Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
«Nog, nog!» afbröt baronen, kastade kappan öfver sig, och i trenne språng var han utom dörren, och en halftimme sednare stod han framför den olyckliga Arabella. «Jag visste det väl,» ropade hon emot honom med ett smärtfullt leende; «om än alla öfvergifva mig, skall ni ej göra det!» «Man skall straxt vara här,» sade baronen brådskande, «för att undersöka den olyckliges papper – skulle ni –» Han stadnade, tvekande att fortsätta – «för Guds skull, der äro de!» ropade han bleknande; «finnes der» sade han med en undertryckt röst, i det han pekade på hennes byrå, «något, som vittnar mot er; något farligt för er säkerhet; så skynda: tiden är dyrbar; ögonblicket flyr.» «Var lugn, min herre!» sade Arabella med stilla undergifvenhet; «de må komma: jag fruktar dem icke!» «Ursäkta, min fru!» intonerade i detsamma en grof basröst; och en ovig, lunsig medlem af polisen inträdde oanmäld. «Gör er skyldighet, min herre!» sade Arabella kallt och med en böjning på hufvudet, i det en fin färg betäckte hennes kinder. Baronen, som uppmärksamt följde hennes röselser, förstod i ögonblicket hennes känslor och delade dem. Han ljungade en vredesblick mot polisagenten, då denne, stående midt på golfvet, kastade mönstrande blickar kring rummet, och dröjde med sina plirande ögon vid de långa, djupa omhängen, som betäckte sängen och räckte ned till golfvet, och derefter nalkades byrån och öppnade densamma under ursäkter och upprepade bugningar; ty äfven på den mest obildade verkar åsynen af en ädel, högsint qvinna, särdeles en sådan som Arabella, hvars sällsynta skönhet, ännu mer rörande i olyckan, icke kunde undgå, att utöfva ett oemotståndligt välde. Det är naturens stora förmåga och egendomlighet. Förgäfves söker konsten tillegna sig den, och ensam förmår hon ringa eller intet, men i förbund med sin rika broder är hon dock något. Hon är trädgårdsmästaren, som ordnar, omplanterar och bildar häckar och parterrer, men ej förmår skapa en enda ros.
Den inkomst af 562,000 R:dr. som Stats Catzan fordrar as Brä nvins killm rkuingen, ffulle säkert, och kanske säkrast inflyta, om afgisren kommer arr utgöras ester hwarje HemmaiiSbrukares och Skadsaarddäaares agan, de rällnchet kill pannerymd uri M Räa efter markegång, enligt den progrestiva afgift Herr Handelsman 8rsI,Lelr forestagit. Denne taration syncö wara förenad med rättwisa och billighet; och i den händelse att Bränwins tillwcrkare skulle tilläraö art bruka större pannerymd, än för en hwar efter Hemman tal warit tillätit, sä tyckes ock det wara rättwist och billigt, alt hwar och en derföre bör betala, i den mohn, som hans, endast pa winning rickrande specularion drager en större förde! än cn annan, som ej har räd eller tillfälle dertill. Dä til! >x mpel cn Hemmansbrukare af z Mantal äger rättighet att hofwa en panna om 22 k-mnors rymd, och dermed kan aswcrkas 4 kappar om dagen, eller omkring 57 Tunnor pä 9 mänadec, samt erhåller deraf omkring 400 kannor bränniln, wida öfwer dest egit behof, och egen fpannemä! att dertill anwända; sä om denne snille för milli,iagölystnad kö, pa sig en panna sware.nde eniok ^ mantal eller 94 kannor, hwarigenom han kan afwerka nära 7 kappar om dagen eller omkring s7 Tunne >äd pä lika tid, sä tyckes ekl billighet fordra att han för differencen af dcsia ro Tunnor bör betala till Staten nägot af sin winst, och synes 24 st. afgift ver Tunna ej wara för, mycket, och sä widare i lika förhållande för alla, till och Dcn 4 Derember. 199 och med för 92 kannors pannor.
