Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Nordenankar j F. kV-, anhöll få antecknadt, alt han icke kunde gilla det för Utskottets beslut anförde första motiv, hemtadt från lydelsen at § 3 i nu gällande Instruction för Banco-Utskot-tet, hvilken §, efter Herr Nordenankars tanke, alldeles icke kunde vinna tillämpning lill förevarande fall, men att Herr Nordenankar afhållit sig från deltagande i den inom Utskottet anställde votering, emedan han, för bestämmande af sitt votum i frågan, ansett sig böra ingå i närmare pröfning af den under discussionen framställde anmärkning, att ett af Kongl. Maj:t till Rikets Ständer afgifvet Lagförslag ej kunde söndérslyckas, utan måste i sin helhet antingen bifallas eller afslås; Hvarom Herr Nordenankar ej för tillfället kunnat stadga sin öfvertygelse. — Riksdags-fullmägtigen Pehr Pehrsson från Örebro Län ville likaledes balva antecknadt, alt han vid beslutets fattande i Utskottet varit frånvarande. STOCKHOLM, II. G. BancoUtskottets Betänkande N:o 6, i N:o 6. Antom till Exp.-Utsk. d. 16 April 11. 9 eft. ra.
Men hvad beträffar den politiska och strategiska sidan af saken, som några förmena skall utgöra den hufvudsakligaste vinsten af att välja en sådan kortare bana, och hvarpå man egentligen lagt vigt, så ber jag att få fästa upmärksamheten på, att då fråga är om landets försvar så betyder det, då man skall från en långt aflägsen punkt transportera trupper och krigsmateriel på jernväg, oändligen litet om denna transport kommer en timma förr eller sednare, i följd af någon förlängning i vägen, enär man i alla fall vinner hufvudsaken att bespara flera dagsmarcher. Men deremot betyder det ganska mycket, om man genom jernvägens anläggning kan åstadkomma dels besparing i stora utgifter, dels en relativ besparing genom att leda den öfver rika trakter, der den kan utgöra ett medel till forsling och afsättning af de produkter som finnas. Hr Nordenfelt har sökt att vederlägga mig i afseende på mina yttranden om den Zweigbergska jernbanan i Westergöthland, och jag betviflar icke Hr Nordenfelts öfvertygelse i detta fall. Jag har anfört såsom erkändt, att denna bana skulle blifva 3 fjerdingsväg kortare än någon annan, och att Hr Ericsson har sjelf till en del erkänt dess ändamålsenlighet samt att de anmärkn:r han gjort mot denna bana, härleda sig, enl. Hr Zweigbergks påstående, från misstag som han begått i sina beräkningar. Jag tror derföre att det varit skäl för Regeringen att låta andersöka denna bana, ehuru Hr Nordenfelt visserligen upgif - m Den 6 December f. m. vit att han sjelf undersökt densamma och funnit Hr Zweigbergks upgifter icke vara fullt riktiga. Ehuru jag hyser stor aktning för Hr Nordenfelts kunskaper, får jag likväl erinra om att Hr Zweigbergk är äldre Ingeniör än Hr Nordenfelt, han har studerat
Kan man dä påstå, att genom denna lags införande i allmänna lagboken, der den finnes såsom särskild gällande för Ståndet, den skulle upphöra att vara särskild lag för detta Stånd? — Väl har jag här hört åtskilliga försök till vederläggning af min mening, hufvudsakligen stödde på den fras, att lagen vore allmän, men innehölle ”särskilda fall”, ”särskilda förhållanden.” Jag fattar icke, och fruktar, att talarena ej gjort sig rätt reda för, hvad de härmed velat säga. Just den omständighet, att det särskilda förhållande, hvari jag befinner mig såsom medlem af en viss samhällsclass med särskilda rättigheter — ett Stånd, försätter mig under en särskild och för detta Stånd uteslutande lag, just detta förhållande, omtaladt i allmänna lagen, bevisar ju, att detta Stånd har en särskild lag. Icke måtte man hafva sammanblandadt detta med allmänna lagstadganden för vissa casus, gällande för alla, utan afseende på Ständ, som befinna sig i detta