Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då emellertid dessa öfriga lönevilkor, arrendet för 2:ne lägenheter oberäknadt, numera uppgå till 7,403 Ridr 58 öre, eller 1,416 Ridr 33 öre högre än hvartill de vid 1837 års lönereglering blifvit upptagne, synas dessa — enär vid den skedda utarrenderingen, som enligt Kongl, brefvet den 25 Juli 1844 skulle ske i ändamål att få utrönt, om icke med blifvande arrende bristen eller, tillskottet i lönen kunde betäckas, arrendeafgiften. i stället för år 1837 beräknad e 762 Ridr 75 öre, uppgår till det jemförelsevis höga beloppet af 5,339 Ridr 31 öre — icke 5 afva bort föranleda dertill, att detta tillskott i lönen, utgörande 1,695 Ridr för år, je mväl framgent skulle utgå; och som löneförmånerna för ifrågavarande Landshöfdii ge-be fällning på det hela taget, enligt Revisorernes tanke, icke äro i full öfverensstän melse med de grunder, som blifvit tillämpade vid 1837 års allmänna lönereglering för L ndsb.< fdin - _ 19 — garvie i samtliga länen, hafva Revisorerne ansett sig böra derå fästa Rikets Ständers uppmärksamhet. Enligt hvad räkenskaperna gifva vid handen, har, på grund af Kongl, brefvet den 2 Augusti 1861, till Protokolls-sekreteraren A. O. J. Ekman under den 4 derpåföljande September blifvit utanordnadt ett belopp af 602 R:dr 25 öre, utgörande innestående löneersättning för November och December månader 1860 samt för Januari med September månader 1861. Utaf ofvannämnde Kongl, bref, hvaraf Revisorerne tagit del, inhemtas att, sedan Kongl. Stats-kontoret, på Ekmans anhållan om utbekommande för 1860 års 4:de qvartal utaf den honom, såsom f. d. tillförordnad
Då jag långt före den tid, vid hvilken det ifrågavarande beslutet fattades, upphört att vara ledamot af BankoStyrelsen, är jag icke i tillfälle att i saken lemna några egentliga upplysningar; men det synes mig, att man kan ganska vål med ledning af befintliga handlingar bedöma densamma. Fullm. hafva nemi. härvidlag handlat på grund af en ganska rigtig princip, att, då ett förvaltande verk fastställer vissa reglor eller lemnar nya föreskrifter, dessa icke böra genast tillämpas, hvarigenom enskilda, som i förlitande på de gamla förhma ingått i affärer, kunna lida skada och olägenhet. Samma grundsats följdes t ex. af Regeringen för några år sedan vid utfärdandet af ett förbud mot export af spanmål. Det H. HI. 5 6t> l>en 11 Jan uari f in. beslöts då särskildt, att detta förbud icke skulle träda i verkställighet förrän efter någon tid. Då nu BankoFulIm. hade beslutat nedsätta invexlingspriset på guld, men tillika hade sig bekant, att sådant redan blifvit till Myntet aflemnadt för att undersökas, var det ju ganska rigtigt af Fullm. att bestämma en preskriptionstid, och dertill reducerar sig hela denna tvistefråga. Hr Lilliehöök, Bertil: Jag kan icke neka, att, om man upfattar ordet »aftal» i den bemärkelse, hvari det vanligen användes, så kunde Utsk:s yttrande verkl. anses innebära en beskyllning mot Fullm. för oriktigt förfarande; men efter den tolkning Frih. Tersmeden, som är Ordf. i BankoUtsk., här lemnat, har jag ingenting att anmärka mot Utsk:s tillstyrkande eller motiveringen derför. Frih. Tersmeden: Oaktadt den förklaring, jag nyss afgaf, synes Hr Printzensköld ändå icke vara nöjd, utan fortsätter med sin fordran af uprättelse. Det år dock tydligt, att Fullm. genom anmälan haft sig bekant, att guld blifvit tili Myntet aflemnadt för att undersökas, och att Fullm. då, vid nedsättandet af invexlingspriset, gifvit den försäkran, att denna redan a flemnade qvantitet guld skulle få till det förra priset invexlas.
