfördes, hvarimellertid hysestiden för den omtvistade lägenheten tilländagått.
I detsamma ser hon honom göra en häftig rörelse för att vinna igen herraväldet öfver sig, hon stannar obeslutsam och deltagande ett ögonblick och märker att det stela draget i hans ansikte likasom veknar upp och smälter bort. Hans ögon fyllas i stället med tårar, och genom dem ser han på henne med en blick så full af bottenlös sorg, att hon glömmer sig och fattar hans hand med en häftig, krampaktig rörelse: »För Guds skull – ni är sjuk! Låt oss gå hem!» Därpå känner hon ett par heta, brännande droppar falla på sin hand, hon är upprörd, utan att veta om det är af deltagande eller skräck, och hon anstränger sig att lugna honom, följande en helt naturlig instinkt hos sig: »Se så, min vän, nu är det öfver! Lugna er då! Jag visste inte att jag rörde vid en så känslig sträng hos er. Följ med nu, så gå vi!» Hon känner att han far med hennes hand helt lätt öfver sina läppar utan att kyssa den, öfver sina heta ögon och sin bultande panna samt stryker ett tag med den genom sitt hår. Sedan låter han den falla ned, reser sig upp och säger med en röst, som har föga kvar af den häftiga rörelsen hon sett hos honom nyss: »Tack, madame – tack! Blif inte skrämd för mig – jag är så djupt olycklig! Ni vet inte hvilket välsignadt inflytande ni har på mig genom er blotta närvaro, och ni skall förlåta mig att jag icke kunnat behärska mig.» Madame d’Ottange svarar ingenting, hon har börjat gå uppåt pensionen och ser sig med vakna ögon omkring för att upptäcka om icke de möjligen haft något obehörigt vittne till den underliga, upprörda scenen de spelat nyss. Utan ett ord följas de åt och skiljas på terrassen framför verandan. När Klercken kommer upp på sitt rum, får hans upprörda sinnesstämning åter makt med honom, han kastar sig ned på sin soffa och gråter som ett barn. Hvarför? Det vet han icke, han påminner sig bara att han som barn kunnat gråta på samma vis när han varit mycket olycklig och sedan hans mor med en god kyss och en smekning förjagat hans barnsliga bekymmer. Således håller han på att bli barn på nytt? Nu redan? Vid trettiosex år!
I sammanhang härmed vågar jag sålunda jemväl förnya min vördsamma hemställan, att R. o. Ad., som vid många tillfällen visat sig kraftigt och allvarligt önska, att Sverige blifver hugnad! med jernvägar, icke måtte alltför ifrigt förorda någon viss linie, på bekostnad af de öfriga, eller allt för mycket fästa sig vid att söka visa den af hvar och en individuellt omhuldade liniens företräde framför de öfrige; hvilket förfaringssätt redan visat sig vara högst skadligt för sakens framgång i sin helhet, och ledande endast derhän, att man arbetat dem i händerna, hvilka ingen jernväg vilja hafva. Om man deremot till K. M. öfverlemnar en så stor stimma, som landets tillgångar kunna medgifva, att användas på den jernvägslinie, som K. M. kan efter skeende pröfning anse vara mest gagnelig, så bör man väl icke betvifla, att ju Regeringen skall bedöma den saken vida säkrare oeb bättre, än det inom vår talrika representation kan vara möjligt. Man måste derjemte på detta sätt hastigare komma till ett önskadt mål, än om, på sätt StatsUtsk. hemställt, K. M. först vid en stundande Riksdag skulle adala en Propos., hvars granskning och besvarande af R. St. ånyo skulle framkalla de vidlyftiga och tidsödande tvister, dem vi nu genomgå och redan funnit så föga ländande (ill positiva resultater. Af dessa förenade skäl, vågar jag på den nu föredragna 6:le punkten anhålla om återremiss, fästande dervid, såsom redan är nämndt, SlatsUlskis uplysta och benägna upmärksamhet på den af Frih. Åkerhjelm afgifna, serdeles förmedlingssyftande samt väl afvägda och med klarhet uttryckta, skiljaktiga mening. Frih. Raab; Det är beklagligt alt vi skola spilla en så stor del af förmiddagen på en ofruktbar tvist i fråga om formen för föredragningen, men det är, som Hr Gripenstedt sagt, alldeles icke likgiltigt huru föredragningen skall ske.