Majit vid sådant tillfälle skulle i nåder finna skäl att till Rikets Ständer göra nådig framställning om sådant understöd, Rikets Ständer icke skulle sådant förvägra, der ömmande omständigheter sig företedde, Rikets Ständer ansågo sig icke kunna lemna bifall till den nådiga propositionen. Jemväl vid denna riksdag har fråga härom blifvit bragdt å bane genom en hos Ridderskapet och Adeln väckt, till Lag-Utskottet remitterad, motion af Herr Grefve Taube, H. E., deruti är vordet anfördt, att, ehuru motionären, lika med Rikets Ständer, ansåg Kongl. Maj:ts ofvanomförmäita förslag icke vara antagligt, i anseende till dess strid med Kongl. Brefvet den 23 September 1G88, kunde motionären likväl icke förneka att de uti den nådiga propositionen omförmälda missförhållanden tarfvade rättelser och voro af allt för stor vigt att af Rikets Ständer lemnäs utan vidare uppmärksamhet. Det kunde omöjligen vara med det allmännas fördel förenligt, att Statens tjenster innehades af personer, som voro oförmögne att bestrida desamma, och att de deremot bestridas af personer, som oftast lemnäs utan annan lön för sin möda, än en i hvarje hänseende osäker anvisning på framtiden. Att de embeten eller tjenster, hvarom i 36 § Regerihgs-formen förmäles, under längre tider förvaltas efter förordnanden, som kunna återkallas med samma lätthet, som de gifvas, syntes dessutom illa öfverensstämma med grunden för Regerings-formens stadgande i nyssnämnde §.
Stockholm den 18 December 1857. A. II. Fock. — 291 — Riksmarskalks-cuibetcts underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelse om granskningen af Kongl, lustslottens räkenskaper för åren 1854 och 1855. Underdånig ste Utlåtande! Sedan Eders Kongl. Majit behagat i nåder infordra Riksmarskalks-embetets underdåniga utlåtande, i anledning af hvad rörande Gripsholms Kongl, lustslott förekommer uti bifogadt transsumt af Rikets Ständers Revisorers berättelse om den innevarande år verkställda revision om stats-verkets räkenskaper och förvaltning, har Riksmarskalks-embetet infordrat och får härhos i underdånighet öfverlemna Intendentens på Gripsholm yttrande i ämnet; och då, enligt Riksmarskalks-embetets underdåniga förmenande, den af Rikets Ständers Revisorer gjorda anmärkningen vid nämnde slotts räkenskap för år 1855 blifvit af redogöraren nöjaktigt förklarad, men Riksmarskalks-embetet, likasom Intendenten på Gripsholm, instämmer i Revisorernes åsigt, att det anmärkta beloppet bör utgå af det utaf Rikets Ständer vid 1853—1854 års riksdag till slottets betryggande mot eldfara beviljade extra anslag, så långt detsamma dertill förslår, hemställer Rikmarskalks-embetet underdånigst, att de 244 R:dr 22 sk. 4 r:st, hvilka, enligt hvad upplyst är, ännu återstå af berörde anslag och äro i Riksgälds-kontoret qvarstående, måtte få af Intendenten på Gripsholm lyftas och i slottets räkenskaper uppdebiteras. Det remitterade transsumtet af Revisorernes berättelse återställes härhos i underdånighet. Stockholm den 17 November 1857. På Riksmarskalks-embetets vägnar: M. LEWENHAUPT, W. von Schoultz.
