Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med säjd fick man hafsvikarne fyllda med fisk. Dagens ljus kunde ombytas till mörker; och en trollkarl på Island fick t. o. m. jorden att öppna sig under den förste missionären Tångbrand, så att denne var nära att sjunka ned däri med sin häst. Den trollkunnige Lodmund den gamle och en annan säjdkarl framkallade och förändrade Jökul-åns lopp på Island. Naturens lagar förändrades. Det trä, som trollpackan Turid förhäxat för att få den fredlöse Grette dräpt, seglade, såsom vi sett, emot vinden. Hvad man än gjorde vid det, kom det alltid tillbaka. Det liflösa värkade sålunda mot ett bestämdt mål, såsom vore det lefvande och viljande. Det kunde icke förstöras. För att få utrönt, hvem som borde i en flock vara de andres anförare, lät en säjderska ställa alla männens spjut tillsammans och förkunnade, att den skulle vara herre, i hvars spjut det klang, hvarefter hon ställde så till, att den mannens spjut gaf ljud ifrån sig, som hon själf ville upphöja. Genom säjd kunde djuren få åtminstone halft människoförstånd samt människomål i munnen: den hund, som sattes till konung öfver Tronderna, blef på det sättet förtrollad, att han talade och skällde ömsevis. Människorna kunde göras »hårda» eller osynliga, men äfven allehanda sjukdomar kunde tillfogas dem, och sinnelag kunde de bringas att skifta. Mycket ofta säges det, att en moder kunde säjda sin son osårbar: vapen fäste icke vid honom. Var alltså säjden på grund af det sätt, hvarpå den öfvades, en mindre väl anskrifven trolldomsart, så var dock trolldomen, öfverhufvud taget, ej ansedd såsom något ondt. Någon söndring mellan svart och hvit magi synes icke hafva funnits i Norden. Trolldomen var god, om den användes för att gagna, men ond, om den vållade skada. Det var blott resultatet, som gjorde handlingen nedrig eller ärelös.
Det är i anledn. af Hr Lefre'ns yttrande, alt det vore behöfligt att få kännedom örn hufvudpropos. , då man skall Votera om Contrapropos , som jag får aran upplysa, att jag ännu icke hort någon vika votering •om contrapropos , utan funnit, alt begge de värda ledamöter, som uppgifvit hvilken contrapropos. de önska, förenat sig derom, att den må innefatta, att betänk, lägges till handbna. Det finnes således endast ett förslag till contrapropos. hvarom votering ej blifvit yrkad och ej heller lärer kunna uppstå, enär Hr Gr. o. Landtm, förklarat, att bifall till Hr v. Tioils förslag och betänkts läggande till handltna firo de enda propos:r , som Hr Gr. o. Landtm, anser kunna komma i fråga. •Hr Lefren: Då jag begärde ordet för att anhålla om uppläsning af Hr v. Troils förslag, var det fråga om votering om contrapropos:n. Jag har ej heller haft den lyckan att höra, det den ena af de ledamöter, som här föreslagit contrapropos., afstått från sitt yrkande. Är förhållandet sådant, som Gr. v. Fersen uppgifvit, så är det naturligt, att den särskilda uppläsning, jag begärt, ej är behöflig5 men fortsattes påståendet otn votering öfver contraproposln, så fortfar jag i min begäran. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. skulle tillåta, till vinnande af tid vid voter:spropos:ns utskrifvande, att Hr v. Troils förslag i ja-.propos:n endast ■åberopades, då det naturligtvis, i anledn. af Hr Lefrehs begäran, mäste före voteringen uppläsas. Hr Dalman:
