Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag inser ej att Statss Utskottet kan utfinna några medel, hvaraf alla $e anslag, hvilka af särskild te corporationer å - Den 2 x Martin Ö2i stundäs, skulle kunna fyllas. Visserligen vore en sådan Hamnbyggnad nyttig, men då medel ej finnas och då sådane biträden sorn detta t hittills varit lemnade af Banken, som Utskottet ej disponerar; tror jag ej att StatsUtskottet kan ändra sitt Betänkande^ och då år det ej ändamål att återremittera. Jag anhåller således om proposition till bifall af Betänkandet* Herr Grefven och Landt-Marskalken frågade om Ridderskapet och Adeln ansåg de vict StatsUtskoftets Betänkande nu gjorde anmärkningar hindra detsammas antagande; samt på sådan grund behagade Betänkandet jemte anmårkr ningarne till Utskottet återförvisa. Ropades Ja och Nej. I anledning hvararaf Herr Grefven och Landt-Marskalken gjorde proposition till bifall å Stats-Utskottets betänkande. Ropades äfven Ja och Nej. Herr Lagerhjelm t. Jag utbeder mig, att den eller de som önska återremiss, måtte satta Utskottet i tillfälle att bifalla betänkandet, medelst uppgifvande af medel till det begärda anslaget. Jag kan ej finna några. Jag ser väl förestående utgifter ntan opåräknade inkomster; iiien inga inkomster, som man ej i förhand bestämdt till eller upptagit för redan gifna utgifter. Herr Ehrenborg: I anledning af hvad Herr 622 Den 21 Martii. Lagerhjelm nu anfört, får jag blott yttra, att möjligheten eller icke möjligheten af medels utfinnande torde i någon mon bero på Financeregleringen; i hvilken fråga Utskottets tankar ännu ej äro så stadgade att man kan förutse hvad som kan gifvas eller icke. Åtminstone borde möjligheten att af Strömrensnings-fonden eller Nionde HufvudTiteln erhålla något understöd, icke betagas. Jag förnyar derföre min anhål. Ian, att Stats-Utskottet måtte uppskjuta afgörandet af denna fråga till mot slutet af Riksdagen. Herr Hjerta:
ConstitutionsUtskottet förrättas på frenne divisioner, så att hvarje Protocoll således blott af åtta ledamöter, tvenne af hvarje stånd, läsas och granskas, anser jag mig icke sakna anledning go^ ya den anmärkning, att9 om sig så förhåller, detta granskningssätt icke synes mig vara förenligt med regeringslagarnes föreskrift RiksdrgsOrdningens 29 § innehåller, att Constan^onsUtskotttf skall bestå af ledamöter Deli 15 Fcbruarit. 373 samt att detta Utskott fått det vigtiga uppdrag, att genomläsa StatsRådets Protoeoller, hvaraf synes följa, att Utskottets hela personal åligger läsa och granska dessa Protocol]er äfvensom, att det är en afvikelse derifrån, att fördela granskningsarbetet på divisioner, som med lika rätt och lika anledning kunde utsträckas till sex som till tre divisioner, men, hvarigenom, i alla fall den nog*- granna pröfningtn obestrideligen skall försvagas. Lagstihuren har visligen funnit, att denne granskning fordrade ett större antal ledamöter, och den som har erfarenhet af hvad det vill säga att granska och sig utlåta öfver regeringsåtgärder, skall deri instämma, att ett alltför ringa antal till pröfningen deraf, icke uppfyller ändamålet. Till denna granskning fordras sakkännedom, dristighet och försigtighet, sorn icke alltid äro förenade, och det skall icke sällan inträffa att ibland ett inskränktare antal, den villrådige, utan tillfällen att dela sin tvekan, eller understödjas i sitt omdöme, hälldre låta en rättvis anmärkning falla, än blottställa sig för misstag i ämnen af den vigt, som i omdömen om regeringsärender, och sannolikt skola anledningar till anmärkningar blifva färre och snarare kunna förbises i det inskränktare antalet af åtta personer, än ibland tjugulyra. TUI styrka för detta omdöme, torde det tillåtas mig anföra ett exempel: Vid sista Riksdag lärer äfven, åtminstone någon tid, läsningen af StatsRådets Protocoller blifvit på trerine divisioner verkatäldj men vid 1820 års revision, upptäckte 374 Den 15 Februarii.