casus. — En talare har åter medgifvit hvad jag sökt bevisa, att Adelns arfslag är en special-lag, men bestridt att den vore ett privilegium. Om man också ej vill benämna den privilegium, af det skäl, att den ej omtalas i den handling, som kallas adliga privilegierna, så vågar jag fråga: hvaruti skillnaden består emellan en special-lag (öfversättning Är således frälseslåndets arfslag en särskild lag för delta Stånd, olika till en del med de öfriga Ståndens, och såsom särskild omtalad i lagboken; så kan följaktligen det i 87 § Reg.F. stadgade sätt för upphäfvande eller förändring af allmän lag ej tillämpas på denna Ståndets särskilda lag, ang:de hvilken, såsom en Ståndets förmän och rättighet, stadgas i 114 § Reg.F. Om man, under åberopande af den i grundlagen bestämda formen för ett måls behandling, utan närmare afseende på dess egenskap af ingrepp i ett eller annat
Tidskri$ten I; ra ?n&amp;t har under aret utgifvits af föreningen sasom dess organ, men sedan föreningens majoritet förklarat sig ogilla tidskriftens hgllning, har Pramdt blfuit skigd f rån GöteBorgs pvinno förening och utgifves numera i form af X J J &amp; sR ?~ssionstti-Ining », af ett för ändamålet sarskildt bildadt konsortium, Göteborgs Kvinliga Diskussionsförening hvars stadgar iterfinnas i n: o z4 af Framit. Dagny. Danmark. Quimor i $ortue~ket. Ar 1885 funnos bland postverkets personal 68 qvinnor, deraf 2 såsom föreståndare för mindre postexpeditioner, 24 såsom assistenter och biträden, 19 som * brefsamlerskorn och 23 som landtpostbud. Hedersgåfva. Den nyligen aflidne berömde språkforskaren prof. Madvig afböjde ett anbud af 2,000 kr. årligen, hvilka riksdagen velat tillerkänna honom. Man vill nu hedra den aflidnes minne genom att åt döttrarna gifva den namda summan som lifstidspension. Madvigs döttrar vor0 de senare åren, då synen svek den åldrige fadern, hans sekreterare och hjelp. Finland. Life&amp; pristajan. Till tafian om ett pris % 400 mark inbjuder finsk qvinnoförening intresserade författare och författarinnor. Ämnet ar: d r i s t e m a i v&amp; tttt&amp; qvivznozcppfost7an och tized ' cfz att afItjedpa desatnttza.r, Förf. bör insända manuskriptet till föreningens sekreterare, fröken A. Hjelt, Helsingfors, före h t 15 Oktober 1887, och befordra arbetets tryckning, så att det utkommer till julen samma år. Egaiideratten till prisskriften kommer att tillhöra förf. Ryssland. En rysk dam, fru Kosakova, boende i Petersburg, ämnar företaga en forskningsresa till Centralasien, bekostad med egna medel. Fru Kosakova har förut studerat naturvetenskap i Tyskland.
6, 11, 13 och 19 §§. af samma Kongl, förordning, som deraf blefve en följd. Under handläggningen af denna motion har Utskottet inhemtat, att* sedan Kongl. Maj:t, vid den granskning af förenärnnda Kongl. Patent-förordning, som Kommers-kollegii afgifna förslag till ändringar deri påkallat, samt då, vid tid efter annan hos Kongl. Maj:t ifrågakommen tillämpning deraf, flere anledningar visat sig dertill, att, utom i de delar, samma förslag omfattade, äfven andra stadganden i nämnda förordning erfordrade rättelser eller förtydliganden, så har Kongl. Majit, genom nådigt bref den 27 Mars 1844, anbefallt bemäldte Kollegium att i ett sammanhang till granskning företaga den nu gällande Patent-förordningen, samt, med ledning af den ökade erfarenhet, som i sådant afseende vunnits under den tid, densamma varit gällande, Allm. Betv.- och Ekon.-Vtikotten: Betänkande, N:o 65. 13 gällande, upprätta och till Kongl. Maj:t inkomma med underdånigt förslag till ny förordning i detta ämne; och utgör detta ärende, efter det Teknologiska institutet i Stockholm numera med yttrande i ämnet till Kommers-kollegium inkommit, för närvarande föremål för Kollegii behandling.
