Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
At ändteligen Ridderffapet och Adeln, som icke mindre än Allmogen har barn och anförwandter i krigets härar, äfwen deraf fätt widkännas bäde ömma förluster och dryga kostnader. — De af Ridderffapet och Adeln, som äga berustade Säterier, hafwa ännu deraf haft en drygare och känbarare del, men oaktadt detta, tror jag Ridderffapet och Adeln hwarken kunna eller bora undandraga sig at erkänna, det förmögenhet bör wara grunden för beskattning, och förklara sig derföre willige, at i sin män bidraga til det allmännas behof. Ridderffapet och Adeln bör kunna hoppas, at i dest Åtagande af mantalspenningar och af bewillning pä Säterier, dest Med-Ständer finna et bewis af dest tänkesätt, och at i afsägel» sen af uteslutande rätt til besittning af xriviie. Zieraci Den 1Z Junti. 783 jord, erkänna den anda af broderlig wälwilja, af agtning för bwar mans personella anspräk, som de Znssa mätte uplifwa hwar och en, och som i farans stund utgöra et oumgängeligt tvilkor för Samhällets bestånd.
Kolonnerna vidga sig, de sprida sig, de arbeta, och murarne resa sig snart och snabbt under deras händer. Ingen drar sig för arbetet och rotehållareenkan från Östergötland tjenstgör som handtlangerska. En kortsynt samtid står knäsvag och frågar: kolonner hvad gören I? Men qvinnorna svara och efterverlden upprepar: De svenska qvinnorna gå inte af för hackor! Jag har endast att tillägga ett välment förslag om upprättande af en ny riddareorden för tappra qvinnor. Då en strumpebandsorden redan fins, torde den böra uppkallas efter någon annan af de delikata småsaker som fullborda en qvinnas toalett, och borde lämpligen bäras på tournyrens spets, söm ett tecken på att icke allt är bak-vändt som synes så. Derjemte vore det väl på sin plats att åtminstone de 142 invaldes som hedersledamöter i frimurareorden. Rotehållareenkan kunde åtminstone få vaktmästaregraden. * Och nu till “ Fashionable News! “ Det är så varmt och lugnt i den lilla boudoiren; ute blåser det kallt, det snöar och vinden piskar rutorna. Dubbelt skönt är det derför inne och brasan fladdrar muntert. Tyst och med ett mystiskt, men lyckligt leende kring läpparne går den unga frun omkring i rummen. Hon ordnar något här och flyttat något der, men ofta flyga blickame till klockan. Hon städar om och om igen på hans skrifbord och flyttar länstolen fram till brasan. Snart kommer han. Han skall ha det varmt och godt — och så — hon vill berätta honom någonting. Hvad han skall bli glad och lycklig — men ingen, ingen annan än han skall veta det. En glödande rodnad betäcker hennes ansigte vid blotta tanken på att någon annan skulle ana hennes ljufva hemlighet. Nu är hon skön ' — ty hon får vara blyg. Så kommer han och bikten sker. Han är glad, han är lycklig och rådd. Han bär henne på sina händer och sparar henne hvarje möda.
— Det vigtiga och ansvarsfulla kall, Försynen i Eders Kongl. Höghets bänder nedlagt, skall Eders Kongl. Höghet med visshet fullkomligt uppfylla. Eders Kongl. Höghets utmärkta egenskaper och manliga allvar äro derföre den säkraste borgen, och Eders Kongl. Höghet skall derigenom icke allenast förvärfva sig nya anspråk på närvarande slägtes tacksamhet, utan äfven i kommande tider åt sig bereda Folkens välsignelser och erkänsla. Ridderskapet och Adeln, som med sina upprigtige välönskningar alltid åtföljer Eders Kongl. Höghet, skall med glädje deltaga i uppfyllandet af de sälla förhopp - \ 5a Dea 13 Novem bär. ningar Eders Kongl. Höghet genom sina omsorger äger rätt att vänta. Ridderskapet och Adeln anhåller i underdånighet, att i Eders Kongl. Höghets fortfarande ynnest alltid få vara inneslutne. Till Hennes Kongl. Höghet Kronprinsessan: Högborna Furstinna, Sveriges och Norriges Kronprinsessa! Med vördnad och tillgifvenhet aflägger i dag inför Eders Kongl. Höghet Ridderskapet och Adeln deras första underdåniga uppvaktning. Ridderskapet och Adeln känner lifligt de stora och ökade förbindelser de till Eders Kongl. Höghet äga; de hembära Försynen derföre de upprigtigaste tacksägelser, och med innerliga förböner för Eders Kongl. Höghet och de dyrbara föremålen för Eders Kongl. Höghets kärlek och ömhet, delar Ridderskapet och Adeln vördnadsfullt den ökade sällhet, Eders Kongl. Höghet åtnjuter. Eders Kongl. Höghet har från sin första hitkomst tillvunnit sig allas kärlek och tillgifvenhet, genom sin mildhet, sin godhet och de ovanliga egenskaper, som pryda Eders Kongl. Höghet. Denna tillgifvenhet är ännu mera befästad, och i hvarje redlig undersåtare» bröst omfattas Eders Kongl. Höghet nu med all den tacksamhet, som fullkomnade D e ii 13 November. 53 förhoppningar och visshet om framtida sällhet äga rätt att fordra.
