Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skarprättarn för sig och vi för oss. I dag skipar folket rättvisa. Här äro vi alla vittnen. Han är känd af alla som en hårdnackad kättare. Han svor nyss, att Sonen är af samma väsen med Fadern. Det är nog. Gå undan prest! Svara för dig sjelf, ifall du hindrar oss! – J hafven då beslutat, att han skall dö? inföll Theodoros med en röst, som darrade af rörelse. – J, som bekännen Kristi namn, J hafven då intet förbarmande? – Han är en kättare! – Se, han har ju redan blödt under edra händer! Han liknar en, som ligger på vägen, slagen af röfvare. Kristianer, jag talar icke till er. Jag ropar till Gud, att en Samaritan, en hedning måtte vandra här förbi! Hans ögon skola vattnas af tårar, han skall icke fråga, om den olycklige är en kättare, utan endast se, att han är en hjelpbehöfvande broder: han skall förbinda de sår, som J slagit och bära den arme på skuldrorna till sitt hus ... – Presten pratar omkull er, karlar, inföll Monika med skarp röst. Hören J? Han påstår, att vi äro sämre än hedningar och Samaritaner. Skola vi tåla sådant? Han påstår, att blodet, som du har på handen der, Timotheus, är oskyldigt blod, att blodet, som stänkt dig i synen, Alexios, är oskyldigt blod; att blodet, som färgat de här armarne (Monika sträckte sina armar i luften), är oskyldigt blod. Och ändå var det på Kolyttos, vänner, som jag doppade dem i kypen, på Kolyttos, vänner, der hundratals rättrogne blifvit ihjälslagne af kättarne! Sen J, vänner, sen här ... (Monika drog ned tuniken kring sin knotiga hals sen J, att jag är blodig på min hals? Sen J såren der? Det är märken från Kolyttos, det är märken af oskyldiga kättaretänder, af en liten fördjefladt oskyldig kättareunges tänder, som ville bita halsen af mig, när jag i Guds och Homoiusions namn affärdade hans kätterska till mor.
Nämnden skulle i annat fall kunna förvägra detta; men just uti detta förmyndarens åliggande att aflemna qvitto ligger förmyndarens säkerhet att icke kunna blifva bötfälld, så vidt nemi. lian fullgör sin skyldighet att, inom den i lag stadgade tid, fullgöra ifrågav:de åliggande. För den händelse icke något bestämdt stadgande i detta hänseende lörefunnes, skulle man äfven kunna tänka sig att socknenämnden, af ett eller annat skäl, skulle vilja undandraga sig att meddela dessa qvitton, eller derför tillräkna sig någon slags lösen. Utsk:t har derföre funnit ändamålsenligast att i lag stadga, det socknenämnden är skyldig att lemna ett sådant qvitto. Hvad vidare den af Gr. Mörner omnämnda skrifkunnigheten beträffar, så erfordras ingen annan kunnighet härutinnan än den, som behöfs för att skrifva af mig förut upgifne 10 ord, d. v. s. saldo, behållning och några siffror. Om förmyndaren kan utskrifva förmyndareräkningen, så måste han väl ock kunna skrifva dessa ord. Vidkommande derefter Gr. Möruers önskan,att sockneuämnden skall vara förmyndarens ombud, så får åtminstone jag, för min del, betacka mig derför att erhålla ett ombud, som jag icke sjelf utsett, — syunerligast som ifrågav:de ombuds intressen skulle kunna komma att stå i bestämd strid med mina egna, — ett förhållande, hvilket är så mycket möjligare, som detta ombud består af «så många», bland hvilka äfven de kunna finnas, uti hvilkas intresse det verkligen ligger att tillbakahålla en sådan förmyudareupgift. Detta ombudsmauskap kan sålunda, efter min upfättning, icke leda till annat än att möjligen försena lagens verkställighet samt att, för den händelse gode männen eller socknenämnden icke vilja fullgöra sin skyldighet, gifva dem medel i handen dertill.
