Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den sista resten af bitterhet försvann, arbetslusten vaknade igen, och jag hade häller icke mera den ringaste lust att lämna mitt fädernesland. Jag skref därnäst »Papin perhe» (»Prästens familj»), en objektivt hållen skildring af söndringen mellan det gamla och det unga släktet. Detta stycke har uppförts i år på finska teatern ett halft dussin gånger förutom i provinserna. Det mottogs med välvilja af kritiken. Egentligen är jag icke till freds med någonting af hvad jag hittils skrifvit, men hoppas härefter kunna skapa någonting bättre, eftersom jag ju ännu har tretton år igen till mitt sextionde år, d. v. s. den ålder, då alla författare borde »slås i hjäl», som det heter. Jag kan icke med bestämdhet säga huru ofta mina första stycken äro uppförda, men hvarje år har ett eller annat af dem uppförts i hufvudstaden eller i provinserna, likasom de också ofta anlitas vid sällskapsspektakel. »Arbetarens hustru» uppfördes ett halft dussin gånger på Nya teatern i Stockholm 1886. Det är för mig likaså svårt att afgöra från hvem af mina föräldrar jag har ärft mina literära intressen. Men jag förmodar att likasom jag har mina anletsdrag och hufvudets form från min far, men ansiktsfärgen från min mor, så äro också mina själsegenskaper arf från bägge, känslolifvet arf från min mor, förståndslifvet från min far. Jag ser att jag blifvit mycket vidlyftig. I stället för de korta upplysningar som Ni egentligen bad om, har jag berättat Er en lång historie. Jag förstår det icke riktigt, men jag fick plötsligt lust att för en gångs skull kasta en blick tillbaka öfver hänfarna dagar. Använd däraf hvad Ni har bruk för och förlåt, om jag har tröttat Er för mycket. Med utmärkt högaktning Minna Canth. BARNFLICKAN. Barnflickan. Stig upp, Emmi, hör du inte att frun ringer! Emmi! Voj, voj, den flickan, hvad hon sofver tungt. Emmi! Emmi! Slutligen fick Silja litet lif i henne. Emmi satte sig upp, mumlade något och gnuggade sig i ögonen. Men förfärligt sömnig var hon. Hvad är klockan? Öfver fyra. Öfver fyra?
Vi gjorde bara det lilla villkoret, att en kanon skulle gjutas för pängarna, att den skulle kristnas till Carl Den Tolfte och skickas hit så fort det var möjligt. Föreningen måtte det väl göra detsamma hvar den ställer sina kanoner, men för oss vore det en för innerligt stor och lycklig känsla att veta vårt alldeles redlösa inlopp försvaradt af vår egen Carl den tolfte, som vi både spelat ihop själfva och uppväckt från de döda själfva på ett så särdeles eget vis. I dag har det inte ens hjälpt att tänka på de mormödrar, som inga barn har, och ändå är det lördag, då jag alltid brukar vara snäll, eller åtminstone att bli snäll, om inte förr, så när hälgsmålet ringde in. Det var omöjligt stå emot, när klockorna ringde sitt: hälg in, hälg in! Man måste öppna på hjärtedörren och ta emot söndagskänslorna, och hvad kunde då de stygga känslorna göra annat än rusa ut? Men man ringer inte hälgsmål numera — jag vet inte hvarför. Inte är väl ett bruk dåligt, bara därför att det är gammalt!! Vi människor behöfver minsann riktigt väl litet hjälp — för att inte helt och hållet drunkna i det jordiska. Åtminstone behöfver jag hjälp! Jag vet inte hvad jag ville ge, om klockorna ljöd just nu. En timme senare: Nu har jag ringt hälgsmål för mig själf — så godt jag kunnat. Inte lät det så vackert — men nytta gjorde det. Jag är snäll igen! Senare: Vi har haft en sådan förunderlig tid af frid — och har. Jag tror jag tycker allra mest om det. Bestämdt tycker jag inte allra mest om det! Alla dagar går hvarandra lika. Klockan 7, kaffe på säng; klockan 9, strömming och potatis; – söndagarna har jag vanligen biff med ägg — klockan 12 tar Gustaf en »risp» i salsskänken; klockan 3 äter vi middag, klockan 5 godt kaffe med godt dopp till och klockan 8 skulle gröten komma, fast vi numera bytt ut den mot té. Däremellan besök, arbete och läsning. På lördagarna är det torgdag, och då tittar vanligen bönderna in till »gamla patrons» och berättar nytt hemifrån, då de alltid blir trakterade med kaffe. Midt på torget står i ur och skur gamla Juliana och säljer knäck och hvetebröd ur sin klarblå kista.