Jag har den öfvertygelse;), att hvad den föreslagna Komitén skulle kunna åstadkomma, vöre af ganska ringa betydenhet. Jag tror t. o. m. att en Komité, sådan som denna, skulle nära nog kompromettera ståndet; ty af alla Komitér, som varit föreslagne och önskade, torde ingen kunna vara mindre lämplig än den nu ifrågasatta. Omfattningen af föremålet för dess arbeten är så stor, att den blott derigenom ingenting kan uträtta. Den skulle naturligtvis börja med att infordra uplysningar snart sagt från hvarje hemman i Sveriges rike. Jag medgifver att ganska många missförhållanden kunna finnas i det nuv:de aflöningssättet; men äfven, under medgifvande häraf, äro de dock icke så stora, som man i allmänhet tror. Statens embetsmäns aflöning hvilar i allmänhet på helt andra grunder än kyrkans, och de hafva också utgått på helt annat sätt. Jag tror, att det skulle verka eu särskild motvilja hos vår allmoge, om man gjorde regleringen så, att man sammansloge alla församlingarnes inkomster, dividerade dem och toge från den ena för att lägga till den andra. En talare har här upmanat de personer, som framställt amendementer till detta förslag, att de skulle derifrån afstå, derföre att han trodde det vara af omätlig vigt, att R. St.-r vore enhälliga i denna fråga. Den, som icke delar denne talares åsigt i allmänhet, kan icke heller dela den i detta fall; och om äfven hela denna sak skulle förfalla, skulle jag derföre icke sörja, emedan jag anser Komitén vara orimlig. Jag delar till en stor del hvad åtskilliga andra talare yttrat; men då jag icke tror, att man i andra stånd skall fästa sig dervid, och då en annan talare yrkat bifall till Dr Nordlanders förslag, biträder jag denna mening, som åtminstone kan lända till något godt. Jag hemställer i sådant afseende till Gr. af Ugglas, som upmanat dem, som gjort amendementer till Utsk:s förslag, att afstå derifrån, huruvida han icke ville lägga de i Betänk, framställda grunderna å sido. Gr. Anckarsvärd:
Maj:t i Nader täcktes förordna en Committee af äfwen i Landthushällningm kunnoge man, hwilka ha, de att utarbeta och föreslå en tjenlig plan, hwarwid likwäl såsom owilkorlig grund för deras åtgärd borde antagas, sa wäl att Slaten med någon Utgift för Stuteriets underhall icke finge belastas, som ock, att Le till detta ändamål anflagne Krono, dagswerken matte ester Markegängcn löfås och medlen till Stuteri,Cafian inflyta: Och borde denna Förwallning wid nästa Lagtima Riksdag till Riksens Ständers pröfning och afgörande öfwerlemnas. Kungsöhrs Kungsgård ater borde med betz tillhörigheter hel och hallen skiljas fran den blifwande Stuteri-Inrättningen och serskildt till Stats,werkets förman disponeras efter de grunder som för öfrige Kungsgårdars anwandande blefwo faststalde: Och förmodade Riksens Ständer, att kill Kungsgardarnes skiljande fran hwarandra m. m. skulle åtgå arne sr, under hwilken tid Riksens Stander anhöllo, att den Den 26 Junik. 869 ben Committee, som tillförordnades matte, med iagtkagande af hwad förskrifwit bliswit, förwalta Kungsgärdarne och befordra werkstalligheten, sa att samma Kungsgårdar, efter eune ars förlopp wederbörligen afskiljde frän hwarandra, kunde ställas under Kammar-Collegii inseende att med tem, likasom med de öfrige Kungsgärdarne i Riket, taga befattning och enligt Le för deras behandling faststälde grunder vm framtida hushållningen och dispositionen förordna. Hwad Riksens Ständer salunda funnit nödigt och äskat, har med utmärkt omtanka och drift bliwit i »verkställighet satt.