Medan de under förra seklets sednare hälft utfärdade skiftes-författningarne alltmer och mer närmande sig det mål, som slutligen genom 1827 års förordning om laga skiften och dess stadganden rörande skiftesvitsord fått i lag sitt rätta uttryck, vunno tillämpning och efterföljd i rikets öfriga delar, fortfor alltjemt på Gotland den gamla egoblandningen i oförändradt skick. Ty änskönt vid utfärdandet af dessa författningar undantag i afseende å deras tillämpning på Gotland aldrig gjordes, lyckades det dock alltid de härmed missnöjde bland provinsens innevånare att straxt efteråt hos Kongl. Majit utverka särskilda stadganden rörande Gotland, Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande JW 83. 11 hvilka, vid verkställigheten af deruti lemnade föreskrifter i skiftesväsendets intresse, fästade såsom vilkor enhällighet hos dem, som delningen rörde, och hvilka stadganden, fönämligast af denna orsak, blefvo utan inverkan på den Gotländska skiftesfrågans lösning. Sådant var förhållandet å de lider, då 1752 och 1762 års Storskiftes-författningar voro för landet i allmänhet gällande; detsamma inträffade ock efter utfärdandet af 1827 års stadga angående laga skiften. I denna är nemligen icke heller något undantag i afseende å tillämpningen föresklifvel rörande Gotland. Men också uteblefvo ej de vanliga klagomålen från allmogens sida; och föranleddes härigenom Kongl. Brefvet den 9 Juni 1832, hvaruti, förutom väsendtliga eftergifter i öfrigt för allmogens önskningar, den gamla principen om delegares enhällighet, såsom vilkor för skifte, ånyo erhöll ett rum, medelst föreskriften, att förut verkstäldt storskifte icke utan sådan enhällighet skulle få rubbas.
Den farhåga, som den siste värde talaren nu lillkännagifvit, var äfven föremål för yttranden inom BankoUtsk., då detta ämne der förekom till öfverläggning. Man förmodade likväl att, om ifrågavar. åtgärd vidtoges, sådana inrättningar skulle göras och en sådan garnison förläggas på Carlsborg, att ingen fara från krono-arbetskarlarnes sida kunde komma alt äga rum. Om någon sådan fara ägde rum, så förmodar jag alt Regeringen icke skulle, på sätt en hvar nu vet att förhållandet är, på Carlsborg förvara en mängd värdeägande effekter, hvaribland äfven sådana, som begagnade af den der förlagda corpsen kunde vara farliga verktyg, såsom en stor myckenhet gevär, hvilka efter hvad man vet finnas der förvarade. Jag får ytterligare för min del anhålla, alt delta betänk, mätte bifallas. R. o. Ad. biföll Bauko-Ulsk:s ifrågavar. utlåt. Föredrogs LagUtsk:s d. 29 sisth April på bordet lagda utlåt. N:o 42, i anledn. af gjorde anmärkmr vid Utsk:s betänk. N:o 15 öfver väckte motioner om förklaring huruvida K. förordmu d. 19 Maj 1845 ang:de förändring i vissa delar af lagens stadganden om giftorätt och morgongåfva äger retroaktiv verkan. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Som detta betänk, ännu icke blifvit utdeladt, så anhåller jag alt det måtte å nyo bordläggas. Häruti hördes flera ledamöter instämma, hvarjemte Frih. Cederström, Glaes Rud., yttrade: Jag förenar mig i den af Hr von Hartmansdorff gjorda framställning, och begagnar tillfället att beklaga att det flere gånger har händt, det enstaka exemplar ifrån Exped.Utsk. inkommit lill bordläggning, utan att ledamöterna ens vid andra bordläggningen deraf kunnat erhålla hvar och en sitt, som likväl måtte vara deras rättighet. På sådant sätt tillintetgöres ju bordläggningens mening, nemi. den, alt man före betänk:s föredragning måtte kunna genomläsa detsamma och, efter noggrannare derom tagen kännedom, bestämma sitt omdöme öfver ämnet.