Ständers egen pröfning öfverlemnas.’ Stockholm den 6 April 1840. Ank. till Exp. Utsk. den 14 April, kl. 4 cnl‘ Utlåtande, i anledning af väckt motion, att Pastorer måga deltaga i aflöning till Klockare, i nion af deras delaktighet i Klockare-val. I anseende till det biträde, Pastorerna begagna af Klockare och den större rösträtt, som dem tillkommer vid Klockareval, bar Riksdags-Fullmägtigen Pehr Pettersson från Jönköpings Län, genom motion inom Hedervärda Bonde-Ståndet, föreslagit, att de måga deltaga i aflöningen till Kloekarne, i nion af deras så beskaffade rösträtt; men som Pastorerne icke ega någon rätt till biträde af Klockare annorledes, än i och för deras Embeten, och deras större deltagande i Klockarevalen jemväl hörer lill deras Embetskall, motsvarande den förmän i allmänhet tillerkände rätt att tillsätta underordnade Tjenstemän och Betjening eller dertill medverka, hvaraf icke skäligen kan härledas Allm. Besv. och Ekon. Ut sk. Betänkande, N:0 lS. 5 någon förbindelse att bidraga till dessas aflöning, så anser sig Utskottet böra tillstyrka, alt det ifrågavarande förslaget lemnäs utan afseende; hvilket Rikets Högloft. Ständers pröfning vördsammast underställes. Stockholm den 6 April 1840. Ank. till Exp. Utsk. den 14 April, kl. 4 em' Betänkande, om upphörande af den Handels-Societeterne i SjÖoch Stapel-Städerne, genom jule mom. i Kongl. Kungörelsen den 10 September 1828, ålagde förbindelse, att ingifva bevis öfver verkställd saltimport, samt rättelse af berörde Författning i öfrigt.
Dragon-kårs ifrågavarande ridhus byggnad verkställda öfverarbeten, hvilkas nytta och nödvändighet blifvit af tillsyningsmannen öfver byggnadsföretaget, Ofverste-löjtnanten vid Ingeniör-kåren A. Lindman, vitsordade, så bestodo desamma, enligt hvad Kollegium i underdånig skrifvelse till Eders KonglMaj:t af Jen 8 November 1861 inberättat, dels i anbringande af tvenne ankarjern, 4 stycken sträckankare och 8 stycken andra ankare, hvilket, till en kostnad af 320 R:dr uppgående arbete föranledts deraf, att då grunden för avant-kåren utöfver den gamla grunden, på hvilken byggnaden borde uppföras, skulle utflyttas, påträffades berg, — en omständighet, som, efter hvad Öfverste-löjtnanten Lindman uppgifvit, vid första grundläggningen ingenstädes förekommit, men hvilken, utan det använda medlet, möjligen kommit att föranleda en ojemn sättning och deraf följande sprickor i yttermuren, — dels i uppsättning af tvenne utvändiga vattenrännor af zink med hällare, hvilket arbete, medförande en kostnad af 65 R:dr, jemväl besigtningsmännen funnit nödvändigt.
Dalman har sagt, att det skulle vara ett vådligt försök alt inskränka yttranderätten, om tillägg eller förändringar i enskilde ledamöters yttranden skulle 390 Den 7 Maj f. m. af Ståndet beslutas. Utan en uppenbar afsigt alt missförstå och misstyda andras yttranden, har det, efter hvad jag vill Iro, nästan icke varit möjlig för Ilr Dalman, att af milt yttrande kunna hemta en sådan mening. Jag har icke sagt, att R. o. Ad. skulle kunna besluta att insätta uti ledamöterncs yttrande någonting annat än hvad som af dem blifvit sagdt; men jag har påstått, att hvad som blifvit sagdt, icke må kunna af någon enskild ledamot ändras ulan Ståndets begifvande, utan att del bör i protocollet qvarstå, derest icke Ståndet och den ledamot, sorn fällt yttrandet, gemensamt lemna sitt bifall till dess uteslutande eller förändring. Detta tror jag är en gifven sak, så vida ett prolocoll skall vara något annat, än en cbriaöfning. Jag anser mig icke vidare behöfva yttra något i denna fråga, utan tror, att de af mig upplästa stadganden äro tillräckligen tydliga för omdömets vägledning. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Jag begärde ordet, då en ledamot på andra sidan sökte hvälfva ifrån sig anledningen till denna discussion, som jag icke ser, när den skall slutas, då den icke har något föremål, förr än en tillräcklig trötthet inträder hos R. o. Ad:s ledamöter, som skulle önska att deruti perorera. Jag får å min sida för rättvisans skull förklara, alt jag anser orsaken till denna discussion ligga hos de tvenne talare, hvilka, oaktadt den första bade undanbedt sig all åtgärd, uppstego här och förklarade, ali de ogillade den åtgärd, som af ett annat Stånd blifvit vidtagen, och uppmanade dem, som här vanligen yttra sig, att äfven göra ett dylikt tillkännagifvande. Jag får säga, att jag anser discussionen vara både olämplig och i hög grad oparlamentarisk, samt belt och hållet opåkallad, enär den talare, som först uppträdde, begärde att ingen åtgärd måtte vidtagas. Jag önskar snart slut och skall således icke förlänga discussionen. Gr.
