Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stockholm förlagda Götha och Wendes artilleriregementen, komme i åtnjutande af enahanda löneförmåner, som deras vederlikar vid flottan redan uppbure, samt för vinnande af denna fördel behagat af Rikets Ständer äska en löuetillökning för hvardera af 200 R:dr, utgörande för sex regementspastorer ett sammanräknadt belopp af 1,200 R:dr, deraf 600 R:dr belöpte sig för gardes-regementerne och återstoden för artilleriregementerne; och hafva Rikets Ständer bifallit hvad E. K. M:t sålunda i nåder föreslagit. 14:o. Då underolficerarnes antal vid Svea och Andra Lifgardes-regementerna i allmänhet nu mera vore inskränkt till endast 1 fanjunkare och 1 furir på hvarje kompani, hvarmed, utom det att sådant vöre stridande emot all militärisk organisation, ordningen inom kompanierna omöjligen kunde i längden bibehållas, har E. K. M:t, på sekund-chefernes vid dessa regementen derom gjorda underdåniga framställningar, funnit sig föranlåten, att af Rikets Ständer, äska löneanslag för 8 sergeanter vid hvartdera af merberörde regementen eller 1 vid kompaniet, å 186 R:dr för hvarje, eller för 16 sergeanter tillhopa, 2,976 R:dr alt med hälften deraf eller 1,488 R:dr hvartdera regementets anslag påföras; men då de vid hvarje kompani anställde 2:ne underolficerare synas vara tillräcklige för vården om beklädnadsoch remtygspersedlar m. m., och den närmaste tillsynen öfver manskapet torde af dem, med det verksamma biträde som af distinktionskorporalerne och vice korporalerne är att påräkna, utan svårighet kunna handhafvas, hafva Rikets Ständer ansett någon tillökning af underotficerarne för dessa regeinenter icke vara af oundgängligt behof påkallad och alltså det af E. K. M:t för ifrågavarande ändamål begärda anslag ej böra beviljas. 15:o. E. K.
Jag erkänner, att det stundom synts mig som om Guds Ord icke vore nog mäktigt att öfvervinna kätteriet, men det var endast så länge jag var i den villfarelsen, att det endast var presterna som egde rätt att predika Guds Ord. Jag misströstar icke längre om att Guds Ord i sig sjelf eger nog kraft att öfvervinna kätteriet, sedan jag kommit till den erfarenheten, att Guds Ord äfven kan tala genom en lekmans mun, och att det kan tala väldeliga, krafteliga såsom ett bart huggande svärd. Jag har kommit till den öfvertygelsen, att landsförvisning, fängelse, -böter och stupstock äro obetydliga bålverk mot kätteriet, jemförda med den oöfvervinnerliga kraften hos Guds Ord. Det tjenar ingenting till, att utfärda en författning ang:de föreskrifter i afs-.de & dem, som omfatta villfarande lära, såvida man icke tillika kan förmå presterna att aflägga sin maklighet och göra sin tjenst, ty när fienden faller in i landet, så måste ju krigsfolket ut för att strida. Det hjelper icke att med maktspråk söka afvisa fienden, utan Guds Ords tjenare måste ut och strida mot villfarelsen med detta mäktiga, bepröfvade vapen, som är Guds Ord. I händelse jag kommer att anse det nödigt, blir jag sedermera, då vi komma till de särskilda §§, vidare i tillfälle att utveckla mitt påstående: att man bör lägga vigt uppå prestekallet, huru det skall skötas. Jag vill nu endast tillägga Doktor Mårten Luthers ord till den kristliga adeln i Tyskland, hvilka väl förtjena att höras af den kristliga adeln i Sverige. Hans ord lyda som följer: »kättare skall man öfvervinna med den Heliga Skrift, såsom de gamla fäder hafva gjort, men icke med eld. Vore det någon konst att öfvervinna kättare med eld, sfi vore ju bödlarne de lärdaste doktorer på jorden, och då behöfde man äfven icke mer studera, utan den som kunde öfvervinna den andra med våld, han kunde fritt bränna honom.»