Jag tror att jemlikheten inför la gen äfven fordrar att man skall dömas af samma domstol, eller skulle den siste värde talaren anse, att det vore likhet inför lagen, att han blefve dömd t. ex. af Krigs-rätt i civila mål? Samma talare har äfven förklarat, att då det vore frälseman som älfver frälseman, så måste deras tvister icke röra medborgare i allmänhet. Jag tror detta vara ett misstag; ty tvister om arf eller testamente kunna ega rum äfven emellan frälse och ofrälse, och det kan likaledes inträffa att frälseman ärfves endast af ofrälse personer. Gr. af Ugglas, Ludv.: Jag hade icke ämnat yttra mig i denna fråga; men då en synpunkt af frågan icke är uptagen, sä måste jag göra det. Häi' är sagdt att frågan icke har någon politisk betydenhet. Jag är häruti af olika tanka, väl icke så att jag anser deri sammanhänga med vårt representationssätt, emedan jag icke kan fatta huru vår representation skall kunna rubbas äfven om R. o. Ad. biföll Utskis förslag; men ur en annan synpunkt betraktad anser jag frågan vara af stor politisk vigt. Jag tror nemi., att om R. o. Ad. vill hvad jag tror att den både bör och kan, ledande ställa sig i spetsen för nyttiga reformer inom landet, R. o. Ari. bör borttaga allt, sorn söndrar den ifrån alla öfriga medborgare. Det finnes icke i min tanka mer än ett privilegium, hvilket R. o. Ad. bör fasthålla, och det icke af enskild fördel, nemi. representations-rätten. Den bör fasthällas derföre alt R. o. Ad. derigenom kan, sin pligt likmätigt, värna landet emot farliga hugskott. Det är således en - Den 5 Mars e. m. 215 däst För allman nylla, som R. o. Ad. ovillkorligen bör stä vid den tilldess alt representationen kan pä ett för landet förmånligare sätt ordnas, och dä jag icke linner någon nytta vara med detta enskilda forum förenadt, sä anser jag det vara nyttigt att stadgandet derom borttages. Jag skalle således vilja genast bifalla förslaget; menför att kunna åstadkomma de rättelser, som af Gr.
Men der är en man, som på riddarvis upptager handsken och kämpar ärligt mot Brandes, och denne man var naturligtvis den ende af motståndarne, som hade kunskaper nog att behandla saken och derför icke behöfde att gå utanför den och hväsa åt personen: det var Monrad. Och då Brandes svarar hvasst och våldsamt mot de andra, vänder han sig vördnadsfullt till den store politikern och lärde, som hade “ gjort honom den äran, att sysselsätta sig med hans böcker “. Det var Danmarks två mest genialiska män, som möttes; de voro motståndare, men de satte alltför högt pris på hvarandras begåfning för att icke visa höflig-het. Ingen af dessa två män har. kunnat göra lycka här i Danmark. Monrad utestänges från politiken, Brandes lefver i frivillig landsflykt. Hade de riktigt nedsablat hvarandra, skulle detta angifvit själsegenskaper, som gjort den ene till kultusminister, och den andre till estetisk professor. Men liksom Brandes likväl utöfvar ett mäktigt inflytande på vår literatur, så gör Monrad det på vår politik. Allt emellanåt, när ögonblicket är kritiskt, utsänder han ett ett politiskt bref. Hans stil är glänsande, ofta alldeles mästerlig, hans vändningar äro målande och dristiga. Först försökte de träffade att förlöjliga honom, men det skrämmer honom icke. Vemodigt skrifver han någonstädes dessa fina ord: “ Hvad ulykke er der vel i at blive latterlig? Den, *) Slutligen har dock biskop Monrad (den 16 maj) blifvit vald till folktingsman för Middelfart. Red.der kan spotte og håne sig selv, for ham er fremmed spot et kys, og andenmands hån klap. Nu är ett nytt bref af Monrad någonting som emotses med spänd väntan, och man slites om hans broschyrer. Han har nyss utsändt en, som icke just var mild mot Estrup. Det har som bekant ständigt blifvit sagdt om Estrup, att det var hans stora förtjenst att hafva visat oss, hvilken löjlig sak parlamentarismen är.