Själsverksamheten kan i betydlig grad styras, men här, så- som eljes, blir öfningen nyttig, endast då den handhafves efter vissa lagar. Och den som vill komma framåt måste respektera den märkvärdiga känsla naturen gifvit oss såsom en signal, hvilken vi aldrig få lämna obeaktad — känslan af trötthet. Vid förståndig öfning inträder tröttheten mera sällan, och med tiden kunna vi förrätta arbeten, som en nybegynnare snart måste uppgifva. Öfning är egentliga grundlaget för människans förmåga af utveckling och mottaglighet af kunskaper. Och just detta är hvad som vid ungdomens uppfostran bör ihågkommas. Härvid är dock att beakta, något som man nästan alltid förbi ser: öfningen omfattar ej så mycket vetande som icke mer och egentligast vissa färdigheter. Vi kunna uppöfva vårt minne och därigenom tillägna oss vetande. Detta är emellertid något helt annat än att på mekaniskt vis öfverfylla en ung hjärna med en viss kvantitet vetande och kalla detta bildning och uppfostran. Ännu värre blir det, när samma kvantitet vetande skall inpressas i hvarje hjärna utan åtskillnad, utan afseende på huru mycket som rymmes däri. Hvaraf kommer det, att nu för tiden så mycket nervlidande uppträder? Våra förfäder hafva ju genomvakat hela nätter och arbetat strängt. Likväl hörde man aldrig talas om nervlidanden. Ett och annat frunmer skyllde sina kapriser på » nervsvaghet, » men detta ansågs ofta mera som karaktärssvaghet än som svaga nerver. Äro människorna nu annorlunda beskaffade? Är hela släktet kroppsligen och andligen svagare? På denna fråga måste svaret blifva ett bestämdt n e j. Men omständigheterna äro nu helt andra än förr. Den oerhörda stegring i befolkningen som en tryggare tillvaro medför, sammanhopandet af hundratusentals människor i så många städer, de lättade kommunikationer, hvarigenom storstadslifvets brusande vågor svälla ut vida o m - kring, den ofantliga trafik, som är nödvändig för att sådana massor af människor skola kunna existera — kort sagdt hela vår tid, vårt lefnadssätt förorsakar ständigt
Dessutom begärdes icke mera af Styrelsen än dessa 50,000 r:dr, och detta samt öfvertygelsen derom, att skolsystemet, till hvars införande lärare nu fattades, icke kunde utveckla sig så hastigt att något ytterligare anslag behöfdes, var orsaken hvarföre icke en större summa beviljades. Erfarenheten har också visat riktigheten af denna förmodan, men sedan man nu anser ett större anslag behöfligt, så har det äfven blifvit Icmnadt. Här är sagdt, att man borde, på sätt PresteSt. sagt, försöka detta system innan man handlöst kastade sig deruti. Handlöst kan man väl icke förebrå en Styrelse eller en representation att kasta sig in uti ett nytt system, då detsamma under mer än 20 år varit anlaget i andra länder och redan ett och ett halft är varit anlaget hos värt brödrafolk. Mig synes, alt denna erfarenhet är åtminstone så god, som den som skulle kunna hinna att inhemtas bär under ett eller två år. På dessa samfällda skäl kan jag icke annat än med full öfvertygelse och godt samvete lemna min röst för det betänk., som nu utgör föremål för vår öfverläggning, och, ehuru litet min ringa röst bär kan förmå, så vågar jag likväl anhålla och bedja att Sveriges R. o. Ad. mätte betänka sig och noga betänka sig förr, än den lemnar ett afslag eller beslutar ett uppskof i en fråga, som är af så omätlig vigt som denna. Många bifallsrop hördes efter detta anförande. Gr. Mörner, Carl Göran Detloff: Då så många talare redan yttrat sig i delta ämne, skulle jag icke hafva upptagit liden med någon vidare framställning deruti, om jag icke af det förhållande att jag såsom ledamot af LagUtsk. deltagit i dess arbeten, fann mig uppmanad att något närmare utveckla mina åsigter i denna fråga. Af den reservation jag bifogat Utsk:s betänk, känner R. o. Ad. redan, att jag icke lill alla delar gillar de grunder, på hvilka det nya lagförslaget är bygdt. Jag har sökt att i korthet antyda mina skäl derför; men då framställningar i motsatt syftning bär blifvit gjorda, anhåller jag att få upptaga några bland dem.