Seraphimer-Ordens-Gillet har äfven varit omtänkt, att öka Hospitalsoch Barnhus-Fondens inkomster, i hvilket afseende en ny Jordebok öfver alla Hospitals-Hemman och lägenheter är vorden upprättad och undersökning om åboernes rättighet, att dem innehafva, der sådant funnits tvistigt, anstäld, dervid flere lägenheter och äfven ett hemman , om hvilka man förut icke känt annat, än att blott en viss ränta deraf till. folie Hospitalerne, befunnits vara dess egendom, hvarförutan Landshöfdingarne uti Malmö och Christianstads Län blifvit anmodade, att höra Hospitals-Hemmans-åboerne derstädes , om icke de, för att undgå vid Hospitalerne utgöra äckor och dagsverken in natura, ville åtaga sig att , i stället för de härföre årligen utbetalte 9 Daler S:mt, af hvarje helt Hemman, erlägga tunna Korn, som år 1766, då nämnde lösen bestämdes, svarade deremot, hvilket äfven åtminstone i Malmö Län, de fleste på Landshöfdingens föreställning sig iklädt. Eders Kongl, Maj:t värdes häraf i Nåder inhämta, att Seraphimer-Ordens-Gillet sökt använda ali omtanka att befrämja Hospitalernes fördel, men hvarken den genom ofvannämnde 2 5? Betänkande om T'reskiliings-afgiften. Författningar vunne minskning i utgifterne eller tillökning i inkomsterne svara på långt nar emot den betydliga brist, som genom spannemålsprisens fall för Hospiials-Fonden årligen yppas, hvaraf följer, att de välgörande Hospi tals-Inrättningarne, i närvarande ställning, och utan en emot årliga bristen svarande minskning i utgifterne eller tillökning i inkomsterne icke kunna för framtiden ega bestånd.
Enär härvid dessutom i betraktande tagas de många och vigtiga olägenheter, sorn från Landt-Tulls-bevakningen äro oskiljaktige, och hvaribland endast måga nämnas, de svårigheter, sorn mota Allmogen, i synnerhet den enfaldigare delen deraf, hvilken så ofta ser sig blottställas för prejerier, sin tid förspillas, sina varor förskämmas, och sig sjelf nödsakad, att, till ringa båtnad för egen sedlighet, genom mutor eller bedrägerier, befria sig från nödvändigheten att underkastas ett tvång, som den oskyldige måste dela lika med Eagbrytaren; Så anse sammansatte Utskotten, på dessa skäl, härledde fran både moraliska och ekonomiska grunder, sig böra Riksens Höglofl. Ständer vördsammeligen tillstyrka, att, jemte vidtagandet af det Be-' slut, att den Inrikes eller Landt - Tulls - bevakningen bör med nästa år upphöra, hos Kongl, Majit i underdånighet begära verkställighet' häraf, samt tillika yttra den underdåniga önskan, att, så snart en sådan1 likstämmighet uti Norriges handels - ställning med Sveriges må kunna beredas, att Gränse - bevakningen åt den sidan och de i sammanhang dermed stående anstalter, som tillhöra Förpassnirlgs-verket i Gränseorferne, indragning deraf jemväl må varda af Stats-och Bcscörs Utsiottens Bctänhandcn. 1081 Kongl. Majit i Nåder anbefalld, och att emedlertid denna Gränse - bevakning så inrättas och. sådane föreskrifter i öfrigt lemnäs, i afseende på handeln emellan desse bägge Riken med deras egna produkter, att den må i möjligaste måtto lättås, eller åtminstone från umgälder och tvång befrias; Börande den Tullbetjening, som, i följd häraf, indrages, få bibehålla sin aflöning på Indragnings