Vid slika frågors afgörande inom häradet kommer, då häradet icke blifvit tillerkändt någon representations-institution analog med socknens eller länets, att förfaras på sätt hittills varit öfligt, och sålunda blott några få personer, ja till och med en enda, kan vara i stånd att tillbakabålia de nyttigaste förslag. Hr von Troil har sagt, att det blott var en ledamot af kommunal-komitén, som reserverat sig. Jag tror att hans minne i detta fall svikit honom; ty om jag i kommunal-betänlct ser efter hvad Riksarkivarien Nordström i detta hänseende yttrat, så, jemte det han förklarar att häradet af ålder utgjort en kommun för sig, anser han att det som för detsamma i egenskap af kommun fattas, är en representation. I likhet med Brukspatron Ekstrand anser jag att äfven denna fråga bort komma till lösning, hvarföre jag med honom instämmer. Den siste värde talaren har framhållit ett, efter min öfvertygelse, vigtigt skäl, hvarföre det är nödigt att hafva en representation för häradet, nemi. dess inflytande på landstinget, enär man derigenom kan bilda landstingsman. En talare har sagt att man genom införande af representationer för häradena skulle splittra krafterna. Jag tror alldeles motsatsen, eller att häradsrepresentationen just skulle sammanknyta krafterna inom länet. Samma talare har tillika sagt, att det skulle väcka missnöje, om vi nu skulle införa en ny beskattnings-institution. Det må vara sannt till viss grad; men jag tror, att kommunen - Den 7 Januari. 33 nen hellre skulle låta beskatta sig af en härads-representation, än af en annan, som står utom densamma eller längre derifrån. En härads-representation, som står häradsboerne närmare, lemnar mera tillfälle att meddela dem skälen för beskattningen, och är bättre i tillfälle att pröfva så väl behofvet af beskattningens ändamål, som förmågan att bära sjelfva skatten. 1)3 en talare fästat sig så mycket vid att man icke bör göra någon ändring i en lag, som ännu icke ens är tillämpad, så tror jag han förbiser livad Gr.
Majit nu hemställt att dessa belopp, tillsammans 76,655 Ridr 6 öre, måtto såsom extra anslag för en gång anvisas. Rikets Ständer hafva å Riksgälds-kontoret anvisat den af E. K. Majit för omförmälda ändamål äskade summan, 76,655 Ridr 6 öre. 32 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Byggnader vid Carlbergs läroverk. För uppförande af ett exercishus vid detta läroverk har E. K. Maj:t äskat ett extra anslag af 38,000 R:dr; och hafva Rikets Ständer, som haft del af ritningar och kostnadsförslag till det ifrågaställa exercishuset, hvilket är afsedt att uppföras invid vestra flygeln af Carlbergs slott, ansett sig böra bevilja det begärda anslaget, 38,000 R:dr. Sedan, på sätt Statsråds-protokollet gifver vid handen, Kanslers-embetet vid Krigs-akademien, jemte förmälan, hurusom den nuvarande sjukhuslokalen vore för sitt ändamål alltför inskränkt samt eljest otjenlig, hos E. K. Majit hemställt, dels att ett särskildt sjukhus måtte uppföras för krigsskolans behof samt att i denna byggnad äfven måtte beredas bostäder åt såväl läkaren som slottsinspektoren eller kamereraren jemte rum för förrådet, dels ock att nuvarande sjukhuset äfvensom den af slottinspektoren nu begagnade lokal måtte få disponeras till boningsrum åt befäl och lärare, hvilkas nuvarande bostäder i öfra logementsoch klass-våningen vore väl behöfliga till lärosalar och logementer åt det ökade antalet kadetter; så har E. K. Majit nu begärt för uppförande af en sjukhusbyggnad, i enlighet med uppgjorda ritningar och kostnadsförslag, 69,498 R:dr 80 öre och till förändring af Carlbergs äldre byggnader 4,896 R:dr 50 öre.