Utsk. liar tillika härigenom sökt fylla den brist, som med skäl blifvit förevitad närvar, ansvar.lag, att den för en stor delmål, hvars åtalande inför Riksrätt uttryckligen föreskrifves i Reg.F:ns § 106, icke äger annan straffbestämmelse, än det hänvisande till Reg.F:ns 107 §, som förekommer i §:n 6; hvadan målet efter ordalydelsen skulle af Ständernas Const.- Utsk. lill Riksrätt hänvisas, och Riksrätt sedermera tilldämma Ständerna en rättighet alt för grundlagsöfverträdelser ställa Statsrådets ledamöter onder opinionsdom, som icke i sjelfva §:n 107 finnes upplagen. Jag har redan under denna riksdag i en reservation lill ett Const.Utsk:s betänk, yttrat mig erkänna denna tolkning af ansvar, lagens 6 såsom icke blott möjlig, ulan den enda med ordalydelsen öfverensstämmande; men lika tydligt är det för mig, att sådant förfarande är högst otjenlig!, för att icke säga orimligt. Jag ladlar således ej,att Utsk. idelina del sökt ändra förhållandet; men mot den föreslagna ändringen hyser jag stora betänkligheter. Att de arne af mig anförda fallen, synnerligast det första, då grundlagsfråga behandlas som lagfråga, bort anses såsom af lika allvarsam natur, sorn de öfriga i 3 §:n särskildt anförda, måste jag vidhålla. Om detta ock förbises, återstår frågan om LagUlsk för nila dessa mål, hvarom här gemensamt stadgas, har valt en lämplig straffbestämmelse. Redactioneii är: ”straffes, såsom för orätt dom, enl. allmänna lagens föreskrift i 1 eap. 12 §:n Rälteg.b:n.” Det är synbarligen denna lag-§:s första period, som här mena', likasom dess sednare period, när det i tredje mom. talas om domare, hvilken vrång dom fäller.
Härförutan har uti en inom Vällofliga Borgare-Ståndet väckt och till Lag Utskottets behandling öfverlemnad motion (N:o 185) Herr Ekerot yrkat den ändring i anförda lagrum, att stadsdomstolarne skulle vara skyldige, när mål öfverlemnades till afgörande, för parterne uppgifva bestämd dag, då dom komme att afkunnas, samt att såsom längsta tiden härtill måtte stadgas tre månader, så vida ej hufvudsakligt beslut genast afkunnades. Utskottet anser det icke kunna bestridas, att lagens föreskrift om afkunnande af Rådstufvu-rätts dom efter anslag, för parterne medför flerfaldiga olä - 6 Lag-Utskoiiets Utlåtande N:o 40. genheter, bestående dels i den tidsförlust, part får vidkännas genom nödvändigheten att nästan dagligen i Rätten efterse, om anslag i det på Rättens pröfning beroende mål, hvari parten har del, ännu blifvit utfärdadt, dels deri, att parten genom en ganska ringa, ofta ofrivillig underlåtenhet härutinnan äfventyrar att försitta tid, att emot domen anmäla missnöje, och dels i det dröjsmål, som, enligt hvad erfarenheten gifver vid handen, stundom under ganska lång tid, vid Rådstufvu-rätt förelöper med afgörande af sådana mål, deri dom skall efter anslag afsägas. Att denna föreskrift jemväl af domstolarne sjelfve betraktats såsom icke tillfyllestgörande visar sig deraf, att de ändå ofta utsätta dag för doms meddelande och i annat fall låta särskildt underrätta parterne om tiden derför, ehuru just sistnämnda bruk skulle, då det icke grundar sig på något lagbud, kunna lätteligen föranleda dertill, att, om det vid något tillfälle åsidosattes, parten förlorade sina fatalier. En förändring af ifrågavarande lagstadgande torde följaktligen få antagas vara af behofvet påkallad.
