Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Operan gick bra, men fick i början af Juni en svår rival i de båda utspelta operorna Romeo och Konung för etc., der hr Ödrnan narrat hr Stockholm med fru och fröken och piga att göra sig löjliga genom dygnslånga köbildningar att höra en sångare, som de troligen nu hela sin lifstid fa höra, enär de Köbenhavnska teaterförhållandena för hr Ö. svartnat i samma vefva som de svenska ljusnat. Hr O. och hr Brun byta nu scener. Alla äro nöjda. Reprisen af Wilhelm Tell har återfört hr Conrad Beh-rens till de tiljor der han tog sina första steg på de bräder som etc. etc. Minnen har reprisen också medfört: af Ar-noldssons och Anders Arnold, af Michaelis och Stenham-mars Mathilda, af fru C. V. Strandbergs Jemmy och Will-mans Walter, samt — hvarför ej? — hr Lundqvists Tell, den bäste Tell någon svensk sångare frambragt. Basarne Valin och Behrens ha nog gått ut med detta barytonparti, men när Rossini skrifvit partiet för baryton, var det också hans mening att en barytonist skulle sjunga det; så fin röstkännare som Rossini var och så väl som han kombinerade vokaleffekter. Särdeles i mans-duon och mans-trion skadade den basartade klangen i hr B: s organ, vid årets repris mer än 1888, emedan Arnold i år gifvits åt en lyrisk tenor, som redan hade svårt att hålla stånd mot hr Behrens en-sam, och som alldeles drunknade när hr Strömberg kora och sekunderade hr Behrens. Dessa dofva basar och denna vattenfargade tenor passade alls ej ihop, här hade hr Lund-qvists mäklande baryton behöfts eller också hade hr Sellman bort behållas som Arnold, trots det att hr Strandberg sjöng takterna om » Mathilda, idol, som jag tillbeder » på ett sätt. som ingen gör honom efter. Men partiets allmänna karakter är öfvervägande heroisk, särdeles i trion med dess briljanta stretta, som nu alldeles förlorade sig genom hrr Strömbergs och Behrens brist på moderation mot den svage lille Arnold.
Kyrkoherde i hela riket göres lill uppbördsman för statsmedel, samt underkastas de i flera hänseenden med denna uppbördsbefattning förenade obehag och tidsödande besvär, hvilka äro för hans egentliga kall fullkomligt främmande; att lysnings-sedlarnes och det dermed belagda slämpelpapperets jemte tillhörande förteckningars och sammandrags insändande frän Kyri ioherdarne lill Kontraktsprostarne och från dessa lill Landskontoren samt slutligen från Landskontoren lill Kammar-rätten, icke blott betungar posterna utan ock dessutom medförer icke obetydliga kostnader; alt vidare granskningen hos Kammar-rätten sysselsätter särskild tjensteman under nära 3 månader om året; att Kammar-rättens tid dessutom tages i anspråk för pröfning af de anmärkningar, som i följd af granskningen kunna framställas, och hvilka anmärkningar i allmänhet afse ringa belopp; att derförutom posterna ytterligare betungas med den skriftvexling, som af dessa frågor blifver en följd; att denna skriftvexling förorsakar icke blott Presterskapet, utan äfven E. K. Maj.ts Befallningshafvande och Kronobetjeningen besvär och tidsspillan; samt slutligen att den, som skall erlägga ifrågava - Expeditions-(UskoHels förslag■ till underd. Skrifvelse N:o ‘121. 351 rande afgift, ofta måste vidkännas icke obetydligt besvär och kostnader för anskaffande af de handlingar, hvilka skola ligga lill grund för afgiflens bestämmande och hvilka kostnader mängen gäng vida öfverstiga beloppet af den stämpelafgift, som af honom skall erläggas; och då Rikets Ständer, med afseende å alla dessa omständigheter, funnit den inkomst, som beredes Statsverket genom utgåendet af den ifrågavarande afgiflen, vara allt för ringa i förhållande lill alla de besvär, kostnader och olägenheter, som deraf förorsakas, hafva Rikets Ständer heslutit: att lysningssedlar icke vidare skola med stämpel förses, samt alt följaktligen alla de stadganden, som hafva afseende på stämpelpapper å lysningssedlar samt dermed förenade kontroller, komma att ur den nya slämpelpappers-författningen utgå.