Herr 8 c 'a o! äsbrLnst , Mosters v r 2 stri c. Af hwatz i ämnet är taladt, torde den slutföljd kunna dragas, at Uanoo Utskottets utlåtande more r der hufwudsakeliga bifallit; men af det i dag justerat!- ?rorooollsc synes tydligt, at frägan om Uzn^uens kublrcilsr ar oafgjord, och aterstar at sluteligen afgöraS, dä Danc» - Utskottet hinner inkomma med de begmdte uplyöningar; hwilker jag anhätler matte annrarkas. Någre hördes harwid yttra sig pä en gang. Friherre Oastarstrum > Clas. I fall dek sa more, at den os lVVjor kstolst wäckts fraga om publlcitslen af L^n^uou» tilstand och sörwaltniug, wore afslagen, sä skulle förmodelig:-,! afflager äjwen svmmurstorras med de andre Stånden. Herr ^stl-rlosrrs, XeI. Jag bestrider pä det högsta, at huswudfrägan om Lzrx;uen8 publiciisr anses för afgjord, och aberopar mig i detta afseende dek nu justsrasts krotocoilsr. Herr von Zekin! t 22 niro im, va vist. (den aldre) L.w.^uLN8 redbara konst och proportionen deraf emot sedelstocken ar det enda, som, i min kanka, bords hallas hemligc; allt annat anser jag kunna blifwa uppenbarat. Friherre va 6ssr, (larl. Jag för mindelhar ej annat kunnat fatta, än at Högloflige Ridderskapec och Adelli bifaller Lsnco. Utskottets Betänkande ^ angående L-m^uons pubiicimt, »nen pä det sätt ak Ridder, skåpet och Adeln »vantar redo för dr tjenster, vpoffringar och bi:raden Linea - Verket afort ät Kong!.
Begår embetsman uppsåtligen, på annat sätt än förut sagdt är, förbrytelse i sitt embete, för egen fördel eller för att annan gynna eller skada, eller eljest till kränkning af allmän eller enskild rätt eller säkerhet, eller underlåter embetsman uppsåtligen, i afsigt, som sagd är, sin embetspligt; varde afsatt och, om synnerligen försvårande omständigheter förekomma, dömd ovärdig att i Rikets tjenst vidare nyttjas. Var det af förhastande, som embetsmannen sig förgick, och kom deraf ingen eller ringa skada; då må till böter eller mistning af embete på viss tid dömas. 17 §. Visar embetsman vårdslöshet, försummelse, oförstånd eller oskicklighet i sitt embete, och är ej särskildt ansvar derå satt; straffes med böter eller mistning af embete på viss tid. Aro omständigheterna synnerligen försvårande, må till afsättning dömas. 18 §. Innefattar förbrytelse, som i 16 eller 17 § sagd är, tillika annat uppsåtligt brott eller sådant vållande, hvarå straff efter denna lag följa bör; gånge som i 4 Kap. 2 § stadgas. 7 50 19 §. Nu har embetsman, utan lof eller tillkännagifvet förfall, sig från tjenstgöring afhållit och ej kunnat med kallelse träffas eller inställas: kommer han ej inom tre månader,sedan kallelse i allmänna tidningarne ågått; varde afsatt. 20 §. Har embetsman begått brott, derför han till straffarbete eller svårare straff dömd varder; då skall han tillika dömas förlustig det eller de embeten han innehafver, ändå att brottet utom embetet begånget är. 21 §. Böter, som efter 5, 6, 10, 14, 16 eller 17 § ådömas, må sättas högst till beloppet för ett år af den lön och öfriga inkomst, som åtfölja det embete, hvari den skyldige sig förbrutit. Ar ej med det embete viss lön eller annan inkomst förenad; vare bot högst ett tusen Riksdaler. 22 §.