Såsom tillämpningsskolor för arméens krigshildning, och der högre befälhafvare och staber vänjas att leda större trupprörelser samt olika vapen till samverkan, erfordras här, iikasom det är i Europas öfriga arméer såsom nödigt och nyttigt erkändt, större öfningsläger; i hvilket afseende jag föreslår: att sådana må hållas för uteslutande större trupprörelser och således utan rubbning i regementenas här förut omnämnda möten; att idten för dylika läger må bestämmas till omkring 8 dagar, bloch ulryckningsdagarne oberäknade; att dessa truppsammandragningar så ordnas, att hvarje afdelning al arméen, så vidt ej särskilda hinder förefinnas, deruti kan deltaga hvart 4:de år. Med åberopande af hvad förut anförts om sättet att uppbringa arméen till en mot behofvet svarande krigsfot, föreslår jag för Bevaring s-manskapets vapenöfningar: att första klassens bevärings-so/dater årligeu inkallas till 62 dagars rekrytskola, hvilken tager sin början samma dag, som stammens rekrytmöte; att andra, tredje och fjerde klassernas beväringssoldater samtidigt in kallas under de 15 sista dagarne af stammens regementsmöten och derunder indelas pä kompanierna under gemensamt befäl med stammen, i öfverensstämmelse med organisationsplanen, samt att tider och samlingsställen böra så bestämmas, att beväringssoldaterna, då de skola inträffa å mötesplats eller derifrån uppbryta samtidigt roed stammen, kunna under samma befäl som denna tåga till och ifrån mötena. Vid värfvade infanteriet ordnas beväringens vapenöfningar i hufvudsaklig likhet härmed. Vid artilleriet och ingeniörtrupperna, der äfvenledes beväringens vapenöfningar blifva liktidiga med infanteriets, ordnas öfningarna i förhållande till dessa vapens olika beskaffenhet och det mindre antal beväringsmanskap, som dem tilldelas.
Olika öfvertygelse gör mig det till en pligt att anmäla en från Utskottets pluralitet skiljaktig mening, 6 Bil t Stats s Allm.Besv.o.Oec.-Vtsk Uti. N:o 35, Lagen, af den 27 Oct. 1812, om Allmänna .Beväringsmanskapet frikallar Rustoch Rotehållare från ali recruterings-skyldighet under krig, och bjuder deremot, att ali afgång under krigstid skall ersättas utur Beväringsmanskapets classer. I och med detsamma har äfven Rustoch Rotehållares skyldighet att till Båtsman eller Soldat betala Lega, Lön eller Hemkall, blifvit hvilande intill dess, efter slutadt krig, Recruteringsskyldigheten åter vidtager; och till utgörande af någon vacance-afgift i detta afseende finner jag intet skäl. Men ingen Författning har fritagit de Rusteller Rotehållare, hvilka, enligt gällande Indelningsverk och Contract, en gång fått vidkännas skyldigheten att äfven under krig lemna Beklädnad och Utredning till sin Båtsman, Ryttare eller Soldat, från uppfyllandet af detta deras åliggande.*) Tvärtom har, hvad Båtsmanshållet serskildt beträffar, Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse af d. *) Någon analogi emellan förhållandet med dessa Rustoch Rotehållare samt Rotehåilarne vid Indelta Infanteri-Regementena, hvilkas Beklädnadsskyldigheter bestämmas uti Kongl. Majus Nådiga Författning af d, 30 Dec. ihi9> kan jag för min del icke finna, enär de senare, äfven innan Lagen örn Beväringsmanskapet utfärdades år 1813, icke egde en sådan beklädnadsskyldighet, och de förre deremot, äfven efter denna tid, icke blifvit fran detta deras fordna åliggande flikande.
BondeSt. med svar å återremiss af Utskrs memorial N:o 6, ang:de anslag i och för correcturläsning, m. m.; JNT:o 8. lill H. R. o. Ad., i anledn. af väckt motion, rör:de verkställigheten af tryckningen utaf hillänget till RiksSt:s protocoll samt utskrifningen af manuscriptet dertill. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 1 om morgonen d. 3 Maj. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Särskildt protocoll, hållet hos II. R. o. Ad. d. 2 Maj 1834 e Då under pröfning af Ridd.-Utskrs d. i4 sisth April afgifna och d. 21 isamma månad på bordet lagda memorial, angrde Ridd.-Directts aflemnade riksdagsberättelse och förvaltningen af riddarhusärenderna sedan sista riksdagen, nu i ordning förekom 7 hemställde H. Ex. Hr Gr. Brahe, Magn., som i stället för Ii. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förde klubban, örn icke R. o. Ad., enär tillförordnade Ridd.-Secret. i denna fråga var jäfvig, behagade tillåta, att han under öfverfäggningen fick afträda och protrsföringen uppdragas åt undertecknad Ridd.-notarie; hvilket bifölls. Sedan Ridd.-Secret. härefter afträdt och undertecknad emottagit protocolls-föringen, föredrogs 7 §. af Ridd.-Utsk:s ofvanberörde memorial, rörtde de förändringar, som sedan sista riksdagen ägt rum bland Riddarhusets tjenstemän, jemte TJtskts i sammanhang dermed gjorda hemställan, att, sedan Ridd.-Secret., Kammarh. 111. m., O. J. Lagerheim, i anseende dertill, att han af K. M. i nåder blifvit utnämnd till Justitieråd, begärt och under d. 11 Febr. i832 erhållit afsked från Den i Maj c. ra.