Rmt och förefallande extra utgifter blifvit bestridda, qvartaliter förskottsvis utbetalas till Enkefru von Hartmansdorff, så länge hon lefver och icke inträdt i annat äktenskap; men om hon träder i äktenskap eller dör utan att vara omgift, skall hela stipendii-fondens afkastning, i förra fallet från och med efterföljande qvartal, och i det sednare efter af hennes sterbhus åtnjuten begrafningshjelp, under 10 års tid tillfalla en eller flera söner efter Borgmästaren August Edvard von Hartmansdorff, om sådana finnas, hvarefter stipendie-fondens afkastning skall användas till sitt egentliga syftemål: Stipendier åt fattiga adliga ynglingar, som vid rikets universiteter bilda sig att blifva civile tjenstemän. I sammanhang med anmälan härom har Direktionen, i af seende å en den Hartmansdorffska fonden tillhörande osäker fordran af 300 Rdr, enligt skuldebref af aflidne vice Notarien E. C. Zander, hvarför gäldenärens moder Enkefru Margaretha Wilhelmina Zander lemnat säkerhet i öfverlåtelse!! af en mellan hennes man, framlidne Rådmannen J. G. Zander, och Borgmästaren N. Sandblad den 6 Oktober 1840 upprättad afhandling, hvarigenom Zander till Sandblad försålt lösören till ett värde af 1,000 Rdr, hvilka med köparens begifvande fått i säljarens vård qvarblifva. Men som Enkan Zander skall vara mycket fattig, samt troligt är, att en stor del al de försalda lösörena numera icke finnas qvar i Enkans ego, har Direktionen hemställt, om icke Ridd. o. Adeln behagade medgifva, att ifrågavarande fordran måtte få ur räkenskaperna afskrifvas. A denna Direktionens hemställan har Utskottet ansett sig böra tillstyrka bifall. I följd af ett utaf Hoffröken Carolina von Schultzén den 1 Mars 1845 upprättadt förordnande, har, efter hennes Svägerkas Majorskan Märtha von Sclrdzens den 7 Januari 1858 inträffade död, ett kapital af 3,000 Rdr
Derigenom ilnZe demmunseAgrne kunskup om fördällundet ocd visste, dvurelter ole kade utt rätta si^, för utt, pä det Lutt de funno för siA lämpliAust, freda siz för päföljder uf eldskudu. In fidem. a^re/z-ot. ^:o 37. NV/ c/, r/ >5c/ot. L/. 6 e. »r. XonZ/. /'/'o/io^rt/on tr'// /?r'^er§ meci Fc»>- kr?/ d^öz-o^c/nrnA om /oz^ e^eza/^dezrc/s /o> a^/mazrr öe/ro/,' 6r/^en Äoc^o/mL »5/oLr olen 22 I anledning uf kikets 8tänders, under den 23 8eptemder 1840, till Kon^l. l^Iuj:t sllätne underdäniZs skrifvelse, med förslug till I^örfsttninA i lrä»s derom, utt enskild e^unde rutt dör viks kör allmänna ändsmul, sr uf Lionel. lVluj:t, A6NOM MlliAt svur ä kiks-8ulell den 10 duni 1841 förklurudt, 3et I^onZl. Uaj:t godkände den l I^örsIuZet uttryckts Arundsutts, desto delare, som flere redun Zikns lugstudZSnden, ocd deridlund föreskriften i 25 6sp. 1 § L^AAnin^u-Luiken, utt till ullman vu^ kä tuZus ds e^or, som möts oek föreligg, dvilu pä summa ^rund, kvilken clessutom i ls^skipnin»en Zjort si^ fällande skven kör umira kull, om k vilks nä^on uttr^ckli^ föreskrift Long/.
Herr Lagerheim, Guslaf, dels omförmält, hurusom Tackjernets olla försummade stämpling vore ett af de väsendlligaste hinder för erhållande af tjenligt och likartadt ämnesjern, hvarförutan högst fa verktyg, machinerier eller större byggnader kunna ändamålsenligt effectueras, samt i allmänhet, för jernmanufacturens framsteg, dels äfven anmärkt, såsom en väsendtlig hrist i Författningarne, att något ansvar icke vore stadgadt för leverans af odugligt Tackjern till gjuterierne, och har Motionairen, lill a (hjelpande af desse olägenheter, föreslagit: 1:0 Att allt Tackjern, som är i så stora stycken, att det kan vara stämpladt, ovilkorligen bör hafva stämpel, samt alt de mindre bitar, som till någon del ej kunna vid Tack jerns-tillverkningen undvikas, och hvilka må medgifvas till T‘ö utaf hela tillverkningen, böra, för att å våg emottagas, vara i lådor inlagde och lådorne med stämpel försedde, samt 2:0 att enahanda ansvar måtte stadgas i afseende på Tackjerns-leverans till gjuterierne , som i Författningarne linnés föreskrifvet, i afseende på Tackjern för Stångoch Ämnesverkens behof; så att nemligen, om Tackjernet befunnes af annan beskaffenhet, än den derå utsatte stämpel antyder, säljaren eller tillverkaren då vore skyldig återtaga det och ersätta all, genom försäljningen el - 8 Desv. och OeconU.tsk. ler vågförandet deraf, förorsakad skada; men, om Tackjernet vore så oartadt, att deraf för fil eller mejsel bearbetligt gjutgods ej kunde beredas, Tackjernet vore förbrutit och säljaren eller tillverkaren derjemte kändes skyldig ersätta köparen all skada, som deraf vållats.