Yidkommande åter det sednare af ofvan anförda förslag, finner Utskottet behofvet och ändamålsenligheten af den i nämnde hänseende ifrågaställda förändring vara tillfyllest ådagalagda uti det underdåniga yttrande af Herr Justitiestatsministern, som finnes infördt i åberopade Stats-Råds-protokoll, hvadan Utskottet hemställer, att, i stället för nu utgående lön till en Byrå-chef, må beviljas ett arfvode af 3,000 Riksdaler för beredning och föredrag - StatsUtskottets Utlåtande N:o 49. 3 ning af lagärenden med rättighet för den, som härtill förord11 as, att derutöfver uppbära löneinkomster af innehafvande ordinarie tjenst till så stor del, som Kongl. Majit finner ej höra för tj enstens bestridande åt vikarien afstås; varande detta arfvode, för hvilket Utskottet ansett ofvanstående benämning'.lämpligare än den af Kongl. Majit föreslagna: ”till en Byrå-clicf för lagärenden”, uti tabellen upptaget näst efter de ordinarie afiönings-anslagen för Justi tie-statsexpeditionen. c) Enär för ärendenas behöriga gång inom denna expedition ökade arbetskrafter i de lägre graderna redan förut visat sig vara erforderliga, och detta behof måste blifva ännu mer kännbart, då, genom ett Byrå-chefs-embctes indragning, dess åligganden komme att tilldelas en eller flera al' de öfrige embetsoch tjenstemänncn, har Kongl. Majit, beträffande Kanslistoch Kopist-graderna, föreslagit att, jemte bibehållande af do å expeditionens stat nu uppförda 1 Kanslist och 2 Kopister, särskilda medel måtte anvisas för befrämjande af göromålens gång inom Kopistgraden, för hvilket ändamål med iakttagande af den största sparsamhet, ett årligt anslag af 1,800 Riksdaler vore beköfligt.
Hon tog honom allts8 med, meii utan att ens tanka på att förut snygga honom. Thadeiis gjorde toalett p8 det mest regelbundna sätt i verlden, en gång i veckan, p i söndags morgon, och denna förrättning utfördes då med mycken omsorg och viljekraft med tillhjelp af en .full vattenbalja och en väldig svamp, beledsagade af moderns och barnets skrik och stundom också under wdiahans~ bemedling. Men som det nu var fredag, hade ocks % snyggheten af Thadeus ' skjorta och hela lilla person hunnit sjette dagen af sin tillvaro, eller snarare fans icke alls mera till. Detta rörde honom föga. Hängande fast vid moderns kjortlar sprang han ut på gården, rörde sina sm % fötter på det allra lustigaste satt för att kunna hålla jenin takt med sin ledsagarinnas stora, utsträckta steg, .. och fröjdade sig under vägen öfver allt, som mötte hans ögon. An var det den stora tuppen, som uppstämde sin galla niorgonsång, i det han slog sina eldfargade vingar mot hvarandra, an var det katten, som hangaf sig åt sina lindaiisarkonster på taklisten, s % ankorna, som sakta vankade förbi i en l %ng rad, med de breda nabben sankta mot marken, eller dufvorna, som flaxade kring i rundel, eller kalkonhönan, som skrockande kallade p i sina ungar i a. ett buskage af syrener och vilda törnrosor, 211 den gamle Riil~iii, en pudel med yfvig svans, so111 efter att viinskapsfullt ha strukit sig mot Chwdoras kjortel, 13ngsamt följdc efter nioderii och barnet, med hufvudet sankt, samt med ~albch: ig litande pojkbytingen med sin lilla hand,.smeka hans ulliga pels, soni var alldeles fuktig af daggen. Annu lyste liciiiligen morgoiidaggen som perlor p i buskarne och gräset vid den stora girden, hvilken eljest var s5 uppfyld af folk och kreatur, men nu syntes alldeles tom och tyst. Alla menniskor hade redan begifvit sig p&amp; arbete.