Derfest detta senare Stadgande ansåges blott såsom ett tillägg, ej innebärande någon förändring af principen, en tolkning, som beror af Domare-Magtens pröfning och afgörande, hvad det ofvanberörde serskildta Målet beträffar; så vore i och med detsamma medgifvet och erkändt, att en Person skulle kunna, obehindradt och utan vidare äfventyr elier påföljd, än utbetalning af det Assignerade beloppet, tillika med 3 procents böter derå, endast för de tillfällen, då en eller flere af Assignationerne i Banken företeddes och casserades, utsprida bland Allmänheten dylika Assignationer utan Fond, så långt hans Credit sträckte sig, med öppen rättighet ändå, att, så snart Penningar till större eller mindre belopp blifvit insatte, enahanda Operation förnya , till dess han omsider efter tredje försöket blefve, enligt lillkännagifvande i Tidningarne sin Assigneringsrättighet förlustig; hvarvid Inneha!''värne af öfrige kringlöpande Assignationer, som dem på god tro emottagit, vore så mycket me - Banco-Utskottets Memorial. I3 ra att beklaga, i händelse Assignanten emedlertid kommit på obestånd, som Kongl. Förordningen af den 13 Mars ij5o i slikt fall ej förbehåller Iavisningar på IBanken bättre rätt till betalning utur det gäldhund11a Boets tillgångar, än Allmänna Lagen i Handels-Balkens 17 Cap. 16 §. tillägger Böter, samt helt och hållet betager Innehafvaren af en sådan Invisning rättigheten att hålla sig till sin Fångesman, om han utan skriftligt förord emottagit den af någon annan än In visningsgif varén sjelf. BancoStyrelsen har befarat, att genom sådana förhållanden tilläfventyrs snart nog skulle kunna uppkomma ett obehörigt och för Allmänhetens säkerhet vådligt vingleri, såsom och Kongl. Förordningarne af den 7 Junii 1749 och den 12 Mars 1750 visa hafva egt rum, under den tid 1730, 174° och I741 årens författningar oinskränkt voro till efterlefnad gällande.
Åfven hölls Äskulap, läkekonstens god, för att vara Apollos son. Därför, ha vi kostat på oss ett ömtåligt bohag, få vi dragas med olägenheterna. Vi få gå ett steg längre och kosta på öfverdrag. Att förstöra sin hälsa kostar ingenting, att bevara eller söka återvinna den, blifver ju ofta dyrt. Som vi äro lyckliga nog att lefva i en tid, då man upptäckt de faror, som hota oss, är det i sanning en klandervärd liknöjdhet att icke begagna oss af vetenskapens anvisningar, helst när de äro så ytterligt enkla, så lätt pröfvade som den att släppa in solen. Låtom oss ej med otack bemöta vår och hela jordens stora välgörarinna! Låtom henne stråla in till oss och, som fordom gud Apollo, fördrifva töcknen! Frisk luft därtill, och vi skola ej osannolikt blifva mindre nervösa, mindre blodfattiga och kunna lättare andas. Och solen är ett af villkoren för verkligt frisk luft, därför framför allt sol, sol, sol! &amp; Till ungdomen i hemm rikta vi en uppmaning genomläsa tillkännagifvandet att noga i detta beakta och nummers en stor intressant pristäfling, som anordnas af " Kamraten ", illustrerad tidning för Sveriges ungdom. annonsbilaga om IDUN 126 E n banad väg. fin vän, om du den önskan har Att bli för mer än en ur högen, Så laga först du har en far, Solid och » säker » och förmögen. Ty din seglats på lifvets elf Gör rikedomen dubbelt härlig, Visst kan du också samla själf, Men då blir saken mer besvärlig. Geni behöfver du ej Den trösten kan jag Minsann det brukar För folk som själfva stort, dig då skänka — gå så fort kunna tänka. » Med läsning öd ej tiden bort », Och skolor kan jag icke prisa, » Magistrar » å ' en konstig sort, Och jämt så grufligt orättvisa. Når du växt upp, i råttan tid Ur världen far din vandra torde, Och där han slöi, så ta ' r du vid, Och » gör » i det som gubben » gjorde ». Se ' n börjar du på blygsamt ois —: Det lilla också ger valuta — Du kunde ju exempelvis Ge staden till present en — spruta.
