Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser då för en pligt att söka rädda hvad räddas kan, och tillse att det som blir genomfördt, står så mycket som möjligt i öfverensstämmelse med den ursprungliga tendensen. Jag tror detta icke låter sig göra, om man afskär möjligheten för kommande Ständer att bestämma, huruvida den vestra banan skall dragas norr eller söder om Mälaren, utan att detta bör upskjutas till dess passionernas svall hunnit lägga sig, och en stor uplysare, nemi. sanningen, får tillfälle att ohöljd framträda. Detta skulle icke blifva fallet, om Frih. Cederströms förslag antoges. Om banan dragés öfver Svartå till Orebro, och banan från denna stad till Hult fullbordas, så är frågan afgjord. Jag medgifver att äfven i det fall, att vägen drages genom Hallsberg till Orebro, är en öfvervigt gifven åt norra vägen, men dock icke allt för stor. Om banan drages denna väg, är äfven ett helt, om dock ej så stort, vunnet, emedan man då får färdig banan Götheborg—Orebro. Innan jag går vidare, och kommer till mitt förslag, vill jag skingra en fördom, som man hyser mot Södermanland, och torde jag i denna del vara kompetent att yttra mig. Man säger nemi. att Södermanland en gång erhållit anslag för en stor kommunikationslinie, men icke begagnat detsamma, och att denna provins således saknade den allmänna anda, som gjorde den värdig att i främsta rummet komma i åtanka. I) en 9 Juni e. m. Vid 1850 års Riksdag beviljades nemi. ett anslag at 100,000 Rdr för anläggande af en kanal, som skulle förbinda Storsjön oell Mälaren. Kostnadsförslaget uptog 240,000 Rdr, och jag hyser intet tvifvel, att ju de felande 140,000 kunnat af provinsen tillskjutas, om icke vissa särskilda hinder mött för verkställandet af denna plan. Det första var att den föreslagna kanalen utgjorde blott en liten del af ett stort system, ty Storsjön ligger blott 2^ mil från Mälaren, och det var svårt att väcka provinsens intresse för en så liten del deraf. Det andra hindret var, att just vid den tiden började man tala om att anlägga jernvägar, och ifvern för kanalen förbleknade vid tanken på jernvägar.
För det husliga lifvets ordentlighet, trefnad oell renhet, bör hon egentligast bildas, och inom familjen synes också denna bildning lättast och säkrast kunna åstadkommas. En mors undervisning, icke endast på skolans utstakade timmar, utan under en ständigt vakande öm vård och ledning genomtränger bos dottren innerligast både förstånd och bjerta och bildar säkrast caracteren, I brist derpå måste annan qvinlig undervisning i stället inträda, men alltid med förutsättning af en vård, liknande och ersättande den moderliga, och af ett slutet familjelif. Formen för statens lemnade undervisning och uppfostran är deremot skolan, alltid i förening med en viss grad af offentlighet och således i någon nion stridande just mot den caracter, som egentligen tillhör och utmärker qvinnans uppfostran. Om man än kan hoppas, att denna motsägelse bör kunna till någon del bäfvas, så är likväl sättet, på hvilket detta skulle åstadkommas, ännu icke funnet. Tvertom, detta är just sjelfva problemet, som skulle lösas. Den berömda enskilda stiftelse, som motionären åberopat, den så kallade Wallin ska flickskolan, är endast ett försök i denna rigtning. Antingen man afser den tanke, som derför ligger lill grund, eller sältet för dess utförande, erkännes detta försök gerna såsom lofvärdt och i viss grad lyekadt; men motionären sjelf bar ej påstått, att det är fulländadt. Med den större rörlighet, sorn alltid tillhör en enskild stiftelse, har den under vaksam vård och uppsigt småningom kunnat bota hvarje upptäckt brist och aflägsna hvarje fel, som legat i inrättningen. Men endast såsom ofulländadt försök fortfar den dock ännu och skall, såsom man bör hoppas, fortfara, tills den fullkomligt hunnit utveckla sig, blifvit säker på sina grunder och fullständig i sin form samt hunnit lemna sådane resultat, hvilka blifvit allmänt erkände, såsom fullt tillfredsställande. Då måste andra enskilda inrättningar af dylik art böja sig derefter och tillegna sig det fullkomliga undervisningssättet, så vida de vilja erhålla och behålla förtroende; och derigenom uppnås småningom, men säkert, det mål, som motionären på annan väg velat hinna.