Jag kan ej tänka mig större contradiction i användandet af principen, än då man, såsom Utskotten nu gjort, på en gång afstyrker rättigheten att begagna arne Nittio kannors pannor, men tillstyrker en Nittio kannors Pistorisk Panna, hvarmed tillverkningen kan drifvas ändå högre. Med handlingar från en ConcursMassa skulle jag kunna bevisa, att med en pistorisk panna af 60 kannors rymd tillverkats emellan 3o och 40,000 kannor Bränvin. Om detta kan ske med en €0 kannors panna, huru mycket mera skall då icke kunna tillverkas med en af go kannors rymd efter samma method inrättad? Att tillåta en sådan tillverkning, men paradera med borttagande af tillverkningsrätten med arne enkla pannor innefattar en contradiction, hvaraf jag ej vill beskylla Utskotten att hafva insett följderne, men hvilka blifva till fördel för Jordbruks-Aristocratien, och på en gång utvidga tillverkningen och minska intraderne, tvärtemot hvad Utskotten antagit för princip. Må det tillåtas mig bevisa, hvad jag sagt, i detaljerne, och ådagalägga att då det icke blir tillåtet för en Egare af 2:ne enkla 90 kannors pannor, att längre begagna dem, manas han i .stället, att skaffa sig en Pistorisk panna, emedan han med den för bättre pris tillverkar mera bränvin. För arne enkla 90-kannors pannor är Den 4 Jun i i f. m. skatten 270 R:dr, och för en 90 kannors pistorisk panna är afgiften föreslagen till 54o R:dr. Visserligen en fördubblad afgift, men också en 1 o-dubblad rättighet, att producera; vidare synes det ligga mycken motsägelse uti, att tillåta 90 kannors pistoriska pannor, men ändå på samma gång förbjuda Städerne, att hafva högre än 5o kannors enkla pannor. En Reservant emot Utskottens Betänkande har omtalat en större Bränvins-Inrättning i Gefle, hvars hela vinst lärer gå till fattigförsörjningen derstädes.
Jag tror mig veta med säkerhet, att redan 134 Den 14 Mar» f. m. i detta nu äro inlemnade petitioner från olika håll, der järnvägen just går fram, hvari anhålles att K. M. genom någon slags författn. skall låta åtminstone sabbatsfriden herrska tryggt och fritt i de trakter, der jernvägen går fram, ty hittills har trafiken gjort allt annat än befrämjat det kristliga i i tvet. Jag vet, att när man talar om sabbatens betydelse och om att gifva kraft åt denna betydelse, så håller man genast fram arbetsklassen. Man säger att det är synd om den, att den, när veckan gått till ända, icke skulle egn en enda dag ledig; man tycker t. o. m. att man vill pålägga den ett tvång och att man skulle genom vår lagstiftning framkalla andakt eller kristendom. Ingen verldslig lagstiftning kan någonsin framkalla någon kristendom, och jag är färdig att när som helst afskrifva aila de böter, sorn i närv:de stund äro fastställda i de lagar, som finnas, ty dessa äro alldeles vanmäktiga, och om de tillämpades, skulle de icke framkalla hvarken kärlek till kristendomen eller sabbatsdagen, utan tvertom motarbeta det, som åsyftades. Men låt oss se på de punkter, som framhållas. Åsyftar verkligen motionen nu i första rummet att förhindra arbetarne från att träda ut under söndags-eftermiddagen i den fria naturen? Så vidt jag kan se, gör den det icke. De få behålla samma rättighet, sorn de baft förut; men möjligen hafva de en vackrare rättighet, än otti vi t-ex, föreställa oss att ångvagnar börja rulla på sabbatsdagen; ty nu räcker tiden till att på söndags-eftermiddagen betrakta Guds fria natur, men om ångvagnarne komma i gång. hvad blir följden? Jo, att de kasta sig up i waggonen och skynda till minutens njutningar och dränka sig i froSseri och sinlighet; och mera hinna de icke, innan de skola tillbaka till sina hem. Då är frågan, om detta förbättrar eller försämrar? Jag har icke svårt att besvara den frågan, men det ser ut som nödvändigt arbetarens hvila och nöje på sabbatsdagen skulle bestå endast deri, att honom lemnades fritt utrymme till extra nöjen, extra förplägningar, extra njutningar.