Ank. till Exp.-Utsk. den 87 Juni 1860, kl. 18 midd. Utlåtande, i anledning af Riks-Ständens beslut öfoer Betänkandet N:o 25, angående befrielse för rikets stapelstäder frän åliggandet att ärligen införa och på ständigt upplag hålla vissa qvanliteter salt. Sedan Utskottet i förestående Betänkande afstyrkt det Täckla förslaget om upphörande af åliggandet för rikets stapelstäder att årligen införa vissa qvanliteter salt, men deremot tillstyrkt att Rikets Siänder måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att den vissa städer åliggande skyldighet att hålla ständigt upplag af salt måtte upphäfvas, har, enligt Utskottet tillhandakomna protokolls-uidrag, samma Betänkande blifvit af Högvördiga Preste Ståndet och Hedervärda Bonde-S ändet bifallet, hvaremot Höglolliga Ridderskapet och Adeln och Välioflisa Borgare Siåndet beslutat, att underdånig framställning skulle göras derom att, med upphäfvaude af föreskrifterna i Kongl. Kungörelsen den 7 April 1841 samt andra i sammanhang dermed varande stadganden, åliggandet, för rikets stapelstäder att införa och på ständigt upplag hålla vissa qvantiteter salt måtte för framtiden upphöra. Då således, i fråga om åtgärds vidagande för upphäfvande af den stapelsläderna åliggande skyldighet att införa salt, två Stånd stannat emot två, har, jemlikt 75 § Riksdags Ordningen, denna fråga förfallit, hvart mot, enär samtliga Riks-Ståuden beslutat, att underdånig framställning borde göras om upphäfvande af den för vissa stapelstäder stadgade skyldighet att hålla ständigt upplag af salt, underdånig skrifvelse lill Kongl. Maj:t i anledning af Rikets Ständers berörda beslut torde böra expedieras; hvilket Utskottet, till följd af Riks Ståndens, Utskottet meddelade, förständigande att inkomma med utlåtande i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut angående Utskottets ofvanomförmälda Betänkande, får till Rikets Ständers pröfning hemställa.
Jag förstår inte hvad du menar?» Och hon såg på honom med en lång, oskyldig blick, medan hon invertes skakade, så att hon måste trycka händerna kring hjertat för att icke skrika. »Nej, du har rätt, vi förstå icke hvarandra», svarade han dystert. Han kastade ifrån sig tidningen och lemnade häftigt rummet. Då han gått brast Berta i en hejdlös gråt, som fortfor ända tills en sönderskakande snyftning, med derpå följande vanmagt, å nyo drog honom till hennes sida. Under de följande dagarne träffades fru Örnfelt och herrskapet Ryning flere gånger. Ingen af dem trodde sig egentligen uppsöka den andra, men instinktmessigt drogos de alla tre till hvarandras sällskap. Berta var kanske den, som var ifrigast med att uppsöka Mathilde. Hon kände ett slags raffinerad, njutningsfull pina i att sitta och se på henne, granska hennes gestalt, svängningen på hennes lif, formen på hennes fötter. Hon kände att hon hatade henne, hon plågades af hennes närhet, och ändå måste hon uppsöka henne, måste pina sig sjelf med att utforska alla dessa små hemliga skönhetsdrag. Ibland var statsrådinnan med dem, och då blef det en mycket treflig och jemn sinnesstämning i sällskapet. Man pratade och skämtade, gjorde narr af badgästerna och skrattade åt deras toaletter. Berta kände sig då alltid på säker mark; hon kunde vara både qvick och skarp, och då statsrådinnan var närvarande, belönades hon alltid med klingande skrattsalvor. Äfven Mathilde skrattade – ehuru hon just icke fann det behagligt att höra, hur den ena efter den andra af badgästerna drogs fram och öfverhöljdes med hån, derför att hon hade en smaklös klädning eller gick illa eller något dylikt. Melcher deremot satt merendels tyst; han förstod sig icke det minsta på skämt – dessutom var det för närvarande ett uppror inom honom, ett hemligt qval, som alldeles bragte honom ur den vanliga, dåsiga jemnvigten. Men då Mathilde var ensam med Melcher och Berta, då framstod hela den förfärliga skilnaden mellan dessa begge qvinnor bjert och skärande.