Andre torde sedan med fulla segel kunna dit fara med Homeri Ulysse. Rudbeck. STJERNHJELMS EFTERFÖLJARE. Inledning. Fast Björnen frost uppå oss ifrigt fräser, Och kölden här mest solens eld har släckt; Fast Boreas helt kall och kulen hväser; Har dock vår själ den qvickhet i oss väckt: Att verlden snart lär stum och häpen tro, Det Muser ock uti vårt clima bo. Frese. Föga lönande torde det af mången skattas, att taga någon öfversigt af de vitterhets-idkare, som närmast intill Stjernhjelm vandrade i det af honom upptända ljuset. Månne detta ej af några ibland dem ökades? –Se der, hvad man velat neka. Antingen har man brutit stafven öfver dem alla, såsom idel ”prosaiska rimmare, merändels af den lägsta medelmåtta”; eller åtminstone menat, att utvecklingen af vår skaldekonst, under de sextio åren från Stjernhjelms bortgång till Dalins uppträdande, stod ungefär alldeles stilla. Det förra domslutet är Leopolds60; det sednare Bloms. Kanske har man dock i båda fallen misstagit sig. Om flertalet af dem, som anslöto sig till Stjernhjelm, gäller visserligen, att deras fortsättning af hans verk mera var viljans, än förmågans. Han gaf dem sitt föredöme, men kunde ej skänka dem sitt snille. Blom, som har den förtjenst att behandla honom med en oskrymtad aktning, säger: ”Stjernhjelm hade smak blott för sin tid, men snille för alla”. Vackert, fastän halfsannt: ty huru vore han hvad han är, om han ej gått framom sin tid äfven i smak? Men väl hände honom, att icke alltid göra det; och deraf skedde, att de mindre snillebegåfvade, dem hans exempel lyste i ögonen, ofta valde till mönster just sjelfva de stundom framstickande smakbristerna. Så till och med Lindsköld61: hans Ballett ”Den store Genius” påminner tvifvelsutan lifligt nog om Stjernhjelms dikt-sätt; men gör det likväl, mestadels, blott genom manerets öfverdrift.
Det er något fruset, något bundet; de sitta inne med så mycket, men de kunna inte ge sig hän. Om man bara kunde få det frigjordt hos dem! De äro så reserverade – och de ville ändå helst ge sig hän, men de kunna inte. – Jag vet ingen sorgligare tanke och som gör mig så ondt in i själen, som att tänka att de allra flesta af dem, hos de allra flesta af dem, skall det der aldrig komma fram.» De stodo vid pilvallen emellan de tvenne socknarne. «I nästa vecka far jag till Lund,» sade Bengt. «Och du?» «Jag blir hemma.» «Blir hemma?» «Ja.» «För –? Icke för vintern väl?» «Jo.» Bengt såg eftertänksamt ned i marken framför sig; derpå Truls rakt in i det bleka ansigtet. «Det som du gör är kanske det bästa,» sade han. De togo hvarandra fast i handen och gingo hvar åt sitt håll, försvinnande som tvänne mörka punkter hvar i sitt väderstreck i månskenet. Bengt var rest, alla andra studenter i trakten likaså, och Truls satt ensam kvar. Nätterna begynte blifva mörka och dagarne bleka; det var efterhösten som kom. Ångtröskorna surrade dagen i ända i alla byar, och i trädgårdarne lyste frukten mogen i det glesnade löfverket. Dagarne blefvo allt stillare, månskenet allt tystare, medan skuggorna tätnade till mörka kroppar, som tycktes ha eget lif och rörelse; alla ljud voro borta, ljuden af sommardagens skälfning och de som bilda sommarnattens hviskning; lätt ljus ro, så länge dagen räckte, och så en månskensnatt, då naturen satt i skumsint förstening, utan ord, blott blick, blick af sorg och skrämsel. Och dagarne gingo vidare: kreaturen togos in i stior och stallar, markerna lågo öde, sjelfva luften blef tom, och allena de otaliga svärmarne af råkor och alikor tumlade sig i blida, melankoliska gråvädersdagar eller i solnedgångar med klar hvitblå himmel och köldblåa skymassor i horisonten.