Ridderskapet och Adeln är af en värd Ledamot: anmärkt, att, då Utskottet, i fråga om Götheborgs och Götha Canals Diskont-Verks förvaltning sedan sista Riksdag, åberopat Riksens Ständers Rerrar Revisorers derom afgifne Utlåtande, Utskottet likväl deraf upprepat blott ‘en ringa del, men underlåtit att i ett sammanhang och ordagrannt låta berörde yttrande i Betänkandet inflyta. Då detta blifvit af den varda Ledamoten såsom ett misstag förklaradt, får Utskottet anmäla, att Utskottet finner sig så mycket mindre böra erkänna ett så beskaffadt förhållande, som utaf Herrar, Revisorernes omförmälde yttrande icke kunnaf åberopas något annat eller mera, än hvari Utskottet funnit skäl att med Herra? Revisorerne instämma. Den del af samma Utlåtande, som ej i Utskottets Betänkande influtit, innehåller: att någon anledning icke förekommit till sä beskaffade erinringar vid förvaltningen , att Bankens säkerhet för återbetalningen af de till desse Verk i föreskrifvai ordning lemnade försträckningar, kunde anses vara underkastad något tvifvelsmål; samt att Styrelserne af ifrågavarande Diskont-Inrättningar äfven iakttagit hvad för fullgörandet af deras förbindelser emot Allmänheten erfordrats. Om Utskottet jemväl härutinnan förenat sig med Herrar Revisorerne, hade det med skäl bordt såsom JBanko-Utskottets Betänkanden, 611 en motsägelse anses, att i sammanhang med ett dylikt yttrande, förklara sitt ogillande af Götha Carial-DiskontDirektionens lemnade försträckning till Carial-Arbeiet, såsom en åtgärd hvarigenom fordrings-egures rätt i betydlig män funnes förnärmad-, att anse Direktionen icke hafva egt rättighet, att, till förringande af Bankens säkerhet, pantsätta Verket tillhörige.
Hökerberg, efter erhållet afsked, årlig ^pension „ Häradsskrifvaren i Akers, Frötuna och Wermdö skeppslags fögderi af Stockholms län, Gustaf Laurentius Sjöberg, efter erhållet afsked, årlig pension •••■ Landträntmästaren i Christianstads län Magnus Billing, efter erhållet afsked, årlig pension „ Justitierådet J. II. Backmans enka, Maria Backman, född Torbjörnsson, årlig pension af „ Kanslisten i Svea Hofrätt Johan Fredrik Cr celius, årlig pension från och med månaden näst efter den, i hvilken han erhåller afsked från kanslist-tjensten , Fiskalen i Götha Hofrätt, vice Häradshöfdingen August Bergström, årlig pension från och med månaden näst efter den, i hvilken afsked från fiskals-tjensten varder honom beviljadt „ Chefen för Kameral-departementet i Fångvårds-styrelsen Carl Mau ritz Kruskopf, årlig pension från och med månaden näst efter den, uti hvilken afsked från hans befattningar i Statens tjenst honom meddelas , Chefen för Kronoarbets-bataljonen på Carlsborg, Majoren Johan Henrik Ennes, när han uppnått 65 år och derjemte styrker, att hans helsa är försvagad, årlig pension från och med månaden näst efter den, då han undfår afsked från Bataljonschefs-befattningen vid krono arbets-korpsen „ Direktören vid Länscellfängelset i Christianstad Adolf Trotsig, år lig pension från och med månaden näst efter den, då. han erhåller afsked från berörde Direktörs-befattning Transport Riksmynt. R:dr öre 12,171 — 3,200 — 1,500 — 3,000 — 600 — 472 50 1,500 — 3,600 — 1,500 — 1,500 — 29,043| 50 8 Transport Till Direktören vid Landskrona straff-fängelse, Underlöjtnanten Carl Feter Westergren, årlig pension från och med månaden näst efter den, då han undfår afsked från Direktörs-befattningen „