Men, antingen det kallas det ena eller andra, torde dock vattenverks utrifning böra äga rum, och den enskilda nyttan böra 24 Den 16 Maj f. m. vika för den allmännare, särdeles som den enskilde får icke blott full ersättning, ulan hälften derutöfver. Är man ense derom, att den enskilda nyttan bör vika, icke blott för Statens skull, utan äfven för menigheters fördel; så lärer äfven stadgandet, alt Konungen skall pröfva huruvida ulrifningen iir nödig, böra förfalla i afseende på frågor emellan enskilda och menigheter, i hvilket fall prÖfningen må kunna bero på underordnade myndigheter. Det vore alltför mycken omgång, om hon vid alla sådana tillfällen skulle besväras. Det händer icke sällan, att menigheter sjelfva träffa öfverenskommelse!' i sådana fall, och då vore det onödigt alt gå lill Konungen. Man har, i likhet med hvad som redan gäller, föreslagit, alt för afträdd egendom skulle betalas hälften utöfver värdet. Det synes mig, på salt Hr Lagergren äfven anmärkt, nog öfverdrifvet, då värdet förut skall bestämmas lill det högsta i orten gångbara priset. En fjerdedel derutöfver tyckes vara tillräckligt. Vidare heter det, alt compromissrätten icke skulle vara skyldig alt uppgifva skälen för sitt beslut. Jag kan icke inse någon grund, hvarföre man skulle förtiga sina skäl. Det vore dessutom stridande mot Rätteg.-b:n , der det heter, att all dom bör fästas på skäl och lag och ej på godtycke. Utsk. har förbigått en ganska vigtig omständighet. Man vet, att vid sådana företag, som t. es. vattendrags sänkning, tänka somlige; om mina grannar verkställa arbetet och vidkännas kostnaden, erhåller jag för mina mellanliggande ägor enahanda fördel med dem, för intet, och derför begagnar jag hvilken förevändning som helst för alt undandraga mig deltagande i arbetskostnaden.
Att den föreslagna beskattningen vore orimlig och orättvis, redskapen emellan och dessutom alldeles för hög att i en öfvergång utföra; att nu gällande förordning bör läggas till grund för den blifvande, med följande förändringar, nemligen: att det högre taxeringsvärdet ovilkorligen bör läggas till grund för större produktion, åtminstone då fråga är om konstapparater med ånga och att följaktligen, om redskap begagnas i 2:ne klasser till fulla taxeringsvärdet, kannetalet biff nedsättas till 25 proc. af det för Irsta klassen föreskrifna ; alt om redskap begagnas i 3:dje klassen utan ånga, taxeringsvärdet höjes 25 proc. och i 4:de klassen utan ånga 55Va proc., men att i afséende å den större produktion, som kan åstadkommas, då ånga användes, serskild tariff upprättas för 3:dje och 4:de klassen med ånga, sålunda, att för hvarje kanna taxeringsvärdet höjes med 200 r:dr i 3:dje och 250 i 4:de klassen; att för 5:te klassensr edskap taxeringsvärdet höjes 25 proc. Vid 8 §. Att anmälan till bränvinsbränning må ske för en, (lera och högst 6 månader, äfvensom från den 15 Oktober, med afdrag af lika mångå dagar i November och December månader. Vid 13 §■ Att då, genom förbiseende i 1845 års förordning, om rörets diameter icke blifvit bestämd och derigenom en större fabrikation understundom tillkommit, än som efter pannans rymd varit afsedd, hufvudsakligen med redskap, som drifves af ånga, ångröret å panna från och med 12 till och med 30 kannors rymd borde bestämmas lill högst 8 tums diameter, från och med 30 till och med 60 kannors rymd till högst 10 tums diameter samt från och med 60 till och med 90 kannors rymd till högst 18 tums diameter. Vid 31 §.