För sitt svaga bröst, som vållat henne många olägenheter — så hade hon t. ex. för att undvika öfveransträngning nödgats upparbeta sin röst i ett annat än dess naturliga läge, ett förfarande, som minskade stämmans välljud och ådrog dess ägarinna en oblid kritik — behandlades hon med framgång af doktor Munthe. Sina studier bedref hon med ifver vid konservatoriet, och intet seeller hörvärdt på pariserscenerna undgick hennes vakna uppmärksamhet. Bland alla dåtida parisiska skådespelerskor kände hon sig mest tilltalad af Jane Hading, hvars Sapho, kreerad samma vinter, j u också var ett stycke utsökt konst. Efter ett kortare uppehåll i hemlandet, där hon firade vackra segrar som Francillon i pjesen med samma namn, som Claire i » Herr Derblays giftermål » och som Julia i » Galeotto », återvände Anna Zetterberg till Paris. Hennes afsikt var att med stöd af rekommendationer söka utverka åt sig undervisning af den italienska tragediennen madame Ristori, som vid sitt uppträdande i Stockholm många år dessförinnan gjort ett outplånligt intryck på den lilla teatereleven, framför allt genom sitt knä- fall som Maria Stuart för Elisabeth. Innan ännu Anna Zetterberg hunnit sätta denna plan i verket, bereddes henne tillfälle att för Francois Coppé på originalspråket framsäga en af dennes monologer, hvilket inbragte henne smickrande loford från skalden. A f Ristori fick hon att börja med det nedslående svaret, IDDNS KUNGL. HOFBOKTRYCKERI. att konstnärinnan ej längre meddelade någon undervisning, särdeles nu, då hennes mans sjukdom tog hennes tid och krafter i anspråk. Men efter att för henne hafva reciterat Coppés monolog blef den unga svenskan till sin fröjd antagen som Ristoris elev. Under följande sju månader, tillbragta dels i Paris, dels i Rom, åtnjöt Anna Zetterberg utan ersättning Ristoris oskattbara ledning. Deras ställning till hvarandra karaktäriseras bäst af Anna Zetterbergs utsago, att Ristori för henne var på samma gång drottning och vän.
Enligt hvad inhemlas uti det den nådiga Propositionen angående Statsverkets tillstånd och behof bifogade Protokoll öfver Civil-ärenden den 14 Oktober 1862, hade Kongl. Kommers-kollegium med underdånigt förord lill Kongl. Majit öfverlemnat en af Styrelsen för den af Svenska Slöjdföreningen i Stockholm inrättade söndagsoch aftonskola gjord framställning om pension för skolans f. d. föreståndare, Kapitenen m. m. Ballzar Cronstrand, till stöd för hvilken framställning nämnda Styrelse i underdånighet, bland annat, anfört: att, sedan Kapitenen Cronstrand 44 Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 153. kort tid efter det Svenska Slöjdföreningen i Slockholm inrättat sin söndagsoch aftonskola, eller år 1846, blifvit till föreståndare för densamma anlagen, med hvilken befattning han till en början utan arfvode och derefter mot en jemförelsevis ringa ersättning fortfarit under en tid af öfver 15 år, elier till och med slutet af vårterminen 1859, skolan under hans ledning utvecklats till en högst betydlig grad, så att, ifrån det att undervisningen beslriddes af blott 5 lärare för icke fullt 100 lärjungar och upptog blott söndagsförmiddagarne och en afton i veckan, lärarnes antal under 1858 uppgick till 22, hvilka meddelade undervisning