Ex Protocollo A. G. Silverstolpe. S. D. Upplästes och godkändes Stats-Utskottets den 6 dennes afgifna och följande dag på bordet lagda Utlåtande, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande öfver Kgl. Majus Nådiga Proposition om ersättning af den förlust i årlig inkomst, som Allmänna BarnhusInrättningen i Stockholm måst vidkännas genom Stor - Furstendömet Finlands afträdande. Ut supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpe. o 33. Återremitterades, i anledning af gjorda anmärkningar, Stats-Utskottets den 7 Juli på bordet lagda Betänkande, af den 4 dennesj angående f. d. vice Talemannen Jon Jonssons Memorial om lindring uti Batsmans-Indelningen uti Blekinge Län, Ut supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpe, S. D. Ilen 11 Juli. 965 S. D. iiifter förnyad föredragning biföllos följande den 4 Juli afgifna och den 7 dennes pä bordet lagda Memorial och Betänkanden : Från Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet: I anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande om allmänna upphandlingar för Kongl. Maj:ts och Kronans räkning. Fran Allmänna Besvärsoch Oeconomiesamt Särskildta Utskotten: 1:0 Angående medel och utvägar till Hampplanteringens befrämjande. 2:0 X anledning af väckt fråga om inskränkning i Halländska och Bohusländska Allmogens Seglations-frihet. Ut supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpe. S. D. Togs å nyo under öfverläggande Kgl, Majus Nådiga Skrifvelse till Stats Utskottet af den 29 sisth Juni, innefattande en framställning af anslagen å Ofverskotts-Inkomsterna för 1812, 1813 och 1814 utaf On St.
Vid förnyad föredragning af Sammansatta Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 5, angående vilkoreu för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker, godkände Ståndet samma Betänkande och dervid fogade författningsförslag, utom hvad angår <§§ 18, 27 och 32, med afslag hvarå Ståndet beslöt bibehållande af motsvarande bestämmelser i nu gällande författning i ämnet; dock att, såsom Utskottet öfverst på sidan 14 i Betänkandet tillstyrkt, underdånig skrifvelse af Rikets Ständer skulle aflåtas med anhållan om erforderliga förändringar i medicinalförfattningarne. Från Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogos och godkändes Expeditions-Utskottets dels förslag till Rikets Stände/rs underdåniga skrifvelse M 35, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om antagande af ny Riksdags-ordning och dermed sammanhängande ändringar i Begcringsformen; och dels förslag till § i Riksdagsbeslutet JVe 6, angående antagen ny Riksdagsordning och dermed sammanhängande ändringar i Regeringsformen; hvaremot samma Utskotts Memorial M 5, i anledning af erhållna återremisser af Utskottets förslag Prot.-Uldrag den 8 Juni 1866. 367 till underdånig skrifvelse samt § i Riksdagsbeslutet, angående den antagna nya Riksdags-ordningen och dermed sammanhängande ändringar i Regeringsformen, lades till handlingarne. S. D. Föredrogs och bifölls Stats-Utskottets Memorial M 129, angående den Staten tillhöriga, till Riksarkiv tillförene begagnade f. d. Ridderstolpeska egendomen vid Skeppsbron. S. D. Föredrogos och biföllos Ranko-Utskottets Utlåtande M 31, i anledning af Skräddaren G.