Sedan Utskottet i oinförmälde Betänkande, dels afstyrkt ej mindre två af Herr Berger och riksdagsfullrnäktigen David Andersson från Hallands län väckte motioner om införande i afseende å mått, mål, vigt oell mynt af tiotalsräkningen i enlighet med det så kallade mélre-systemet, än äfven Herr Hattings motion om underdånig skrifvelses aflåtande till Kongl. Majit, med anhållan om verkställighet af Rikets Ständers vid 1844 och 1843 årens riksdag fattade och af Kongl Majit i nåder sanktionerade beslut, att Svenska myntets räkne-enhet skulle fastställas till Vi Ridr silfver, indelad i 48 sk., dels ock hemställt, att Rikets Ständer skulle hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det begagnande af samma slags tunne-mått och vigtenhet öfver hela riket måtto varda anbefaldt; så har Högvördiga Preste-Ståndet bifallit samma Betänkande, så vidt det innefattar afstyrkande af Herr Bergers, David Anderssons och Herr Hattings motioner, men afslagit den del deraf, hvari underdånig skrifvelse till Kongl. Majit blifvit tillstyrkt; hvaremot de tro öfriga RiksStånden återremitterat Betänkandet. Och har dervid följande hufvudsakligen förekommit och blifvit anfördti Inom llögtofliga Ridder skåpet och Adeln: Af de fem ledamöter utaf detta Stånd, hvilka i frågan sig yttrat, hafva fyra yrkat antagande af den mening, som är uttryckt i Herr Lejonanckers vid Betänkandet fogade, utaf sex Utskottsledamöter biträdde, reservation; hvaremot en talare, Friherre Cederström, Rudolf, jemte yrkande af afslag å Betänkandet, ansett decimalsystemetj vare sig under en eller annan form, icke böra införas.
Det är i följd häraf ock stadgadt, att aktieegarnes ansvarighet för denna hälft af teckningssumman försvinner, så snart jernvägen blifvit, i enlighet med planen, behörigen fullbordad, hvarefter jernvägen med hvad dertill hörer ensam utgör säkerhet för lånesummans återbetalning. Då nu hvarken inom Riks-Stånden eller Utskottet blifvit förutsatt, att det för utförande af segelleden från Hattefura till Stora Lee bildade bolag skall befrias från den i 6:te punkten af Utskottets Memorial N:o 142 föreslagna och af Rikets Ständer bestämda skyldigheten att för fullgörande af arbetskontraktet, äfvensom för de lyftade statsmedlens återbäring, i fall mot kontraktet brytes, ställa sådan säkerhet, som af Kongl. Maj:t i nåder godkännes, lärer någon anledning icke före - Stats-Utikottets Memorial N:o 168. 7 finnas att Slägga detta bolag skyldighet att teckna garanti-aktier för arbetets behöriga fullgörande. Men ehuruväl nägon särskild aktieteckning, såsom säkerhet för arbetets fullbordande, således icke synes erforderlig, har dock, vid det förhållande att kostnaden för tillvägabringnnde af den ifrågavarande segelleden blifvit beräknad till 1,208,367 R:dr, hvaraf såsom statsbidrag skulle utgå 1,000,000 R:dr, så att aktie-egarne af egna medel endast komme att tillskjuta omkring en sjettedel af kostnadssumman, inom Utskottet uppstått fråga, hurvida berörda tillskott kunde anses tillräckligt att betrygga Statens rätt till återbekommande af den del utaf statsbidraget, elier 800,000 R:dr, som skulle utgå såsom lån. Vid de flesta arbetsföretag, som afse sådana kom munikationsförbättringar, för hvilkas utförande Rikets Ständer beviljat låneunderstöd, hafva nemligen vederbörande bolag eller kommuner vanligen åtagit sig att tillskjuta minst en tredjedel af kostnadssumman. Ehuruväl, enligt hvad handlingarna utvisa, aktieteckningen för nu ifrågavarande arbetsföretag hittills icke lärer uppgå till mera än 159,075