L 40 kannors roms pa den naturliga grund, att inga fördelar utan te som sinnas af dranken, derwid aro förknippade, och de sa kunna aldrig blifwa ja betydliga, att Ribi deraf i någon del skulle äfwentyra. Man har sch ledeö inga misbruk att befara, om man ock lemnade ai Stad ja manga eo kannor som hälst. Likwäl r.r icke detta mitt påstående. Jag för min del infkraiiker inig blott till ben billiga begäran, alt de St" der svin innehajwa jord, ina emot lika skyldigheters erläggande sa u rita lika BränwinStillwerknings-räu tisheter tillgodo med Landel, och alt de Skader ater som icke hafwa ja »rocken jord som swarar emot deras husbehof af Vranwin, Personalen da ma t>e> na derstädes till grund efter den Princip att 100 mantalsstrifne personer swarar mot en 50 kannors panna, med rättighet men ingen skyldighet för Sn" derne att sammansta sig anda till 90 kannors pam lmymd i ett eller flere sammansatte werk, pa säll Den 8 Junii. 495 ket Högloft. Utskottet i sitt Betänkande har tillstyrkt. Om denna min ödmjuka hemställan icke arundade sig pa sa mycken billighet, som den werkeligen flör, sä ställe jag icke maga att till det, hwarom jaa likwist nu ar öfwertygad, nemi. att de Hög.-RespStanden icke neka att harti!! lemna sitt höaa bifall. Anhallandes ödmiukeliaen a!t detta mitt Memorial matte fa mcdchlia Betänkandet tili de Respective Standen. Och stolle detta Memorial till Resp. RiksStanden alfö.la Urstoltets Betänkande angående wisteren för B.änwinstillwerkningen. i-st supra. Idx krotocollo, Hst e x. I^Lvei-Zren. Calcul öfwer Branwitts-tillwerknmgen i cgenssap af Fabriks-rörelse.