Domstolen inbemtat tillräcklig kännedom om målet, för att kunna till Kongl. Majit inberätta, hvaruti brottet består, samt hvem det angifvit, och åklagarens behörighet sedermera beror af Kongl. Maj:ts nådiga befallning om sakens nedläggande eller ransakningens fortsättning: att, då nu den anklagade ostridigt äger fordra, att icke stå till svars mot annan, än den som lagligen kära äger, och då Domaren har pligt att utverka Kongl. Maj:ts nådiga förklarande, huruvida den började rättegången skall fortgå eller ej, i hvilket sednare fall åklagarens behörighet å nyo inträder, det förra måtte innefatta en rättighet, hvilken den anklagade i processen kan påyrka, och det sednare utgöra en till processen hörande formalitet, hvilken Domstolen sjelfBih. till R. St. Prot. 1840. 2 Sami. id R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1S40. mant bör iakttaga: att vid sammanställning häraf med den i förklaringen gifna definition, en livar måste finna, att den i Kongl. Brefvet 1777 föreskrifna åtgärd är en rättegångsförmån, hvilken, emot tydliga föreskriften i 5 §. 6 mom. Tryckfrihetslagen, att anklagad person skall uti allt hvad genom förordningen icke är uttryckligen undantaget tillgodonjuta de, enligt lag och serskilda författningar, honom tillkommande rättegångsförmoner, destomindre borde den anklagade beröfvas, som något uttryckligt undantag i afseende å 1777 års serskilda författning icke förekomme i Tryckfrihetslagen, hvars här gifna bestämda föreskrift aldraminst upphäfves genom dess, å alla andra ställen iakttagna, envisa stillatigande i denna fråga: att invändningen, det berörde anmälan någon gång kunde medföra en verkan, stridande emot den oskyldigt angifnes önskan och föreställning om dess sannskyldiga fördel, rörde icke tillämpningen, men gällde såsom inkast emot rättvisan och billigheten af 1777 års påbud, hvilket inkast icke vore nytt, utan gjordes redan kort efter clet Kongl.
Sjelfspillingars begrafning, angående sättet för. II. R. 48. Själavads socknemäns rätt till Trysunda fiske. Se Trysunda. Sjöfart, om utsträckt rättighet för allmogen och Köpingarnas innevånare att med egna fartyg idka sådan. Se Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 56. Sjöfarts-Fonden. Se Handelsoch Sjöfarts-fonden. Sjöförsvars-Departementet, anslagen för. Se Hufvud-Titlarne. — angående extra anslag till föremål tillhörande dess handläggning. Se Stats-Regleringen, extra. Sjömärken, angående anläggande af nya sådane i Bottniska viken. Se Bottniska Viken. Sjötullsmedlen, Saluaccisen, Postmedleo, Charta-Sigillata-afgiften och Husbehofs-bränneri-medlen, angående beräkning af. XIV. B. 351, 402. XV. 3. A. 7. Skaraborgs Län, angående jernväg igenom. Se Stats-Utskottets Utlåtande N:o 274. Skattejord, om dess friköpande från grundskatt. VII. B. 466. VIII. A. 37. Skatteköp, af Wisingsö Skolegodshemman. Se Wisingsö. — af Mensalhemman i Götheborgs Stift. Se Mensalhemman. — af lägenheter under Elfsborgs Kungsladugård. Se Elfsborgs Kungsladugård. Skatteköple hemman under bruk, angående lagfart å. Se Lagfart. Skatteväsendets förenkling. Se Beskattningsväseodel. Skepps-Ombndsmannen i Stockholm, angående upbörds-arfvode för. Skeppsförnödenheter, tullfri införsel af. Se Införsel. Skeppsredare i Stapelstäderna, angående åleruplifvande af de lills vidare inställda förfaltningarne om dessas skyldighet att årligen införa vissa saltbelopp och hålla ständiga saltuplag. II. 363. III. R. 78. B. 386, 441. IV. 136. A. 160. Skiften och afvittringar, anslag lill. Se Stats-Utskottets Utlåtande N:o 71. VI.