åt 700 ä 800 lärjungar af håda könen; hvarjemte undervisningstiden vid denna tidpunkt utsträckts till alla dagar i veckan samt läroämnenas antal betydligt förökats; att ifrån skolans stiftelse och intill början af höstterminen år 1859 undervisning meddelats åt icke mindre än 3,2 77 lärjungar, af hvilka en stor del utgått i handlverkcrierna och bidragit alt gifva dessa lyftning och förädling; samt alt, om å ena sidan denna skolans utveckling varit en naturlig följd af lidens kraf och det alltmer insedda hehofvet af kunskaper, det likväl å andra sidan vore onekligt att skolans forne föreståndare till undervisningsanstaltens fördel begagnat dessa förhållanden med ett nit och en ihärdighet, som förtjenade att tacksamt och allmänt erkännas; på grund af hvilket allt och enär Kapiten Cronstrands förmåga till större verksamhet vid uppnådda 68 lefnadsår mäste vara försvagad, Styrelsen ansett för sin pligt att hos Kongl. Majit i underdånighet hemställa, om aflåtandet af nådig Proposition till Rikets Ständer, att åt Kapitenen Cronstrand måtte för återstående lifstiden beviljas en emot hans under de sednare åren uppburna arfvode svarande pension, eller 1,800 R:dr, äfvensom att, med afseende derå alt Kapitenen Cronstrand redan under loppet af år 1859 afgålt från föreståndare-befattningen,
När man satt der under den fullkomligt molnfria himmeln, i den sommarvarma luften, betraktande fyrfaten, den hvita jättestatyn och det soliga berglandskapet, tyckte man sig nästan förflyttad två årtusenden tillbaka i tiden och bevittnande en nationalfest vid Olympia eller någon annan grekisk ort. Festspelet var sönderdeladt i sju afdelningar: skördefest, de edsvurnas intåg (i Sempach), krigarnas afsked, sjelfva slaget, segrarnas hemtåg, segrarna kring Winkelrieds bår och slutligen »Prophetische Vision». Texten, som var författad till praktfull musik, var långt ifrån den bästa, oaktadt ämnet var så rikt, om icke på rent dramatiska motiv, så på poetiska. Öfverdrifter och stora fraser grinade från snart sagdt hvarje sida. Författaren hörde tydligen till dem, som icke inse, att man kan uppskatta sitt fosterland utan att bruka stora ord, likaväl som man kan vara fästad vid sin mor utan att kalla henne tidehvarfvets mest hugstora gumma. Jag vill endast anföra följande olyckliga kör: »Bis im letzten Glühen stirbt der Alpen Haupt, und im letzten Blühen sinkt die Ros’ entlaubt, bis im letzten Beben selbst die Sonne schied, wird dein Name leben, leben, Winkelried!» Öfverdriften i dessa bradskande ord blef så mycket löjligare som åsigterna om denne Winkelried just för närvarande äro mycket stridiga. Några forskare förklara, att han helt och hållet tillhör sagan liksom Tell, hvilken först genom Tschudys berömda schweizerkrönika blef en nationalhjelte. De äldsta berättelserna om slaget vid Sempach nämna ingenting om Winkelrieds uppträdande. Först i en bortåt femtio år senare författad krönika från Zürich berättas om »en trogen man», hvilken, då han under slaget såg, hur de österrikiska jernmännen med sina långa lansar stucko ned de främsta schweizarna utan att nås af deras korta hillebarder, skyndade fram och »tryckte ned» så många lansar, att hans följeslagare kunde tränga sig in bland fienden.
