Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Du kan Emilia med den aldralifligaste inbillning icke göra för dig begriplig den ångestfulla förtviflan, hvilken under dessa tider i den fordom så lefnadsglada kretsen ägt rum, likaså litet som mitt bemödande att för dig tydliggöra densamma, någonsin skulle lyckas. Enligt hvad jag vill minnas mig hafva nämnt, hade ju redan en häftig blodstörtning utur det angripna bröstet visat sig, hvilken förorsakade oss alla en gränslös oro, natten derpå förgick likväl utan någon häftigare attaque, så till och med den utmattade engeln emot morgonen föll uti en lätt slummer. Då hon vid pass kl. 6 vaknade, yttrade hon sig känna sitt bröst betydligt lättare, än dagarne derförut, hvarföre hon äfven sade sig af mig önska höra föreläsas någon god bok. Med hjertlig glädje uppfyllde jag denna begäran, under hvilken ofta af brutne sysselsättning dagen nästan förgick. Emot aftonen inslumrade hon åter flygtigt, men, uppvaknade omkring midnatten, med ett förnyadt anfall af störtning, hvilket ändteligen på lika sätt som förra gången eller genom användandet af samma medicin, sluteligen stillades. De trenne derpå följande dagarne, förgingo under djup oro, ty mattigheten hos den lidande var smärtsam, och förnekade henne ända till bruket af sina händer; likväl yppades härunder intet nytt anfall. Den trettionde tidigt på morgon, lät hon kalla sina föräldrar, hos hvilka hon anhöll om att genom deras föranstaltande ännu samma dag blifva konfirmerad, emedan hon fruktade att krafterna möjligen, vid uppskjutande af denna högtidlighet, torde blifva så svaga, så hon icke framdeles med den styrka och den fattning hon borde, kunde känna dess vigt; af hvilken anledning, hon på eftermiddagen samma dag, i sina föräldrars närvaro, af stadens Pastor, emottog den heliga Nattvarden. O Emilia, hvilken frid, hvilket himmelskt lugn, låg ej i hennes blickar efter upplefvandet af dessa timmar; hon tycktes verkeligen icke mer tillhöra denna jord, af hvars lidelser hon troligen icke lättade mer än möjligen den stundom påminnande smärtan i sitt bröst; och skulle icke den derpå följande aftonen en svår blodstörtning inträffat, hade denna dag kunnat räknas till en fullkomligt lycklig.
)) Det legemlige og aandelige rlrbejcle pact Sygestnen er lderet saa overordentlig intenst, samtidig med at Iagttugelsen af den Syge stadig stiller stiirre Fordringer ti1 vor Intelligens paa (; rnnci af de mange nye Uudersogelsesog Bellilndlingsmeto (Icr. 3 fole imidlertid godt, at disse Forliold iklw kuune forandres, dersom Sygeplejekunsteu skal ~ e d l ~ l i at ~ e staa som en trofast Sijster ved Legekunstens Side. )) At Sygeplejeskerne tilfulde skatte den Tillid, L a ~ g e m t vise dem, og at de ~ r l i g t bestrwbe sig for at g j ~ r e sig vmdige ti1 denne Tillid, det tnrde vi bevise red at pege p a de mange, cler hare arbejdet, ti1 de ere fa.ldne sammen paa deres Post. ~ N e n da vi stadig se flere falde fra, og da I-i fole, at vi alle soln en tidligere eller senere maa bnkke under, liris Forholdeue forblive uforandrede, saa tillade vi os at foreslua fiilgcntle Forandringer! B Ja, - hvilke Forslag der sknlle stilles, clet mau Plejerskwne i Bygep1ejwskkt.r selv komme frem med! End ikke ~. ~forhenvrrrende~ kunne med den fornodne Taegt stille Forslag. Men d: i jeg, solu jeg sagde Den, ndtrykkelig er opforclret ti1 at ndtale mine Onsker, vil jeg gjore det. Jeg beder saa Dem, mine Damer, silyplere dem, tillzempe dem efter Svenske Forhold, eller komnle med ganske unctre, men kom blot med Porslag!