Uti Betänkandet Nio 54, innefattande förslag till beräkning af StatsTerkets inkomster, bär Utskottet under Titel 1 Båkoch Lotsmedel, i likhet med hvad vid sista Riksdagen egde rum och under förutsättning, att då antagne grundsatts äfven nu blefve gällande, nemligen att hvad sorn, utöfver de bestämda utgifterne, inflyter, reserveras till direct användande för Lötsoch Båk-Inrättningens förbättrande, upptagit endast 5o,ooo Ridr, motsvarande den på Stat uppförde utgiftssumman; och som berörde Inrättning befinner sig i det mindre goda skick, att Kongl. Majit funnit sig föranlåten nu framställa förslag om anvisande, utöfver de årligen på Titeln uppkommande öfverskotten , för en gång af 170,000 Ridr , för att användas till fyrbåkars byggnad och förbättring samt lill båtnad för sjöfarten i allmänhet, och Utskottet jemväl fått emottaga åtskilliga motioner om nya fyrars uppbyggande, med flera anstalter till sjöfartens betryggande, anser Utskottet deraf äfven följa, att hvarje, om äfven ringare, å Båk-och Lotsraedlen uppkommande öfverskott, bör i första rummet användas till Fyroch Båk-Inrättningens försättande i ändamålsenligt skick, och att en löneförbättring för Lots-Befälet icke förr än i andra rummet bör ifrågakomma. Då Befälet i öfrigt, åtminstone till någon del, torde äfven hädanefter komma att utgöras af Officerare, som tillika uppbära lön på Flottans ordinarie eller Expectance-Stater, finner Utskottet sig icke kunna tillstyrka att, för närvarande, någon tillökning beviljas i Lots-Befälets aflöning. Bihang till R. St. De i nyssberörde liänseende, från Borgare-Ståndet till Utskottet -j remitterade motioner, äro: |p a) af Herr B. HSantesson, att alla af Lotsoell Bak-Inrättningen till Stats-Verkets ingående intrader må till samma Inrättnings underhållande och fullkomnande användas och således den bland Stats-Verkets inkomster, under titel:
Jag tror nemi. icke att det är ensamt läsningen, utan flera samverkande orsaker, som ligga till grund för det öfverklagade onda, der det verkligen finnes, ty förr i verlden läste man flera timmar än nu, och blef icke sjuk. och nu deremot blir man, säges det, af läsningen sjuk. Det är just för att få denna omtvistade punkt utredd, som jag afgifvit mitt förslag. Utsk:t har deremot såsom bevisadt antagit hvad som borde bevisas. Om nu denna sak blir utredd, torde det vara alldeles gifvet att K. M. vidtager åtgärder till det ondas afhjelpande, utan att derom blifva påpekad af R. St:r. Om nu R. o. Ad. skulle behaga besluta en återremiss, som Hr von Koch önskar, har jag för min del ingenting deremot, blott det på samma gång blir en fast punkt för Utsk:t att vid återremissens besvarande fästa sig vid. Gr. Sparre: Jag instämmer till alla delar med Hr Huss, och om man nu anser en undersökning behöflig, så torde det också vara olämpligt att gå denna undersökning i förväg genom att säga att de eller de omständigheterna äro orsakerna till det förhållande, hvars tillvaro eller icke tillvaro just skall undersökas. Och sedan en skrifvelse från R. St:r afgått, med anhållan orri undersökning i frågan, torde icke heller någon vidare fingervisning vara af nöden. Jag anhåller derföre om afslag å punkten och antagande af Hr Huss’ förslag. 150 Den 10 Jani c. m. Gr. von Rosen: Sora jag anser det vara mindre lämpligt att pä stående fot antaga nya förslag, får jag förnya min anhållan att R. o. Ad. måtte återremittera denna punkt, för att i ett sammanhang ånyo behandlas. Hr von Koch: Det har blifvit anmärkt att K. M. skulle lå en fingerhänvisning ang:de hvar man skulle söka hjelp för det onda, som är ett sjukdomstillstånd. Men vilja R. St:r vända sig till sin Konung med en skrifvelse, så kan jag icke finna något opassande deri, att man hos K.
