Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
G. Zethræus, sid. 543. Sid. Aksel G. S. Josephson: Bibliografisk öfversikt af svensk periodisk literatur 300.rFörsvarsfrågan. » Kommen ihåg, att I ären svenskar! » — så löd en gång det tillrop, hvarmed den unge svenske konungen i slaget vid Lund eldade sina trupper till kamp och seger. Samma rop genljuder åter utöfver ali Sverges landamären uti den försvarsrörelse, som nu håller på att väcka vårt i snart 80-årig fred inslumrade folk. Som bekant var det de svenska kvinnorna, som först satte denna rörelse i gång. Månne alla svenske män märkt det nesliga i detta faktum? De, som ej själfva kunna försvara sig, måste påminna oss män om vår plikt att icke i farans stund ställa dem, ställa hus och hem värnlösa! Och ändå finnas de, som fortfarande ej vilja lyssna till väckareropen. Den ene säger, att vi ej behöfva försvara oss; den andre, att vi ej böra göra det genom krigiskt våld; och kanske dristar ännu en annan hviska det skamliga ordet: vi kunna ej försvara oss. För dem, som äro nog dåraktiga att tro, att vår långa fred skulle kunna vara ständigt, behöfva vi endast peka på historiens blodiga blad och erinra därom, att alla Europas öfriga nationer för närvarande bära så oerhörda bördor för den krigsrustning, hvari de stå väpnade, att de redan af ekonomiska skäl tvingas att förr eller senare låta det världskrig utbryta, efter hvilket man först i någon mån kan hoppas på den politiska möjligheten af en partiell afväpning. Lika dåraktigt är deras tal, som förmena, att vi borde värna vår själfständighet blott genom traktater och neutralitetsförklaringar. De glömma den gamla sanningen: » si vis pacem, para bellum ». Så länge, som en af Europas stormakter ännu står på eröfrarepolitikens barbariska utvecklingsstadium, ochfortfarande nationalhatet sår sin groddsäkra drak-sådd på gränsen mellan det europeiska fastlandets främsta; kulturnationer, — så länge är det ett oförlåtligt lättsinne att trygga sig till andra traktater än dem, för hvilka man har makt att tilltvinga sig någon respekt.
Det har blifvit mig enskildt af den värda ledamoten tilIvitadt, alt jag skulle hafva bidragit till det sednare; men efter den fras, som Hr von Hartmansdorff nyss citerade, alt man icke bör yttra annat om sina motståndare, än man vill atl de skola säga om en sjelf, så vill jag icke inlåta mig uti någon vidare replik i delta afseende. Hr Lagerheim har sagt, att om det vore möjligt, så önskade han atl inbjudningen måtte företagas i dag. Jag hade trott, att Hr Lagerheim, hvilken jag anser vara en capabel man, skulle hafva känt grundlagens föreskrifter tillräckligt, för att veta det något sådant icke låter sig göra. I afseende på hvad Gr. Horn tillkännagifvit angtde sitt eget handlingssätt inom det förstärkta StalsUtsk., så kan jag för min del icke annat än hålla Hr Grefven räkning derför, att han, då discussionen inom TJtsk. icke kunnat undvikas, förklarat, att han skulle hafva låtit voteringen fortgå, om en enda röst sådant fordrat. Jag vet i sanning icke hvad man mera af ordföranden kunnat begära; man har icke kunnat vänta af Gr. Horn mera grannlagenhet, än han visat i delta fall. Jag har äfven hört den anmärkning göras, att votenspropostne öfver de nu omtvistade frågorna icke kommit på det förstärkta SlatsUtsk:s föredragningslista förr, än just i det ögonblick, då voteringen skulle försiggå. Detta är en sak, hvaröfver jag nu icke kan yttra mig, då jag icke bestämdt känner förhållandet, men hvilken jag emellertid hört anföras, såsom en anledning, hvarför flere personer icke öfver propostna velat votera vid det sednaste sammanträdet inom Utskottet. Hvad nu föröfrigt angår den behandling, som inom R. o. Ad. Den 29 M a j f. m. o. Ad. bör tillkomma denna fråga, hvilken Gr. Horn, på sätt och vis rikligt, ansett såsom ett ordningsmål, det vill suga, såsom ett mål, hvilket icke kunde bordlaggas, så Får jag likväl förklara, alt, elium jag äfven erkänner riktigheten af Gr.