"Vid 12, 13 och 14 §§ synes ej annat vara att erinra, än som är en följd af föregående anmärkningar. Slutligen ansåg Justitie-rådet Stråle sig böra fästa uppmärksamheten derå, att något stadgande syntes vara af nöden, huru förhållas bör när allmänt aktiebolag blifver egare af fast egendom; om köpebref och fasta skola ställas på bolagets firma, huru förhållas skall, om bolaget skulle upplösa sig, utan att hafva sålt fastigheten m. m. Ex protocollo, E, Helling. 22 Kongl. Maj. ti K åd. Proposition, N.o 56. Utdrag af Protokollet öfver ett Justitie-departementets ärende, hållet inför Hans Maj:t Konungen uti Stats rådet å Stockholms Slott den iy December 1847 Närvarande: Hans Excellens Justitie-Statsministern, Herr Grefve Posse, lians Excellens Statsministern för utrikes ärendena, Herr Friherre Ihre, S tals-råden: Friherre Stael von Holstein, Munthe, Friherre Peyron, Silfverstolpe, fVcern, Fri hene Gyllengranat, Faxe, Fåhreeus. Justitie-råden: af Rolén, A lexandersson. Hans Excellens Herr Justitie-statsministern anmälte i underdånighet: Alt, sedan Rikets Ständer meddelst underdånig skrifvelse den 15 Maj 1845 lill Kongl. Maj:ts nådiga godkännande öfverlemnat en lag för aktiebolag, men Kong*.
Ännu en anmärkning anhåller jag få göra , nemligen , att i vår nuvarande Regerings-Form icke finnes stadgadt, hvem som skall föredraga frågor om förändringar i Grundlagarne. Bruket sedan 1809 har gjort, att det sker af den embetsman, hvars befattning endast är en inkräktning på flere andra Förvaltnings-Chefers område, eller af HofCancelleren. Men om det ärvigtigt, attGrundlags-förändringar ske i fullkomligaste öfverens-! Den i December f. m. 85 stämmelse med Rikets allmänna Lag och Författningar, så synes ingen vara närmare än Justitiae-Ministern till att föredraga de förra så väl som de sednare. För mig är det icke öfvertygande hvad man yttrat om nyttan att bibehålla en person i Srats-Rådet, som tillika sitter i Högsta Domstolen. Jag anser icke skenet af Konungens deltagande i Högsta Domstolens beslut bibehållas bättre derigenom , att en embetsman äfven skall sitta på bägge ställen ; hvilket ock blifver mera skenbart än verkligt; och jag tror i alla fall icke, att omständigheter, som synas vara så ringa, kunna motväga de efter mitt omdöme vigtiga anmärkningar, som blifvit gjorda emot Constitutions-Utskottets förslag i denna del. Herr Mannerstam: En Ledamot har efter min tanka riktigt anmärkt, att Justitias-Statsministern icke har de attributioner, som vanligen tillhöra en Minister. Han är efter Constitutionen endast främste Ledamot i Regeringen, då den tillsättes uti Stats-Rådet och uti Högsta Domstolen. Lika onekligt strider det emot den grundsatsen, att Rådgifvare böra vara godtyckligt afsättlige, att icke Justitiae-Ministern kan af Konungen afsättas. Jag skulle likväl tro, att detta förhållande icke kan medfört alla de olägenheter, som man deraf befarat; men jag vill icke vidare ingå i detta ämne , som Grefve von Platen så väl utredt, utan blott anhålla, att härutinnan få förena mig med Constitutions-Utskottet. Exempel gifvas, på en sådan förening af befattningar äfven uti andra Länder, såsom 86 Den 1 December f. m. England, der Lord-Cancelleren väl är Justitia;.