Det var mera genom lagliga rentans nedsättande för lania capitaler ifrån 10 ända till 4 procent, än genom stadgar emot importhandeln, sorn England, under loppet af 17.'(fe seclet och sedan del redutt hyste en rik och vidsträckt sjöfarande Nation, började täfla i Fabriksväg tued Höiland och Nederländerna samt grundade sin nu varande öfverlägsenhet öfver andra folkslag i nästan alla manufacturer. Utskottet har äfven eftersinnat, att så snart ett Folk vill rigta sin omtanka och sin arbetsförmåga till sådana manufacturer, sorn icke af natur och omständigheter sjelfmant erbjudas och utan yttre biträde af sig sjelfva underhållas och blifva lönande, måste deras tillväxt och trefnad beredas genom understöd af Samhället, ett understöd sorn i mänga fall a f dem. rikeligen ersättes. Detta understöd har icke alltid eller pä alla ställen bestått i corttania premier, emedan tillgångar till sådana i mångå Stater ofta saknats. Oftare har man användt uteslutande rättigheter, hvarpå man i synnerhet icke varit nogräknad dd de omfattat förbud emot utländska rnanufa - 6o2 Den 28 Juni. cturvarors inforsel i landet eller deras beläggande med höga tullafgifter. vitt utländska varors härigenom stegrade pris år en skatt, so/n Nationen betalar tillJörman för si/ia Fabrikanter, lärer af ingen kunna bestridas. Denna skatt ar betungande i samma män som, i händelse förbudet eller den drygare tullafgiften upphörde, man skulle få den utländska varan till betydligt lindrigare pris och större godhet än den inhemska. Den är äter lätt, i samma män som Fabrikanten kan med utlänningen täfla i afseende pä sin tillverkning både i godhet och pris. Afven ela, när denna uppmuntran för inländsk manufactur synes tryckande, kan den vara både billig och nyttig når för en snar framtid beredes möjligheten af denna förmånliga täflan. Fullkomlig Näringsfrihet är val säkraste utvägen, hvarigenom en Nation ledes till de yrken, som med dess Lands läge, cliniat, naturprodueter och handelsförhållande bäst öfverensstämma.
Men den verksamhet, menniskoanden utvecklar, är i afseende på föremålen lika mångfaldig och mångsidig, som den verld, af hvilken menniskan omgifves, och hvars väsende och lagar, uppenbarande sig i naturen och staten, hon söker genomtränga, för att rätt förstå dem och använda hvad hon funnit till sitt slägtes stigande förkofran. Att den rigtning, hennes forskningar härvid taga, till icke ringa grad bestämmes af de företrädesvis herrskande sträfvandena i det samfund, hvarinom hon lefver, är en följd deraf, att ingen kan frigöra sig från sin tid och sitt folk, och att allt arbete, som vill tränga in på djupet, måste begynna med ytan. Att dessutom vetenskapliga forskningars framsteg i betydlig mån bero af de större understöd, som rikare länder åt deras idkare kunna anvisa, är en i sakens natur grundad vigtig omständighet. Om derföre uti ett land åt - Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 27. 3 skillige vetenskaper och konstfärdigheter vunnit en fullkomligare odling, än i ett annat, om derigenom de intellektuella krafterna i ett land uppnått en högre utveckling, än i ett annat, om ett Iand uti flera vetandets grenar eger ett större antal utmärkte män, än ett annat, så innebär allt detta ett förhållande så naturligt, så helt och hållet öfverensstämmande med den menskliga odlingens naturliga gång, att det, utan något intryck af sårad nationalkänsla, kan erkännas af det andra. Men allt tankens och vetenskapens arbete tillhör ej mer uti sina resultater blott ett visst Iand. Det tillhör hela den civiliserade verlden; och att tillegna sig dessa resultater, sig till nytta och frukt, är en pligt, den intet civiliseradt samhälle ostraffadt och utan skada kan förbise: ty att stå stilla, då andra samhällen gå framåt i kultur, det är att gå tillbaka. Att förblifva likgiltig för dessa vetenskapens, bildningens och konstens högre framsteg, blott derföre, att de ej blifvit gjorda uti eget land, eller emedan infödda män för tiden ej finnas, som kunna utbreda dem och göra dem fruktbara, kan således icke ingå uti en upplyst och verksam stats förvaltnings-system.