Dessutom bör Banque na förlust i detta fall mindre beräknas på några 100,000 R dr, sora mer eUfer mindre' kunde inflyta, än på den verkan , som FilialDisconternes upphörande medför på dess eguä1 Sedlars Credit. Jag tillstyrker således att denna ändring, uti det föreslagna Liqvidationssättet bör fastställas. I fråga om Götheborgs Discont, har jag ä£- Ven Varit af olika tankar med pluraliteten i Ut-i skotten, således, att jag ansett Staten icke böra' dermed taga annan befattning, än att in dgifVa lindriga' återbetalningsvilkor af Banquens Förskott till densamma, under vilkor ait Directionen , Uti hvilken ett Banquens Ombud torde inträda, småningom i 1.dref Fordringar» ne af sina Gäldenärer. Uti denna Dis ont ä/ Ridd. 0. Ad. Pirat. IVB: II Aftfc 27, nK SI» Den 17 Martil, t. nt. full tillgång, och sannolikhet att ActieÅgarne få betydligt örverskott. Statens befattning med denna Discont skulle således, på sätt Utskotten föresiagit, ieke gagna antingen Gäldenärer, Borgenärer ellex ActieÄgare, utan snarare lemna de två senare anledning till klander af en befattning, sorn man utan behof och opåkallad åtagit sig. Jag anser det således vara bättre, att Götheborgs Disconts utredning får på stället qvarblifva och af dess Direction under ofvannämnde vilkor besörjas. Herr Anicarsparrey Ingemar August: Med erkännande af Högloflige Stats och BancoUtskottens skäl att Staten bör öfvertaga FilialDisconterne och besörja deras Utredning, såsom enda säkra medlet att verkligen få dem utredda, och dermed, så vidt ske kan, hjelpa den iråkade orrdan , får jag dock göra några Anmärkningar vid det föreslagna Utredningssättet.
Utskottet vara så mycket mera nödigt, som de stora summor den nya sedel-tillverkningen redan kostat, och ännu kommer att kosta, intill dess äro utan all nytta utgifna, och förfalskningarna af de gamla synas vara i tilltagande; men då jag i allmänhet anser det vai a orättvist, till och med vådligt, med afseende på den oro i hela landet, som lätteligen kan åstadkommas derigenom, att man ens ifrågasätter praescriptionstid på Rikets Ständers Banks sedlar, hvilka ej allenast skola som mynt erkännas, utan äfven, enligt sin natur, äro betalbara vid anfordran, och hvilka dessutom, såsom varande det egentliga rörelse-capitalet, aldrig kunna jemföras med det obetydliga belopp gamla dalersedlar, som ännu kunna vara ute, eller alldeles försvu*nit, än mindre med Riksgäldssedlarna, som, sedan fond får deras realisation nu öfver fyratio år varit i Banken afsatt, endast, i följd af vid hvarje Riksdag förnyad tillåtelse, fått fortfara att utgifvas; och jag dessutom icke kan undgå, att finna den åtgärd, som nu föreslås Rikets Ständer att vidtaga, i allt afseende vara för tidig, då man ännu ej kan uppgifva eller med säkerhet beräkna , huru snart dessa nya sedlar hinna blifva färdiga att från Banken utgifvas, och det således, efter mitt förmenande, bör få ankomma på nästa Ständer att derom besluta, sedan man först fått erfara, huru sedlarne blifva beskaffade, och huru desamma af allmänheten emotlagas, så får jag häremot vördsamt anmäla min afstyrkande reservation, då, i allt fall, hvad som nu föreslås icke innebär något positivt, men det oaktadt kan medföra ganska betydliga olägenheter och mångfaldiga förluster eller ledsamheter vid liqvider man och man emellan, isynnerhet i mera aflägsna landsorter, der till och med verkliga prejerier emot den okunnige kunna utöfvas.” Uti denna reservation instämde Herr af RoIe'nj Herr Biskop Lundblad j Herr Doctor Engeström samt Herrar Zander j Vallej och Rubin. 8 BancoUt si ol tets Memorial N:a gä.