Äro återigen en del tjen”ster af den föga maktpåliggande beskaffenhet, att de såsom ”bisaker kunna skötas; vore det ej då bättre att indraga el”ler med andra befattningar sammanslå dem?” ”Och på en annan sida, är det icke i alla möjliga af”seenden olämpligt, att t. ex. en exped.secret., som innehar ”tromansgrad och embete, och som, i egenskap af tillförordnad föredragande, ofta har ett betydligt inflytande på ”allmänna ärenden och enskildes angelägenheter, samt således nästan kan anses såsom depart.ehef och förman för ett ”betydligt antal lägre embetsoch tjenstemän, — att en sådan embetsman derjemte är tjenstgörande notarie, cancel”list eller kammarskrifvare i andra publika verk, der lian i ”och för tjenstens skull måste taga order, icke blott af ledamöterna utan till och med af proto-notarien, kamere”raren m. fl.; och likväl upplyser statscalendern öfverflödigt, ”att sådant äger rum, och lill och med i vida större scala ”än nu blifvit anmärkt!” *) Upsala Correspondenten den \t\ Mars i832. **) Granskaren 1826 i Fehr. Den 8 April e. m. Jag anhåller att detta anförande mätte få afgå till det Ulsk., dit de omförnmlda båda motionerna blifvit afsända. Frih. Toll, Guslaf Philip, anhöll, att detta anförande måtte få hvila på bordet.
Såsom tillägg dertill får jag anföra, att det finnes en mängd dylika anslog af fram färne Konungar, anvisade till åtskilliga ändamål, och om de nu skulle återgå till sipå ursprungliga ändamål, så skulle derigenom åstadkommas en stor och skad - Den 14 November e. m. 4i5 lig rubbning i nuvar. förhållanden. En sådan stiftelse är t. ex. bibeltryckstunnan. Den anslogs of Gustaf Wasa till bibeltryck, bar sedermera ansetts dertill obehöflig oell af sednare Konungar blifvit anslagen till andra ändamål. I likhet med den motion, som utgör föremål för ifrågavnr. betänk., har inom PresteSt. motion blifvit vackt alt samtlig ga de medel, sorn utgå under namn af bibeltryckstunna, skola borttagas ifrån de ändamål, hvartill de nu blifvit anvisade, och endast reserveras till framtida bibeltrvcksbehof. I anledn. delaf upplystes, likasom nu, att det ingalunda valen särskild tunna säd, som utgick ifrån hvarje kyrka till bibeltryck, utan att det var en del af kronobonden, som af Konung Gustaf I anslogs till bibeltryck och derföre fick detta namn. Nu är t. ex. en del af denna bibeltryckstunna, som utgår ifrån Gottland, anslagen till undervisningsverken i Stockholm. Det låter sig icke göra, ali, för det att Gottländningarne ktmde tycka det vara godt att få behålla denna lunna, låta dem taga densamma tillbaka, ty då skulle läroverken i hufvudstaden blifva lidande. — Samma förhållande äger rum med flera dylika fordom under vissa namn i böckerna uppförda inkomster, som under tidernas längd blifvit till andra ändamål anslagna, och äfven med Hernösands s. k. domkyrkofunnor. — Detta nr också dea enda orsak man kan tänka sig, som kunnat förmå K. M., att ej bifalla 2:ne riksdagars efter hvarandra gjorda und, framställningar i denna elei. Hvad billigheten åter angår, så tror jag ej R. o. Ad. bör neka, att