Då, såsom en följd af Kongl. Maj:ts nådiga Stadga den 11 sistlidne April, angående afgångsexamen vid högre elementar-läroverk, lärjungar, hvilka vid lägre elementar-läroverk genomgått den föreskrifna kursen, komma att fortsätta studierna vid högre läroverk, för att nå samma punkt, dit man hittills beredt sig väg genom studentexamen vid universitetet, och då dessutom antalet af dem, sorn söka inträde i skolan, med hvarje år och termin ökas, kan man utan öfverdrift uppställa den beräkning, att i läroverksbyggnaden uti Christianstad inom få år kommer att erfordras utrymme för 350 lärjungar. Här måste äfven komma i betraktande de rum och lägenheter, som göra det möjligt att bringa läroverket i full harmoni med de fordringar, hvilka uti Kongl. Skolstadgan finnas uppställda. Och hvad utrymme har nu läroverket för alla dessa lärjungar, för zoologiska och botaniska samlingar, kemiska och fysiska apparater, bibliothek, gymnastik, vaktmästarebostad, lekplats etc.? Intet annat eller större än det, som sannolikt ansågs tillräckligt för de 75 skolgossarne, då nuvarande läroverksbyggnaden uppfördes. Läroverket har för sina sju klasser, af hvilka sjunde och i vissa ämnen äfven sjette undervisas på två skilda afdelningar, innalles nio läserum. Att dessa äro otillräckliga, inses lätteligen deraf, att samtlige klasserna, från och med tredje till och med den högsta, hafva en klassisk och en real linie, hvilka de timmar, då klassiska språk förehafvas, måste undervisas på olika rum. Af tvingande nödvändighet måste alltså dels den under vintern mycket kalla samlingssalen, dels det trånga bibliotheksrummet, dels slutligen lärarnes enskilda rum uti staden användas såsom läserum för reala linien under de timmar den måste vara skild ifrån den klassiska. Läroverket har intet läserum, som beqvämligen rymmer mer än 30 lärjungar, och endast fyra, som någorlunda kunna rymma detta antal. Trenne af läsrummen kunna med svårighet rymma mer än 10 lärjungar, och likväl har t. ex. andra klassen 41, tredje 42 och fjerde 33 lärjungar. Den lufttill - Motioner i Preste-Ståndet 1862.
Jag tager mig friheten fråga, om del är landtmannen eller jordbrukaren ensamt, som har fördelen af ifrågavar. inrättningar, oell om detta besvaras med nej, om det icke är ■den klassen af samhällsmedlemmar ensamt, som njuter fördelen af ■denna samhällsinrättning, så hemställer jag huruvida det kan anses obilligt, alt utgifterna och kostnaderna derför öfverflyltas på samhället i sin helhet. Beträffande hvad som varit förespegladt, nemi. att bevillningen i detta fall skulle komma att trycka hårdare pä andra samhällsklasser, så ber jag få taga mig friheten att erinra, att jordbrukaren i fråga om bevillningen icke heller lärer blifva lottlös eller utan deltagande i sådana kostnader. Här har blifvit yttradt om fängelser af träd, att de skulle fordra större kostnader för att vara lämpliga och tjenliga, emedan de måste inrättas med dubbla väggar med sandfyllning emellan. Hvad beträffar de dubbla väggarna, så tror jag visserligen att de äro behöfliga, men hvad åter fyllningen beträffar, sä hemställer jag huruvida den skulle vara ändamålsenlig, ty efter min föreställning måste ljudet svårare fortplanta sig igenom 2 väggar med ett tomt mellanrum, än om det vore fylldt. Samma ledamot har äfven anfört att, om till förhindrande af de häktades kommunikation med andra personer utomkring, man äfven uppförde ett plank omkring häktet, så kunde detta plank icke afhålla de utanför vistande att öfverträda det och på det viset sätta sig i kommunikation med fångarne. Delta förutsätter ett högre begrepp om menniskors klättringsförmåga, än det jag hyser; och således tror jag verkligen för min del alt sådant icke är att befara. Samma ledamot har talat om den olägenhet af dessa centrala häktens åbanebringande, att det äfven skulle förutsätta en centralisering af häradsdomstolarne och klagat öfver olämpligheten af det nya lagförslaget äfven derutinnan, att nämnderna vid sådana domstolar skulle komma att utses genom allmänna val. Jag tror, mine Hrr! att nämndens uppkomst egentligen härleder sig derifrån, att man ansågs böra blifva dömd af sina likar.