Han hade gått bort i vrede — deras unga kärleks lycka var för alltid svunnen — hon visste det — hon kände det Ack, om han bara ville komma tillbaka! Hon skulle Hon hörde steg. Som en pil flög hon upp. Det var han, som stod i dörren. Hennes tårskymda blick uppfångade hans bild i trymån. Brådskande torkade hon bort tå- rarne. &gt; Hvad. Jaså, det är du. ? » H o n hade föresatt sig att behärska sig. Men det var rysligt svårt att kväfva snyftningarna. » D u har gråtit, kära lilla barn? » Hans röst ljöd vänlig och smeksam. » Visst inte, » svarade hon hastigt och i butter ton. » Jo, du har gråtit. Dina vackra ögon äro ju alldeles röda. Ä r du mycket ond på mig? » Ond? H o n ond på honom? Åh, det var för besatt! Hon kände lust att skratta — men så kom hon ihåg något. » D u gick utan att säga adjö! » mumlade hon, medan underläppen ännu skälfde. » Just därför kom jag tillbaka! » » Ah! » Hon sötsurt leende. såg på honom med ett litet » Och nu är min afsikt att godtgöra min oartighet med en kyss — en riktigt varm fredsoch försoningskyss, » fortsatte han, i det han tog ett steg emot henne och säg henne så skälmskt och trohjärtadt in i ögonen, att hon blef alldeles förvirrad. » Elaka pojke! » Han tog henne om lifvet och vände det förtjusande surmulna ansiktet upp och tryckte en svällande kyss på den lilla röda munnen. » Och nu är du åter min lilla, rara flicka, inte sant? » hviskade han ömt. Hon lutade hufvudet intill hans bröst, såg upp i hans ansikte och sade med en ton af det djupaste allvar i världen: » Nåväl! Jag är inte långsint, — j a g förlåter dig! » Han skrattade och tillslöt den lilla upproriska munnen med en ny kyss. Det kom liksom en ljusning in i rummet, Cupido tycktes spritta af glädje i de dallrande reflexerna af den nästan utbrunna brasan, och kanariefågeln slog en lång, jublande drill i rummet bredvid. Liljekonvaljer och hyacinter.
Den stackars herr Billing, som under hela akten stått glömd och osedd, hade under tiden, öfverväldigad af de många och bittra sinnesrörelser, som kämpade i hans själ, nedsatt sig i ett hörn af soffan, der han, med armarne i kors öfver bröstet, dystert blickade ned mot golfvet. Den sista såpbubblan, som han uppblåst, och hvars präktigt stiftande färger några ögonblick gycklat förhoppning om en sen lefnadsfröjd, den hade nu sjunkit för hans ögon. Försakelse hade alltid varit hans lott. Mer än en gång hade han funnit och begrundat, huru litet menniskans vilja och kraft äro vuxna en strid emot ödets makter. Huru ofta hade han ej stått vid målet, och då han trodde sig omfatta det, försvann allt, och han, den enslige vandraren på lifvets stora hed, var åter ensam. Men i den dunkla natten lyste på fästet en tindrande stjerna; den hviskade om frid och återseende deruppe. För hans andliga öga uppgick äfven i denna svåra stund den vänliga stjernan, och han böjde ödmjukt sitt hufvud i tro och hopp om en stundande vedergällning. Då Maria nu gick fram samt blyg och rädd räckte honom handen, var stormen öfverstånden. Med ett svagt, vänligt leende önskade han henne all möjlig lycka. Djupt rörd, bad Maria: ”Förlåt oss det onda vi gjort, och tro mig, att då hjertat redan var borta, hade jag blifvit en dålig hustru; men en god dotter vill jag vara, om ni ej försmår att anse mig som sådan.” ”Jag antager ditt tillbud,” svarade Billing, ej mindre rörd än hon. Och då äfven Klein nalkades, med en vänlig, bedjande blick, tog han deras händer i sina, och sade: ”Ännu, om ni vill uppfylla min önskan, skall jag tro att lifvet kan bära mig några rosor. Jag ber er båda, som ej mera eger någon far, att betrakta mig såsom sådan. Den våning, hvilken jag redan låtit inreda åt Maria, skall hon med sin make bebo. Ni, herr doktor, blir mig då en vän och son, och lilla Maria en god dotter och huld vårdarinna. Vidare, då det behagat