I följd häraf får Utskottet tillstyrka, alt Anders Nilssons, Christen Anderssons och Gustaf Petterssons nu ifrågavarande framställningar mätte lemnas utan afseende. rj:o Den sistnämnde har ytterligare hemställt, om icke stadgas borde, att då på marken växande gröda tages i mät, ett lika förvaltningssått skall iakttagas, som föreskrifves i 8 Kap. 6 ,§‘. Utsöknings-B al ken, dä ränta eller hyra sättes i qvarstad, i hvilken händelse den sökande bör nämna en eller flera, som egendomen vårda och räntan eller hyran deraf uppbära och till sakens slut förvara; men då förhållandena i berörde och nu ilrågaställda fall ej äro lika beskaffade, samt någon föreskrift i förevarande hänseende dessutom hvarken visats vara af behofvet påkallad, eller synes böra af lagstiftaren meddelas, innan det genom lag blir bestämdt, huruvida växande gröda, såsom tillhörande sjelfva egendomen, må, på sätt i flera orter brukligt är, serskildt för gäld utmätas, anser Utskottet sig hafva tillräcklig anledning att afstyrka bifall till Gustaf Petterssons omförmälda hemställning. I ordningen härefter förekomma följande serskildt framställda, men gemenskap egande yrkanden, nemligen: a) af Andreas Bengtsson från Jönköpings Län: att ingen obehörig, som ej af Konungens Befallningsliafvande antagits och af lågt ed, må utmätning verkställa, och att till biträde dervid ej får begagnas annan, än väl frejdad person, helst Nämndeman eller ordinarie Fjerdingsman; b) al oflanämnde Gustaf Pettersson: att Under-exekutor bör till biträde vid utmäta in gsför rättning alltid kalla den intill gäldenären närmast boende Nämndeeller Fjerdingsmannen, och att denne ej eger beräkna skjuts för längre väg, än frän sin bostad; och c) af Jon Olsson från Gefleborgs Län: att om Kronofogde sjelf förrättar utmätning, lian likväl ej må vara berättigad till resekostnadsersältning för längre väg, än från Länsmannens i distriktet hemvist; att Kronofogde bör, derest han ej kan anförtro
Att frägan derom, titan att med nägon annan bisak förblandas, nu mätte afgöras, är hwad jag widare för anhälla om. Jag och flera af Utskottets Ledamöter hade wisst önskat, ak Riksens Ständer längt för detta erhällit fullständiga upplysningar om Realisationens werkställighet, med alk hwad dermed stär i gemenskap; men efter den wändtling sakerna innom Utskottet tagit , kan Utskottet der, till ej taga något steg, innan det, genom ben skedda protesten, i wägen lagda hindret, blifwer häfwet. DL jag flutcligcn tpkt mig finna, att Riddcrffapcts och Adelns tanka i den »u förcwarandc frägan, ej är twctydig, wägar jag sälcdes af Herr Grefwcn och LandtMarskalken anhälla om en sädan proposition, att Riddcrffapet och Adeln mätte godkänna sina Ledamöters k B ncv-Utskottet uppförande, och ailtoriscra Utskottet, att utan hinder af den gjorda protesten votera öfwer den framställda propositionen, samt med ett tillffreds - Zl3 Den 16 September. ställande swar rörande hufwudsakcn till Riksens Stän» der inkomma. Herr stacklin, sokgn ?^sioipk, hemstälde, om dä tryckningS-anstaltcrne för det närwarande ware sä dess stade, att Rldderskapets och Adelns Protoeolk knappast j är, i stn ordning torde utkomma, och han e) wilke proponera att belasta Riddarhus - Catzan med nögon särskild utgift, det mätte honom bewiljas, att pä stn egen kostnad genast fä pä trycket utgifwa den jfrän Banco - Uiikottct inlemnade Actcn , jämte hans ege' och Grefwe Gyllenborgs i dag upplästa anföranden j anledning deraf; hwiiken begäran, efter derom gjord proposition, Bifölls.