Utstötts,Secreterare och Cancelli!-Betjening tillagde Arfwoden, den ännu äterstäende utbetalning ej mätte dem till godo komma, förrän Riddarhus-Secretrrarens stristeliga bcwis öfwer för berörd^ Protocollcrs och Handlingars wedcrbörliga aflämnando kan företes; samt att de Nespective Mcd-Ständen genom Utdrag af Protocollet stulle wänligcn inbjudas att i detta beslut sig förena. Uplästcs - Utdrag afProtocollet hältet hoS Högwördige Preste» siändet den ,5 Januari! ,8,0. S. D. Beslöt Preste-Ståndet att till Stats-Utstot» fet äterförwisa samma Utstötts Betänkande:, rörande Sala Silfwer-Crufwa och om de Krono -Fisken, Owarnar, Färjor, Broar, Krogar m. m. hwilka för Kronans Räkning äro dels pä wissa Sr, och dels pä obestämd tid Utarrenderadt. Hwilkct stulle de Nespective Med-Stän - 602 Deri 17 April. den samt Stats-Utffottet wördsamt och manligen meddelas. 0t Luxrs. S. D. Föredrogs ä nyo Riksens Högloft. Ständers Stats-Utskotts den 2c, nästlcdne December pä bordet lagda Betänkande, angäcnde Strömsholms och Kongsöhrs Kongs Gärdar och Kongs Ladugärdar. Efter öfverläggning härom bcsiöt Preste-Ständet att Stuteriet pä Strömsholm bör widmakthällas; men att hwad angar ett förbättradt anrättande deraf detsamma mä till Kongl. Maflsts särffilta Nädiga ätgärd öswerlemnas, pä det sätt, att en CommittSe, bestående afwen af i Landthushällningen kunnige
På förekomne skäl oeh anledningar hafva Banco-Fullmägtige hemställt, att den å Reversalen för Lån i Banco-Disconten nedantill befinteliga mening: ”Assignationen är uttagen af undertecknad, sorn inlemnat LåneJJocumcnterne och är för deras riktighet ansvarig,” måtte förändras, och i stället erhålla följande lydelse; ”Lånehandlingarne äro inlemnade af undertecknad, som för deras riktighet ansvarar och Assignationen utqvitterar f samt att, till controll derå att de beviljade Lånemedlen verkeligen kommit vederbörande tillhanda, qvittencet öfver Assignationens emottagande sedermera må tecknas i en serskild column å den Lista öfver nya Lån, enligt hvilken samma medel blifvit utassignerade. Lika med Banco-Fullmägtige hafva Revisorerne funnit olämpligheten deraf, att, på sätt ännu tillgår, Låntagaren eller dess Ombud qvittera!- Discontens Assignation på Wexel-Banken, eller sjelfva Lånesumman, förr än Däscont-Direetionen någon Assignation derå utfärdat, oeh att Directionen följakteligen saknar eontroll och bevis derpå, att Valuta för den i Disconten qvarliggande Reversen verkeligen kommit Inlemnaren tillhanda; och hafva, på sådan grund, till Banco-Fullmägtige öfverlemnat att gå i författning derom, att om förmälde mening å Discont-Reversalen erhåller den af Fullmägtige föreslague förändrade redaction; äfvensom ock att det af dem tillika tillika uppgifna sättet, att serskildt qvittera beviljade oell erliållna Lånemedel, såsom ändamålsenligt för vinnande af nödig controll och säkerhet, må blifva iniordt. 12:0 Angående kVexel-Banco-Attests företeende inför Discont-Directionerij hvarje gång Läns omsättning beviljas.