En sådan rånteberåkning vore visserligen rigtig, om frågan vo.j re emellan vanlige Borgenärer och Gåldenårer,. men sedan Riksens Ständer mellankommit och öfvertagit Disconternes utredning, uppstår ett annat förhållande, hvarpå allmänna lagen icke synes kunna lämpas. 8o Den 2 Junii. Herr Munch af Rosensköld.■ Ingen Lagkunnig lärer neka, att ju hvar och en innehafvare af en tre procents Sedel har laglig rått, att söka ut dess innehåll. Hans Excellence Henr Grefven och LancltMarskalken frågade, om Ilidderskapet och Adeln ansåg öfverlåggningen i detta ämne fulländad? Ropades Ja. Hvarefter Hans Excellence föreslog, att alla hittills vid Götha CanalBolagssamt MalmöDisconter uti Lånjiqvider, endast såsom hypothek, emottagne Discontpapper, såväl Assignationer sorn tre proCentsreverser, och på Götha CanalDisconts afskrifningsråkning ståhle Invisningar, hvilka af Direotiorien i Stockholm åro att es terade, må vid slutlig liqvid beräknas till fulla beloppet hvarå de lyda, med tillägg af den å tre proCentsreverserne och Afskrifningsbevisen till depositionsdagen upplupne ränta, och att på enahanda sått måtte föshållas med dylika Discontpapper, hvilka hädanefter i förberörde ändamål ytterligare varda deponerade, med iakttagande likväl deraf, att räntan å dessa Discontpapper endast beräknas till den i October 1817. % Ropades Ja och Nej. Friherre Cederström: Min tanka vore, att uti den af Utskotten föreslague Sjette punkt borde i stället Deri 2 Junii, stället för orden: i'den i October *817”, in~ föras: depositiorisdagenj samt sista Momentet, eller ifrån och med orden; vOch forhälles intill pnnktens slut, alldeles utgå. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken förnyade den af honom nyss förut giorde proposition. Ropades starka Ja, jemte någrajZSfe/’. Friherre Cederström:
V al erkänner jag riktigheten af den slutsatts, att då ingen annan än egaren af jord kan i den lemna inteckning och Kronan men ej nybyggaren eller innehafvaren af nyhemman är jordegare kan endast åt den förre en sådan rättighet tillerkännas; men som motionären åsyftat en granskning af Kongl. Brefvet den 5 Februari 1808 "i sin helhet.” och behofyet af ändring i vissa delar af detsamma är genom eu bedröflig erfarenhet, isynnerhet i Rikets Norra P. ovincer, der nyodlingar årligen utsynas, tillräckligen bestyrkt, hade jag trött, att Utskotten derpå bonit fästa afseende. Det Kongl. Brefvet ger nemligen, i fråga om börd ett helt annat stadgande, än det, som allmänna Lagen innehåller, hvilken fordrar bördeskillingens erläggande. Det Kongl. Brefvet fritager derifrån. Det gör Nybygget till ett slags fideicommiss åt äldsta sonen, utan afseende på om denne är alldeles oduglig att sköta detsamma. Fadren eger ej rättighet att öfverlemna det åt något annat af sina barn. Jag tror, att här har den vackra filantropiska afsigt^'1 att skydda nyhemmanet inom slägten gått för långt och motverkat sitt syftemål. Det vore mycket vunnet, om åtminstone detta blefve ändradt. Utom det hårda i detta stadgande, är det Kongl. Brefvet, såsom det nu förefinnes, Bih. till R. St. Prol. 1844. 7 Sami 2 Afd. 2 Häft. 3 18 Leg-, samt Allm. Besv.~ och Ekon.-Vlskotlens Betänkande, N.o 8. hinderlig! för landets odling. Det lemnar ingen säkerhet åt nybyggare» för det arbete och den kostnad, lian nedlagt på ett ur vilda skogen uppbrutet nvhemman. Jag bör äfven namne att Lycksele socknemän år 1842 in»ått med begäran om ändring i vissa delar af det ofvan anförda Kong!.
Deraf följer den öfverdrifna import sorn vid sådana tillfällen visar sig, och sorn, tillika med misstag i det allmännas beräkningar öfver Rikets behof (misstag, som enligt Kongl. Directionens eget utlåtande icke kunnat undvikas år 1818), bildar ett lager, hvars uppkomst medförde -uppmuntran åt utländske Spannmåls-producenten och hvars närmaste verkan består uti en, flere år fortfarande tryckning på Spannmåls-priserne inom Riket; en tryckning sorn deli fria handeln väl kan lindra genom export, men icke undanrödja , emedan omkostnader till dubbelt belopp (nemligen för inoch utförsel) debitera sådan speculation, oberäknadt det den fria handeln sysselsätter sig med ett vida lägre pris än det, hvartill dessa öfverdrifna inköp blifvit verkstälde. Denna Ryckning verkar Spannmålsprisers fall och motverkar inrikes Spannmåls-productionen. Härvid kan jag icke undgå att åberopa, hvad Kongl.