Den öfverklagade olägenheten torde deremot kunna afhjelpas derigenom, att det bråk, som å frånsidan af myntet utvisar dess valör, blefve ulstämpladt i stora siffror, i stället för de nuvarande små och otvdliga, hvilket lätteligen lät sig göra, om det derå anbragta riksvapnet uteslötes 5 och hemställer Utskottet alltså, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att vid präglingen af silfvermynt utaf lägre valör, än i riksdaler specie, iakttagas mätte, det bråktalet varder, med uteslutande af riksvapnet, i stora och tydliga siffror utsatt. Slockholm den 3 Juli 1851. Bilt. lill St. Allni, Besvärsoch Elean.•Lisli. Utlåtande, A':o //<y. i i\:« ä m. Alik. till Exp.-Ulsk. il. 10 Juli 1851, kl. I e. m Utlåtande, i anledning af vackla motioner om förändring af mått, mål och vigt samt mynt. Uti dessa ämnen liar Utskoltet att yttra sig med anledning af tre motioner, af hvilka två afse förändring af såväl mått, mål och vigt, som mynt, men den tredje endast angår myntväsendet. De Iva förstnämnde motionerne äro afgifne, dels af ledamoten utaf Vällofliga Borgareståndet Herr A. A. Berger, och dels af Riksdagsfullmäktigen inom Hedervärda Bonde ståndet David Andersson från Hallands län, samt åsyfta decimal-systemets införande.
Nit – jag vill bli helt ensam och bryr mig icke nu om någon kamrat – tillade han vemodigt leende. – Gonatt i så fall tills i morgon – sade grefvinnan och Harald nästan på en gång. – Måtte himlen låta allt lyckas för er så väl, som jag det önskar. Gonatt – tillade v. Nit och släckte sin lampa. De två hade nästan svårt att lösrycka sig ifrån v. Nits sällskap och den hemska rysliga kammaren. När de redan voro vid de tvenne stegarne, hviskade grefvinnan: – Men om ett infall skulle göra, att den förskräcklige infann sig här i natt, oaktadt han icke lofvat, och då finner den arme v. Nit der och offret borta, så dödar han honom säkert. – Ja du har rätt, min mor, men äro ingångsnycklarna tvenne? – Jag vet det ej. Låtom oss än en gång gå till honom, som nu är grafvens innevånare. Ingendera ville lemna den andra och de gingo således tillsammans. v. Nit blef först litet häpen, men underrättad om orsaken till deras återvändande, fällde han tårar af tacksamhet öfver en sådan grannlagenhet, omtänksamhet eller ädelmod; han kom icke ens att tänka, att ett sådant steg kunnat härleda sig ifrån hämndlystnad hos grefvinnan ... det hade ju varit menligt för henne och Harald, om v. Nit, troligen ett lagens offer, omkommit genom baronens hand. Och väl var att han icke tänkte något sådant, ty hvad som bevekte grefvinnan och Harald till detta återvändande, var visst intet annat än medlidsamhet och ädelmod. Men äfven om v. Nit för ett ögonblick skulle ansett deras föregifvanden förestafvade af någon ting annat än oegennytta ... hvilket vi af det sagda finne att han dock icke gjorde ... så skulle han snart blifvit öfvertygad om motsattsen, då Harald erbjöd honom att välja emellan pistolen och jagtknifven, sig till försvar. v. Nit skulle funnit, att medelst antagandet af ett sådant tillbud komme han verkligen i stånd att undandraga hämnden och lagen ett eller flera offer, sig sjelf eller baronen, eller båda två.
Klingström tillerkända, men af honom under September månad 1849 till Byggnadskommittéen i Wexiö återbetalda lånesumma, Sjutusen femhundra riksdaler, må, under iakttagande af hvad för öfrigt i afseende på dylika lån blifvit stadgadt, fa af de tomtegare, sorn kommit i åtnjutande af de sålunda återbetalda medlen, fortfarande innehafvas, så vida Byggnadskommittéen derför, inom tre månader efter erhållen del af Rikets Ständers härom fattade beslut, till fullmäktige i Riksgäldskontoret insänder sådana låneoch säkerhetshandlingar, som med förut gällande, härvid tillämpliga, stadganden öfverensstämma 5 börande deremot de medel, för hvilka antingen detta vilkor icke uppfylles eller de insända handlingarne af fullmäktige icke godkännas, eller hvilka vid sagde termins förlopp icke äro af kommittéen disponerade, jemte derå upplupen fem procents årlig ränta från den 1 Januari 1850, genast till Riksgälds-kontoret inbetalas; dock komma dessa bestämmelser ej att tillämpas i afseende på den del af samma medel, som för rådhusbyggnaden kan vara utlemnad. Efter det skuldebrefven för hela den begagnade lånesumman, inom derför loreskrifna terminer, blifvit till Riksgälds-kontoret aflemnade, bör Byggnadskommittéen öfver de af kommittéen från Kongl. Stats-kontoret mottagna medlen upprätta en generel liqvidation, hvilken skall till Riksgälds-kontoret insändas, för att der granskas. § 36. Som de, genom Kongl. Brefvet den 6 Maj 1846, Kongl. Stats-kontoret tillerkända rättigheter och fordringsanspråk, med hänsigt lill det å mindre kreditivet anvisade byggnadslån af Trettiotusen riksdaler, hvilket Kongl. Maj:t, efter den, i början af sagde år, staden Amål öfvergångna eldsvåda, beviljat samma stad, i öfverensstämmelse med Rikets sednast församlade Ständers beslut, blifvit på Riksgäldskontoret öfverlåtna, och samma verk följaktligen öfvertagit de vid ifrågavarande låns beviljande Kongl.