Den 12 December f. m. 73 Tidpunkten för verkställighet af 2tdra punkten i förslaget, nemligen: att alla Statsbidrag skola utgöras i mån af inkomst, kan inträffa så snart Grundlags-förändringarne laglikmätigt föregått, derigenom att RiksgäldsContoret auctoriseras utgifva till Styrelsens disposition coupons för de 20,827,000 R:dr, sorn utgör löseskillingen till Säteri för den nu mer och mindre oprivilegierade jorden, hvilka i samma mån försvinna, som betalningarne inflyta. Af dessa coupons skola i första rummet nuvarande, till ersättning berättigade Säteri-ägare erhålla hvad dem tillkommer, och derefter FörsvarsYerket. Men i och för den under tiden utgående årliga Bevillningen kan och bör principen nu genast tillämpas. — Calculen på Tabellen N:o i4, utsträckt till den blifvande bevillnings-suminans belopp, kommer alt visa huru högst obetydlig procent erfordras Bevillnings-Utskottets arbeten blifva derigenom så förenklade, att, utan afvaktan af Bevillnings-Summans fastställande, grunderna för Bevillningens utgörande kunna Rikets Ständer föreläggas, helst den beliöfliga procenten i allt fall årligen af Fullrnägtige i Rikets Ständers Verk bör bestämmas, sedan årets totala Inkomst-summa genom Taxering är känd. *) Att den på Tabellen N;o t4 supponerade inkomst af 3oo R:dr pro persona ej är för hög, kan inhemlas af bilagde handling, se pag. 79. 74 Den 12 December f. m. För verkställigheten af3:dje punkten fordras uppgörandet af en ordentlig classification af alla ekonomiska och kameralistiska författningar med en serie, efter hvilken de skola upphäfvas, på det icke onödigtvis för enskilda må beredas förluster.
Såsom exempel på den stora spridning miss Corellis arbeten i England vunnit kan nämnas, att af - » The Mighty Atom » sålts 78,000 ex. och att redan innan » The Murcler of Delicia » utkom 36,000 ex. däraf voro beställda. Dessa båda romaner torde under loppet af nästkommande år öfverflyttas till vårt språk. Mari Mihi. * Från Iduns läsekrets. O, denna värkbrutna hand! Denna stackars gamla värkbrutna hand! Den ligger i mina tankar som en mara, den trycker öfver mina ögon, så tungt, så tungt, tår på tår prässas fram därunder. Det talas om att en hand kan vara ett helt poem. Det menas då en hvit, mjuk, formfulländad hand. Men denna hand, som jag ej kan glömma, denna värkbrutna hand, är den ej ett poem, så rikt på innehåll som något konstverk, skönt till formen? Du gamla — du med den handen — du är gammal af år och af möda! Du har aldrig klagat öfver arbetets tunga, nej, nej, du var alltid så glad öfver att ständigt, ständigt hänga i, från morgon till afton. Du jämrade dig aldrig, hur bårdt du än slet. Men jämmern, jämmern ligger där i din värkbrutna hand Din trogna hjälp, som afvändt nöden från dig i så många år, som aldrig tvekat taga i de tyngsta bördor — den kan ej mera, den är utsliten — din värkbrutna hand! Jag gråter vid tanken på, hur du såg på denna hand: » Den är så ful, den är ingenting att se på » Nej, men jag ville taga den i min och värma den och stryka den så ömt, så ömt, och lägga den mot min kind, denna gamla hand. Hvad vore allt det ändå mot det sköna den predikar för mig om ett lif af outtröttlig, osjälfvisk sträfvan? Du gamla med din värkbrutna hand! Om jag hade ett varmt och lugnt bo åt dig, där jag kunde få pyssla om dig och komma dig att glömma din sjuka hand — och så skänka dig ett ringa tack för ett helt lifs stora möda! Ad. Herr Redaktör!
A denna efterlåtenhet , såsom ländande en mängd ordentelige Lånsökande till förfång, håfve vi ansett oss böra fästa Riksens Ständers uppmärksamhet, jemte det Vi ej underlåtit att hos Riksens Ständers BancoUtskott, i anledning deraf, göra de hemställanden, hvartill Vi, för iakttagande, ej mindre af Bankens rätt än ^Allmänhetens billiga anspråk^ ansett oss befogade. Med anledning af flere under sednaste Riks2 dag yppade klagomål öfver bristande tillfällen , att i Landsorterne utbyta förslitna Småsedlar, hafva BancoFullmägtige , enligt derom erhållen föreskrift, gifvit saintelige Herrar Landshöfdingar tillkänna, att utvägar till afhjelpande af en slik förlägenhet redan år 1818 blifvit påtänkte; i följd hvaraf Herrar Landshöfdingar ägde, att med BancoFullmägtige om lämpeligaste sättet för verkställigheten samråda, och hvarvid Fullmägtige ej skulle underlåta, att, så vidt Bankens säkerhet medgåfve, och ej allt för dryg kostnad sattes i fråga, gå Vederbörandes önskningar härutinnan till mötes. Efter Öfvervägande af de från åtskilliga Län, i detta ämne inkomna förslag, i allmänhet åsyftande, att för Bankens räkning och på dess ansvar verkställa vexlingen, dels uti Ränterierne, dels uti särskildte VexlingsContoir: en utväg, som för längre tid tillbaka med föga framgång blifvit för-1 sökt, hafva BancoFullmägtige, efter Commissarie atets hörande, ansett det ej vara med nödig säkerhet förenligt , att Banken med afsändningarne to - Riks. St. Revisorers B er ätt tis er'.
Föllinge församling för närvarande utgör 20 tunnor 16tn6/36Ä kappar korn, det Kongl. Maj:t måtte täckas till Rikets nästsammanträdande Ständer göra framställning derom, att ett årligt anslag af 5 tunnor korn måtte såsom vinoch byggnads-säd Hotagens kapellag beviljas att utgå, intill dess kapellboernes ekonomiska omständigheter i en framtid blefve så förbättrade att ett dylikt bidrag vore öfverflödigt; hvarjemte Kongl. Maj:ts Befallningshafvande hemställt, att Kongl. Majit, intilldess ett sådant anslag komme att utgå, måtte täckas att under tiden anvisa ett motsvarande belopp af tilläfventyrs befintliga, till slikt ändamål disponibla tillgångar; och hade Kammar—kollegium och Stats-kontoret, uti den 23 sisllidne Maj afgifvet utlåtande, sökandernes anhållan jemväl i underdånighet förordat. I öfverensstämmelse med hvad af Kongl. Majits Befallningshafvande samt af Kammar-kollegium och Stats-kontoret blifvit tillstyrkt, hemställde Stats-Rådet i underdånighet, att Kongl, Majit må föreslå Rikets nästsammanträdande Ständer att åt Hotagens kapellag för ofvannämnde ändamål anvisa ett anslag utaf 5 tun - Bil M 7 lill Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. M 1, om Statsverket 1856. 3 nor korn årligen, att af Kronans behållna tionde inom Föllinge socken utgå in natura, eller, om tillgång härpå komme att saknas, i penningar efter Länets me-* delpris. 21:o.
Vidare förekommer, att de tjenstemän vid dessa stater, hvilka dervid inträdt under hopp att få tillgodonjuta, hvad då gällande författningar i förevar, ämne medgåfvo, skulle icke blott finna sig, efter 1818 års stadgande, betagna rättigheten att få behålla hela lönen, utan ock i jenmförelse till deras förut mindre‘vällottade vederlikar, sedan dessa erhållit förbättrade löneoch pensionsvilkor, röna det missöde att se sig nedsatta i pensionsförmåner, då de ej mer förmår qvarstå i tjensterna. Obilligheten häraf och, jag 8 H. 9 G6 Den Juni e. ra. \Agar åldrade och utsläpade tjenstemän, synes högt påkalla rättelse af förhållandet. Ämnet är för öfrigt så mycket mer vigtig!, som den tid är långt aflägsen, då de nu i tjenst varande kunna och böra af staten påräkna pensioner, emedan Civilstatens pensionsinrättning först efter 25 ä 3o år förebygger olägenheterna häraf i afseende på dem, som efter tillkomsten af densamma trädt i tjenst; oell då accordcr till landsstatstjensterna nu äro strängt förbjudna, skulle dessa tjenstemän, ehvad de äro dugliga eller ej ,/öranlåtas qvarstå vid sysslorna i brist af tillräckligare pensioner för deras bergning, hvartill dock ej fordrades någon tillökning å indragningsstatens anslag, helst genom successiv afgång uppstår tillgång för de tillkommande pensionärerna. På dessa skäl hoppas och föreslår jag vördsammast, att de nu i tjenst varande, med indelta löner försedda landsstalstjenstcmän, hvilka före pension'.inrättningens början inträdt i statens tjenst, måtte förklaras berättigade till pensioner, svarande mot vederlikars i Collina , efter hvad nu reglerade stater i allmänhet bestämma, nemi.: Landssecreterare och landskamererare r:dr 1,200. Landträntmästare och kronofogdar, hvartill torde böra komma förste landtmätare, som i 1818 års författning äro förbigångna 800.