Dramatiska Teatern den 12 November 1869. Personerne: AXEL FALCK. Fru MONIKA, hans mostrar. Fröken SALLY, ALLÉN, akademiadjunkt. HOLM, possessionat. MALIN, hans dotter. (Upsala i Maj 1860.) Ett enkelt hvardagsrum. I fonden ingångsdörr, till venster två fönster, som vetta åt gata, till höger två dörrar. Midt på golfvet ett matbord, på sidorna småbord med soffor. Här och hvar, huller om buller, ser man gardiner, manskläder, ett par sidenklädningar, en kaffeservis, duktyg m. m. Monika står uppe i ett fönster och profvar nya gardiner. Sally sysslar vid det störa bordet. SALLY. Nå, fick han nu sofva något på middagen? MONIKA. Sofva? Tror du han hade tid till det? På eftermiddagen skulle han ju upp i examen igen och ha sina båda värsta professorer. SALLY. Men, snälla Monika, professorerne äro inga tigrar, fastän du måtte tro att de ha både klor och svans. Det gick ju så excellent på förmiddagen och nog hade du kunnat ge honom litet ro. Han hade ju vakat hela natten. MONIKA. Jag käxar ju på honom just att han ska' hvila. Ja, det är sant. Du väcker honom för att be' honom sofva. MONIKA. Det der är lätt att säga för dig. Jag håller af honom, jag. SALLY. Det är bra obeskedligt af Monika att säga så. Fins det nu någon menniska, som kan hålla af honom mer än jag gör? MONIKA. Axel vet nog sjelf hur det är med den saken. Det syns då tydligt på hans sätt emot oss båda. SALLY. Ja mig gör han då aldrig annat än glädje. MONIKA. Och mig förargar han oupphörligt, blott för att få det nöjet att strax åter försona mig. SALLY. Han kysste mig på hand innan han gick. MONIKA. Mig kysste han på mun. SALLY. Det var åt mig han sade, att han är svag i botaniken. MONIKA. Men mig sade han, att han är svag för Malin. SALLY.
Hos Vällofl. Borgare-Ståndet: af vice Talmannen Herr Halling, Herrar Ekholm, Fristedt, Langenberg, Bagge, Helsingius, Hegardt, De Maré, Grapengieser, Christierson, Morsing, Rydin, Schartau, Örström, Vedberg, Moberg och Petré. Hos Hedervärda Bonde-Ståndet: af Riksdagsmännen från Stockholms Län; Pehr Sahlström och Johan August Zetterberg; ifrån Upsala Län; Eric Marmén, Johannes Andersson och Erik Pehrsson; ifrån Jönköpings Län : Petter Jönsson, Jonas Andersson, Jonas Johansson och Petter Pehrsson; ifrån Sö - Sevilla, och Ekon.Ulskoltens Betänkande, N:ö 2. 3 dermanlands Län: Nils' Pehrsson', ifrån Östergöthlands Län: Anders Andersson och Anders Jonsson ; ifrån Skaraborgs Län: Fredric von Zweigbergk; ifrån Elfsborgs Län : Ephraim Larsson, Johan Fredric Dahllöf, Petter Claesson, Henric Hansson och Hans Jansson; ifrån Christianstads Län : Hakan Nilsson, Måns Jössason, Pehr Jönsson, Niclas Jönsson och Sone Pehrsson; ifrån Calmar Län: Petter Pehrsson, Mans Månsson och Pehr Jonsson ; ifrån Hallands Län: Bengt Gudmundsson och Petter Hansson; ifrån Blekinge Län: Ola Jeppsson, B. G. Appelqvist och Lars Nilsson;’ ifrån Westernorrlands Län : Pehr Mattsson; ifrån Westerbottens Län : Anders Normark och Olof Olsson; ifrån Stora Kopparbergs Län: Eric Andersson, Anders Göransson och Anders Olsson; ifrån Malmöhus Län: Lars Bengtsson och Christian Andersson ; ifrån Wermlands Län: Jons Ersson, Pehr Ericsson, Magnus Frykberg, Jan Eric Jansson, Olof Carlsson och Jonas Kylander; ifrån Jemtlands Län; Eric Mattsson och Sven Jansson; ifrån Örebro Län : Henrik Andersson och Nils Pehrsson samt ifrån Kronobergs Län: Johannes Christoffersson; hvilka motioner och yttranden blifvit remitterade, dels till Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten gemensamt, dels ock till någotdera af desse Utskott serskildt.