Jag försäkrade honom helt kort, det allt hvad skönt, högt och ädelt en gång på min själ gjort intryck, der säkert alltid lika oförminskadt skulle komma att bibehålla sitt värde; derjemte förklarande honom upprigtigt, ehvad han det ock möjligen kunde misstycka, min afsky för alla sentimentala hemlighet tydande hviskningar, särdeles mellan personer af olika kön, och fick han helt och hållet tillskrifva min tystnad, nu uppgifne orsak. Jag väntade att efter denna sista mening finna Baronen stött, och uppslog i anledning deraf, med något häpet frågande blick, mina ögon till honom; men, skulle du sett den han deremot, full af hjertats godhet, rigtade på mig; Han är en ovanlig ung karl, med hvarje dag finner jag mer och mer huru rättvist Friherrinnan lemnat honom sitt loford. Men, nu hade i hast musiken upphört, och sällskapet sågs utur sin massa åter sprida sig, för att en hvar intaga sina platser; först klockan elfva, eller slutad fin soupé åtskildes man, jag för min del innerligen glad att ändteligen se ett slut på dessa högst otrefliga timmar. Sedan förmiddagen följande dag förgått med vanligt arbete, aflades på eftermiddagen hos Gouverneurens en länge åsidosatt tacksägelse-visite. Der var rätt muntert, hvartill egenteligen den alltid lika älskvärda Gouverneurskan sjelf bidrog. Om aftonen åtföljdes man till spectaklet. Som Gouverneurskan jemte sin famille beslutat, att dagen derpå göra en liten utfart till ett, tvänne mil ifrån staden liggande nätt landtställe, det Gouverneuren ärnat att för den vackraste tid af sommarn arrendera, proponerades Friherrinnan att på nämnde utfart blifva Gouverneurskan följaktig; alltså öfverenskoms i anledning deraf, att tidigt morgonen derpå hos Grefvens inträda, på det man sedermera derifrån vidare kunde åtföljas. Så gjordt som sagdt; klockan nio anlände man till bestämd ort, och sedan Grefvinnan och Friherrinnan uti en, samt Fröken Aurelia, små Fröknarna och jag, uti en annan vagn, omsorgsfullt inpackats, afreste vi.
Öfver-Post-Directionen har väl i anledning häraf andragit, att sådana utgifter ofta tillförene egt rum, utan att anmärkning dervid blifvit gjord, och att, enär Cabinettet eger rätt till extra-posters begagnande samt en obegränsad portofrihet för dess Utrikes brefvexling; så liar Öfver-Post-Directeurs-Embetet, vid pröfning i första hand af ifrågavarande 24 Stats-Ulskoltels Utlåtande N.o 23. utgifter, icke ansett sig tillständigt att desamma ogilla; men Utskottet, delande lika öfvertygelse i detta fall med Revisorerne, får dock med afseende tillika derå, att estafetters afsändande egentligen böra hänföras lill courier-resor, hvarföre kostnaden af Cabinetls-cassan beslrides, hos Rikets Ständer föreslå, alt hos Kongl. Maj:t genom underdånig skrifvelse anhålles, det dylika utgifter hädanefter icke må belasta Postverket utan Cabinelts-Cassan påföras. §. 37. (Tåg. 106.