» Jag sätter mycket värde på folket här, och j a g hoppas, att du ej fäster dig så mycket vid ytan, att du ej kan se det verkligt goda, s o m döljer sig därunder. » » Käre Nils, » inföll Blenda med en lugnande ton, som skulle ett medlande mellan de förlofvade varit alldeles nödvändigt, » lugna dig. Isabella menade nog inte så illa, som det lät. För öfrigt kan man j u alls inte undra på, o m hon, som är van vid helt andra förhållanden, finner oss en smula löjliga. I främsta rummet bör vårt eget hem hafva på henne gjort ett kolossalt antikt intryck. Jag tror knappt, här finnes en möbel, utom pianot förstås, som ej är minst bortåt hundra år gammal, » tillade hon skämtande. v Nils ' ögonbryn drogo sig tillsammans, o c h det rörliga blodet sköt upp i de mörka kinderna. Idun M E D PLANSCHER OCH HANDARB. O C H UTGIFVARE: FRITHIOF HELLBERG HVARJE ONSDAG DEN LÖRDAG. TRÄFFAS SÄKRAST KL. 2 — 3. BYRA 12:TE ÅRG. KOMMISSIONARER OCH EXPEDITION: ANTAGAS KLARA S. VILLKOR. STOCKHOLM, LOSNUMMERPRIS: ö O RE. REDAKTIONSSEKR. IDUNS KUNGL. HOFBOKTRYCKERI. KONUNG OSCAR II FRIMURAREORDENS BESKYDDARE OCH HÖGSTE STYRANDE MÄSTARE. DET S Ä L L S Y N T A JUBILEUM, som det förunnats konung Oscar II att i nyss förflutna december månad fira till minne af högstdensammes inträde i Frimurareorden för femtio år sedan, har mer än eljes fäst allmänhetens uppmärksamhet vid nyssnämnda ordenssamfund. Van att verka i det tysta, gör Frimurareorden annars icke mycket väsen af sig.
Detta anförande anhåller jag måtte få åtfölja till det Utsk., till hvilket målet blifver liänvisadt; och som åtskillige, hvilka öfver fattigvårdsfrågan yttrat sig, uppgifvit, att åtskilliga delar af delta mål äfven dermed hafva gemenskap, anhåller jag, att mitt nu afgifne anförande äfven måtte få åtfölja till det Utsk., som kommer att behandla den frågan. På Hr Dalmans, Wilh. Fredr, begäran blef den nåd. skrifvelsen uppläst, hvarefter Hr Dalman yttrade: R. o. Ad. torde af den nu upplästa K. skrifvelsen hafva inhemtat, att K. M:t icke heller i detta ämne afgifvit någon propos. till en blifvande författning, elfer huruvida det förslag tili lag, som blifvit aflemnadt, öfverensstämmer med Regeringens åsigter i frågan. Härvid förekommer visserligen det i någon mån skiljaktiga förhållande, att R. St. Den 15 Februari e. m. 4o5 vid sisla riksdag specielt anhållit, att K. M. ville låta nedsätta en comité', för att utarbeta ett lagförslag i detta ämne, hvaraf R. St. derefter borde erhålla del; men jag kan icke föreställa mig, att R. St. genom någon sin skrifvelse, .kunna berättiga Regeringen att öfverträda grundlagsstadgade 'förmer, dä K. M. vill till R. St. framställa frågor om förändring i allmän civileller kyrkolag. Den nu förevar, frågan är af denna natur, och kan således blott i den form, 87 §:n Reg.F. bestämmer, från K. M. till Ständerna framställas; d. v. s., att K. M. ägt att till R. St. derom aflemna en propos., hvilken sedan ligger tili grund för Ständernas öfverläggning oell pröfning. Det var visserligen ett förbiseende vid redactionen af R. St:s skrifvelse i ämnet vid sista riksdag, att det tillägg glömdes att, jemte det R.