Man här sagt, att gränsen för Regerings-R:ns befattning icke behöfde närmare utstakas, än som skett, emedan Högsta Domstolens åligganden icke heller vore i författmne noggrannare bestämda. Jo, de äro genom Reg.F.-n och allmänna lagen närmare bestämda. Att Högsta Domstolen dessulom begagnas såsom ett rådgifvande Kolhra, hvars Utlåt, äfven i andra mål än lagstiftnings-frågor infordras, torde ej vara alldeles riktigt; och jag skulle undra om icke ett eller annat Justitiae-Råd någon gång gjort invändningar deremot. Enl. min tanka är JustitiseKansleren eller, om hans hörande icke vore tillräckligt, JustitiaeStats-Ministern, den, hvars utlåt, man i sådana fall borde inhemta. Frih. af Ugglas har trott, att besvärsmålen skola, om de fortfarande afgöras i StatsRådet, komma att af Const.Utsk. användas till anmärkn:s-anledn:r, på sätt vid innevar:de Riksdag skett. Ett gammalt ordspråk säger, att den, som vill sjunga, får nog visor. Att så redan är förhållandet med Const.Utsk., derpå hafva vi under innevande Riksdag haft bevis, enär Utsk. tagit till anledn. för sina anmärkmr den omständigheten, att K:s Rådgifvare icke hafva följt nog mycket liberala, utan prohibitiva grundsatser i Tull-lagstiftningen. Detta angår systemer, i fråga hvarom man alltid kan göra anmärkmr; men på dem syfta hvarken Reg.F:ns eller ansvarighetslagens bud. Hr Cederschiöld har sagt, att rättvisa borde framför allt iakttagas, och att Konungen icke borde ega att genom det sätt, hvarpå förvaltnings-ärender i StatsRådet afgöras, gynna den ene på den andres bekostnad. Jag anhåller i anledn. häraf få erinra, att största delen af förvaltnings-ärender angå icke tvister mellan enskildte, utan mellan dem och Kronan. Hvad Kammar - 240 Den 12 JuI i e m.
Men friherrinnan v. Duhring är sannolikt en engiftsnatur, ty om henne vet man ingenting annat, än att hon är något nyckfull men också mycket välgörande, hvarpå finnes bevis i fröken Blanka v. Duhrings vackra och älskvärda person. Det friherr-liga paret har haft ett barn, men det har dött, och då var friherrinnan genast benägen att såsom sitt eget barn upptaga en flicka, till hvilken hennes man är far, men till hvilken han, och naturligtvis ännu mindre friherrinnan, icke står i någon förplig-telse, ty baron hade gift bort flickans mor med » någon handt-verkare » och gifvit honom pengar för att han skulle göra barons f. d. älskarinna till sin hustru. All rättfärdighet var således uppfyld. Lilla Blanka adopterades af sin egen far och sedan hon varit försummad och vårdslösad under hela sin barndom, fick hon i friherrinnan den ömmaste mor. Friherrinnan v. Diihring är en något själfvisk, men visst icke elak människa. Hon tror sig älska sin mans barn alldeles ofantligt, förklarar sig anse adoptivdottern såsom egen dotter och är på fullt allvar rörd öfver sitt eget ädelmodiga handlingssätt samt hoppas, att Blanka, som nu är fullväxt och redan gjort lycka i » societeten », skall belöna henne för alla stora uppoffringar, hvilka i själfva verket dock ej äro andra än inbillade. Utom detta stora prof på välgörenhet, visar friherrinnan många andra. Hon deltager i alla basarer, men har lärt Blanka att icke » gå själf omkring i husen » och öfva barmhertighet Man kan ju skicka sin hushållsmamsell. Mellan herrskapet v. Diihrings och fattigt folk ligger konvenansens stora svalg. Genom den uppfostran hon efter sitt tolfte år fått i baron v. Diihrings hus har Blanka förvandlats från en stackars slinkunge till en fin och förnäm dam, hvilken redan afskyr » pöbeln » och ej vill påminnas om det fattiga hem, i hvilket hon tillbragt sina barnaår. Hon tål aldrig, att man med ett ord ' vidrör detförflutna.