Pro* pos:n, i afseende å den nu föredragna §m. Gr. Sparre: Då den siste värde talaren har yttrat, att de af Högsta Domstolens ledamöter, som framlagt ett förslag i samma syftning som Lag-LJtsk:ts, icke skulle vara af samma mening som jag, i afseende å tydningen af nu gällande lag, anhåller jag att få uppläsa några delar af deras yttrande, som finnes bilagdt den K Propos:n. I början af detsamma läses nemi.: »Nu gällande stadgande i detta ämne, 5:te kap. 8:de §:n straffbalken, jemte den i K. Brelvet den 29 November 1744 meddelade förklaring, synes gifva rum för antagande af den mening, att till böters gäldande icke skall utmätas sådan egendom, som utgör det oundgängliga medlet för det yrke, — vare sig jordbruk, handtverk, eller hvad lofligt näringsfång sorn helst, — hvaraf den bötfällde har sin försörjning, utan om annan tillgång saknas, brottet med kroppsstraff umgallas.» Väl hafva samma ledamöter å följ:de sida yttrat: »I lagskipningen har, med olika tydning af straffbalkens ofvanåberopade stadgande, förekommit tvifvel, om grundsatsen vore så långt erkänd, som nu är anfördt.» Men imellertid synes jag likväl hafva skäl för min uppfattning af deras åsigter i detta ämne. Såsom ännu ett ytterligare stöd för densamma anhåller jag att lå uppläsa följ:de: »Skulle ock detta icke antagas, torde dock tillfället af ny strafflags utfärdande böra begagnas för tillvägabringande af en föreskrift, som uppfyller rättvisans kraf och iakttager det allmännas fördel, med hvilken det synes icke vara förenligt att af eqvivalenta straffarter för de lindrigaste lagölverträdelserna begagnas, der det kan undvikas, en sådan, som botar att öka prolelärernas, ändock allt lör talrika, för sjelfva samhällsordningen högst oroande, klass.
På sådant sätt hinner man ej inom år och dag få den frågan pröfvad, huruvida de medel, hvilka af borgesman sålunda blifvit utbetalta, höra restitueras. Dessa frågor kunna af StatsUtsk. utredas, och derefter det alternativ tillstyrkas, sorn pröfvas lämpligast. Ilvilketdera alternativet Utsk. kommer att tillstyrka, böra dock ovägerligen afses enahanda grunder för alla lönen, ty i motsatt fall skulle det komma att medföra mycket missnöje. Norroch Westerbottens län hafva väl på papperet fått samma förmåner sorn de öfriga länen, men komma i sjelfva verkligheten aldrig i åtnjutande deraf, emedan just den spanmål, som der är utlånad, är destinerad att ingå såsom grundfond till district-magazinerna. Frågan är af mycken vigt för de norra länen och deribland för Jemtland; af Statens behållna spanmål måste alltså för dessa län, i händelse afskrifning medgifves, motsvarande antal tunnor lemnäs till niagazinen. Det öfriga af detta R. Sits beslut, enligt hvilket boskap, foder och spanmål ej får anses såsom utmätningsgild egendom, är af så egen beskaffenhet, att jag derom ej har något all säga. I detta afseende förekommer jemväl skilnad emellan Dalarne och de öfriga länen. Jag tror alt Frih. Sprengtporten bör finna att grundlagarne förhindra oss att genast besluta i frågan, och alt vi således måste låta~detta betänk, tili vidare hvila. Frih. Sprengtporten: Jag får, i anledn. af den siste värde talarens yttrande, endast anföra, att det aldrig varit min mening, och att jag ej heller yrkat, att R. o. Ad. nu genast skulle besluta i frågan. Ej heller bestrider jag remiss af motionen, sedan jag af Hr Frih;ns yttrande har hört, att båda skrifvelserna redan afgått till K. M. Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad., att öfverläggningen om Exped.Ulskts mein, N:o 42 borde tills vidare uppskjutas. Till pröfning företogs Statssamt Allm.