Herjeådalens invånares underdåniga ansökning att få betala den till District-Magasinen försträckta spanmål, efter det för Herjeådalen bestämda serskilda markegångspris. Sedan, i anledning af Kongl. Majits Befallningshafvandes i Jemtlands Län hos Kongl. Majits och Rikets Stats-Contor gjorda förfrågan, huruvida återbetalningen af den till District-Magasins bildande i Herjeådalen af förra Magasinsinrättningens tillgångar försträckta spanmål skulle, då liqviden skedde med penningar, verkställas antingen efter Länets markegång, eller efter den för Herjeådalen serskildt fastställda, Stats-Contoret till svar meddelat, det sådane lånebidrag borde, i öfverensstämmelse med Kongl. Majits under den 22 Januarii 1829 gifna Nådiga föreskrift, efter den för Jemtlands Län satta markegång, återgäldas, och Kongl. Majit, uppå Afagasins-Interessenternas häröfver anförde underdåniga besvär, förklarat deras anhållan, alt få liqvidera de till District-Magasinens bildande använda spanmålslånen efter Herjeådalens markegångspris, icke kunna i Nåder bifallas, serdeles som den till delegarne i nämnde District-Magasin utlemnade spanmål varit af fullgod beskaffenhet, så hafva bemälde Magasins-Interessenter till Kongl. Majit inkommit med en serskild nådeansökning i samma ämne.
De närmare föreskrifter, som äro nödiga, med hänseende till i denna § omlörniälda delar af redskapen, fastställer ordningsstadgan. § 34. Allt bränvin skall pä lillner k n in (j s s t ii lief mätas och profvas, på sätt ordningsstadgan bestämmer. Den dervid behöfliga handräckning lemnäs af bränvinslillverkaren, som ock är skyldig tillhandahålla nödige, vederbörligen justerade och krönta målkärl samt annan för uppmätningen erforderlig redskap. § 35. Då bränvin uppmäles och profvas af den i bränneriet anställde Kontrollör, skall, såsom vittne, närvara en i orten boende trovärdig och skrifkunnig person, som bränllih. tilt It. St. Fröt. Skrifvelse N:o iOG. vinstillverkning icke utöfvar. Sådant vittne utses särskildt för hvarje termin, i stad af Borgerskapets Äldste och på landel af Socknenämnd. Der bränvinstillrerkare å landet skulle ega eller innehafva iner än halfva antalet af hemmanen i socknen, utses vittnet af den Socknenämnd inom närbelägen socken, ät hvilken Kongl. Maj:ts Befallningshafvande delta uppdrag lemnar. I fall antingen vittne icke väljes eller valdt vittne uteblifver, ege Kontrollören att annan lämplig person lill vittne kalla. Vittne bestyrke, under edelig förpligtelse, riktigheten af Kontrollörens protokoll, i hvad det angår bränvinels uppmätta kannebelopp samt utrönta värmegrad och styrka. I afseende på tiden för vittnets närvaro och biträde vid bränneriet ställe sig vittnet lill efterrättelse hvad ordnings-sladgan derom innehåller, och de föreskrifter, Kontrollören i enlighet med densamma meddelar. Vid förrättning i bränneri tillkomme vittne i dagtraktamente minst en och högst Iva Riksdaler efter bedröfvande af borgerskapets Äldste i stad och Socknenämnd på landet. Vid bränvins uppmätning och profning ege, efter derom erhällen underrättelse, bränvinstillverkare, sjelf eller genom ombud, vara tillstädes; men förrättningen må, för hans uleblifvande, icke inställas. § 36.