Det förut för hela Länet gemensamma kurhuset och lazarettet härstädes kommer med nästa års början endast att begagnas af provinsen Ångermanlands invånare jemte Hernösands stad, sedan Eders Kongl. Maj:t i Nåder bifallit Sundsvalls stads och Medelpads invånares underdåniga ansökning, att få i Sundsvall inrätta särskildt lazarett och kurhus. På deras bekostnad, efter upptagande af beslutade sammanskott, är ett hus i nämnde stad inköpt och lör ändamålet inredt äfvensom nödiga inventarier upphandlade, så att denna inrättning från och med morgondagen upplåtes till begagnande. DS det Hospital för sinnessvages botande och vårdande, som härstädes finnes och endast var beräknadt för Länets behof, befunnits alldeles otillräckligt, sedan detsamma äfven börjat upplåtas till sinnessvages från andre af de norra Länen intagande, och dessutom icke så inrättadl, att det kunde motsvara vår tids fordringar af en dylik anstalt, har Eders Kongl. Majrts Serafimer-Ordens Gille beslutat uppförande å tjenlig lokal invid staden al ett nytt Central-Hospital för de norra Länen, hvilket sedan sistlidet år är under byggnad. Fördelen af Vaccination synes numera vara inom Länet så insedd och erkänd, alt detta skyddsmedel troligen allmänt begagnas. Fattigförsörjningen å landet fortfar att allmännast ske på enahanda sätt, som uti det till Eders Kongl. Majit af Dess Befallningshafvande den 23 April 1838 afgifna underdåniga utlåtande omförmäles, eller dels i fattighus, hvarmed dock endast 11 af de större socknarne äro försedda, dels genom orkeslöse utfattiges inackorderande hos enskilde personer, dels genom deni beviljad rättighet alt turvis hos jordegarne inom socknen, i mån al deras innehafvande skattetal, under vissa dygn erhålla bostad och uppehälle, samt dels genom spannemåls och penningars utdelande åt sådane fattige, som sjellve kunna förse sig med någon del af sina behofver. Eli berömvärdi undantag härifrån finnes i Själevads socken inom Norra Ångermanland, der lalligförsörjningens tunga betydligt lättas genom en i sednare åren tillkommen arbetsinrättning.
Gamla Riksgälden Credit-Sedelstocken (R:dr 4,677,629: zz) evalverad Utelöpande Koppar-polletter (R:dr 114,956: 2)) dito . « Amortitzements-Fond till Banken för 18 n EtatswerketS andel af 1802 och förra ärens Dcwillnjng 161: 14, 6. Dito af 1810 Srs Bewillning till Förswars werket 199,640: )5, 5. Dito dito till Stalsbristens fyllande . 122,605: 54, 8- Deponerade medel af Wasa Ränterie Dito af Z. Summa - 6,719,446 28 II Lreält. Fordringlr och Tillgängar.