De till Utskottets yttrande sålunda remitterade motioner innefatta hufvudsakligen följande 3 frågor, nemligen r 1:0 om vilkor för rättigheten till befordran inom Kongl. Postverket; 2:0 om vissa föreskrifters iakttagande, dä lediga tjenster vid samma Verk skola tillsättas, och , 3:o om behöfvet af ny Postordning och Instruction för Postinspectorer och Postförvaltare samt ny lönereglering för desse Tjenstemän, Innan Utskottet går att häröfver sig utlåta, får Utskottet vördsamt upplysa, alt, sedan Rikets Ständer, vid sislfövffufene Riksdag, uti underdånig skrifvelse anhållit, att Kongl, Maj:t läcktes anbefalla vederbörande Autoriteter, att, såsom incompetente till lediga sysslor inom och under Postverket, anse alla sådane sökande, sorn icke förut tjensfgjort såsom extra ordinarier eller vicarierande Postmästare, har Kongl, Majit under den 18 Julii 1829 i Nåder förklarat sig icke kunna denria Rikets Ständers underdåniga hemställan bifalla. Hvad nu först beträffar frågan om vilkoren för competence till lediga Posllnspectorsoch Postförvaltaresysslor, så anser Utskottet, att desse Befattningar äro af den beskaffenhet, att lärotider för desamma icke fordras, och alt förnämsta vilkoret för de vid Postverket anställde Tjenstemäns duglighet består uti ordentlighet och pålitlighet vid penningars förvaltande. Vid detta förhållande och då nyssnämnde egen - Ailm. Besv. och Ocion Viik. Betänka.:, de Ar.o 37.
Hm! det ble ett snöpligt slut på midsommersvaka, och j ag feck inte danse min Jöshäring, jag. ( T i l l b o n d f o l k e t ) Kom, go' vänner! h är är inte roligt länger. Nu går vi bort i granngåln och danser te ljusan dager. (Går med folket) Ett s å h astigt slut tog all vår glädje! Tror du, Erik, att vi nånsin komma till lyck a mer? Ja, det hoppas jag ; blott inte Herrens straff kommer öfver mej, för det jag fällde så hårda ord mot min far. Det var mycke illa gjort af mej; men jag blef så het. Erik. Anna. Tror du ändå, att vi nånsin ska' ha nå'n glädj e, om vi f å hvarann emot dina föräldrars vilja? Du kommer visst att jemt gå och sörja. Nej , då är det bättre att du l yder tag Bri tta (Hon vänder sig bort att dölja tårarna.) Anna, tal a aldrig så! Heldre vill j ag bli olycklig på hvad annat sätt som helst, än att bli det med B ritta. Men jag hoppas än, att allt ska bli godt. Hvad jag nu mest sö rjer öfver, det är att j ag ska fara ifrån dej. Fara ifrån mej? Hvarför det, och hvart? Jag vet inte, hvarför far har bestämt, att jag i måron bitti ' ska resa bort till g amla mormor min på en tid Så långt? Herre Gud, då får jag visst aldrig s e dej mer. Jo, kära Anna, vi ska inte misströsta, utan vara vid godt hopp. Nu måste vi skiljas; jag ska rusta mej till resan. ( S å n g ) Nu far jag bort så långt, lång t f rån allrabästa vännen min; Månn' aldrig nånsin mer på jord j ag skådar dig? En hjertans sorg och vånda stiger upp allt i mitt sinn', Thy sjunger j ag i dag s å klagelig. Erik. Anna. Erik. Anna. Erik. Och om du res te lång t, l ångt så l ångt som bort till verldens slut, Så skulle nog ändå mi tt hjerta följa dig, Och om du icke kom i gen, förr'n Tiden runnit ut, Så skull' du ändå finna tro hos mig.