Skrif v. Nw 327; ma gang af dessa bägge liufviidsakliga förändringar, som en reduction af Råntepersedlarne blifver af mera vidsträckt nyttiga följder. På grund häraf få, hos E. k. M., R. St. i underdånighet hemställa, det E. K. M. vid nästa Riksdag täcktes meddela Nådig Proposition, ej mindre om en förändrad method för Markegångssåtlningarne, åri om indragning af de till Militaireoch CivilStaterne 6amt till ScholaeStaten och andra allmänna ändamål indelté räntor, och att E. K. M. emedlertid låter verkställigheten af Råntepersedlarnes reduction i allmänhet hvila; men skulle E. fc. M. i Nåder finna densamma för någon ort så nödvändig, att denna reduction icke bör uppskjutas, anhålla R. St. i underdånighet, att verkställigheten icke annorlunda än efter de skattdragandes hörande vidtages, samt att, till vinnande af enhet och likstämmighet, hela åtgärden öfverlemnas åt visse ttf E. K. M. i Nåder utnämnde Comilerade. Slutligen få R. St. i underdånighet anmäla, att Ri St., sorn funnit det af E. K. M:ts och Rikets KarrtmarCollegium afgifna iirtderdåniga utlåtande, jemte det dervid bifogade exempelvis uppgjorda förslag till ifrågavarande förändring och reduction af Hemmansråntorne, innefatta så vigtiga upplysningar och Vara med den omsorg uppgjordt, att en allmännare kännedom deraf tillförlitligast torde bereda öfvertygelsen om vigten af de gjorda framslållningarne och derigenom grundlägga deras framgång, att R. St. låtit af dessa Handlingar aftrycka ett så till - ExpeditionsUtsi otte ts Memorial N.o 328- 67 råckligt antal exemplar, att de, i fall E. K. M. derom behagar meddela sine Befallningshafvande Nådig föreskrift, kunna i Landsorteme utdelas. Rikets Ständer framhärda etc.
Gyldenstolpe, anmärkt, att Ståndet i alla fall skulle behöfva en Secreterare, och det är ganska sant, alt Ståndet behöfver cn sådan tjensteman för vården af sina genealogier och handlingar: men sedan 11. o. Ad. upphört att vara ett särskildt Stånd, blifva så ringa göromål förenade med Ridd.secret.befattningen, att jag icke skulle tro, att dertill behöfver anslås ilen nuvar. lönen, ulan är jag fullt förvissad derom, att, utan alt behöfva utbjuda tjenslen på enlreprenadauclion, såsom Gr. Gyldenstolpe yttrat, många sökande, och äfven sädaue, sorn skola vara förtroendet värdige, komma alt anmäla sig, fastän lönen nedsätles till halfva beloppet, af hvad den nu utgör; i följd hvaraf en ganska betydlig besparing kunde göras, hvilken kunde användas lill vida nyttigare ändamål, än lill det onyttiga skrytet, att Ståndet skulle, sedan dess representationsrätt upphört, betala sin Secreterare mångfaldigt utöfver hvad tjenslens vigt kräfde. Pä dessa skäl får jag således tillstyrka antagande af Gr. Cronhjelms förslag. Jag vill blott tillägga, att om Ståndet upphör alt såsom Stånd representera, så torde hvar och en finna, att, för vården af genealogierna och Riddarhusets handlingar, ingalunda kan vara behöfiigt att äga en secreterare, två cancellister och en kamererare, dä de 14. o. Ad:s angelägenheter, som qvarstå, icke äro af större vigt, än alt de kunna skötas af två personer, äfven om dessa personer ägde rättighet att med bcfaltningarue vid Riddarhuset förena annan tjenst på stat. Jag får således förnya min begäran om afslag på Utsk:s betänk., och att Ståndet mätte bifalla Gr. Cronhjelms motion. 150 Den 9 November f. m. II. Ex. II r Gr. o. Landtm, lillkännagaf, att plenum komme alt fortsättas kl. 6 e. m. Hr Aminoff, Joli. Fredr.: Då jag lill Gr.