Utom ofvannämnde af behofvet högeligen påkallade förbättringar må här anmärkas, dels att allmogen, under afvaktan af statsanslag, redan brutit väg emellan Fjellsjö och Bodums kyrkor på en sträcka af 11 mil, dels att Kongl. Maj:t och Kronan blifvit, genom Konungens Befallningshafvandes utslag den 8 Februari 1855, som är understäldt Kongl. Kammar-kollegii pröfning, ålagd att uppbryta och underhålla väg från Sånga kyrka till Sångamo derintill närbelägna lägerplats, och dels att fråga uppstått om anläggning af tvänne vägar genom Wester-Norrlands Län till Lappmarkerna. Den ena, beräknad att gå genom Björna socken till Fredrika Lappmark, sattes i fråga redan år 1846 och undersökning om behofvet skedde 1849 vid Själevads Häradsrätt, som ansåg väg till Lappmarkerne för provinsen medföra stor och oberäknelig båtnad, men tillstyrkte undersökning, hvarefter jag öfverlemnade handlingarne till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Westerbottens Län, som dock upplyste att en annan väg vore ifrågasatt genom Fredrika, Bjursholms och Wännäs’ socknar till Wännäs’ kyrka, om hvilken väganläggning sommaren 1854 undersökning skulle ske. Den andra vägen, som var afsedd att sträcka sig emellan Bredbyns och Mo gästgifvaregårdar, samt i • en framtid att sammanbindas med Åsele Lappmark, är, hvad sträckningen emellan Bredbyn och Mo beträffar, bestämd genom Konungens Befallningshafvandes utslag den 28 April 1835, som dock i besvärsväg är understäldt Kongl. Kammar-kollegium. Begge dessa, äfvensom i allmänhet alla de ofvannämnde till statsanslag anmälda vägförbättringar äro högeligen önskvärda, såsom varande af ganska stort värde för landets industriella fortkomst. Då fråga är om vägförbättringar bör icke heller förgätas, att allmogen under det sist utgångna qvinqvenniet verkställt flera kostsamma brobyggnader, bland hvilka i synnerhet förtjena nämnas de vid Själevad och Långsele.
Uti detta Beslut anser Stats-Utskottet sig icke eller nu äga anledning att tillstyrka nägon förändring; Och att en särskild sä kallad Beneficiioch Benädnings-Stat till särskilta Eratialer, Pensioner och Bcnädningar mä allt framgent till ett wistt fastställ ärligt belopp fortfara, medgiswa icke Statens knappa tillgängar, utöfwer de summor som härtill under 7:de hufwud-tituln i Riks-Staten re'an , bestäs Den 24 April. - 927 bcstäs och för chwilkas disposition särskilta Reglementen och Författningar äro utfärdade. Stockholm den 12 April rLio. Pä Högloft. Riddcrstapets och Adelns Leda» mötcrs ivägnar tl I rr e s kleming. Pä Högwördige Preste-Skändets Ledamöterwägnar Ili. ^Veiclmun. Pä Wällofl. Borgarc-Ständets Ledamöter wägnar / Larl kr. I.unc1bsr§. Pä Hedenvärda Bonde-Ständets Ledamöterwägnar ^ 0 lr. Niddcrstapet och Adcln fann detta flätande icke kunna annorlunda än som ett tillkännagifwande anses, sedan alla Beslut, som med detta Mäl lunde äga gemenskap blifwit af Riksens Ständer fattade. Upplästes ett af Friherre korenkano ingifwit sä lydande Memorial; -bdmjukt Memorial! Dä den af Högloft. Riddarhus-Utssottet föreslagna Instruotion för RiddarhuS-Dircctioncn, numera stoll redigeras enligt ^Högloft. Riddcrstapets och Adelns den 16 innewarande fattade och förliden Lördag den 21 justerade be - 928 Den 24 Äprik. Lcflut, torde det med wänlig ynnest och godhet öfwerses, i foll jag derwid anförer na gra omständigheter som und« föllo mig dä bcstutet fattades, men som likwäl wid rcdactionen torde wara nödmändige art obscrwera.