Inga hinder, med högst få undantag, äro i vägen för en boren adelsman att intaga sin plats inom Riddarhuset, antingen som Caput eller såsom Attemau eller Fullmägtig; vore det dä ej 408 Den 2t December. en pligt för lagstiftaren, att söka betrygga allmänheten derför, att husets tänkesätt hvarken blifva för ensidigt aristokratiska, ej heller för myeket demokratiska. Detta har man fordom velat åstadkomma genom Riddarhusets fördelande i 3-.ne klasser, som röstade hvar inom sig; nu genom medelbara val till elektorer. Det har blifvit af motionären anfördt, att munde bankmans indelning skulle företrädesvis gifva atil. till partistridigheter, och till stöd för denna sin åsigt framdrog han den omständigheten, ätt Adeln blifvit så fördelad under frihetstiden, då partierna spelade så stor röle i vårt fädernesland. Det är visserligen sannt att denna bänkmans-indelning förskrifver sig från år 1720, då Ulrika Eleonora satt på Svenska timonen. Men hvilken var egentliga anlin att K. o. Ad. var nödsakad att på så sätt ordna sin representation? Utom det redan anförda, att man ville genom de medelbara valen till elektorer söka besvärja vådorna äfen alltför demokratisk sammansättning, torde måhända ett skäl hafva varit att denna Drottning hade, för att vinna Adeln på sin sida och på så sätt upnå ett länge eftersträfvadt mål, på en gång uphöjt i adelig värdighet en betydlig mängd ofrälse personer. Det var under sådane förhållanden, som Adeln upfänn denna bänkmans-fördelniug, eller att på medelbart sätt skrida till val af sina Utsk:s-ledamöter. Denna institution undergick sedermera ingen väsendtlig förändring förr än vid 1810 ars Riksdag, då bänkmrs-afdelmnes antal biet’ bestämdt till 50; detta inskränktes sedermera vid 1834 års Riksdag till det, vi ännu i dag ega, nemi. 25.
För det af öfvertagarne inbetalda lånebeloppet skulle erläggas en annuitet af Stats-Utskottets Memorial N:o 3. 23 5J procent af detta belopp, samt ett deremot svarande årligt anslag i Riksgäldskontoret afsättas; och skulle denna annuitet, som för hela lånet komme att utgöra 110.000 Pounds Sterling, utgå under en tid af 54 år samt halfårsvis på Riksgälds-kontorets bekostnad tillhandahållas Bankirhuset J. H. Schröder & C:o i London. Låneöfvertagarne egde bestämma huru stor del af den fastställda annuiteten skulle såsom ränta utsättas i obligationerna, under förbehåll likväl att denna ränta icke finge öfverstiga 4> procent. På sätt i den åberopade revisionsberättelsen uppgifves, skulle för omförmälda lån utfärdas den 15 April 1864 daterade 44 procents-obligationer å tillsammans 2.223.000 Pounds, men utaf dessa obligationer hafva dock endast de, som motsvarade den fixt öfvertagna låneandelen, blifvit från Riksgälds-kontoret utlemnade, för hvilken låneandel utgifvits 4,207 obligationer å ett sammanlagdt belopp af 555,700 Pounds; varande redan 36 stycken obligationer å tillsammans 4,800 Pounds, efter skedda utlottningar, förfallna till betalning och de för deras inlösande erforderliga medel från Riksgälds-kontoret utbetalda. Genom utställda och vederbörligen accepterade vexlar samt genom en för den l:sta annuitetsliqviden utfärdad anvisning har Riksgälds-kontoret vid derför bestämda tidpunkter kommit i åtnjutande af kontraktsenlig valuta för den fixa låneandelen. Men om öfvertagandet af de återstående trefjerdedelarne utaf det kontraherade lånet har någon anmälan icke skett inom de i afseende på den s. k. optionsrättens begagnande genom kontraktet bestämda terminer; hvarföre ej heller några vidare medel till Riksgälds-kontoret influtit, än det för sistnämnda låneandel inbetalda belopp, som efter förvandling i Svenskt mynt utgjorde R:dr 8,790,836: 55.