Med afslag å Utskottets tillstyrkande, beviljade Ridderskapet och Adeln den af Kongl. Maj:t med 1,850 R:dr äskade förhöjning i anslaget till mathållningen för manskapet vid garnisons-regementena. Utskottets tillstyrkande bifölls. 19 punkten. mom. a, b och c. Utskottets hemställanden biföllos. • mom. d. Med afslag å Utskottets hemställan, beviljade Ridderskapet och Adeln det af Kongl. Maj:t till beklädnads-slitningsersättning begärda anslag 1,497 R:dr. 20 punkten. Utskottets hemställan bifölls. 21 punkten. Utskottets tillstyrkande bifölls, dock med det vid mom. b fogade tillägg, att, derest någon af de ifrågavarande tjenstemännen framdeles på rikets stat erhölle en löneinkomst, uppgående till eller öfverstigande det pensionsbelopp han från salpeterfondens stat egde att uppbära, samma belopp då skulle till Statsverket indragas. Utskottets hemställanden biföllos. 35 punkten. Ridderskapet och Adeln biföll hvad Utskottet i mom. a tillstyrkt, hvaremot Ståndet, med afslag å den i mom. b gjorda hemställan, på det sätt biföll Kongl. Maj:ts ifrågavarande framställning, att ett anslag af 100,000 R:dr till påbörjande af förrådsbyggnaden vid Carlsborg beviljades. 36 punkten. Utskottets hemställanden biföllos. 37 punkten. Ridderskapet och Adeln biföll hvad Utskottet i mom. a, c och d tillstyrkt, hvaremot Ståndet, med afslag å den i mom. b gjorda hemställan, biföll Kongl. Prot.-Utdrag den 28 Februari samt i och 3 Mars 1866. 181 Maj:ts nådiga framställning om ett anslag af 100,000 R:dr till försänkningar i stora inloppet till Carlskrona. 38—43 punkterna. Utskottets hemställanden biföl/os. 44 punkten.
R:dr, att under loppet af fyra år utgå med 40,000 R:dr årligen, med underdånig anhållan derjemte, att arbetet måtte utföras i den mon, medlen sålunda blifva att tillgå, och att Kongl. Majit täcktes låta anbefalla vederbörande att sig yttra, huruvida utöfver de i Förvaltningens af Sjö-Ärendena förslag uppgifna, af behofvet påkallade, nya fyr-inrättningar vid Morups Tånge, Ölands norra udde, södra udden af Gottland samt Falsterbo, fyrbåkar på Gottska sandön, Sandhammars udde, skäret Understen, klippan Bonden samt på Bohuslänska kusten emellan Marstrand och Norrige kunna anses nyttiga och erforderliga, äfvensom den med anläggningen af desamma förknippade kostnad, samt i Nåder anbefalla de förändringar uti nu föreslagne arbetsplan, hvilka möjligen knnna anses böra ega rum, i följd af de undersökningar, som, med föranledande af berörde underdåniga anhållan, torde komma alt företagas. Beträffande Herr Brincks förslag derom, att de prickar, som finnas i våra skärgårdar, måtte, för att göras mera synbara, förses med flaggor, tunnor eller kors; så enär kostnaden för dessa sjömärkens underhållande bestrides af de till Kongl. Majits disposition ställde lotsoch fyrings-medlen, hvilka, serdeles med afseende å den förhöjning i anslaget, som af Rikets Ständer vid innevarande Riksdag blifvit beslutad, torde böra lemna tillgång till alla i sådant afseende eiforderliga förbättringars bekostande, anser Utskottet sig endast böra hemställa, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes låta anbefalla vederbörande att å de ställen, der behofvet kan finnas påkalla att nu befintliga prickar eller sjömärken göras mera synbara, vidtaga erforderliga åtgärder. 5:o Angående anslag till dockbyggnaden i Carlskrona. Denna punkt af Utlåtandet har, i likhet med den föregående, af BondeStåndet bifallits, och af de öfriga Riks-Stånden återremitterats.