Behändigt ila de små gröna ångbåtarna fram och lämna efter sig krusiga vågor, som komma segelsluparna att rycka i sina förtöjningar, så att de hvita seglen buga mot vattenytan. Hvad vattnet glittrar i solskenet! Det gjorde riktigt ondt i ögonen. Elsa fällde ned ögonlocken, men ändock tyckte hon sig se ett solljust vatten, som lockade blått, så blått. Hvad det nu vore skönt att få taga sig ett b a d! Den som ändå vore på landet! Hon tyckte sig se det lilla ljusmålade badhuset, täckt inbäddadt i den mörkgröna syrenhäcken. Hur många gånger hade hon ej, då hon stått där nere och hängt öfver räcket, kännt den döfvande doften af de violetta syrenklasarna, så yppigt tunga, att de nä- stan böjde de veka kvistarna ned till vattenytan, som glittrade i solskenet! Om man nu vore på landet, så skulle just vid den här tiden ett inbjudande frukostbord stå dukadt på verandan. Hon tyckte sig se den stora, solbelysta verandan med de hvita, rödkantade gardinerna, som fläktade af och an och slogo taktfasta slag mot stolparna. Mamma i ljus sommardräkt har just hällt det bruna kaffet i de genomskinliga, små kinesiska kopparna och håller nu på att med sin servet jaga bort de näsvisa flugorna, som surrande, ijstora svärmar, flyga upp från sockerskålen och brödkorgen. Store bror, studenten, talar ifrigt med pappa om en fisketur, k n a p p t n å g o n k v i n n a m e d minsta begåfning allt under det han breder tumstjockt med smör på eller vilja, s o m i c k e tämligen tidigt skaffar brödskifvan.
På dessa skäl anser Utskottet sig böra vidblifva sitt af 2:ne Riks-stånd godkända förslag. 16 § Med bifall till den förändring, Utskottet uti 17 § föreslagit, hafva högvördiga Preste-ståndet samt välloflige Borgareståndet beslutat återremiss af 16 § i följd af yrkande, att innehållet af denna § måtte bringas i öfverensstämmelse med förstnämnda §, på sätt Herr Halling uti sin vid Utskottets Betänkande fogade reservation föreslagit. Dä 3:ne stånd godkänt Utskottets vid 11 § 3 mom. föreslagna tillägg, att nemligen domare eller annan tjensteman, som å tjenstens vägnar handlingar emottager, må vid förefallande behof ombesörja karteringen deraf, och samtlige Riksstånden bifallit Utskottets förslag i afseende på 17 § 1 morn., samt den uti 16 § för vederbörande embetsverk och tjenstemän stadgade inskränkning uti reqvisitionsrätten tiil stämplad! papper torde kunna anses stridande mot de sålunda godkända förändringar i förstberörde 2:ne §§,_får Utskottet hemställa, att den uti 16 § 1 mom. näst efter orden: ”det för utöfningen af deras embeten erforderliga stämplade papper” förekommande, så lydande mellanmening: hvarvid likväl dylika reqvisitioner icke, hvarken i afseende ä valörer eller qvantiteter, må utsträckas utöfver hvad som. erfordras för sådana handlingar, sorn af de reqvirerande utfärdas; hörande vederbörande embets myndig heter, dä reqvisitioner af deras tjenstemän af gifvas, bestyrka, huruvida hvad som reqvireras, efter nämnde grunder kati anses erforderligt; må ur författningen uteslutas. Stockholm den 11 Juli 1851. Reservation anmäld af Herr J. G. Brodin emot det föreslagna tillägget uti 4 § 3 punkt rörande bouppteckningars kartering. Rättelser i BevillningsUtskottets Memorial, N:o 1 4.
Ett gällt skratt, som kom tornväktaren deruppe i Kungsholmskyrkan att hoppa till der han satt och sof, ljöd i detsamma bredvid grefven. Denne studsade som en kautschukboll. »Ah, spöket!» mumlade han och tog till bens. Mordet. Den jättelike gestalten aflägsnade sig som vi berättat. Med några steg var han på Norrmalm, ännu några steg och han stod bland Skinnarvikens berg. I denna uselhetens, nödens, brottets och sorgens vilda hemvist, stannade han framför ett litet trähus, som bokstafligen hängde på en bergspets rakt öfver Mälaren. »Här bor hon,» gnisslade han så att det sprakade som en skorstenseld kring tänderna. »Ha! det skall snart vara gjordt,» och med en rörelse af sin senfulla arm störtade han det lilla huset i vågornas djup. »Det var numro ett » »Sa’ fan, kasta’ länsman öfver gärdet,» hviskade en dof röst i hans öra. Jätten bäfvade och darrade som en zittertråd. »Hu! spöket!» skrek han – och sprang. Den vilda jagten. Emellertid vandrade grefven sin väg fram, rufvande på sina mörka gerningar. Han gick upp och spelade bort några tusenlappar på spelhuset, samt begaf sig sedan hem. En jättelik gestalt kom då med blixtens fart springande emot honom. »Skynda, herr grefve, skynda,» hviskade gestalten med andfådd stämma – »skynda, vi äro förföljda af spöket, men allt är undangjordt, käringen är död, skomakaren slog jag ihjel i förbifarten, de andra likaså – men spöket – spöket –» Och innan grefven hunnit yttra ett ord, tog han honom som ett barn på sina starka armar, hoppade öfver några plank, sprang upp på ett hustak, följde takåsen från den ena byggnaden till den andra – alltjemt troende sig vara förföljd af spöket. Så gick den vilda jagten genom hela staden. Slutligen trodde jätten sig hafva funnit grefvens bostad; med en suck af lättnad släppte han sig och sin börda ned genom en skorstenspipa – rakt ned i – poliskammaren. Han hade tagit fel på hus. De fängslades genast och fördes ned i ransakningshäktet såsom misstänkte.