Man har här så mycket åberopat den Franska revolutionen, att jag tillåter mig i korthet återkalla i minnet de ringa concessioner från aristocratiens och presterskapets sida (ty Konungamakten hade ställt sig i beroende af dem), sora, i tid medgifna, då hade kunnat lugna och tillfredsställa det oroliga folket, då det, uppfattande i massa en stor ide', som långsamt utbildat sig i Franska nationens ”inre lif,” slutligen uppträdde i handling och begärde afseende på de politiska rättigheter, som det saknade. Hvarthän det envisa motståndet slutligen förde, veta vi. Då concessioner omsider ville medgifvas, var det för sent. Folket tog sig rätt med våld, och på ett sätt, hvarom de blodiga häfderna vittna. Jag har äberopat detta exempel, för alt visa, huru en stor och ädel ide', då den uppfattats af en hel nation, kan i tillämpningen råka på villovägar och gå förbi det afsedda målet, om ej lagstiftningen uppfattar dess anda och på fredlig väg införlifva!- den med den bestående statsförfattningen. Det vaknade medvetandet af politiska rättigheter jag omnämnt, torde ej kunna bestridas; men jag fruktar, att alla de, för hvilka denna nationalandans democratiska syftning är obeqväm, ännu göra sig den förhoppning att kunna hejda eller alldeles förqväfva den. Min öfvertygelse är, att detta är omöjligt. Annu må den vara hos mängden dunkel och outbildad; men denna art af känslor växei' med en otrolig hastighet, när den en gång förmått ar - Den 4 September f. m. 135 bela sig fram till del stadium, hvari den nu befinner sig inom värt land. Den har samma egenskaper, som det frö, man om hösten lägger i jorden, hvilket hastigt rotar sig, men hvars svaga brodd bortvissnar i vinterkölden; våren kommer, roten lefver och slär ut nya och talrika skott, och när sommarsolen uppvärmer jorden, spirar med förvånande hastighet i höjden, och, om ej plantan uppryckes med roten, bildas snart en frukt,"sorn är nödvändig för vårt materiella lif. Så ock med frihetens stora ide. Dess utveckling är nödvändig för en nations inre lif. Dess frö har länge legat i den Svenska jorden.
Den, som vill, att det förslag till ändring i 39 § Riksdagsordningen, angående val af Ordförande i Utskott och andra delegationer af Rikets Ständer, hvilket Konstitutions-Ulskottet i dess Memorial JVs 11 afgifvit, skall antagas att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästkommande riksdag, röste Ja; Den, det ej vill, röste Nej; Vinner nej, kommer nämnde förslag icke att blifva hvilande till slutlig pröfning vid nästföljande riksdag. Stockholm den 14 Augusti 1831. Bih. till R. Ank. till Eip.-lftsk. d. 14 Aug. 1851, kl. 1 e. m. Memorial lill Rikets Stander, med voteringspropositioner, rörande Konstitutions-Utskottets uti dess Memorial J\s 16 afgif na förslag till ändring i 49 § R. 0. och 56 § R. F., angående motioner. Som de af Konstitutions-Utskottet, uti dess Memorial JV2 23, hos Rikets Ständer anmälda oförenliga skiljaktigheter uti de serskilda Riks-Ståndens beslut i afseende å det förslag till ändring i 49 § R. O. och 36 § t mom. R. F., angående remiss af motioner, hvilket Utskottet uti Memorialet JYs 16 afgifvit, oföräudradt qvarstå, sedan det Riks-Stånd, som funnit berörde förslag vara hvarken nödigt eller nyttigt, vid behandlingen den 9 dennes af Memorialet JV2 25, lörklarat sig vidblifva sin förra mening, får Konstitutions-Utskottet, för att bringa de olika meningarne i frågan till ett gemensamt beslut, härigenom till Rikets Ständers godkännande öfverlemna följande voteringspropositioner: Den, som vill, att det af Konstitutions-Utskottet, uti dess Memorial JSs 16, afgifna förslag till ändring i 49 § R.