De la Gardie, äfvensom åtskillige Ledamöter af Högvördige Preste-Ståndet, samt de fleste Fullmägtige af Hedervärda Bonde-Ståndet, som i ämnet sig yttrat, hafva förnyat uppgiften derom, att Skiftes-Stadgan för de fleste landsorter skall vara otillämplig, förnärmande egande rätten, hinderlig för landets odling och jordbrukets förkofran, samt Lagsaint Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Uti. IV:o 4-1- 3 således motverkande ändamålet och menlig både för den enskilde och det allmänna, hvarföre densamma borde helt och hållet varda till kraft och verkan upphäfven, samt Storskiftes-Stadgan den 12 Äng. 1783, och för Skåne Enskiftes-Förordningen den 3i Mars i8o3, åter upplifvas och tjena till grund för skeende egodelningar. I detta afseende har bland annat blifvit anfördt, dels hvad Skåne angår, att Tjugufem (25) års erfarenhet och pröfvade nytta ingifvit förtroende till Förordningen af år i8o3, hvilken ingått i ortens bruk och vanor, varit Jämpad efter Folkets begrepp, förenklat medlen att vinna rättelse, om misstag voro begångne, förkortat tiden för den rättsökande och verkat enhet i besluten; — folket anlitade utan kostnad Gode Män, för hvilka de egde förtroende, och desse, utan enskilda åsigter, utan arfvode, endast förde af nitälskan för saken, bilade stridigheterna, förenade sinnena och använde allt bemödande att afvärja Rättegångar, hvilket ändamål nu vore i fara att förfelas, då Gode Männen oftast nödsakas att infinna sig vid Dornstolarne, såsom svarande i laglig väg för hvad de enligt samvete och öfvertygelse handlat, och utsättas för kittslige och vinningslystne Advocaters medverkan vid Enskiftet, hvarigenom de från Gode Män förvandlas lill svarande Parter 4 Lagsamt Allni. Besv o. Oec. Utsh. Uti.
Då tillfälligheten af en del nyhemmans aflägsenhet från rotarne icke bör verka på roteringsskyldiglieten annorlunda, an alt denna fullgöres roed penningar i stället för effecliv praestation, bör penningebeloppet motsvara roterings-besväret till fidio, och således icke, såsom hittills, utgöras blott med tolf R:dr Banco för helt hemman, enligt 20 §. i i83o års Beviilnings-Stadga. Men som tilläfventyrs flera i skatt redan ingångne nybyggen befinnas så svaga, att de icke kunna roteringsbesväret genast lill fullo hvarken in natura eller med penningar utgöra, har Kongl. Maj:t pröfvat rättvist, att, i slika'fall, rote-andelarne för sådana svaga nybyggen tills vidare nedsättas till lägre belopp efter omständigheterna. Och emedan roteiingskostnaden förhåller sig olika efter omvexlande varuoch dagsverks-priser, bör denna kostnad hädanefter vid markegångssättningarne uträknas och i årliga markegångstuxorna utsättas. Vidkommande åter frågan, huruvida alla nybyggen i Norroch Westerbotten, både de, som nu äro, och de, som i tilkomrnande tider varda upptagne, böra Regementets gamla rotar tilldelas såsom förstärkning, så finner Kongl. Maj:t, lika med Collegierne, att, jemlikt 77 §§. i Kongl.
Men då jag anser att vid densamma skulle lämpligen kunna göras ett tillägg af den beskaffenhet jag påyrkat, torde min begäran om återremiss icke vara så obefogad, som Hr Bildt har ansett. Som andre talare äfven nu yrkat återremiss, anhåller jag att StatsUtsk. måtte fästa afseende vid hvad jag anfört. Hr Hjärne: Jag har redan förut tillkännagifva, att jag vöre beredd att bifalla denna punkt, emedan jag gillar hvad som deri är föreslaget; men i sammanhang med de föreg:de punkterna, hvilka blifvit återremitterade, instämde äfven jag med de ledamöter, som å denna yrkat återremiss. Men då jag nu hör att flera ledamöter hafva upträdt till bifall för densamma, har jag ingenting emot att med dem förena mig i begäran om återremiss. Frih. Cederström: Efter de uplysningar, hvilka blifvit oss af en aktad ledamot meddelade, anser jag öfverflödigt att uptaga Riddarh.Kansliet med utskrifvandet af våra yrkanden på återremiss, utan vill jag, för min del, åtnöjas dermed att inför mina Ståndsbröder hafva fått uttala mina tankar i detta ämne. Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., att i afseende på förevar:de moro. blifvit yrkadt dels bifall, dels af Hr Stjernsvärd återremiss, hvaremot öfrige talare, som yrkat återremiss, derifrån afstått. Härvid Den 28 Mars f. m. 321 Härvid anmälde sig och yttrade Hr Stjernsvärd: Jag vill icke fortfara att yrka återremiss sedan andra derifrån afst&tt, utan lemnnr R. o. Ad. öppet, om så godt synes, att besluta ett tillägg till Betänk., i den syftning jag påpekat.