Om du visste hur svårt det är för mig att säga A NNIE . Är det något från din man? vill tala med dig om, något som det kanske inte Nej, det vore inte så svårt. Nej, det är något jag skulle falla en kvinna bland tusende in att säga till en annan under samma förhållanden och jag vet inte H ELENA (lugnt). som har sagt din man, att han inte bör komma hit Jag kan tänka mig hvad det är. Det är någon, så ofta, att mitt rykte kan lida eller lider af det. Det är därför han håller sig borta. Man har troligen sagt det är svårt därför att det rör din man. Ack, dig detsamma, och du vill varna mig, men tycker att kära du, jag har länge förstått, att den goda staden pratar, men det frågar jag alldeles inte efter. Jag kan tala öppet med din man, som med en god vän, och jag skall tala med honom om det här, när han kommer. Och säger han något till dig innan dess, eller gör han sig några skrupler af att komma hit, så berätta honom hvad jag sagt. Det faller mig inte in att låta de kära skvallersystrarna taga ifrån mig en enda timme af den tid han vill skänka mig. Därtill frågar jag alldeles för litet efter dem och för mycket efOm du inte visste af det om du hade något emot det det vore en annan sak. Nå, ser du, det var ter det innehåll sammanvaron med honom ger åt mitt lif. inte kinkigare än så, och det har du grufvat dig för; jag visste det förut, det hör du ju. Annie, om du dig, det kan du väl förstå vill, får du naturligtvis gärna ta de här brefven med A NNIE . något ömtåligare, svårare. Helena, du misstar dig, det var inte det. Det är (Hon lägger handen öfver ögonen). 246 H ELENA (upprörd). alla de där förberedelserna. Jag skall inte tycka något är besynnerligt. Jag skall inte känna mig sårad. Hvad det än är säg det bara utan omA NNIE . Hvad är det, Annie? Du gör mig nervös med svep. Jag skall inte se på dig, om det går lättare. Jag sade ju för en stund sedan, att jag inte för mådde vara det jag gärna ville att jag inte kunde förstå. Men du har inte förstått, eller inte velat förstå.
Många dagar hafva dock icke lilländagått, förr än barnen vanligen fullgjort villi H. 2 18 Den 1 Juli. koret för deras intagande å räddoingsanstalten. Jag hemställer derföre till en hvar, om det kan vara skäl, alt inrätta sådana anstalter. Det må vara ursäktligt för den enskilde, som af menniskokärlek drifves dertill, utan alt närmare hafva begrundat ämnets rätta betydelse, men Staten beträder en ganska vådlig bana, om den för sådant ändamål lemnar anslag. Frih. Cederström: Instämmande i den siste talarens åsigter, önskar jag blott att med några ord få bemöta Frih. Klinkowströms anförande. Frih:n har till stöd för sin mening åberopat den, efter bans tanke, liknande välgörenhet, Staten visar genom tilldelande af pensioner ål åldrige embetsman och någon gång åt enkor och barn. Delta exempel synes mig icke vara fullt tillämpligt. Jag åtminstone har mig icke bekant, ali någon dålig embetsman eller mindre god medborgare blifvit, på grund af denna felaktighet, hugnad med pension af Staten. Del måste tvertom alltid åberopas någon förtjenst hos embetsmannen eller medborgaren, för att, med hopp om framgång, förslag om pensioner ål dem eller deras enkor och barn skall kunna framställas. Hvad sjelfva den grundvigtiga principen angår, har Frill. Klinkowström åberopat andra länders exempel, såsom för oss serdeles upmnntrande att efterfölja. I Frankrike har l. ex. så skett, men jag ber att för eder mine Hrr få nämna, att då den erfarne Statsmannen Thiers behandlade detta ämne inom Fransyska rådplägande församlingen, framhöll raan just det vådliga i den förvillande rigtning, Statens inblandning i dylika frågor måste medföra. Denna förvillande rigtning vitsordades till yttermera visso genom de förändrade benämningar, understöden hade fått. De kallades förut ”Charité Chrélienne”. Det var den kristliga kärlekens understöd. Derefter gjorde sig gällande den allmänna hnmaniletskänslan, som erfor ett nöje, blandadt med sjelfbehag, vid alt, medelst gåfvor af sitt öfverflöd, ädelmodigt kunna afhjelpa nöd och elände.
Uti den K. propos. förekommer: ”Utom till de statsutgifter, hvilka 43 § i kungör, af d. 12 Nov. 1831 omförmäler, nemi. till sjuka, hvilkas oförmåga att dem sjelfva betala varder, på det i författningarna redan föreskri fira sätt, af sockenstämmor behörigen intygad, de å kusterna vidtagna quarantainesanstalters kostnader utöfver quarantainesafgifterna, samt de militära bevakningsåtgärder till sjös och lands, hvilka tunna erfordras, hafva från de orter, hvarest sjukdomen redan härjat, understöd af allmänna medel blifvit begärda, för att upprätthålla icke blott sjukvården, utan äfven en vidsträcktare fattigvård, särdeles om en mängd barn, hvilka genom sjukdomen blifvit beröfyade föräldrars och anhörigas omsorg. K. M. har förutsett, att dylika understöd skulle varda behöfliga, och fördenskull i 43 § af berörde K. kungör. lofvas att, vid särdeles ömmande omständigheter, derom göra nåd. framställning till R. St. Dessa omständigheter äro hittitls blott för få orter kända, och deras vigt, jemnförelsevis orterna emellan, ännu outredd; men behofvet att erhålla hastiga förskott har redan visat sig och skall, om farsoten ytterligare framtränger och tilltager, utan tvifvel ökas. K. M. innefattar således jemväl dessa understöd under den summa af 5oo,ooo r:dr b:co, hvarå K. M. härmedelst af R St. äskar ett creditiv, att efter behofvet för cholerafarsoten begagnas, dels till statsutgifter emot vanlig redovisning, dels ät menigheter såsom förskott, hvilka de efter sina tillgångar torde böra återbetala innan nästa lagtima riksdag, då R. St., i händelse af vederbörandes oförmåga dertill, sjelfva blifva i tillfälle att pröfva, i hvad mån ytterligare anstånd eller afskrifning må kunna å vissa orter beviljas.” _ , Allt hvad som behöfves till sjukvård och understöd för i3 H. 9 Den 6
Horn supponerat bör deduceras, ty hade K. M, hyst misstroende till Kammar-colbm men deremot delat landshöfdingen mening, så hade säkerligen en K. propos. blifvit afgifven, med tillstyrkan att arrendets prolongation måtte af Ständerna medgifvas; men nu blef det icke följden, utan K. ÄI. öfverlemnade helt simpelt handlingarna, på det Sländerne matte kunna yttra sig i ämnet, — icke så till förståen - D c ii i3 M a j. 21 i de, alt K. M. lemnat lill Ständerna alt besluta, ly något sådant slår icke i den K. remissen. Det är v ig I ig t för lagstiftande församlingar öfverallt, oell kanske i Sverige mer än annorstädes, att icke gå öfver de glänser, sorn för deln äro bestämda i grundlagen. Genom ett noggrann! iakttagande å ömse sidor af Representationens och Styrelsens rättigheter, vinnes en ömsesidig kraft, som leder till det helas bestånd ; men i hvarje fall, slå man söker förrycka hvarandras rättigheter, skakas samhället, tills föreningsbanden slutligen brista, — och jag skulle tro alt i sådana speciella frågor sorn denna, tiel icke är i RiksSltns plena , som undersökningar böra ske för att bestämma hvad lämpligt är. Vi veta alt enligt nuvar. författningar är en tunna spanmåf för hvarje tunnb åker det bestämda minimi-arrendet, och att högre arreruleafgifter betalas i förhållande till öfriga herrlighet»1. Om här den odlade jorden är väl skött , och ytterligare mångfalldiga odlingstillfällen finnas, så är det ganska klart, att om den verkligen skicklige jordbrukare, som nu innehar ifrågavar. hemman, kunde lefva och fortfara med arrendet under 3p års tid, så kunde lian också föreslå helt andra villkor än en öfverlåtelse af hus, värderade till 4°oo rtdr, för en så lång förlängning af arrendet. Jag förnyar ruin anhållan om ålerremiss af della betänkande. Hr Ribbing, Arvid:
Det är som om man befunne sig i en J a g vädjar till alla, som ej äro musikhandlare eller pianofabrikanter: finns det för jättelik lefvande speldosa, som förlorat förkänsliga nerver något mera marterande än ståndet och vefvade upp hela sin repertoar på en gång. Man kan bli vansinnig själf af att pianoklink? Ni sitter vid ert arbete och har just lychöra oväsendet. Olyckan är, som sagdt, att hela världen kats få tankarne samlade. Då tränga toner genom trossbottnen. Det är grannen inunder, numera spelar piano, ej blott de, som hafva som spelar sitt älsklingsstycke, det där gamla, anlag för musik, utan äfven alla andra. Det ni vet. Lätt och obehindradt slamrar det måtte sammanhänga med hela den demoundan som en bryggarkärra i en utförsbacke. kratiska tidsströmningen, som, hur mycNi känner hvar enda ton så väl, som ni känket godt den för med sig, dock lider af det ner möblerna i ert rum. Vid femte takten, stora felet att förbise anlagens och begåfuinandra reprisen, håller ni andan oeh rynkar gens betydelse. Det förhåller sig alldeles icke ögonbrynen, ty ni vet, att just nu kommer så, att i alla möjliga hänseenden » en ann ' kan vara så god som en ann '. » Därför att det att köra fast. Och det kör fast. Det har ännu aldrig fru Petterssons döttrar spela piano, är det låtit bli att köra fast, så många tusen gånger alls inte sagdt, att fru Anderssons böra göra ni har hört det där stycket, i stilla skymdetsamma. Ty det kan mycket väl hända, ningsstund, i arla morgondito, under dagens att fru Anderssons döttrar sakna musikalisk begåfning, och hvarför skola de då pina sig timmar eller nattens. Och så börjar det om igen från början, själfva och andra med att använda sina små lätt och sorglöst utför backen, tills ni åter flinka, arbetsdugliga fingrar till något, hvarrynkar ögonbrynen vid den ödesdigra femte till de aldrig varit ämnade.
Uti denna reservation förenade sig Herrar Prytz, von Heland, med tillä gg, att den föreslagne beskattningen utgör nära 100 procent af varans värde, Prostarne Lindmark och Gahne, samt Herrar Westlinger, Rydin och Wallén. Ånk. till Exp. Utsk. den 17 November, kl. 12 mide!. • /Memorial,, med y tterligare hemställan i anledning ,af Riks-Ståndens ii : olika beslut, i fråga, om Beredningsoch Taxerings-Comité ev. ne pä landet. Af förekommen anledning, . och lill förtydligande af Bevillnings-Utsk. oidets uti Memorialet N:o 3'i framställde förslag till Ja-proposition uti y,, ' , första , Bévillnings-Ulskoltets Memorial, IV.o 33. 5 forsla voteringen, angående Beredningsoch Taxerings-Comileerne på landet, har Utskottet ansett sig böra vördsamt hemställa, att berörde proposition må erhålla följande förändrade lydelse: Den, som vill, att Contra-propositionen uti hufvudsakliga voteringen skall upptaga Ridderskapets och Adelns beslut, att, i enlighet med nu gällande stadganden , så väl Beredningssom TaxeringsComileerne på landet höra bibehållas, voterar Jaj; den, det ej vill, voterar Nej. Slockholm den 17 November 1840. Reservationer. Äf Herr Stuart', Carl: ”Jag anser den föreslagne rättelsen hvarken behöflig eller kunna af Utskottet anmälas, sedan den ifrågaställde voteringspropositionen redan blifvit af Vällofl. Borgare-Ståndet justerad och godkänd”. Uti denna reservation förenade sig Herrar Prytz , Grefve Posse, Ribbing, Löwenström, Biskopen Doctor Bruhn, Prosten Lindmark, Grapengiesser, Brunnius, Hjort, Lindström, 'Billberg, Höök, kVallén och Horin. Af Herr Friherre Ridderstolpe: ”På grund deraf, att Memorialet redan varit föredraget och uti sin helhet af Vällofl.
Det hvilande förslaget sammanförer representationens nu söndrade beståndsdelar till gemensamma rådplägningar på eli rum, der de olika meningsfraktionerna hafva tillfälle att utbyta deras tankar, alt gifva och taga skäl; och som jag är öfverlygad derom, att hvarje Svensk man, som vill sitt fäderneslands väl, icke skall tveka alt sluta sig till den sida, hvarifrån de, enl. hans upfalining, bästa skälen i hvarje sak utgå, anser jag nalional-representationens föreslagna sammanträdande på ett rum vara en högst väsendtlig förbättring i vårt nuvarande representationssätt samt således utgöra det andra hufvndskälet för förslagets antagande. I alla konstitutionella samhällen hafva Konungens ministrar tillträde till nationalförsamlingens förhandlingar och kunna således vid förefallande behof förklara Regeringens beslut och försvara dess åtgärder. Derigenom är det äfven tillfälle för representanterne att framställa förfrågningar till minislrarne och denna vexelverkan emellan Regeringen och Folkombuden utöfvar en välgörande inflytelse på ärendenas gång samt framkallar eller borde åtminstone framkalla ett öppet och förtroendefullt förhållande emellan de båda Statsmaklerne. Här i Sverige äga endast de af Konungens rådgifvare, som äro af adlig börd, tillträde till förhandlingarne inora ett Stånd, eller R. o. Ad:n, och alhjelpandet af denna bristfällighet genom förslagets antagande utgör tredje skälet för mitt bifall till detsamma. Under förmiddagens plenum hafva flere talare upträdt emot förslaget och bland dem en ledamot, som har sin plats å första Grefvebänken. Det torde tillåtas mig att till vederläggning uptaga några af de inkast, som af denne ledamot blifvit emot förslaget gjorda. Han har framställt möjligheten deraf,-att en rik possessionat af adlig börd, ehuru denne ägde stor inflytelse inom sin ort, likväl icke skulle komma att väljas till representant, emedan valen troligtvis komme att ske enl. på förhand upgjorde vallistor. Jag tackar den värde ledamoten för delta skäl, hvilket talar snarare för än emot förslaget. Rikedomen har i allmänhet allt för stort inflytande i samhället. Att rikedomens tillfällighet ej i och för sig sjelf gåfve företräde vid valen skulle bevisa, att R. o. Ad:s val vore sjelfsländiga.
;utaf fördelen, att en så beskaffad reglering, som den Utskottet nu får föreslå, lemnar tillfälle till en mera afpassad fördelning utaf de olika för handen varande tillgångarne. Utskottet föreslår R. St:r, att indeldte Arme'ens Lönereglering må, på sätt Tabellen närmare i detalj utvisar, blifva verkställd på det sätt, att: 1:0 Hvarje Regemente, med undantag af LifRegementets Dragoner och Hussarer, hvilka fördela tillgångarlie till likhet inom sig, skall behålla de Boställen och Indelta Räntor, hvilka, enligt företedde uppgifter, dit räknas och ej till Kronan redan äro indragne. 2:0 Det belopp af löne-vilkor, som för hvarje InfanteriRegemente (de Skånska uudantagne) anses tillfyllest, är, enligt förut afgifne Stater, 37,370 R:dr, för hvarje GrenadierBataillon 17,880 R:dr och för Jemtlands Jägare 28,760 R:dr. De Regementer, hvilka inom sig äga tillgångar, att fylla denna summa, behålla beloppet, men hvad af Contante anslag eller Corporals-löner densamma öfverskjuter, ingår till löne-regleringens allmänna fond. n8 S t a t s - U t s k o 11 e t s 3:o De Skånska InfanteriRegementerne föreslås till 3i,i3o R:dr hvardera, och bekomma ifrån Skånska Cavallerierne erforderlige Boställen, hvilkas belopp afkortas på Contanta anslaget; kommandes denna afkortning Cavallerierne till godo, 4:o Utbyte af Boställen sker, der K, M:t så pröfvar lämpligt, emot beräkning i Contant. På lika vilkor bekommer LifRegeroentets Grenadier-Bataillon Boställen, 5:o De Contante Anslag, CavalleriRegementerne för närvarande åtnjuta, disponeras så, att 10,640 R:dr af dem LifRégementet nu innehafver begagnas, när K.
Direktionen sig i nöd v ändighet antaga en Knifsmed, hvilken, ehuru skicklig i detta yrke, icke var examinerad, och befanns oöfvad samt sedermera mindre förmögen att leda gevärsarbeten, så mycket mer menligt, som arbelarne voro mindre pålitlige, och förfallna verkstäder icke svarade mot ändamålet dermed, ej heller de från Söderhamn till en del, förflyttade föråldrade inrättningar och ■verktyg.” _ , ”Detta allt, jemte Direktionens, efter anställd besigtning af Faktoriet år 1829, hos Kongl. Maj:t gjorda underdåniga framställning, med flera anledningar, medförde Kongl. Majrts nådiga beslut den n3 Marg j833 om nedsättning af en Kommitté, hvilken, efter inhemtad kännedom af alla förhållanden, borde inkomma med fullständiga förslag, som innefattade hvad som till ändamålsenlig reglering af Gevärs-faktorierna i Riket och tillverkningens bedrifvande erfordrades, afpassadt, ej mindre för fyllande af hvad Armeen årligen förbrukar, än oek efter behofvet för reservupplagets tillökning.
Banco-Ut skottets Betänkande 2V:0 8• i N:o 8. Ank. till Exp.-Utsk. d. 16 April, kl. 6 c. m. Betänkande , i anledning af Kongl. Maj:ts till Rikets Ständer aflåtne och af samtlige Riks-Stånden till B anco-U t skottet öfverlemnade Nådiga Skrifvelse af den 8 Februarii i834j angående Bankens öppnande till utvexling af silfver. Ifrån samtlige Riks-Stånden är, genom Protocolls-Utdrag af den io och 12 sistlidne Februarii, till Banko-Utskottet öfverlemnad Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, af den 8 i nyssnämnde månad, angående Bankens öppnande till utvexling af silfver, ordagrannt lydande, som följer: Genom Nådig Skrifvelse af denna dag har Kongl. Maj:t inbjudit Rikets Ständer, att skyndsamt företaga den, sedan sista Riksdag, hvilande Redactions-förändringen af Regerings-Formens y2:dra §; och Kongl. Maj:t afbidar endast denna frågas afgörande, för att till Rikets Ständer öfverlemna Förslag till Lag för Banken. Emedlertid har Kongl. Majit ansett Sig ej böra uppskjuta att fästa Rikets Ständers uppmärksamhet å den väsendtliga omständigheten: att de för Bankens räkning, under de senare åren, verkställda silfverköp haft menligt inflytande på sedelmyntets värde; alt de sålunda motverkat det med Myntbestämnings-Lagen af den i:sta Mars i83o åsyftade ändamål, samt att, under närvarande förhållanden, ytterligare uppköp af silfver för Bankens räkning icke kunde aflöpa utan förlust för det allmänna och för enskilde personer.
Enl. min åsigt kunna i princip åsigterne icke vara mycket delade, och jag tror. att R. St. icke kunna nog mycket behjerta denna fråga, då det förhöjda anslaget till pensionskassan förekommer till öfverläggning, men jag tror äfven det vara nödvändigt, att göra saken dessförinnan så ren som möjligt, och att man således på förhand uttalar den opinion att om pensionerne ökas, få de icke upbäras sålänge man åtnjuter lön på stat. Ett upskof med uttalandet af denna opinion synes mig just för sakens framgång icke nyttigt, destoheldre som Arméens Fullmäktige snart sammanträda och kunna taga frågan i öfvervägande, innan ens Afdeln. inom Utsk., Stats - 26 T> eii 7 Januari. Utsk. och R. St. meddelat beslut i amuel. Då för hufvudfrågans afgörande i det hela, nemi Arméens pensionering, jag således anser nödigt, att lion pröfvas såväl af Arméens Fullmäktige som af R. St., anhåller jag, att denna punkt måtte återremitteras. Då jag bland reservationerne funnit en, som innehåller åsigter fullkomligt öfverensstämmande med ändamålet, anhåller jag att få upläsa slutet af denna reservation så lydande: ratt R. St. uti underd. skrifvelse anhålla, det K. M. täcktes vidtaga nådig åtgärd för åstadkommande af sådan ändring uti regi:tet för Arméens Pensionskassa, som till ofvan upgifna ändamål må finnas ledande.» Detta förslag anser jag vara affattadt i så lämpliga ordalag och så rigtigt i sjelfva syftningen, att det må blifva grunden för den återremiss, hvilken jag anhåller att R. o. Ad. måtte bifalla. Hr Bildt: I så måtto delar jag den siste talarens åsigt, att ett af de vigtigaste föremål för StatsUtsk:s behandling vid denne Riksdag i afseende på löneregleringen inom 4:de liufvudtiteln är frågan om afskedade officerares pensionering, och jag sätter denna fråga framför den om löneregleringen. Deremot bestrider jag, att hon nu är föremål för någon R.