Mycket vacker och äfven rik, var hon ett före Till föreståndarinna för Djursholms mål för såväl verklig kärlek som spekulationer, samskola har antagits fröken Gerda von Friesen, ty det troddes allmänt, att hon skulle i en framsom vistats i Norrköping i 1 (3 år såsom en af tid ärfva sin rika faster, och dessutom var hon föreståndarinnorna för det välkända Pihl von ägarinna af en rätt betydande förmögenhet efter sina afiidna föräldrar. Efter föräldrarnes död Friesenska elementarläroverket för flickor. hade hon vistats i fasterns hus och af denna åtnjutit den ömmaste moderskärlek. Fröken Elin hade haft ett verkligt ungdomstycke. Varit förlofvad med en präktig och ansedd man, assessor Rahm. Genom något missTeater och musik. förstånd å ömse håll hade det kommit en fnurra Kungl. operan har återupptagit Rossinis » Barpå tråden, och som båda voro unga, stolta och beraren i Sevilla ». Löjtnant Forssell debuterar obepröfvade af världen, trodde de sig, hvar för i Figaros parti Vi återkomma i nästa nummer sig, ha blifvit förfördelade — och bröto förlofningen. Båda hade sedan i tjugufem år förblifvit bärtill. ogifta och inom sig själfva — sin kärlek trogna. Dramatiska teatern gaf i går torsdag för första Båda önskade brytningen ogjord. Men båda gången den bebådade nyheten, » Talismanen », voro för stolta att ta första steget till en uppsagospel på vers i 4 akter af Ludvig Fulda i fri riktig förklaring. Numera tillhörde assessor Rahm (ifversättning af Daniel Fallström. Vi återkomma fröken Klints umgängeskrets och trifdes bättre i nästa na ' till ett närmare omnämnande. i hennes hem än annorstädes. Södra teatern ger för närvarande kväll efter Som redan är antydt, hade Elur Klint i tio år kväll den gamla välkända farsen » Petermans varit en öm mor för sin brorsdotter Elsa, som flickors. Hr Bergströms Peterman hör, som bevid åtta års ålder blef föräldralös. Elsa var vackant, till skådespelarens allra bästa varianter af ker och rikt begåfvad och sin fasters stora favorit.
Båten kom rätt emot bryggan, där Karl Johan stod, och öfver sjön ljöd sång och skratt, så att denne kände sig helt beklämd. Hade det varit en annan dag, hade han bestämdt gått sin väg. Ty Karl Johan hade inte mycken erfarenhet af att umgås med kvinfolk. Men i dag tyckte han, att han borde stanna kvar. Dels var han bokhållare nu och behöfde inte gå ifrån bryggan för ett par flickor, som sjöngo, dels hade han sin blåa halsduk på sig, och den hade han väl inte tagit på sig för inte. När flickorna kommo nära intill bron, tystnade sången, och Karl Johan såg, hur de lutade hufvudena till hvarandra och fnissade. De, som sutto på akterbrädan, knuffade hvarandra i sidorna, så att de kommo i ett våldsamt skratt, och i detsamma stötte båten mot bryggan med en stöt, så att alla tre skreko till, och den, som satt vid förårorna, började gräla på de andra. Den ena af dem vände sig då om och såg uppåt bryggan. Karl Johan hann bara att se ett par blåa ögon, en gul lugg och ett par röda, mjälla kinder. Ty som hon fick syn på honom, började hon skratta igen. Hon skrattade, så att hon måste huka sig ned. Hufvudduken gled ned öfver ansigtet, och som hon satt, bortvänd och nedhukad, skakad af ett tyst fnittrande, såg Karl Johan, att hon var aldeles röd öfver hela halsen. Han tänkte gå fram och hjälpa dem att lägga fast båten och ville just börja ett samtal, som skulle innebära ett närmande. Men den stora flickan, som satt vid förårorna, hade redan gjort fast fånglinan, och innan Karl Johan hann säga mera än god dag, hade alla tre hoppat upp ur båten, och trängande sig tätt intill hvarandra, som en fårskock på en landsväg, med hufvudena nedlutade och kämpande med ett skratt, som hotade att bryta löst, rusade de förbi honom upp på bryggan, fram öfver vägen, och vid grinden vände sig alla tre om och skrattade högt, innan de försvunno. Det klack till i Karl Johan. Ty att det var något som gälde honom, det begrep han.