Propos:r om inrättande af särskilda embetsverk för andra ändamål, såsom t. ex. ett statistiskt och ett geologiskt; men då ännu icke någon Propos. inkommit ang:de inrättande af ett EcklesiastikColhm, tror jag icke att något sådant under denna Riksdag är att förvänta. Jag ser likväl, att K. M. i nåder föreslagit tillsättande af en särskild ExpeditionsSekret. vid EcklesiastikDeparbtets Expedition, som skulle komma att handlägga frågor ronde elementarläroverket; och detta torde vara desto mera af nöden, som Chefen för nämnde Departement är öfverhopad med behandlingen af icke allenast rent kyrkliga och presterliga frågor, eller sådana, som i första hand tillhöra Consistorierna, utan äfven af en mängd andra, sinsemellan ingen gemenskap egande ämnen. Så har jag t. ex. af Tidningarne sett, att denna embetsman afsänder telegrafdepescher om boskapssjukan; då det deremot finnes många andra ämnen, som ligga hans embete mycket närmare, hvilka icke tillhöra honom att handlägga. Jag har af en gammal embetsman hört sägas, att det endast är tvenne mål, för hvilka de, som förrätta Kronans tjenst, böra arbeta, nemi. för äran och födan. Detta tordei visst afseende vara sannt och kan jemväl lämpas på presterskapet; men den sanna äran är den, som räcker icke allenast i tiden, utan äfven i evigheten. De frågor, som icke angått särskilda kommissioners tillsät - Den 29 November f. m. 469 tande, t. ex. fördelningen af presterskapets löner, hafva egentligen afsett presterskapets föda; men ang:de förra delen, eller deras sanna ära, hafva vi icke ännu haft något att fröjda oss åt. Jag är dock öfvertygad om, att denna sanna äras förvärfvande åt presterskapet hufvaidsakligen beror derpå, att någon öfverstyrelse finnes, som tillser, att presterne såväl som andra embetsman fullgöra sina skyldigheter. Man säger, att en sådan styrelse f. n. redan finnes inom hvarje stift i Domkapitlet; nå väl! men hvem har väl tillsynen öfver dessa Domkapitel?
Men jag förmodar mig känna Honom, säsom Han will af sina undersätcr kännas, da jag nu förklarar, att jag tror Honom anse Lagen öfwer Sig, likasom öfwer dem, och en under säte, uppdragen det kall att yttra sig om denna Lags mening, icke mindre wärd Hans aktning, för det han i en sädan stund äsidosättcr sin egen känsla och sin äfwen renhjertade Konungs > önskan, för att täta sitt lugna begrepp om hwad j rätt är ensamt afkunna omdömet. Detzutom kom^ mer till äfwentyrs en tid, dä hwarje Medborgare kallare än nu kan pröfwa srägor af denna beskaffenhet. Jag har föreställt mig denna eftertid säsom närwarande och ej welat blottställa mig för den mihtankan att hafwa följt andra ledningar, än min upplysnings-grads och min skyldighets. Men derföre wördar jag lika ärligen hwar och en annans till äfwentyrs skiljaktiga öfwertygelse i desa ämnen, och tror, efter en pröfwad erfarenhet, att inom detta Utskott ingen Ledamot finnes, forn icke öfwerwäger dem lika uoggrannt och menar Fäderneslandet lika wäl. Efter allt hwad jag nu haft den äran anföra till afslag pä frägan om Stats-Näds constituerande, mäste jag likwäl bekänna, det jag wihcrligen anser som en möjlighet, att sjukdom eller utomordentliga tillfälligheter kunde nägon gäng göra det nu i Grundlagen stadgade antal af Konungens Rädgifware otillräckligt, i synnerhet tvid de wigtiga tillfällen. 190 Expeditioner till Riks-Ständen. dä Stats-Rädcts Ledamöter böra i Plenum sig yttra. En och annan ibland osi insago genast wid Grundlagens sammanfattande denna möjlighet, och yttrade sig finna det nu stadgade antal af Ledamöter något för inskränkt. Men omständighcterne kemnade osi ej rådrum att fullständigt öfwerwäga alla de stora föremålen för war pröfning: och detta Llcf ett ibland dem wi med hast mäste ösiverfara.