Bångs anställning nu utgående kostnad, varder bifallet, återstå af de å denna fond anvisade utgifter endast aflöningsoch andra förvaltnings-kostnader för det i Norrköping befintliga Ullkontor samt Ull-magasinerings-inrättningen; likasom inkomsterna, utom det särskilda, genom Kongl, brefvet af den 9 November 1836, bestämda årliga bidrag af 1,200 R:dr utaf manufakturmedlen, endast utgöras af de från sistnämnde egendom inflytande medel. Att fortfarande för dessa räkenskaper bibehålla en särskild bokföring och redovisning under den oegentliga benämningen diskont har, särdeles om, på sätt af Revisorerne ofvan blifvit ifrågastäldt, fondens lästa egendom, ullmagasinet, jemte inventarier, kommer att den allmänna räkenskapen frånskiljas, icke kunnat undgå att förefalla Revisorerne mindre nödigt och ändamålsenligt, och anse Revisorerne ifrågavarande räkenskap desto hellre böra med nya ulldiskont-fondens räkenskaper sammanföras, som den sistnämnde fonden, hvars ändamål, likasom gamla ull-diskont-fondens är den inhemska ull-kulturens befrämjande, för sin verksamhet härvid tager i anspråk så väl ullmagasins-inrättningen, som ull-kontors-tjenstemännens biträde, hvadan äfven, för den händelse de inkomster, hvilka af gamla ull-diskont-fonden nu innehafvas, skulle till något mindre betydligt belopp af utgifterna öfverskjutas, det för betäckande af en sådan brist erforderliga belopp lämpligen synes, utan att andra allmänna medel derför behöfde anvisäs, kunna af nya ull-diskont-fondens vinstmedel ersättas.
Naj:ts förgoppning, att, se - Mr/.-l>r ^:o ^7/. 3 clan det n^a DaA-Verket numera, ^ä omkormälde sätt, duunit nära sin kulldordan, samt endast nä^ra kä preliminär-ät^ärder äterstä, innan AranskninFen derak kan ak ion^I. Naj:t köretgAas, ion^I. l^Iaj:t skall dlikva i tillkälleatt, vid nästkommande lliksmöte, till dikets 8tänder, uti den i Orundla^en stadgade ordning, kramställa den Nadina Drojzosition i Linnet, dvartill en sädsn ^ranskninA kominer att köranleda. imedlertid torde kunna antagas, att dera ak de köreslgAim n^a Da»- stad^anden, 80m äro skiljaAti^e krän dem, 80m nu Aälla, e^a ett ak^jordt köreträde kramkor de8Za 8enare. ion^l. Naj:t är derköre detänkt att, dä n^a DgA-iörsla^en i sin deldet nu ieke kunna komma under ^röknin^, 8ä m^eket tiden medAilver, lata under ^ä^äende diksmöte aktzä 8er8kilda Drotsitioner i dukvudsakliA ökverensstämmelse med de delar ak n^s Da^en, der ionAl. Naj:t kinner 8ädant lämpligen kunna 8ke, utan ruddninA i den nu fällande Dalens liukvud-^rineiper. ion»l. Naj:t, 80m därjemte later tillhälla dikets 8tänder den uträttade jemkörelse-tadleauen ökver Livil-DgA-iörsla^et, äkven8orn tillika de, dikets 8tänders andällan, än^o till trycket dekordrade iörsla^en till Liviloeli Lriminal-iaA 8amt Högsta Domstolens
* Orsaken tyckes oss ligga deri, att partiet alltför bcredvilligt mottagit i sina led saidana ytterlighetsman, om hvilkrrs isigter kanske majoriteten inom partiet alldeles icke vill vara med. Ilen annu aldrig har ett parti kunnat skaffa sig aktning, der icke en viss partidisciplin varit radande, der icke en censur mot partiets egna medlemmar utöfvats, der icke ett praktiskt reformprogram, som uttrycker gartimajoritetens Asigt erbjudit en föreningspunkt, med ett ord der sramrnanh811- ningen varit af den yttre natur, att Livar och en som vill opponero sig betraktats som vllkommen bundsförvandt. Ett parti, sammansatt af S&amp; heterogena element, der toleransen a r sadan, att hvarje fribrytare dokumenterar sig tillräckligt blott han &amp; r misshaglig för de konseroadiva, far nodvändigtvis tonen af sina stimsta i stallet för sina biista element. Det blir misstrodt, och det förtjhnar att blifva det, ty hvem kan veta h i l k a nya agitatorer en vacker dag med partiet införlifvas som värdefulla akvisitioner, om detta icke ut8fvar nagon kontroll eller sätter nilgot kompetensvilkor. Om " det unga Sverige ", föreningen Verdandi, utilisterna &amp; n fAr den enas, an den andras synder skrifna p&amp; sin rakning, tir detta helt naturligt. Ett parti utan organisation, utan pressorgan, utan bestamda principer maste bereda sig p&amp;, att hvarje nytt hugskott som farses med rubriken radikalism blir ansedt som dess skötebarn. Troligt ar vhl att detta konglomerat af stridiga asigter blir sprhgdt inom den nhrmnste framtiden, och först vid de nya partigrupgeringar som d i uppsta, kan man bestamma hvilket mottagande ett moderat reform mark icke omstörtnings parti har att vilnta af allmanheten. Den indignation mot ytterlighetsstrafvandena som för ntkrvarande finnes kan stiledes svtirligen betraktas som nagot majoritetsfGrtryck, och de nuvarande faktiska förhhllandena torde knappast berilttiga förf. till den mörka skildring hon ger af ett reformpartis sorgliga erfarenheter.
Det möte, som i år hölls, var det tionde i ordningen. En blick tillbaka på det första publicistmötet, det i Stockholm, och det första publicistmötet i Göteborg jemte en öfversigt af de vigtigaste öfverläggningsämnen, som dervid förekommit, skall, åtminstone som ett apropos, säkert icke sakna sitt intresse. Och dermed förflytta vi oss genast tillbaka till år 1868, då vi mötas af Första publicistmötet. På inbjudning af hrr A. Sohlman, H. Wieselgren, A. Hedin, C. von Bergen, C. F. Ridderstad, D. Olauson, S. A. Hedlund och A. Gumselius sammanträdde första svenska publicistmötet i Stockholm d. 1 Augusti 1868 och fortsattes d. Möteslokalen var hotell Phoenix. Sohlman öppnade sammankomsten å den förberedande komiténs vägnar och helsade landsortstidningarnas representanter välkomna till mötet. Till mötets ordförande utsågs L. J. Hierta, till vice ordförande S. A. Hedlund (efter lottning med Aug. Blan-che) samt till sekreterare A. Hedin och A. Gumcelius. Bland mötets tjuguåtta öfverläggningsämnen tycktes den om ansvarighetssystemet vara den mest brännande och den som * Af en i våra publicistiska annaler väl förfaren penna, som denna gång önskat vara anonym, har red. haft nöjet emottaga ofvan-stående intressanta återblick.mest lade beslag på mötets uppmärksamhet. Också togo öfverläggningarne om denna af hr R. Wall väckta fråga * en hel förmiddag i anspråk. I de lika lifliga som vidlyftiga förhandlingarne uppträdde särskildt Sohlman och Hedlund med längre anföranden mot detta system, som, för att citera Aftonbladets ord, vore » för närvarande obehöfligt, orimligt och i hög grad menligt för publiciteten ». Afven ett tiotal af mötets öfriga deltagare uttalade sig i samma anda, under det att Blanche, F. T. Borg och Chr. Biilow uppträdde till försvar för ansvarighetssystemet.
Bilaga A till Mern. Föreslogs af förra Constitutions-Utskottet, att i andra puncten skulle införas efter orden »Denna Gärd»: äfvensom all slags förplägning. 77 §. Bonde-Ståndet har vid förra Riksdagen såsom vilkor yrkat, att i denna §:ns stadgande äfven intages: Recognitions-Skogar. 80 §. Likaledes har Bonde-Ståndet vid sistlidne Riksdag ansett slutmeningen af §:n böra utelemnas, hälst den kan anses lägga ett olämpligt band på antagandet af en Rotering, som framdeles kan finnas både nödig och billig. 81 §. Constitutions-Utskottet vid denna Riksdag föreslår härvid, att en tid af Fem år utsattes, efter hvilken beslut rörande Grundlags-förändringar kunna, vare sig öfver Propositioner komne från Konungen eller Motioner väckte hos Riksens Ständers Constitutions-Utskott, fattas; hvilket lämpligast kan ske genom följande förändring af besagde §:s 4:de punct, nemligen: Riksens Ständer må icke å den Riksdag, då Utskottet någon sådan förändring föreslår, utan först sedan förslaget i Fem år livilat, derom besluta, hvilket gälle antingen motionen derom till Riksens Ständer ankommit genom Nådig Proposition från Konungen eller hos Constitutions-Utskottet blifvit väckt. I följe häraf förändras 2:dra puncten 2:dra stycket af samma § sålunda: Tillstyrker Utskottet, hvad Konungen föreslagit, hvite frågan i Fem år, då Riksens Ständer vid den Riksdag, som efter denna tids förlopp infaller, skola sitt beslut derom fatta. Afstyrker Utskottet Konungens Proposition, då må Riksens Ständer genast kunna antingen denna Proposition afstå eller ock afgöra, att de vilja efter Fem års förlopp öfver densamma besluta. Men icke må under någon förevändning Riksens Ständer förr än efter besagde tids förlopp Propositionen till bifall upptaga. N.B. Hvad för öfrigt i Regerings-Formen och Riksdags-Ordningen med denna § kan stå i gemenskap, föreslås till förändring efter samma principe. 87 §.
Men att, på sätt Ulskottct föreslagit, alldeles upphäfva de hittills gällande föreskrifter, och stadga en helt ny grund för inteckningars meddelande hädanefter, tror jag skulle menligt inverka på Crediten. Det är en skyldighet för den, som vill landets väl, alt äfven tillse, att crpditen upprätthålles, och att allt, som kan undergräfva densamma, afböjes; hvarföre det ock är angeläget, att icke utan nödvändighet vidtaga lägst,adganden , som skola väcka farhågor hos alla fordringsägare. Jag upprepar för öfrigt, att då de intecknade fasligheterne säljas på auction, finnes ej annat att dela än kopeskillingarne, och att det således äro dessa, som måste utgöra delningsgrunden. Mitt förslag innehåller icke eller en ovillkorlig nödvändighet, att sälja Den 6 November e. m. .343 fastigheterne på auction; ty om ägarne och inteckningshafvarne derförutan kunna öfverenskomma om fördelningen, så kan det enligt förslaget ske, antingen på grund af taxeringsvärdet, eller laga värdering. Men om någon är missnöjd med denna utväg, finnes intet annat medel, än att låta egendomen gå under klubban; den nye ägaren bar i alla fall fullkomlig garantie mot allt lidande uti rättigheten att sjelf inropa sin egendom. De frågor, som bär böra afgöras, äro först och främst, om de gamla §§:ne böra borttagas eller qvarstå; och för det andra, om uppskattningsvärdet, eller köpeskillingen, bör antagas till grund för fördelningen af gemensamma inteckningar; och som jag för min del i bägge afseenden anser det sednare vara det rätta, vågar jag ånyo tillstyrka bifall till mitt förslag. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskaJken frågade, om Ridderskapet och Adeln biföll Utskottets Utlåtande. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition till afslag å berörde Utlåtande. Ropades äfven Ja och Nej. Hans Excellence hemställde, onj Ridderskapet och Adeln behagade antaga det af Herr Stråle uppgjorde förslag. Ropades likaledes Ja och Nej. 344 Den 6:,No ve rn ber e. in. Herr von Hartmansdorff':
Om jag icke mycket bedragit mig , så har jag tyckt mig finna Ridderskapets och Adelns mening vara så tillräckligen uttryckt genom svaret å Herr Grefvens och LandtMarskalkens. sista proposition, att en vötering icke gerna bör kunna leda till annan slutföljd, ån den, yi nyss anfört. Jag hemställer således till Herr Montgommerie, om han icke ville afstå ifrån yikandet af en votering, hvilken endast synes skola onödigtvis uppta,-) ga tiden. Herr Montgommerie'. Jag skulle tro, att den sist talande värde Ledamoten icke kunnat så tillräckligen inhemta Ridderskapets och Adelns piening i förevarande fråga a att han är i tillfälle. 310 ' I)cn 15 Maji f, 'm, att bestämma en blifvande voterings utgång. För min enskilda del, förenar jag mig så mycket häldre om den af LagUtskottets pluralitet föreslagne Lagföråndring, som ganska få af Utskottets Ledamöter reserverat sig mot beslutet; och det i öfrigt instämmer med min öfvertygelse att man icke behöfver vara utfattig, för att ej kunna erlägga de 66 R:dr 62 sk. som utgöra vilkoret för möjligheten att söka rättvisa i högsta instancen. Herr Printzensköld, Carl: Den siste värde Talaren, har, som jag trott mig finna, yttrat, att då troligen ingen år så fattig att han ej åtminstone åger 66 R:dr 3a sk, skulle det understundom kunna inträffa, att en rättsökande blef nödsakad uppoffra hela dess förmögenhet, för att kunna få sin sak i Högsta Domstolen pröfvad. Detta vågar jag likväl bestrida. Allmänna Lagen stadgar uttryckligen uti So Cap. C §. RåttegångsBalken , att man måste minst äga 5oo Daler Silfvermynt, eller 83 R;dr 16 sk, , som för gäld ej håita, för att vara underkastad skyldigheten att erlägga Revisions-skiliing.
Pareto, 45oö, afstådde den 26 April 1800 af Etienne Pallavicini, 13,75o, afstådde den i5 Augusti 1800 af Bröderne de la Rue, 3000, afstådde den 24 December 1800 af Herr Gabriel Ruffihesque. der, såsom ofvan sagdt är, uppföras uppå Herr Lagersvärds namn,- till bestyrkande hvaraf jag iithåndigat detta intyg, till deri kraft och verkad Lag förmår. Pierre Marie Ässoretö, Notariusi Ätt förestående Öfversättning år till mening och ordaförstånd öfverensstämmande med det för mig i original uppviste, och på Franäka språket skrifrie betyget; intygar med Embe - Bil. till Ridd, 0. Åd, Pr. 2 Band. 7 98 Den i Martil, tes nnderskrift och insegel. Stockholm den i5 Februarii i8i3. Fredr. M. Calvagen, Not. Pub. (Sigill.) Vi undertecknade, för detta Svenska Bankierer intyga, att vid en tidepunkt, då Genuesiske Capitalister drogo i betänkande, att omsätta deras uti Svenska Statslånen insatte Capital, då varande Svenske Chargé des affaires uti Italien, Herr Commendeuren Lagersvård, bekymrad öfver denna farhåga, hvilken kunde skada hans Hofs finance-interessen uti detta Land, under loppet af år Ett-tusende åttahundrade ifrån Mars månad sagde år och efter hand förmedelst sin personliga credit och för till den åndan upplånte penningar inköpt åtskilliga andelar uti dessa Statslån, i afsigt att förekomma deras misscredit och för att genom sitt eget förtroende vid ett critiskt ögonblick underhålla sin Regerings credit; hvilket härmedelst till bevis lemnäs. Genua den 17 April 1822. Bröderne de la Rue, Uppvist, till bestyrkande, att Herr Anton de la Rue, Bankier och Hufvudman för Bankiershuset Bröderne de la Rue, hvilken jag väl känner, egenhändigt skrifvit och undertecknat detta, intygar jag härmedelst.
Jag bestrider derföre all afklippning af propositionen, jemte det jag fägnar mig deröfver, att Herr Hjerta frångått sin begäran, att man skulle upplåna emot 4 procents ränta, som blott vore att bortkasta penningar. Herr Cederschjöld: Jag är till största delen förekommen af den siste värde talaren, och vill blott, hvad de 4 procenten angår, påminna, att hela inrättningen ej är för att låcka folk sätta penningar i Banken, utan för att experimentera, om öfverllödiga Capitaler finnas. Den är icke eller för att låcka förtroendet från enskilda till Ban - Den 2 December e. in. 75 ken. Hvad skulle följden blifva, om Banken upplånte penningar mot 4 procent, på korrt lid eller å vista, för alt utlåna samma penningar på längre tid mot 5 procent? Jo, man skulle icke allenast skada den enskilta crediten, utan äfven tillika blottställa Banken för betydliga förluster. Den enskilta crediten skulle skadas, ty de flesta skulle heldre låna till Banken mot 4 procent å vista eller på korrt uppsägning, än till enskilta mot 6 procent på längre uppsägning, och med osäkrare eller besvärligare indrifning;— och Banken skulle blottställas för förluster; ty en procent i vinst vore ej tillräcklig för att hålla Banken skadeslös, särdeles om lån skulle utgifvas mot invisningar på gjorda varulefverancer, och således tre bedragare kunde associera sig för att erhålla 60,000 R:drs lån. Jag anhåller derföre, att i propositionen må intagas, att Obligationerna skola vara på uppsägning, och Afskrifnings-räkningen å vista. Herr Hjerta: Jag trodde, att det förslag jag vågade framställa, skulle förenkla discussionen, och göra att vi kunde undvika votering; samt att, då jag medgifvit högst 3 procent för Obligationer, och högst 3 procent för Afskrifnings-räkning, den saken skulle vara afgjord, och vi kunna skrida till öfverläggning om upplåningen å vista, äfvensom uppsägningstiden, hvarvid Den 2 December e. m. Friherre af Nordin ägde tillfälle göra sin mening gällande.
Ätt till afbjelpahde af nu vararidé brist på grof Ull, tjenlig till sådana väfnader, sorti fordras både för Arméens beklädnad och till an; dra förnödenheter , Isländska eller andra grofulliga fårs kringspridande och fortplantande i landet befordras genom det att, 1 likhet roed hvad i Jemtland redan skett, Stamm-Schäfferier af sådana får, med understöd af publika medel; inrättas i de orter, soth för detta farslag kunna finnas i synnerhet lämpliga, samt att, till ytterligare uppmuntran för den fin-ulliga ellef så kallade Spanska får-afveln, hvilken redan här i Riket vunnit god framgång, tullen på utländsk fin Ull efter omständigheterna förhöjes. Härvid torde, hvad grof-ulliga får i synnerhet an-* går, särskild uppmärksamhet böra lemnäs åt dé locala fördelar, som Gottland erbjuder till be« främjande af en Närings-gren, hvilken synes* med stort hopp örn framgång, kunna der bedrifvas, om tjenlige anstalter i sådant ändamål, vidtagas. 3:0 Att insamling af Horn, Tagel, Borstj Hår af kreatur samt Lumpor på tjenligt sätt befrämjas. Af sednare årens erfarenhet lärer det kun* na med visshet slutas , att Höganäs Stenkolsgruf-r va hädanefter ej allenast förmår fylla det inhemska behofvet, utan äfven lemna ett öfverskott till export.
Och bad, att de skulle rena kamrarna; och jag lät komma dit i samma staden Guds hus tyg, spisoffer och rökelse. Och jag förnam, att Leviternas delar vordo dem icke gifne; för hvilka sak Leviterna och sångarena voro bortflydde, hvar till sin åker, till att arbeta. Då straffade jag öfverstarna, och sade: Hvi öfvergifve vi Guds hus? Men jag församlade dem, och satte dem i sitt rum. Och hele Juda lät komma fram tiond af säd, vin och oljo, i drätselen. Och jag satte öfver drätselen Selemia Presten, och Zadok den Skriftlärda, och af Leviterna, Pedaja; och under deras hand Hanan, Saccurs son, Mattania sons; förty de voro hållne för trogna män, och dem vardt befaldt utskifta sinom brödrom. Tänk uppå mig, min Gud, derföre, och bortkasta icke mina barmhertighet, som jag med mins Guds huse, och i hans vakt, gjorde. På samma tiden såg jag i Juda trampas i presserna om Sabbathen, och införas kärfvar, och åsnar ladda med vin, drufvor, fikon och allahanda bördor, till Jerusalem, på Sabbathsdagen; och jag betygade dem på den dagen, då de sålde spisningen. Bodde desslikes Tyrer derinne; de förde fisk och allahanda varor, och sålde det på Sabbatherna, Juda barnom och Jerusalem. Då straffade jag de öfversta i Juda, och sade till dem: Hvad är det för en ond ting, som I gören, och bryten Sabbathsdagen? Gjorde icke våre fäder så, och vår Gud lät komma alla denna olyckon öfver oss, och öfver denna staden? Och I gören ännu vredena öfver Israel större, brytande Sabbathen. Och då portarna i Jerusalem uppdragne voro för Sabbathen, böd jag tillsluta portarna, och befallde, att man icke skulle upplåta dem intill efter Sabbathen; och jag satte några af mina tjenare vid portarna, att ingen börda skulle föras derin om Sabbathsdagen.