Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad. anföra, alt denna additionella artikel egentligen icke bort föreläggas, förrän det visat sig huruvida StatsUtskrs första statsreglering Liefve af Ständerna bilalien eller icke, emedan om den Liefve af dem ogillad, och, såsom händelsen nu varit åtminstone inom detta Stånd, Konungens propos. med acclamalion bifallen, grunden för StatsUtsk:s betänk, lill stöl sta delen bort - Den i3 Augusti. 5i fallit, enär Konungen i sådant fall ej ägde behof af några betydliga anvisningar på besparingarna. Jag föreställer mig således, att då R. o. Ad. bifallit alla de anslag Konungen begärt, R. o. Ad. i följd deraf äfven torde erkänna, att Regeringen icke behöfver anlita reservfonden för alt fylla dessa behof oell alt således något särskildt anslag för sådant ändamål icke erfordias, helst StatsUtsk. i allt fall nu i sitt sednare betänk, föreslagit Ständerna, att Konungen må äga rättighet att för tillfälliga utgifter anvisa på de besparingar, som kunna beredas å hufvudtitlarna. För min del tillstyrker jag således bifall till StatsUtsk:s, såsom mig synes, välgrundade sednare betänkande. Hr Lefre'n: Jag har mig enskildt bekant åtskilliga af StatsUtskts ledamöters tanke vid första framställningen af detta ärende i betänk. N:o g?,. Det kan icke vara någon indiscrelion att säga det man haft communicationer i enskild väg, och jag kan derföre yttra, att jag med nöje erfarit, tvertemot hvad en värd ledamot, Frih. Cederström, tycktes förespegla, att StatsUtsk. verkligen menat hvad förslaget i betänk. N:o 9a innehåller, och att detta förslag således icke varit någon lockmat, utan grundadt på ren öfvertygelse om nödvändigheten att så ställa Rikets statsverk, att Konungen måtte i hvarje ögonblick kunna veta huru stora och hvilka besparingar Han har alt använda, i stället för alt det hittills ej kunnat bestämmas, emedan oafslutade räkenskaper sådant förhindrat.
Men om wart nu gängse Lrsäir-Mynk småningom 06) inom en tid af 1; » 2O ar stulle amorteras, hivad säkerhet kunde wi da äga, at e^gio emelian detta Mynt celi Lmco, ömlom stegradk och fä lid t, icke skulle fortfara ar utbreda sina förder fweliga och nog kända följder bade för Stats-Werket, Riksgälds. Ooruoirer, och alla dem, som wero i behof af redbart Mynr; det är frnktanswärdt ak d sta följder blefwo likaså kaschgra för Riket och dest Innebyggare, som de hittills warit, otmindstone rutil dest mera Lnnea Mynt än RcksgaldsSedlar hunnit komma i omlopp, hwarstl fordrades flera ar. De summor som utur Långören emirraraäez til inlösen af Riksgälds - Sedlar, skulle ju wäcka 8^>eculanlens winningSlystnad, och således det ofkäliga ocker, hwarigcnom den ene Medborgaren blifivit den andras skaktsky!dige E>cke pä längre rid kunna förrkommas. Ar rsslilsra Riksgälds-Sedlarna genast och med ens samt dymedelst afskara dek onda wid roken, lärer dä wara det med andamälct mest öswerensstämmande sättet, ar återställa ordning i Rikets Penninge-Werk. Hemliga Utskottet har ock insett nödwändighekcn af et fadant kealiIHons-fäkt, hwarkil Konungens Nådiga Lropoluion äfwen gifwit anledning.
Deras åtgärd vid dessa mål hade icke varit någon annan, än en sådan, som hvarje offentlig åklagare i vårt land kunnat företaga i brottmål, hvilka kommit till hans kunskap. Men om äfven Polismästarena varit att betrakta såsom domare ni målen, hade jag genom här ofvan åberopade 9 § af Instruktionen för Ofverståthållaren visat, att det icke desto mindre tillkommit Herr Ofverståthållaren att, utan missförstådt undseende för domarevärdigheten, tillse att målen skyndsammast blifvit ransakade och afslutade, hvilket vore allt som jag påyrkat.
Län memorial, innefattande förslag att LandsFiscaler ej måtte afsättas utan laga ransakning och dom; af Lars Pehrssons från Westerås Län, om upphäfvande af Bergmästares rättighet att utfärda Oeconomiska föreskriftsr; af Carl Henricsson Bergmans från Gefleborgs Län, angående jemnare fördelning af Kronoskjutsen; af Anders Anderssons från Östergöthland, om allmänna Postens fortställande med Gästgifvareskjuts; af Gustaf Pehrssons från Stockholms Lån, angående bestämdt stadgande i afseende å den till Upsala Academie anslagne TiondeSpannemål, jemte Johan Longbergs erinran dervid; af jonas Nilsson* med fleres från Carlstads Län, rörande inqvartering af Troupper under deras tåg till Götha Canal; af Carl Fredric Bergs, angående tid och sätt för Ränte-Spannemålens lefvererande samt Skatternes utgörande; af samme Fuilmägtiges Memorial, om skyldighet för Kyrkoherdar att till LandsContoiren hvarje år insända Utdrag af Kyrkoböckerne; af Johan Bengtssons från Wester Norrland angående ny reglering af Snöskottningsbesväret; af Eric Mörtbergs från Norrbottens Län , om upphäfvande af en PoliceFörfattning i Hufvudstaden, sorn skall lägga hinder i vägen för afsättning af Norra Provinsernes alster; af Olof Olofssons och Oiof Nilssons från Carlstad* Den i4 Junit J. nt. *amt Pehr Anderssons från Södermanlands Län särskildte Memorial, angående Kronooch Hållskjutsen ; af Nils Strindlunds från YVesterNorrland och Pehr Bengtssons från Halland särskildte Memorial, om Räntepersedlars lefvererande i nämnde Provincer; af Pehr Knutssons från Malmöhus Län, angående besittningsrätt å Boställshemman; af Olof Pehrssons från Stockholms Län, om fördelning af skyldigheten »tt upprensa Kongsådra; af Hans Michelssong från Gefleborgs Län, om nogare handhafvande af Tågordningen ; af Johan Longbergs från Gefleborgs Län och Anders Danielssons från Elfsborgs Län särskildte
Betydligt flere voro de, som för en kort tid hänfördes af det löftesrika skådespelet, men skyndsamt omvände sig med ovilja, med harm, med afsky. Så förhöll det sig t. ex. i Tyskland med Klopstock, Schiller 138, Kant, Fichte; i Sverige med Kellgren. Annorlunda var det – särdeles bland ungdomen – beskaffadt med hopen af hufvuden och hjertan: äfven af de goda, ja ypperliga. Vi bortse här från de medelmåttiga och dåliga: om hos dessa förtrollningsbindeln stannade för alllid, så är, förvisso, ingenting lättare att förklara. Men det låter sig ock rätt väl begripa, hvarför han så länge satt qvar hos de bättre. De voro sjelfve (mer och mindre) fostrade i den visdom, hvaraf Revolutionen var det slutliga utbrottet; de sågo i sin närhet skepnader af politiska missförhållanden, som buro – om ock mångenstäds (och synnerligen i Sverige) mera skenbart än verkligt – slägtdrag eller likhets-tycken af de fransyska; de berusades af revolutions-männens dundrande vältalighet, ehuru, till det mesta, dess sanning bestod i parti-lidelsens brännhetta och dess skönhet i – braket; tillika imponerade de än högre dundrande segrar, med hvilka en mängd nyuppkomne fältherrar motsvarade denna vältalighet och bekräftade den. Dessa segrar, och öfverhufvud alltomstörtningens (till utseendet) omotståndliga framgång, syntes dem vara ett i fullbordan gående ”Mene Tekel”, en Guds – eller Ödets – dom öfver det gamla förmurknade samhälls-skickef. Och deri hade man ej orätt; men väl i den mening hvarmed domen uppfattades, eller de utläggningar och slutledningar, till hvilka man af den ville finna sig berättigad. Ej utan giltiga grunder betraktade man denna Revolution såsom en skarp föreläsning för de höga på jorden; och sannt är, att hennes nyaste fortsättning synes mera enkom vara en föreläsning för de låga; – dock hade de sednare äfven då bort kunna fatta, huru mycket den hölls jemväl till dem 139. Om den ännu af mången påstådda ”omotståndligheten” ha vi redan yttrat oss.
En af dessa förberedelser, kanske den vigtigaste, anser jag vara att nu återgå till 1810 års Bevillnings-grund, som dessutom har den stora fördelen att vara rättvis. Detta systéme skall säkerligen ej inom Huset sakna försvarare som fullständigt kunna utreda detsamma, jag öfverlemnar det åt dem. Men för den händelsen att 18ro års grunder ej skulle antagas, hvilket jag högeligen skulle beklaga, utber jag mig få göra några anmärkningar vid Utskottets Förslag, sådant det förefinnes. Herr Montgomrnerie och Herr Grefve Spens hafva redan anmärkt att 3:dje punkten ej år tydlig; jag förenar mig med deni, i88 Den 12 Maji c. m Fjerde punkten är det ännu mindre. Denna innehåller: att alla Fonder och Cassör i hvad ändamål som helst, skola erlägga Bevillning af deras inkomst och utlånte Capitaler. Antingen har hår insmygt sig ett skriffel, det nemligen, att ordet: och kommit i stället för ordet af, eller ock menar Utskottet verkligen, att så vål Cassornes inkomst af årliga bidrag, hvilka redan för året undergått bevillning och genast till bestämda ändamål utgå, så vål som Cassornas inkomst af intecknade Capitaler skola erlägga bevillning. Bägge dessa afgifter åro enligt min öfvertygelse orättvisa. Jag vill tro att Utskottet blott menat intecknade Capitaler, men anhåller att i afseende på de Militaire PensionsCassorne få anmärka: att de otvifvelaktigt böra anses för fromma stiftelser och således befrias från allt slags bevillnings-afdrag, hvaremot Cassornes låntagare böra äga rättighet att af den intecknade egendomens värde afdraga inteckningsbeloppet. Dessa Cassör åro hopsamlade eller att jag så må såga hopsvålta, af enskildta genom afdrag å löner, som redan blifvit beskattade och till ett ändamål , jag anhåller att detta måtte noga anmärkas , till ett ändamål som besparar Staten utgifter, hvilka den ej kunnat undandraga sig, i fall enskildtas omtänksamhet ej mellan kommit.
Jag svarar derpå, alt det skola precist samma communer göra, som nu underhålla dem under den lid, som brottslingarne utslå sina straff på correclionshusen; men skillnaden är likväl den, alt då desse olycklige personer återvända lill sina communer, sedan de hafva undergått den bestraffning, hvarigenom de anses hafva försonat sig med samhället, så kan man hafva något" hopp att de inom communerne qvarstanna, hvaremot, då de nu utsläppas från correclionshäktena, man kan äga visshet derom, att de dit skola återkomma. Kostnaderne i det förra fallet äro således för communerne vida mindre än i det sednare, och härifrån synes det mig att man hvarken kan eller hör hemta något skäl lill lagens förkastande. Hr von Hartmansdorff har framställt en ganska sträng kritik öfver penitenliärsystemet. Del är icke min mening alt ingå uti eli försvar för delta system, hvilket försvar igenfinnes i de mest upplysta och djupsinniga philosophers och lagstiftares skrifter, och sorn äfven inom detta Hus blifvit af flere talare på ett segrande sätt framhållet; men jag önskade blott att den värde ledamoten sjelf hade velat uppdraga paraleli emellan penitenliärsystemet och del slrafllagssyslem, som här i Sverige för närvarande följes, och jag är viss derpå, alt han frän detta system hade kunnat hemta vida mera upprörande drag, vittnande om orättvisa och om ett oefterrättlighetsförhållande, för hvilket ingen gräns finnes, än han kunnat hemta från det förra. Det må visserligen vara hjertskakande alt se en yngling, som ett ögonblick utsläppes från sin cell, huru han begärligt likar efter hvarje mensklig blick, som gifver tillkänna något deltagande; men när brottmålsdomare!! hör en yngling klaga öfver de orättvisor, som han lidit; när man hör denne yngling såsom en ursäkt åberopa, alt den uppfostran man gifvit honom bland grofva brottslingar har lyckats, (hvilket jag med egna öron hört), då är detta lika uppskakande. En annan värd talare, Gr. Mörner, har sagt, alt brottens antal inom hufviidstaden icke skulle hafva tilltagit.
Detta ärende hafva Rikets Ständer i öfvervägande tagit; och då Kronofogde-bostället Troxhammar, såsom beläget på Svartsjölandet och följagtligen aflägset från medelpunkten af det sammansatta nya fögderiet samt dessutom saknande fördelen af en ordentlig postgång till och ifrån Stockholm, ingalunda är lämpligt att anvisas till boställe åt Kronofogden i delta fögderi, helst mängden och beskaffenheten af de honom åliggande tjenste-göromål påkalla en obehindrad och skyndsam communicalion med Länets styrelse; men deremot det ifrågaställa Krono-hemmanet Järfva N:o 1, genom sitt läge på endast en half mils afstånd från Stockholm, är i detta hänseende serdeles passande, hafva Rikets Ständer, i betragtande jemväl deraf, att bemälde Kronofogde innehar en af de mest besvärliga tjenster af detta slag och således synes förtjena att med eli fördelagligt boställe varda försedd, funnit godt bifalla, alt, på sätt E. K. M. i Nåder föreslagit, Krono-hemmanet Neder-Järfva N:o 1, må, sedan nuvarande arrende deraf tilländagått, upplåtas till boställe för Kronofogden i det fögderi, som blifvit sammansatt af Sollentuna och Wallentuna Härader med Danderyds Skeppslag samt Färentuna Härad. Expedilions-Utskottets Förslag lill tind. Skrifvelse j N.-o 38. 61 B träffande deremot frågan om Krono-hemmanet
En annan motsatt anmärkning, att dessa löneförmoner äro så ringa , att skicklige lärare för dem ej skulle kunna erhållas, har emot denna §, på sätt förenämndt är, blifvit framställd. Utskotten medgifva väl, alt löneförmonerne äro ringa, men anse dock för sin del, att de äro tillräcklige, för att bereda lärarne en tarflig utkomst, och få dessutom fästa uppmärksamheten derpå, att ifrågavarande löne-förmoner endast utgöra det minimum, hvilket lönerne ej få understiga, samt att tillika blifvit hemstäldt, att klockareoch skol-lärare-befattningarne måtte förenas, der sådant läte sig göra; tillstyrkande Utskotten, i anseende härtill, att omförmälde anmärkning måtte förfalla. Det framställda förslaget, att den åt läraren ulfästade lönen borde få erläggas in natura, torde icke böra föranleda till någon förändring uti Utskottens förslag, att lönerne skola utgå till hälften i spanmål och till andra hälften i penningar, helst man vid lönens bestämmande ej endast bör hafva i sigte löngifvarens, utan äfven löntagarens beqvämlighet och fördel, och det lätt kunde hända, alt en lärare, om han t. ex. erhölle sin lön uti endast en slags vara, dermed blefve högst obelåten. Ehuruväl någon anmärkning ej blifvit hos Riks-Stånden framställd emot 6 morn., finna Utskotten likväl detta böra förändras sålunda, att orden: ”bereda honom tillfälle alt inhemta kunskaper om och”, utgå. Såsom skäl för stadgandet uti samma moment, få Utskotten anföra, att en allmännare odling af ädlare frukter icke allenast är nyttig och bereder Bih. till R. St.
Det är en ganska betänklig sak. Jag skulle således icke ett ögonblick tveka, att förena mig med Hr Rosenblad derutinnan, alt R. St. hos K. M. anhålla, det måtte ovilkorligen påbjudas en kateches, som i fråga om språket öfverensstämmer med den antagna kyrkobibeln, just för att förebygga denna betänkliga olägenhet, men härvid har dock förekommit en omständighet inom Utsk., hvilken fullkomligt ådagalägger motsatsen af Hr Rosenblads yttrade förmodan om allmogens ringa förkärlek för den Lindblomska katechesen, emedan flere vidsträckta trakters representanter af BondeSt. inom Utsk. förklarat, att allmogen i deras hembygd skulle med den aldra största ovilja emotse någon förändring i Lindblomska katechesen. Skulle således en dylik åtgärd åstadkomma allmän förargelse, så anser jag, och inom Utsk. har äfven den åsigten gjort sig gällande, att det vore bättre, att i sådant fall låta det onda småningom hjelpa sig sjelf, och att man i stället tillåter båda uplagorna af katechesen gå bredvid hvarandra, samt öfverlemnar åt presterskapet omsorgen härutinnan, ulan att väcka split, som i frågor, som röra religionsväsendet, hos allmogen så lätt upkommer. Skulle så inträffa, att all - Den 39 Januari. 231 mogen i någon ort sätter sig på tvären, är det snart sagdt omöjligt att komma tillrätta med den, och i samma mån man använder imperativa methoder, i samma mån misslyckas man. Derföre synes det mig af yttersta vigt, att R. St. gå en medelväg och såmedelst tillintetgöra den verkliga betänkliga olägenheten af både den Lindblomska katechesen och af dess afskaffande. Sluteligen torde det tillåtas mig att få besvara ett yttrande af en ledamot, deruti han påstod, att R. o. Ad. kunde afslå eller lägga till handlingarne förevar. betänk., emedan inom PresteSt. blifvit väckt en motion om nedsättandet af en komité i och för utarbetandet af förslag till en ny kateches. Härmed må nu förhålla sig huru som helst, så tror jag likväl det R.
Ormens hufvud var krossadt, djefvulens gernin gar nederslagna. Och det förvända menskliga förnuftets högmod hade fått dödsstöten, när det, i Den Korsfäste Christus, skulle se sin Gud. Vägen var nu återigen öppnad till Lifsens Träd, att menniskan skulle deraf kunna äta och lefva evinnerligen, som förr en gång uti Paradisets Lustgård. Men hon hade ännu sin sjelfbestämmelse qvar och måste hafva den. Eljest kunde hon ej vara menniska. Huru hon brukat denna, både före och efter försoningens fullbordan, derom vittna Den Heliga Skrift, all Historia och ej minst det närv:de tillståndet ibland menniskorna; icke blott ibland hedningarne, utan ännu mera och aldra mest ibland de så kallade 362 Den 4 November f. m. kristna, på hvilka man liar grundade anspråk, att de skulle hafva förstått och förslå den tid, der de uti sökte äro. Ofver allt finna vi nu det menskliga högmodets sjelfförgudning, så väl der det ställer träd eller stenbelätet utom sig, som der det, i civilisationens förfinade afguderi, tillfredsställer alla fåfängans och lättsinnets nycker. Det är sjelfafguderi, ty man vill dyrka den guden, som tillfredsställer ögonens begärelse, köttets begärelse och ett högfärdigt lefverne, hvilken man gjort sig sjelf, eller egentligen är en sjelf, i stället för Den Allsmäktige, Helige, Rättfärdige Guden, som har gjort en sjelf och allt det skapadt är. Så ser verlden ut i milliontals skiftande nuancer. Sätta vi nu tillsammans denna religion och denna förvända frihet, sägande: »vi vilja hylla och proclamera denna religions frihet»; vore det icke en hädelse — en vilddjurets hyllning. Man säger: det är bättre, att det onda får bryta ut och rasa, visa sig sådant det är; än att instänga det inom förmer och skrankor, som äfven äro hinderliga för lifvet. Må så vara. Men låtom Herren i Sin Vishet styra detta efter Sin tillstädjelse. Vi må vakta oss att gå Herren i förväg.
Det är Utskottets och ej en, skilda personers eller CommitlecrS arbeten och förslag, hwaraf granskningen tillhör Ständens kieri-,.- annat förfarande är emot Regerings - formens s6 §. Herr Lesiortteät, ^olw: Dä dek habe älegat Constitukions - Utskottet, att inkomma med eget förslag, och dä grundsattscrnc i Tryckfrihets Toms mittöcns projrct äro sädane att desi titel bordtswara el Tryckfrihets - förordning utan Tryckfrihets - förbud, sä kan jag för min del ej annat finna, än att Högloft. Ridderffapet^ och Adeln icke kan sig dermed besatta. Herr von tstaus 8 vv 0 ! Carl (gustat löeinbolel: Jag fär den äran conformera mig med de twänne wärda Ledamöter, som ansett Tryckfrihets - ComMitteens förflag icke kunna upptagas till öfwerläggning. En sädan öfwcrläggning ffulle kunna antori, sera ett präjudicat, hwaraf Utffott l allmänhet ffulle taga sig anledning att till Riksens Ständer insända andra förslag än dem de fjelswe utarbetat, hwilketjag för min del ffulle anse stridande emot Regerings, formen. Desiutom instämmer jag med den wärda Ledamot som anmärkt, att det insända förslaget, i stället för att gynna Tryckfriheten, innefattar snarare ett förbud och en inskränkning deruti. Tredje Band. Herr Silverstolpe, Lusig! ^brslism, anmälte sig att tala. Herr Grefwe» och Landt-Mar» skalken förmälte att flera förut sig anmält. Herr Ko t lilje b, Larl bresina, utbad sig fä erindra, det de som förut sig anmält förmodcligen ärnade tala i hufwudsaken, och att Herr Silvsrsiolps, säsom Herr Korkliel, hade sig bekandt, önskade fä öfwer, preliminaire - frägan sig yttra. Grefwe körner, ^siolk Loran:
Då enligt 8 § Riddarh.Ordmn alla fullmakter ovilkorligen skola vara författade i enlighet med det i nämnde § intagna formulär, hvarest endast förekommer, att den befullmäktigade skall ställa sig till efterrättelse Rikets gällande Grundlagar, utan att något uppräknande af dessa förekommer, men i nu ifrågavande fullmakt stå uppräknade 2:ne af Rikets Grundlagar jemte tillägget öfrige gällande; ansåg sig Riddarh.Direkta: icke på en så författad fullmakt, emot Riddarh.Ordms stadgande, kunna utlemna pollet; hvadan innehafvaren deraf anhållit att, på grund af 15:de § Riddarh.Ordn., få frågan hänskjuten till R. o. Ad:s pröfning. Med ani. häraf får jag vördsamt anhålla,* det H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, behagade inhemta Ståndets yttrande rörande ifrågakomne ärende. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Då den upiästa fullmakten, om jag eljest fattat den riktigt, verkligen innehåller, att innehafvaren deraf skall ställa sig till efterrättelse Rikets Grundlagar och derjemte omnämner två af dessa Grundlagar, anser jag Riddarh.Ordms föreskrift om fullmaktens lydelse vara uppfylld, samt dessutom något tillagdt, som alldeles icke ändrar lagens mening. För min del kan jag således icke finna annat, än att R. o. Ad., utan att frångå Riddarh.Ord:s föreskrift i detta fall, bör kunna godkänna fullmakten, hvilket jag alltså får tillstyrka. De ii 20 Oktober. Hr Ce(1 eraehiö 1 ti. Rob. Theopil.: Då det i 8 § Rid darh .Ordmn iir stadgadt, att fullmakt, för att vara gällande, ovilkorligen skall ega dea lydelse, sorn i nämnde § finnes upgifven, anser jag det vara af vigt att följa denna föreskrift, enär man eljest, om man gör en afvikelse en gång, äfven måste göra det en annan, hvilket allt kan gifva ani. till obehagliga tvister.
Becommendations-afgiften är af Begeringen anbefalld , såsom en ersättning till Postförvaltare för deras besvär, för lack och försegelgarn. I anledning deraf har Kongl* Majit, på PostDirectionens hemställan, förhöjt 'xecommendations-afgiften nu under Biksdagen; Bade den varit Bevillning , hade sådant ej kunnat ske, utan Biksens Ständers medverkan» den är blott att anse såsom en privat betalning. På denna grund har Utskottet icke kunnat, ej eller kan Utskottet befatta sig dermed, orri det ej genom remiss ovilkorligen ålägges. Hvad frankering af bref angår, kan den val vara nyttig, men jag tror det vara en sådan fråga, som bör undersökas af PostDirectionen, och då en undersökning derifrån inkommer, kan Utskotter komma i författning, att svid ert annan Biksdag deröfver besluta. Ut - Den 29 Julii f. m. 1145 skonet liar nu ej tillgäng pä erforderliga upplysningar dertill. Älven, denna sak liar ej kunnat komma i fråga, utan någon Motion derom, hvilken ej blifvit gjord. Jag kan ej dela öfvertygelsen om nyttan af Cliartorne på de afgående brefven. Det skulle val hända de första dagarne, att en och annan gick till PosContoixen , och sag på dem , men sedan glömde man hort det, och då lästes de icke af några andra än dem, som ville söka sek med PostFörvaltaren, och det kunde väl vara^ nyttigt, men brefskrifvare hade deraf föga gagn. Man frågar rätt litet efter charlome på ankommande bref, än mindre skulle man fråga efter dem på de afgående. Correspondenter på landet kunde åtminstone ej begagna denna controll. Hvad moderationen angår, så är den en anstalt, sorn ej är vidtagen uti något annat land än här. Den egenteliga afsigten med dess afskaffande har varit, att förekomma missbruk. Tror man den icke föranleda till missbruk, så är det ej gagoeligt att affskafFa den, inen om man tror missbruk derigenom kunna förekommas, så bör den afskaffas.