O n ock husagan icke användes i större Städer, om den icke der utöfvas derföre, att man fruktar förlora Gesållerne, så är dock blotta tillvaron of en sådan rättighet redan en stor hållhake. Man måste ihågkomma den benägenhet för fylleri, som i synnerhet i denna dass är rådande: och hvartill skulle det val tjena, att genom aflöningens minskande betaga Den 30 Augusti /. m. dem deras lifsuppehälle, det vore alt äfven lill kroppen förstöra dessa menniskor. Jag tror det således vara nödvändigt, alt bibehålla denna rättighet, och fruktar ej, att den hädanefter skall missbrukas mera ån hittills. Jjg vet ej, huru den skulle båttre kunna umbäras för Gesäller, ån andre tjenstehjon. J .g skulle åtminstone tro, att erfarenheten visat ett annat förhållande. Herr Harn rn arflot cl: På de af Hrr Hjerta anförde grunder skulle jag vilja gå litet Ung. re ån han, och ytka alt alldeles intet städ,siande skulle äga rum för Gesäller. Jag tror det vara ett olika förhållande med tjenstehjon, personer sorn finnas i etr hushåll, och dem, som åro hos en Mästare. Ett hushåll bör med säker ket kunna långt förut beräkna sitt behof, och sine tillgångar, men en Mästare beror alltför mycket af det arbete, sorn boställes hos honom. Rörande åter husagan, får jag nämna, hvad jag särskilt känner, att inom Boktryckeri-handtverket aldrig husaga åger rum, och att jag icke desfomindre sett h.ndteringen drifvas alltför vål; och 0111 ägaren har förstånd, styrer han Gesållerne lika vål, ja vål båttre/ utan husaga, ån med den. Herr Lefrén: Jag anser denna 5 § vara, näst 16 § i IV Art., den vigtigasfe i hela Betänkandet, samt sättet för dess afgörande komma att i betydligaste mon inflyta på handtverkeriernes framtida Öde.
Jaa kan likviii icke undgå att tillägga en anmärkn., den jag ber att R. ö. Åd. måtte behjerta. När mari anmodar Regert!) pä ett eller annat sätt, när män iios Régerrii framställer önskningar att reörganhdtiöner måtte vidtagas och sådana réoigänisätioner af Réger:n verkligen företagas; så blottställer Reger:u sig för en sådan händelse, söm t. ex. här i detta fall varit i fråga. Piegeitn har ansett nyttigt att göra eri förändring i formen för befälet vid detta reg:te. För att bespara medel till denna förändring, som är én förbättring, så har Regerrii vidtagit indragningar af hvad inom régrtet kunnat indragas lill motsvarande belopp. Detta synes vara riktigt handladt, och så böra R. St. önska alt alltid bör tillgå, att rilari nemi. drager in det öfverflödigå, för att använda de iiTédél, som derigenom uppkomma, till bestridande af de utgifter, soui äro nödvändiga: men när R. St:s StatsUtsk. — öcli kanske blifver det älven R. St:s beslut — anser lämpligt att för statsverket bibehålla det indragna och icke bifalla, att det får användaS till dé förbättringar som åsyftats med indragningarna, som här är casus; Så är detta sätt att gå tillväga ett indirect inbjudande för Regérm att akta sig att gå förståndigt tillväga i reorganisationer af Statens corpser ni. m. Ett annat exempel torde jag äfven få påpeka om minskningen af de högre militär-befälhafvarne, som före 1828 Vöre 22 Och kostade 25,ooo r:dr för att åt de qvarvarande bereda högre löner. StatsUtsk. klippte då också af några tusen i:dr i Stället för alt låta Regertn för nyttiga ändamål disponera medlen. På detta sätt gör man Reger: n tveksam alt indraga hvad söm borde verkligen kunna indragas.
I (VI' !:-i ‘.«'l *’i.::iu l:' - vAv. uiA :;ilmoii iMÄ floo •ioj|>iii-8n«niiiiad -»1/1.donni •loJninoJm 'iiifiinbiii «$Wlr. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIIIAM TILL SåSmil ÖA SHGIMM2)liS F»0T0K#LI. VID LAGTIMA RIKSDAGEN I STOCKHOLM ÅREN 1850 OCH 1851. IS Afdelningen: Hihets Ständers Mevisorers samt Justitieombudsmans lierättelser. VQ&m IBABIDaVo 1849 års Revisions-bcräticlser. * RIKETS HÖGLOFT. STÄNDERS REVi$OKEKS BERÄTTELSE 0111 den år 1849 af deni verkställda granskningar - samt andra af allmänna medel beslående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under åren I84G och 1847, jemte de, i anledning af samma Berättelse, infordrade oell lill Kongl. Majit afgifna underdåniga UTLÅTANUEN. —*051- v i - STOCKHOLM 1850. tryckt hos Isaac Marcus. (,Stortorget N:o 34^) /mwiw j iojaöH kim»» s 'VII , ; ; -i,-: .! -