St. varda meddelade, 'angående kapitaloch rånle-liqviderna för oftanämnde lån, jemte dermed sammanhängande frågor,” men om K.. M:s fastställelse är erforderlig för kapitaloch ränte-liqviderna, torde den med ännu större skäl erfordras för uplagandét af lån, ty om dessa lån äro af något betydligare belopp, kan man h#fva skål att betvifla, att penningar kunna, ulan K. M:s fastställelse å lånens uptagande, erhållas. För närvar:de har Riksg.-kont., endast på grund af R. St:s beslut och genom kungörelser i allmänna tidningarne, n plån t betydliga summor, dock icke öfver 2 å 3 millioner. Sådant är med vår grundlag helt och hållet öfverensstämmande. R. M:s Nåd. sanktion å R. Sl:s beslut, ang:rle dylika låns uptagande, har hittills icke egt rum; men då stora summor i och för framtiden äro ämnade att uptagas, och då Utsk. ansett behöflig! och äfven föreslagit, att K. M:s Nåd. sanktion skulle begäras för kapitaloch ränte-liqviderna för länet, så följer deraf, enl. min tanka, att K. M:s fastställelse äfven pä låns uptagande hörer till saken. Utsk. slutar visserligen sin hemställan med orden: ”jemte dermed sammanhängande frågor;” men deruti kan väl icke inbegripas sjelfva lånens uptagande, utan endast de mindre detaljerna af saken. I likhet med Gr. Lagerbjelke anser jag att 7:de mom:let bör återremitteras, på det att Utsk. må få tillfälle att taga frågan i förnyadt öfvervägande. Hr Rildt: Då Frih. Palmstjerna förklarat, alt han anser, att en redaklionsförändring af 7:de och IO:de momme är nödvändig, på det all man må kunna erhålla K. M:s sanktion, vill jag icke motsätta mig en ålerreraiss af 7:de mom:tet.
Färs härads norra och södra distrikt i Malmöhus län, mot afstående till Statsverket af deras boställs-lägenheter, samt dessa lägenheters försäljning. (54.) 1860 den 27 April i underdånighet anmäld, och Rikets Ständers beslut meddeladt Kammarkollegium och Statskontoret för verkställighet, och behörigt iakttagande. 66:o af den 14 April 1860, om förändringar dels i Kongl. Stadgan den 21 Januari 1855 om mått och vigt, och dels i Kongl. Maj:ts under samma dag utfärdade instruktion för justerare af mått och vigter. (50.) Denna Rikets Ständers skrifvelse anmäldes i underdånighet den 17 Maj 1861, då, beträffande Rikets Ständers deruti gjorda hemställan, att vigter och vigtlödjor, ehuru till formen olika med de enligt Kongl. Förordningen den 31 Januari 1855 för framtiden föreskrifna, måtte, då de i öfrigt öfverensstämde med det nya vigtsystemet, få äfven efter 1862 års ingång tills vidare omjusteras, Kongl. Majit, på grund af hvad Ofverdirektören vid landtmäteriet, äfvensom Kongl. Yetenskaps-akademien, hvars underdåniga yttrande öfver denna punkt infordrats, i ämnet anfört, fann sig icke böra tili ifrågavarande framställning lemna nådigt bifall. 1 fråga åter om Rikets Ständers tillika framställda anhållan om ändring i § 21 mom. 5 af Instruktionen för Justerare af mått och vigter, att taxan för kröning af förvarings-eller transportkärl för saltad fisk, beck och tjära blefve nedsatt med 66j procent, har Kongl. Majit, sedan Ofverdirektören vid landtmäteriet, i deröfver afgifvet yttrande, föreslagit borttagandet af nu gällande förbud för fiskare och tjärnbrännare att sälja sina varor i ojusterade kärl, förklarat sig vilja häröfver inhemta Kommerse-kollegii utlåtande innan Rikets Ständers framställning till hufvudsaklig pröfning företages.