Att fabriker eller andra industriella näringsgrenar, svårligen kunna öfverhufvud taget beräknas att ränta mera än 10 proc.; men att kapitaler, som nedläggas i privatbanker, gifva minst 10 men understundom 18, 19 ja ända till 20 proc. Då nu de, som insätta sina kapitaler i privatbanker, erhålla denna höga ränta, icke genom deras större skicklighet eller arbete vid kapitalernas användande, utan hufvudsakligen till följd deraf, att privatbankerne på grund af särskilda privilegier äro berättigade att utgifva tryckta och graverade kreditsedlar, eller med andra ord, till följd deraf att privatbanksegare åtnjuta af Staten en förmån, som är andra kapitalister förvägrad, så kan jag för min del icke finna annat än att den bevillning å privatbankerne som nu är af Utsk. föreslagen, hvilar på åtminstone lika god grund som någon annan beskattning, så länge Staten på sätt sora nu sker, inskränker konkurrensen i den rörelse, som af privatbankerne bedrifves, bör det väl icke anses obilligt, att Staten mot en sådan, dessa banker beviljad förmån, fordrar af dem en deremot svarande fördel. På dessa grunder tillstyrker jag bifall till Utsk. förslag. Hr Bogeman: Då man upmärksamt läser och genomgår den af Gr. af Ugglas vid Utsk:s Betänk, fogade reservation, finner man obilligheten af den föreslagna beskattningen på privatbanker; och de skäl, som för en motsatt åsigt blifvit anförda torde vara redan på förhand derigenom vederlagda. Man har sagt att dessa inrättningar icke kunna jemföras med annan rörelse, och detta kan visserligen i något hänseende hafva sin riktighet; men icke är skilnaden så stor, att en annan beskattningsgrund derföre behöfde följas. Afven har man talat om deras privilegium att utgifva egna kreditsedlar. Det kan väl vara ett privilegium att få utgifva så dana sedlar, men man bör också betänka, att detta privilegium är af författningar inskränkt, och skulle någon privatbank vara så oförsigtig, att den öfverskrede detta sitt privilegium, så förlorar den på engång detta och sin kredit.
Å bränvins-pannor af Tackjern, som hädanefter gjutas, bör pannerymden och Bruksstämpeln jemte årLalet utsättas i pannans öfre kant, vid det vite för Bruksegaren, som ofvan stadgadt är. 15 §. Till uppmätning och stämpling af nya, eller förändrade eller förut ej uppmätta och Stämplade bränvins-redskap, förordne Konungens Befallningshafvande ett behöfligt antal af Landtmätare eller Justerare i Länen 7 O tJ och S-täderne, och tilldele dem vissa district, lämpade efter hvars oell ens hemvist; och vare för denna förrättning Landtmätare eller Justerare lika ansvarig, sorn för målkärils justering i allmänhet. Uti de Släder, hvarest eller i hvilkas granskap någon Landtmätare icke är boende, må till" Justerare för bränvins-redskapens mätning och stämpling en Magistrats-person kunna antagas. 16 §* Bränvinspannor skola vid mätningen vara försedde med löst bröst, då sådant linnes, och med hatt eller stängselskifva och rör samt öfrige tillbehör, sorn, enligt nästföljande §. äro underkastade stämpling. Pannans hela cubik-innehåll mates med vatten eller annat flytande ämne till öfversta kant eller lekande brädd. Om hatten är försedd med en eller flere luckor eller någon annan öppning än ångröret, skall den vid mätningen påsättas och redskapen uppmätas till öfversta luckans eller öppningens nedre kant, till så stor höjd, sorn mäsk deri kan inrymmas. Halten, B ev.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Oecon. Utsk:sBetänkande J\:o 6. g Hatten, med fastsittande ångrör, skall äfven lill liela sitt cubik-inneliåll uppmätas och, om den innehåller mer än två tredjedelar af pannans rymd, öfverskottet ingå i pannerymds-beräkningen. Likaså uppmätes mäsk värmare, der sådan finnes, till hela sin rymd, med afdrag af derigenom gående rör.