Vid Sörtorp vidtager en svårare terräng och, för att erhålla en lämplig lutning af linien vid dess öfvergång af den så kallade Finnerödjadalen, har den blifvit utstakad i en båge mot öster förbi Finnerödja qvarn öfver Bodarne-ån, hvarefter den i nordostlig rigtning och i nära rät linie framgår till gränsen emellan Skaraborgs och Örebro län, straxt norrom Bodarne gästgifvaregård. Sedan den sålunda utstakade iinien blifvit i nåder stadfästad, vidtogos förberedande arbeten och den definitiva utstakningen verkställdes. Terrasseringen börjades under Augusti månad och pågick med en arbetsstyrka af omkring 100 man till medlet af November, under hvilken tid 9,330 kubikfamnar jordarbete och 31 kubikfamnar bergsprängning verkställdes, hvarigenom en sammanräknad längd af mer än 4,000 fot färdigterrasserade delar inedhanns. Vestra stambanan frän Stockholm. Stockholm—Södertelje. I inin underdåniga berättelse om fortgången af 1858 års arbeten liar jag redogjort för de grunder, hvarpå såväl det underdåniga förslaget till bangårds-anläggning å Södermalm som öfverenskommelsen med Stockholms stad om upplåtelse af erforderligt jordutrymme för samma anläggning hvilade. Redan under nyssnämnde är hade utfyllningen af Fatbursjön påbörjats, dock endast medelst byggnadsgrus från inom staden pågående privata arbeten, men under 1859 skedde denna utfyllning tillika från terrasseringsarbetena å iinien emellan Södermalm och Arstaviken, så att vid samma års utgång nödigt område för det blifvande stationshuset samt för banans hufvudspår var utlagdt och planeringen af bangårdsområdet påbörjad. 1 sammanhang med utfyllningen verkställdes upprensning och fördjupning af sjöns utlopp till Arstaviken, och öfriga åtgärder, för sänkning af sjön till omkring 5 fot under dess vanliga yta, vidtogos. o Samtidigt härmed afslutades terrasseringsarbetena mellan bangården och Arsta riken. — 109 _ Bankfyllningen öfver denna vik fortsattes med samma arbetsmethod, som under föregående året, eller genom urlastning af fyllnadsäinnen från i banklinien utlagda fartyg.
Enär Kongl. Maj.t sålunda redan vidtagit åtgärder för militära öfningars införande vid elementarläroverken och otvifvelaktig! fortfarande åt detta ämne egnar sin nådiga uppmärksamhet och omtanka, finner Utskottet ofvanbemälde motionärers framställningar om anslag för de af dem angifna ändamål icke böra till bifall förordas; men då de för elementarläroverken tillgängliga medel till inköp och underhåll af undervisningsmateriel säkerligen blifva nog hårdt anlitade, anser Utskottet de af Friherre von Vegesach och Herr Ekerot väckta förslag om utdelning af exercisgevär åt läroverken förtjena all uppmärksamhet, då derigenom, utan någon särskild kostnad för Statsverket, en ej ringa förmån skolorna beredes; och hemställer Utskottet alltså, att ofvanbemälda framställningar icke måtte till någon annan 54 Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 139. åtgärd föranleda, än att Rikets Ständer hos Kongl. Majit uti underdånig skrifvelse anhålla att, dä tillgång dertill förefinnes, sådana äldre exercisgevär, som bäst lämpa sig för ungdomens bruk, må, i likhet med hvad Rikets Ständer, med bifall till Kongl. Maj ts derom gjorda nådiga förslag, i afseende å skarpskytteföreningar medgilvit, från Kronans törråder elementarläroverken tillhandahållas. 48:o. Med hänseende lill den af Kongl. Majit föreslagna, af Utskottet härofvan tillstyrkta, utvidgningen af läroverken i Nyköping och Halmstad har Kongl. Majit begärt alt en arfvodeslörhöjning af 100 R:dr vid det förra och ett nytt arfvode å 500 Ridr vid det sednare läroverket årligen måtte för hvardera af lärarne i musik och sång samt i teckning å stat uppföras; hvarjemte Kongl. Majit föreslagit, att ett arfvode af 400 Rdr måtte anvisas åt en lärare i musik och sång vid Luleå elementarläroverk.