Då kommer den sednare, köparen med delta köpebref till domstolen, hvarest lian får lagfart derpå, och den, som har den förra köpeafbandlingen i sina bänder, som kan bevisa att lian i köpecontraclet fått villkor upprättade, hvilka nödsakat honom att uppskjuta köpets anmälan vid domstolen, som kommer och visar, att han derförinnan ej kunnat bevaka köpecontraclet, han går förlustig af sin rätt. Detta leder således till rättegångar, hvilka förekommas, om man later lagen vara sådan den är, då den som först köper bar sig tydligen tillerkänd rätt att vinna lagfart framför den, som köper efteråt. Hr Cederschjöld: Jag liar alldeles icke, såsom Frih. Cederström, Thure, yttrat, calhegoriskt föiklarat, alt jag öfvertyga! R. o. Ad:s samtliga ledamöter om riktigbeten af LagUtsk:s förslag. Jag har endast sagt, att jag hoppades, det ingen mera ville* begära bifall till Frih. Thure Cederströms förslag, naturligtvis - med undantag af honom sjelf. Jag har nu hört, alt en talare till ej funnit sig öfvertygad om riktigheten äf Utskrs förslag. Frill. Cederström säger, att den, som först köpt fastigheten , äfven borde få behålla den. Sä vill äfven LagUlsk., ty förslaget innehåller att den öfverlåtelse skall vara gällande, som först skedde, såvida de samtidigt anmäla sig. LagUtsk:s förslag är till fördel för ordentliga köpare; meri jag medger, att slarfaktige köpare kunna deraf finna sig besvärade. Di man stiftar lagar, förutsätter man att ordning må iakttagas, oell det är den ordentliges fördel, sorn alltid bör vara föremål för lagstiftarens omtanke. Hr Printzensköld bar yttrat, alt i köpecontractet kunna finnas villkor, som förbjuda köparen att derå begära uppbud. För min del skulle jag tro, att ifall det ifrågavar. förslaget antogek, ingen köpare skulle låta i köpecontractet inflyta sådana besynnerliga villkor, som skulle hindra honom att begära lagfart, och om han vore så narraktig, hade lian derför ej att skylla någon annan än sig sjelf.
Alven Serafimer-Lazarettet har visat sig vara i behof af utvidgning, enär, i följd af det otillräckliga utrymmet, det icke varit möjligt att emottaga alla de sjuke, som till intagning derstädes blifvit anmälda.» Denna revisions-berättelse är underskrifven af, bland andra, Generalen Frih. Leuhusen, numera Olverståthållaren General Bildt samt Stats-Utsk:ts talangfulle ledamot, Frih. af Ugglas. Frih. af Ugglas bar dock nu instämt i det ogillande omdöme öfver revisionens verksamhet, som Stats-Utsk:t uttalat. När Utsk:t säger »att det tyckes vinna insteg etc.», så tyckes det, som Utsk:t ansåge det vara en nyhet, som blifvit införd af 1860 års revision, att revisorerne ingå i detaljer: men jag tror mig nu hafva visat att äran af att hafva först tagit detta steg, visst icke kan tillerkännas det års revision, som jag tillhört. 1860 års revisorer hafva om alla ställen, de besökt, blott uttalat sitt omdöme rörde Serafimer-lazarettet, Marieberg och Barnhuset. Hvad .sistnämnda inrättning beträffar, så säges, att dervarande polikliniska anstalt, hvarest Barnhusets läkare vissa timmar dagligen utan afgift meddela dem, som sådant begära, råd och upplysningar rörde behandlingen af barnsjukdomar och deras botande, m. m, under revisionsåret varit mycket anlitad, äfvensom uppgifne personer fortfarande kostnadsfritt utdela medikameuter åt de mest behöfvande af patienterna Den 14 Januari e. m. 163 oeh således i väsendtlig mån bidraga att bereda framgång och bestånd åt denna nyttiga sjukvårds-inrättning. Detta är det omdöme, revisorerne uttalat om denna inrättning, och det vore att tacka Gud för, om det kunde fällas om alla inrättningar. Hvad besöket på Marieberg vidkommer, säges: »revisorerne, som vid besök å Marieberg funnit den klagan välgrundad, att nödigt utrymme för undervisningens ändamålsenliga ordnande vid detta statens högsta militär-läroverk för närvarande saknas, hemställa till R.
Häraf visar sig att t. ex. i Blekinge under höstterminen 1852 till bränvinsbränning varit anmälde ett antal pannor med eld 968 med en kannerymd af 24,627, hvaremot under höstterminen 1853 och April 1854 varit anmälde 1,329 pannor med en kannerymd af 35,438; vidare med änga hösten 1852 32 pannor med rymd af 404 kannor samt för de nu tillåtna 2 månaderna 1853 och 1854 43 pannor med en rymd af 785 kannor. — Christianstads län: höstterminen 1852 med eld 3,026 pannor med en rymd af 70,588 kannor; de nu tillåtne 2 månaderna 4,011 pannor med en rymd af 96,309 kannor samt med unga hösten 1852 68 pannor med en rymd af 1,217 kannor samt höstoch vår-månaderna 1853 och 1854, 80 pannor med en kannerymd af 1,391. Malmöhus län, höstterminen 1852 1,419 pannor med eld med en kannerymd af 36,825; med unga 84, med en kannerymd af 1,750; hästterminen 1853 och April månad 1854 1832 pannor med en kannerymd af 52,712 samt 124 pannor med ånga med 2,899 kannors rymd. Jag vill ej besvära med uprepande af flera siffror, men bör blott uplysa att resultatet blifver nästan enahanda i alla län der bränvinsbränning i större skala idkas. Endast i de 5 förstnämnde länen utgör antalet af anmälde pannor med eld hösten 1852 I Stockholms län, der tabellen icke angifver någon skillnad mellan pannor med eld och ånga, utgjorde antalet höstterminen 1852 Men icke nog härmed.
Vidkommande påståendet att lotsverket bellitat sig om att stationera lotsar der de förut hvarken varit fillfinharldes eller af behofvet påkallades, såsom exempel hvarå anförts ä Calmarkusten vid Kråkelund, så förhåller sig dermed sålunda, att Kråkelund finnes upptaget redan i 1827 års, ännu gällande, lotsreglemente såsom ordinarie lotsplats med en ålderman, tre mästeroch sex sekundlotsar samt tre lärlingar, hvilket torde vara ett tillräckligt bevis att behof af lotsar derstädes gjort sig gällande. På grund äf hvad sålunda blifvit anfördt, samt enär ärendet för närvarande är beroende af Kongl. Maj:ts slutliga afgörande, i afvaktan på vederbörande myndigheters utlåtande öfver ej mindre denna fråga, än ock ett nytt förslag till lotsreglemente, hemställer Utskottet att motionen må lemnäs utan afseende. Stockholm den 27 Augusti 1860. Reservation •• af Herr Wahlström: ”Motionären har icke uppgifvit att den förhöjda lotstaxan endast •skulle drabba ångfartyg. Utskottet har således saknat anledning att tillvita honom hafva i sina andraganden afvikit frän sanna förhållandet. Men motionären har, i likhet med Rikets Ständer vid sistlidna riksdag, velat att man skulle skilja emellan sådana ångfartyg, som underhålla en regelbunden kommunikation emellan två eller flerä orter, och fraktfartyg, vare sig att de drifvas med segel eller ånga, hvilka 8 Sammansatta Statssaint Allm. Besv.- och Ekon. Utskottets Betänkande N:o 27. icke afgå till en ort utan att hafva en gifven frakt, hvaraf alla kända omkostnader kunna afdragas. Helt annorlunda är det med de ångfartyg, som enligt pä förhand annonserade reseturer ovilkorligen fullfölja resorna antingen de få något eller intet att föra. Man bör erkänna vigten för vårt land af goria ångbåts-kommunikationer, och man bör glädja sig att dessa åstadkommits utan Statens medverkan, helt och hållet på den industriela täflans fria grund. För att göra åskådligt att Svenska ångbätsflottan vunnit en stor utveckling, bifogas här (Lit. A) en tabell, upptagande alla i tjenstbart skick varande ångfartyg. Vidare (Lit.
Majit biföll, att Selling må, efter erhållet afsked från Landskamereraretjensten i Wester-Noridands Län, uppföras å allmänna Indragningsstaten till pension, svarande emot Landskamererarelönens fulla belopp. ioio Bil. till R. ot. Just. Ombudsm. Em b. Ber. den i5 Jun', 1834* 10:0 Angående transport af Silfver-, som leveretas i LandtRänterien lill afbetalning för Bankens räkning. Anmäld den ap Maji s. å. Kongl. Maj:t befallde, att Fullmägtige i Banken äfvensom Öfver-Post-DirecteursEm betel skulle underrättas om det af Rikets Ständer härvid lättade beslut, samt att samtlige Kongl. Majrts Befallningshafvande skulle derom genom Stats-Contorets försorg förständigas. 11.0 Angående förskott af 100,000 R:dr till Götha Canals fortsättning. Anmäld den 20 Junii s. å. och meddelad Canal-Directionen lill efterrättelse. 12.0 Angående anslag af 3ooo Rrdr till en vägänläggning i Wermland, att utgå af öfverskotten på Stats-Werkets inkomster.1 Anmäld den 3 Julii s. å. Befallning om summans utbetalning skulle till Stats-Contoret afgå, och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Wermland förståndigas tillse, att den klefve till ändamålet använd. l3:Ö Angående tillstånd för Räntegifvare i Österoch Westerllekarnes Härader af Nyköpings Län, att tidigt på hösten sjöledes förskaffa sin Afradsoch Kronotionde-spanmål lill det Krono-Magasin, som de ans ågo för sig beqvämligast beläget. Anmäld d. 3 Julii s. å. Kongl. Maj:t ville häröfver inhemta StalsContorels utlåtande. — Målet slutligen afgjordt den 21 December i83o. l4 0 Angående anslag af medel till kostnaderna vid H. K. H. Prinsessan Sophia Albertinas begrafning.
Landt-Ränteriet och sådan Reglering vidtaga från nästa års början; äfvensom särskild nådig remiss är under den 3o sisth April meddeld på Krono-Fogden L. G. Hollstchs och Häradsskrifvare!! G. S. Påhls, i Strömsholms Fögderi af berörde Län, underdåniga ansökning, att som de skola vara så vida vanlottade i Löne-vilkor emot alla deras likar inom Länet, att de på Stat fått sig anslagne, den förre 20 R:dr och den senare i3 R:dr 16 sk. mindre än öfrige Kro110-Fogdar och Häradsskrifvare, dem måtte i Nåder tilläggas ersättning för deras förllutna Tjensteår, efter Markcgångs-förvandling, i proportionerligt förhållande till deras årliga Löner, eller som 20 R:dr i förvandling förhållit sig till 100 R:dr samt i3 R:dr 16 sk. till 5o R:dr, men att för innevarande år och framgent dessa Lönings-brister måtte i nåder varda dem anslagne i Ilemmans-räntor. På de i nästföregående punct anförde skäl har Stats-UIskottet ansett sig icke kunna tillstyrka någon åtgärd härvid af Riksens Högloft. Ständer , och det så mycket mindre sorn, hvad angår Krono-Fogden Hollstén och Häradsskrifvare!!
Våglängden inom Sverige !>Iir 69,550 fot och företaget bör fulländas inom den 1 Oktoberf862 42.711: 87. Förbättringar ä landsvägen vid Djupedalsoch Dalbo-backarne i närheten af Wenersborg pä vägsträckningen till Amål. Arbetsplanen gillades den 27 Mars 1858, men kontrakt om företagets verkställande antogs ej förr än den 28 Februari innevarande år. då arbetsterminen bestämdes till den 1 Oktober 1860. Den utsedda ArhetsDirektionen har likväl redan fullbordat företaget, hvilket på grund af vederbörlig afsyning erhållit godkännande. Den förbättrade våglängden utgör 1,980 fot 2,475: 81. Wermlands län. Omläggningar och förbättringar å landsvägen mellan Ökne, Byns, Borgviks och Malsjö gästgifvaregårdar inom Grums och Gillbergs Härader. Arbetsplanen gillades den 27 Mars och kontrakt antogs den 20 Juli 1858. Företaget, som tillsammans omfattar att förbättra 70,522 fot väg i längd, bör fullbordas inom den 1 Oktober 1862 81,679: 58, Omläggning å landsvägen mellan Molkoms och Brattfors gästgifvaregårdar inom Nyeds Härad. Arbetsplanen gillades den 27 Mars och kontrakt om verkställandet antogs den 8 Juli 1858. Vägomläggningen håller i längd 20,892 fot och bör vara fulländad den 1 Oktober 1860 22,500: — Götheborgs och Bohus län. Omläggning af landsvägen förbi Åseby Klef och Råröds-backarne, emellan Orrebergs och Folkesbergs gästgifvaregårdar. Arbets - Beyiljadt stats bidrag. 36 000: — 1,200: — 45.000: - 15.000: — 17 lieräknad kostnad i gilladt förslag. planen erhöll godkännande den ' 27 Mars oell kontrakt antogs om utförandet den 12 Augusti 1858. En vägsträcka af 18,914 fot i längd skall omläggas och arbetet bör fullbordas inom den i Oktober 1860 5,859: S7. Anm.
Samtlige talarne synas hafva varit ense derom, alt Sveriges reger.sält ingalunda på något egentligt sätt är beroende deraf, att ordet "allena" qvarstår uti 4 §:n Reg.Fm eller derifrån borttages; ty Konungens förhållande till sina rådgifvare äfvensom hela Pieger:smaktens förhållande till R. St. och Svenska folket är så tillräckligen bestämdt genom andia §§:r uti våra grundlagar, att det är fullkomligen likgiltigt, om ordet ”allena’’ uti 4 S:n Regarn qvarstår eller icke; men det kan icke nekas, hvad som är ett historiskt factum, alt detta ord vid föregtde riksdagar gifvit 8o Den 5 Augusti f. m. anledn. till icke mindre tvister, ärr vid denna, hvilka tvister, om de icke medföra annat ondt, åtminstone upptaga tiden och derigenom förorsaka kostnad; och denna omständighet skulle jag för min del anse för ett tillräckligt talande skäl att borttaga ur grundlagen ett öfverflödigt ord. Jag erinrar mig vid detta tillfälle, att en värd ledamot inom detta Hus, nemi. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, vid denna riksdag till Const.Utsk. ingifvit en motion, som åsyftar omredigering af hela Svenska grundlagen, till undanrödjande af otydligheter och inconseqvenser. Nu lärer det väl icke kunna nekas, att ett ord, hvarom så mycket blifvit tvistadt, åtminstone får anses föranleda en tvetydighet, hvars borttagande Gr. Löwenhjelm uti dess omnämnda motion följaktligen äfven har förordat. Om det å andra sidan anförda skälet att ifrågavar. ord bör qvarstå, derföre att det redan finnes i grundlagen, skulle kunna anses fullkomligen gilltigt; så skulle, af samma anledn., ingen reform i grundlagen kunna tillvägabringas. För att vinna tydlig föreställning om den betydelse, som ordet ”allena” i 4 §:n Reg.Ftn egentligen innebär, torde det vara nödvändigt att till besvarande upptaga några yttranden af åtskilliga talare, hvilka sökt försvara nödvändigheten af detta ords bibehållande.
Det förvånar mig icke, att mitt förslag ej vinner framgång, men det förvånar mig, att man i detsamma vill inlägga något, som alls icke deri finnes. Trenne talare hafva nemi. sagt, att enligt mitt förslag denna afgift komme att utgå efter 2:dra artikelns bevillning, meri derom förekommer i min reservation icke ett ord, och jag förstår ej, hvarifrån denna supposition kommer. Jag har nemi. i mitt förslag blott hem - 424 Den 30 Mars. ställt, att R. St:r måtte i underd. skrifvelse till K. M. anhålla, det K. M. täcktes vid nästa riksdag aflåta Nåd. Propos. i ämnet; och dermed är icke taladt om 2:dra artikelns bevillning, utan det skulle naturligtvis bero på K. M. att föreslå de grunder, hvarefter afgiften skulle utgå. Jag ber således att man icke lägger mig i munnen hvad jag aldrig sagt. Om jag hade ansett lämpligt, att bidragen skulle utgå efter 2:dra artikelns bevillning, så hade jag ju icke behöft föreslå någon underd. skrifvelse i ämnet; men just emedan detta blefve för tryckande och emedan ärendet är grannlaga, önskar jag att ärendet må öfverlåtas lill K. M. Man har äfven yrkat bifall till Frih. af Schmidts förslag, och påstått, att den framställning, som R. St:r i samma syftning gjort vid en föreg:de riksdag, icke blifvit ordentligen alslagen. Men förhållandet är dock, att K. M. genom ordentlig Resolution 1860 förklarat, att frågan förfölle, och vid sådant förhållande hemställer jag, om det icke vore absurdt och orimligt, att R. St:r nu 3 år derefter förnyade den anhållan, som blifvit så nyligen, efter samtliga vederbörandes hörande, afslagen. Man har invändt, att det är ett onus, som legat på jorden i alla tider. Men hafva vi icke för några få dagar sedan talat om ett annat dylikt onus, nemi. skjuts-skyldigheten, vid hvilket samma förhållande eger rum, och icke ligger deri ett hinder mot att få det afhjelpt? Frih.