Cederslröms anmärkn., att sockenstämma borde lemna tillfälle att öfver ansökningarne höras, gjort den invändning att motionärens framställning icke skulle hafva en sådan utsträckning utan endast åsyfta, all sockne-nämnden skulle få veto i frågan. Jag tager mig då friheten bedja Frih. Raab genomläsa 3:dje sidan i betänk., der det slår, ”att uti § 25 efter orden: finnes laga hinder mot bifall till ansökningen ej förekomma, ” följande mening borde tilläggas: ”samt församlingen, der handelsboden skall öpnas, densamma tillstyrkt” etc. Det är således församlingens tillstyrkande, som motionären begärt, och icke sockne-nämudens. Motionen ger således full anledn. till den framställning, som af Frih. Cederström har blifvit gjord. Lika 208 Den 29 Mars e. m. med sistnämnde talare tror äfven jag alt tankarne om lämpligheten eller skadligheten af den ifrågasatta landthandel äro mycket delade. Jag heratar till denna åsigt bland annat anledn. af de officiella yttranden, af åtskilliga sockne-nämnder i Westergöthland genom deras ordf:r, hvilka vi hade tillfälle att förlidne sommar, (jag tror i Augusti månad), läsa i den största af Stockholms dagligen utkommande tidningar, och uti hvilka yttranden förekommo klagomål öfver de olägenheter, som der i orten af landthandeln hade försports. Något stöd för den åsigten, att tankarne i allmänhet äfven kunna vara något annorlunda, än hvad en talare pä f. m. jag äfven deraf, att, efter hvad för mig upgifvits, PresteSt. har återremitterat denna punkt af betänk, just med afseende på de olägenheter, sorn ledamöterne af nämnde Stånd på närmare håll än andra haft tillfälle att af den utsträckta landthandeln iakttaga. Den förändring, som Gr. Lagerbjelke föreslagit, torde icke heller sakna skäl för sig. För närvarande är K.
Sedermera upplystes ock under discussionen i detta ämne, att den reelt, som Betänkandet i öfrigt innehåller, endast var ämnad att korteligen upprepa, hvad Utskotten i särskildte 33etänkanden förelagit, men icke att innefatta directa förslag, och Herr Grefvens och Bandt» Marskalkens slutliga proposition lydde derföre endast på hufvudgrunderne. Jag tror således, att vi visserligen äro oförhindrade att oss utlåta i afseende på de förenade Utskottens Betänkande angående Odlings-lånen. Hvad sjelfva saken beträffar, anser jag för min del hvarken Odlingseller Fastighets-lån stå tillsammans med Bankens rätta functioner, och håller alltså före, att dessa lån icke vidare böra fortsättas. Det är väl yttradt, att derigenom , att Bandtmannen blifvit inlockad att begagna dylika lån , skulle deras indragning blifva högst tryckande, och nödvändigheten sålunda påkalla deras fortfarande. Jag bör dock härvid fästa uppmärksamheten derå, att det ingalunda äro de personer, som nu redan innehafva Odlingseiler Fastighets-lån, som skul* le kunna blifva delaktiga af den ytterligare låntillgång man vill bereda, utan helt andra, och utlåningens fortsättande skulle derföre ic - Den ig Julii e. m 101g te medföra annan verkan, än den, att försätta andra jordegaie i ^arnina förlägenhet, som man nu anförer såsom ett skäl för lånerättens bi. behålhande. När man dessutom besinnar, att tjuguåtta år erfordras för att indraga de redan utgifna lånen, så torde man medge, att denna indragning icke är brådstört , äfvensom, att ingen våda kan följa deraf, att Bankan smånin. gom återgår till dess bestämda primitiva functioner. Af sådan anledning afstyrker jag fastighetslånen, och instämmer med de förenade Utskotten om Odlingslånens afskaffande. I händelse af återremiss , torde jemväl mitt yttrande få till de förenade Utskotten medfölja. Herr von Bechr, Carl Jöhan: