Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då kopparmyntets åsätta värde öfverstiger dess metallvärde, så att t. ex. 4 skill, banko är blott värd k af hvad den gäller, så kunna dessa icke anses annorlunda än såsom mynt-tecken, för hvilkas åsätta värde Banken måste ansvara. Så till vida är det visserligen riktigt att icke myntverket må kunna fylla landet med mynt-tecken till ett obegränsadt belopp, hvilka Banken, då de vid decimalsystemets införande eller af annan orsak en gång återkomma, måste efter åsatt prägel inlösa. Derföre föreslog den sammansatta afdelningen att kopparmynt hädanefter icke får från myntverket på annan väg än genom Banken uti allmänna rörelsen utlcmnas. Men detta skedde under förutsättning att, enligt ett föregående moment, som blef i Utskottens plenum förkastadt, Banken skulle från mynt - 4 Statsoch Banko-Utskottens Betänkande, N:o 35. verket få inlösa kopparmyntet efter dess metallvärde, med tillägg af präglingskostnaden, och ingalunda betala det efter dess åsätta prägelvärde. Enligt Kongl. Brefvet den 26 Maj 1836 eger Konungens Befallningshafvande att direkte från myntverket utbekomma kopparmynt för vexlingsbehofvet i landsorterna, och när sådan reqvisition skett, lärer väl myntverket ombesörjt och bekostat afsändningen. Men skall nu allt kopparmyntet först ingå till Banken, och Banken skall ombesörja och bekosta fullgörandet af dylika reqvisitioner, samt derjemte, likasom hittills skett, betala kopparmyntet efter åsatt prägelvärde, så kommer genom denna förändring ännu större kostnad att tillskyndas Banken, utan att han derigenom vinner någon den ringaste ersättning. Under sådana förhållanden synes mig, att antingen afdelningarnes förslag uti hegge omförmälda punkter hör antagas, eller ock måste man låta det förblifva vid hvad nu äger rum. Och i sistnämnda fall skulle Bankens förlust betydligen minskas, om hädanefter all myntning af 4 skilling banko i koppar blefve förbjuden, och detta skiljemynt ersatt med 4 sk. b:ko eller R:dr sp. i silfver.” Af Herr Kontrakts-prostcn Almqvist.
Förordning, att »i Sverige eller Norge alstrade eller tillverkade varor skola, vid införseln landvägen från ena till andra riket, vara från tullafgifter fria», i Sverige respekterades och efterlefdes, gjordes detsamma i Norge betydelselöst genom en af dervarande Tulldepartement till tullkamrarne utfärdad föreskrift, att »varer maae ikke uden tolds erleggelse föres söveerts i Norge (herfra stang-, bottog bandjern samt af bräk stenger, liser, spader, söm og spiger, 3 tömmer og derover, undtagne)»; hvarvid dock uti instruktionen för tullkammaren i Fredrikshall det tillägg blifvit gjordt, att det »icke betragles som söveertsförsel, om varerne her i riget bringes över fjorde, hvor disse afbryde den almindelige landevei, som for ex. fia Moss til Horten.» Det vore från år 1838, som det första förbud härledde sig för landvågen lill Norge utförda Svenska varors förskaffande utan tull. Före denna tid, likasom före den politiska föreningens tillkomst, kunde Svenska, öfver land förda varor i Norge passera fritt hvar som helst, och i mer än 20 år efter unionens ingående fortgick denna praxis. Sedan Norska regeringen gifvit ofvannämnda tolkning af mellanrikslagens stadgande om tullfrihet, hade afsättningen af Svenska varor i hög grad försvårats i Norge, jemte det icke så litet obehag och hinder uppstått för trafiken, äfven med rent Norska varor, hvilkas ursprung icke alltid kunde styrkas, ett förhållande, som äfven inom Norge erkändes.
Be t ä n kati d e ri. 193 fet4, i händelse Utskottets åsigter gillas, underdånig skrifvelse i enlighet dermed till svar ä den Nådiga propositionen hörå äilålas; Stockhölm deri 6 October 1828; N.‘0 02 0; Ankom den 17 Oct. 1823; Utlåtande, i anledning af KongL Mäj:ts Nådiga Remiss uppå Lieuteilanten 0. Fie-^ ändts underdåniga ansökning om ersättning för liden för-4 lust å dess Boställe kullstad Genom Nådig Remiss* daterad den i3;dö riästl. Maji hår KongL Maj:t till Stats - Utskottet öfverlemnät éxi underdånig 4‘de Sami. 5 Barid.- t 94 S tat s-U t sk o t le t s Be tänt an den» ansökning af O. M. v. Fieandt, dernli han anfört, alt sedan det Sergeants, nu mera till andre Lieutenants förvandlade Bostället Fullstad, som han vid Vestmanlands Regemente innehaft till år 1821, blifvit från midfastan 1812 på 3o års tid, genom Kongl. Krigsoch Kammar-Collegiums försorg, bortarrenderadt till f. d. Fänihieken Å. Almen för ett Arrende af i3 Tunnor 22 Kappar Spanmål, hälften Råg och hälften Korn, samt 66 R:dr 3a sk. Banco uti penningar, uppsade AlmeAs a:ne Löftesmän sin borgen år 1817, då de fem första åren voro förflutne; Och som
Garborg har varet anseet for " vor fineste intelligents " og vor " bedste pen ". Men han har ikke taalt at undvaere den positive religion; til moral-religionen har han ikke sjrelsstyrke nok. E n simpel o g smudsig fyr hajr nu vist sig at v s r e " des pudels kern. " - Man har fremholclt som en fordel ved slige diskussioner at maeiid o g kvinder fik tale sammen og lcere hinanden bedre at kjende. Men " tale sammenn gjor man j o kun privat o g skal man ved diskussion lrere noget godt om hinandeii, saa bar diskussionen i alt fald ikke indledes af saadanne folk som Garborg o g Geierstam. - Deres korrespondent vi1 gribe leiligheden medens huii har pen i haand til a t anbefale Clara Tschudis T1.e Nktidskrinder, der er tre meget velskrevne og interessante biografier af fru Collett, fru Morgeiistern og fru Guillaume Schack. I vor litteratur er biografier en saa stor sjeldenhed, at bogen ogsaa derved blir en acquisition. F r u Morgenstern blir saa ofte nreviit og er saa lidet kjendt at vist de fleste griber leiligheden til at lcese en sammenhzengeizde biografi. Denne er ogsaa fra for£. side den mest vellykkede af cle tre og oplives med en livfuld skildring af fraken Tchudis forste made om liende med den bekjendte dame. Forf. standpunkt ligeover Dagny. for de tre starrelser hun skildrer e r til partiskhed beundrende og anerkjendende, men skildringen blir ogsaa derved varm og faengslende. At skrive om fru Collett staar for deres korresp. som san vanskeligt at hun berindrer baade fr. Tchudis mod o g dygtighed.
Majits och Kronans förfogande, jemväl funnit omförmälda plats vara den enda, som för närvarande kunde till posthus ifrågakomma; att bemälde embetsmyndigheter ansett de farhågor, som möjligen kunde uppstå för Postverkets förflyttande till denna plats i anseende till närheten till Kongl, teatern och en deraf uppkommande större eldfarlighet, kunde förebyggas genom vidtagande af särskilda anordningar för det nya husets betryggande mot eldfara; att då en stor del af postverkets lokaler, till följd af sin bestämmelse och de derstädes förefallande göromåls natur, måste förläggas i bottenvåningen och vid gården, blefve häraf en nödvändig följd, att det föreslagna posthuset skulle åt öster sträcka sig något utom den nuvarande inhägnade tomten och bilda fortsättningen af Stats-Utskottets Utlåtande M 82. en linie, dragen från General-landtmäteri kontoret utefter choret af Jakobs kyrka, samt att den sålunda utvidgade tomten skulle på tre sidor bebyggas, oell att det nya huset borde på fjerde sidan vara i höjd och hufvudlinie öfverensstämmande med det tillstötande Operahuset; att plan och förslag till den inre anordningen och lägenheternas fördelning blifvit uppgjorda, på sätt den Kongl, propositionen närmare innehåller; att, i afseende å användandet af de våningar uti den föreslagna nya byggnaden, hvilka icke för Postverkets behof erfordrades, fråga först varit af Generalpoststyrelsen väckt derom, att Elektriska Telegrafverket, såsom nära förbundet med postväsendet, skulle i samma hus inrymmas, men att Öfver-intendents-embetet. under förutsättning att plats för Telegrafverket blefve annorstädes likasom hittills beredd, funnit det lediga utrymmet tjenligt till boställen i ena våningen åt Justitieoch i den andra åt Finans-departementets chefer, af hvilka den förre nu har sig anvisadt ett boställe med mindre passande läge i Kronans hus vid Beridarebanan på Norrmalm och den sednare ensam bland Stats-departements-cheferne helt och hållet saknar boställsförmån; samt att, då emot Öfver-intendents-embetets i detta hänseende gjorda framställning och derpå grundade ritnings-förslag förekomme, att, på sätt Generalpoststyrelsen anmärkt, en dylik husets användning till ändamål, helt och hållet främmande för Postverket, skulle i hög grad motverka framlida tillökning i detta verks utrymme, derest en sådan funnes erforderlig och föranleda till större behof af uthus, vedförvaringsrum m. m., än Poststyrelsen aktat med detta verks fördelar väl förenligt; hvaremot om det för Postverket tillsvidare öfverflödiga utrymmet anvisades åt Telegrafverket samt en möjligen blifvande styrelse för Statens jernvägar och andra allmänna arbeten,
För öfrigt anser sig Utskottet böra erinra, dels att dess redaktionsförslag i denna del är i hufvudsaklig öfverensstämmelse med det, som framställdes af Högsta Domstolens fleste ledamöter vid granskning af Kongl. Maj:ts vid sednaste riksmöte representationen förelagda förslag i förevarande ämne, dels ock att ifrågavarande stadgande icke afser och icke kan afse någon förändring i Tryckfrihets-förordningen, i följd hvaraf spridande af villfarande lärosats genom tryckt skrift fortfarande är straff underkastadt i de fall som Tryckfrihets-förordningen bestämmer. 22 Lag-Utskottets Betänkande N:o 21. En följd af den sålunda af Utskottet föreslagna förändring har varit den, alt ur §:n bort uteslutas orden: »dock sker ej härigenom någon inskränkning i den frihet i religionsöfning och undervisning, som bekännare af annan lära, än den rena evangeliska, medgifven är». Dessa ord kunde nemligen, med afseende å redaktions-förändringen i början af §:n, blifva vådligt förvillande, och de äro i allt fall fullkomligt öfverflödiga. — I sista punkten af förevarande § har Utskottet gjort en mindre redaktions-förändring, som innebär, att om prest, som utspridt villfarande lärosats, dermed haft för afsigt att förmå någon till affall från den rena evangeliska läran, han jemväl bör straffas efter denna lag och icke undslippa med allenast den i Kyrkolagen stadgade påföljd af embeieis förlust. För en obefordrad och mot kyrkan så fiendtlig prestman, vore nemligen förlusten af embetet i de flesta fall icke ens något straff. — Hvad för öfrigt emot denna § blifvit anmärkt derom, att den icke innehåller skärpt straff för iteration, anser sig Utskottet böra bemöta med den erinran att sådant är öfverflödigt i följd af latituden i straffbestämningarna, — äfvensom, hvad angår gjord anmärkning att bötesbeloppet i denna § vore för högt, Utskottet får erinra, att det i detta fall, så vida lagbudet skall hafva någon kraft, icke kan sättas lägre, helst efter den af Utskottet föreslagna förändring i §:n.
Men dervid förekommer att Kronan ingalunda försäkrat dem som erhållit smides-privilegier att alltid äga tillgång på köpetackjern, utan har tillsynen i detta hänseende varit af administrativ art och nästan af sig sjelf upphört, sedan erfarenheten kommit i tillfälle att ådagalägga att tackjerns-tillverkningen stiger i bredd ined efterfrågan. Kronans hufvudsakliga åtgärd har bestått uti att tillse det skogarne närmast grufvufälten måtte bevaras, och att sålunda malmtransporten skulle ske på korta vägar till vinnande af ett lindrigt pris och handteringens bestånd. Icke ligger deruti någon säkerhet för bruksägaren, att tackjernstillverkare alltid skola finnas för hans räkning, hvilka' icke någonsin må äga att sjelfve förädla sin vara. Den rätt åter, som jag åberopat och betraktat, anser jag vara af verklig juridisk art, så alt den nästan borde kunna göras gällande inför domstolen. Man medgifver mig helt säkert alt alla äro lika inför lagen; men jag frågar om man kan säga, att den som ej får exportera sin vara har lika rätt med den, som äger en sådan förmån? Låt vara att tackjernet ej bör få exporteras; bruksägaren får ej heller exportera sitt tackjern; men han får förädla det, och det är denna förädlingsrätt, som här utgör hufvudfrågan. De anspråk lackjernslillverkaren i detta afseende äger äro dessutom af en ganska allvarsam art, emedan de otvifvelaktig! leda till frihet för honom att exportera tackjern, hvilket efter mina, Kr af Uhrs och måhända de fleste talares inom detta bus åsigter, skulle störta stångjerns-handteringen. Jag kommer således till ett alldeles olika resultat emot Hr af Uhrs, då jag säger att Utsk:s förslag i mom. b) försäkrar stångjernssmidets framtida bestånd! —Jag öfvergår nu till en annan detalj uti Hr af Uhrs yttrande. För hvarje SkS! stångjernssmide, säger han, som tillätes inom hyttelagen, minskas tackjernstillverkningen med 2 SkS. Jag bestrider först det arithmetiska och sedan tillämpligheten. Hvad det förra angår, och om man antager de bästa anstalter, så smider man [ Sköf stångjern med gång det qvantum kol, som åtgår till tackjernet.
De summor J anslagit till fullbordande af det stora företaget Götha Canal, och till andra allmänna arbeten, anser Jag blifva tillräcklige för att uppfylla vår gemensamma förväntan. Styrelsens gång utvecklar sig på ett så ögonskenligt sätt att äfven den minst klarseende ej kan undgå att erkänna dess framsteg. Lycklige de Folkslag hvilka, i skötet af allmän fred, kunna öka sitt välstånd och förenkla sina inrättningar. Den 22 December e. m. 43S Det Neutralitets - system som Jag laggt till grund för Min Styrelse, i allt hvad som ej nära och omedelbart rörer båda Rikens tillvarelse, försäkrar Oss derom, att denna Neutralitet skall äga fortfarande bestånd; å Wår sida skall intet försummas för detta ändamål. Wara vänskapliga förhållanden med alla Europas Makter lofva Oss en Varaktig fred, detta högsta mål för Wära önskningar. Jag tackar Eder, gode Herrar och Svenske Män, för de mångfaldiga prof af kärlek och tillgifvenhet J iemnat Mig och hvarje medlem af Mitt Hus. Jag beklagar att Riksdagens slut och den sena årstiden hindrat verkställigheten af den önskan J yttrat om Drottningen, Min Gemåls, Kröning. Denna önskan skall uppfyllas vid Riksens Ständers nästa sammanträde. Återvänden nu till Edra hemvist, i kretsen af Edra anhöriga, och befästen der endrägt och frid. Varén vänner — varén Svenskar! Detta sköna namn skall påminna Eder att ståndaktighetens välde är varaktigast och det första af alla, men att svaghet och oenighet störta Staterne och beröfva Folken deras frihet. Jag förblifver Eder, Gode Herrar och Svenske Män, alle samteligen och hvar och en i synnerhet, med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. 2:0 Kongl. Maj:ts Nådiga Svar till Ridderskapets och Adelns Afskeds-Deputation: 436 Den 32 December t. m. Gode Herrar af Ridderskapet och Adeln! De tänkesätt J nu yttrat äro belöningen för de mödor och omsorger, hvilka äro oskiljaktige frän Thronell. Jag emottager, med tillfredsställelse och tacksamhet, detta nya bevis af Eder tillgifvenhet.
Med kännedom af hvilket förhållande och med visshet derom, att, ifall den bevakande, t. ex. genom hotelse att i o Bil. till K. M. Nådiga Propos. N. o yt. skjuta, ville injaga fruktan lios den flyende, han icke egde rätt att verkställa sitt hot, hvarje fånge, enligt Styrelsens förmenande, naturligtvis skulle anse sig icke hafva mycket att befara vid ett försök att komma på fri fot; och vore det derföre, med afseende å nödvändigheten , ej mindre alt hvar och en bevakande sattes i tillfälle att i rättan tid mota och förekomma de försök till våld och rymning han upptäckte, än äfven att fånge, genom det svåra äfventyr, hvarföre han blottställde sig vid sådana försök, måtte derifrån afhållas, som Styrelsen vågade i underdånighet hemställa, om icke Kongl. Maj:t skulle täckas tillåta en förändring i ofvannämnde §., till följande lydelse: ”Sker våld eller hotas Vakt-kneckt med ett ”anfall af fånge, håfve då rätt att nyttja det ”vapen han eger, så framt han icke på an”nat sätt anfallet afvärja kan; dock med all ”möjlig försigtighet, så att icke utan högsta ”nödfall någon skada må ske till lif eller ”lern. Ställer sig Fånge till motvärn, eller ”ållyder han icke Vaktkneckls uppmaning, ”dä denne honom från rymmande hindra ”vill, och varder då dräpen, ligge ogiild, som ”i 25 Cap. i §. Missgernings-Balken säges. ”Söker någon taga Fånge med våld utaf Vak t”kneckt, och varder derunder dräpen, vare ”Lag samma.” Hvarjemte Styrelsen tillika i underdånighet hemställt, alt, i händelse af Bil, till K. M. Nådiga Propos. N.o 7/. r 1 Nådigt bifall till dess underdåniga förslag, det nya Stadgandet mätte till efterlefnad anbefallas vid alla allmänna Fängelser i Riket, der bevakningen af Militair-trupp besörjdes.
Det finnes kvinnor, öfver hvilka åren synas hafva mindre makt än eljes, hos hvilka blicken är klar och sinnet ungdomligt, trots det snö- hvita håret, hvilka, trots all hjärtats ödmjukhet, utgöra medelpunkten inom sin familjekrets och sin närmare omgifning. En sådan kvinna är den, hvars bild i dag pryder vårt blad, och på hvilken fadernskaldens karaktäristik » den barnsligt nöjda » fortfarande äger sin tillämpning. Djup och äkta kvinnlighet, hjärtegodhet, anspråkslöshet och förnöjsamhet samt — måhända just på grund af dessa egen skaper — ännu i höga ålderdomen en ovanlig sinnets ungdomlighet och själens hälsa utmärka den gamla ÅR 1860. dam. som just i dessa. EFTER EN PENNTECKNING. 2 dagar, i kretsen af barn *, barnbarn, anhöriga och vänner samt på alla håll omgifven af den mest oskrymtade vördnad och tillgifvenhet, firat sin åttioförsta födelsedag. E. A. B. E T T RIDRAG KVINNOEMANCIPATIONENS STORIA. HIA F I. A. D A V I D S S O N. FORTS. FR. FÖREO. N:R. I CKE S Ä L L A N förekom hos germaner och kelter skiljsmässa efter ömsesidigt samtycke. Enligt den gamla keltiska lagboken Senehus mör (den visa lagen) kunde makarne skiljas efter ömsesidig öfverenskommelse. Men efter kristendomens införande ändrades detta. Det bestämdes nu, att mannen skulle äga rättighet att skilja sig från hustrun, såvida hon gjort sig skyldig till äktenskapsbrott, men kvinnan ägde ingen som helst rättighet att skilja sig från mannen, om han gjort sig skyldig till detsamma. Hos de öfriga folken i forntiden hade mannen rättighet att förskjuta sin hustru, när han behagade, och utan godtgörelse "; han kunde sälja henne som slafvinna, om han så fann för godt. Men bland germanerna kunde mannen ej förskjuta hustrun, såvida hon ej begått äktenskapsbrott.
Län andragit, att genom ofvannämnde Kongl, förordning är stadgadt, att hvarje socken eller härad skall, för vintervägars vidmagthållande, inrätta så kallade ploglag, hvilka hvar för sig hafva ett stycke väg att plöja och skotta, samt vidare, genom Kongl. Brefvet den lo:deMaj i8i5, blif* Bill. till R. St. 8 Sami. 11 Haft. t 2 Allm. Besa.- och Eicon.-LJIslottets Betänkande, N:o 5 2. vit föreskrifvet, alt elen, som åsidosätter skyldighet att förrätta berörde plöjning och skottning, skall böta 3 R:dr 16 sk.; men som sislberörde Nådiga författning skall blifvit så tillämpad, alt, då en eller annan intressent inom ploglaget åsidosatt sin skyldighet alt, eller inliafFadt snöfall, i rätter tid och ordning öppna silt vägstycke, hafva, uppå instämning, alla delegarne i ploglaget blifvit fällde att hvar för sig böta det stadgade vitet, hvarigenom flere hundrade R:drs böter ådörnas och uttagas af oskyldige medborgare; i anledning hvaraf motionären föreslagit Rikets Höglofl. Ständer att. hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det ofvanberörde stadgande för försummad snöplogning måtte vinna nödig ändring och rättelse i så målto, ”att clet inde/dta ploglaget betraktas såsom en i fråga om botesansvaret, hvilket, då ej hela ploglaget vållat försummelsen, endast tillämpas på den eller dem, som sin skyldighet uragtlålit.” Med Lars Larsson hafva sig förenat Riksdagsmännen Magnus Persson från Wermlands Län, Olaus Eriksson, Hans Hansson, Johannes Johannesson och Lars Rasmusson från Götheborgs och Bohus Län, Johannes Christoffersson från Kronobergs Län samt IJeter Persson och Peter Mårtensson från Jönköpings Län; hvaremot Fredrik von Zweigbergk från Skaraborgs Län erinrat, att ett sådant förhållande, som det, hvari motionären begärt rättelse, efter lag och författningar icke eger rum.
N:o 80. Motion N:o 218, angående ändring af 1 § i 8 kap. Giftermåls-balken oell tillägg till 9 kap. i samma Balk. Lag-Utsk. Betänk. N.-o 79. Motion N:o 260, angående undersökning rörande kostnaderna för åstad kommande af en aderton fot djup och för större segelfartyg tillräckligt bred kanal mellan Skutviken vid Lännersta-fjärden och Sumpviken vid Baggens fjärden, m. m. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 141. Motion N:o 261, om vilkorligt anslag till utförande af den i föregående motion omförmälda kanalanläggning. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 141. Motion 314, om rättighet för utländsk man, som erhållit tillstånd att här i riket vistas, att i rikets stapelstäder sig bosätta och drifva grosshandel och större fabriksrörelse, m. m. Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 17. R. St. underdån. Skrifv. Hjertström, N. F-, Motion N:o 171, om anslag till lönefyllnad för Intendenten vid Kongl. Landtbruks-akademiens experimentalfält. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 99. R. St. underdån. Skrifv. N:o 149. Motion N:o 172. angående en telegraflinea från Jönköping till Westervik öfver Ekesjö och Wimmerby. Stats-Utsk. Utlåt. — Motion N:o 173, om anslag, utan återbetalningsskyldighet, till fullbordande af den s. k. Kinda båtled medelst kanalisering af Stångån från sjön Rengen till Linköpings hamn. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 141 och Meni. R. St. underdån. Skrifv. Hof-1'ätt, angående utbrytning och förflyttning till andra orter af särskilda divisioner utaf Svea och Göta Hof-rätter. Motion N:o 13. Lag-Utsk. Utlåt. N:o 47 och Mern.
Sedan Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Utsk:s i fråga om eventuela införselstullen å denna artikel till R. o. Ad. samt Den 17 Juli. 135 PresteSt. gjorda inbildning lilifvit af sisluämnde Stånd antagen, yttrade sig Hr Printzensköld: Jag anhåller vördsamt, att R. o. Ad. matte vidblifva sitt beslut. Hvar och en känner, huruledes, särdeles i norra länen, salpeternäringen varit drifven till en så betydlig höjd, att mera salpeter blifvit levererad till Kronan än som varit behöflig, hvarföre Styrelsen tid efter annan ansett sig böra nedsätta lösningspriset å denna vara. Denna åtgärd, som man trodde vara oskadlig, verkade dock derhän, att salpeter-tillverkningen aftog så betydligt, att slutligen tillräckliga qvantiteter inhemsk salpeter icke kunde erhållas för krutbrukens behof. Priset måste derföre återigen höjas och näringen har nu ånyo börjat förkofras. Om detta förhållande får fortfara, och ä Kronans sida någon ytterligare höjning sker i lösningspriset, så skall naturligtvis derigenom näringen äter bringas upp till den ståndpunkt, den tillförene innehaft, då nemi. Sverige tillverkade sä mycken salpeter, att någon införsel deraf icke erfordrades. Jag anser det vara af synnerlig vigt, att denna rudimateria tillverkas i betydliga qvantiteter inom landet, men då otvifvelaktigt är, alt en sådan högre tillverkning icke kan äga rum, i händelse tullen nedsättes till det låga belopp, att utländningen kan undersälja den inhemska producenten, hvarigenom också landel i afseende på denna nödvändiga varas erhållande sättes i beroende af utlandet; så får jag af dessa skäl anhålla, att R. o. Ad. mätte fatta ett sådant beslut, att man kan vara förvissad, det vår inhemska salpeternäring icke lider men af den utländska konkurrensen.