Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då, vid granskningen af Institutets räkenskaper för ofvannämnde 2:ne år, Revisorerne haft tillfälle att iakttaga samma förhållande, som redan uti föregående revisions-berättelse blifvit anmärkt, nemligen, att af räkenskaperna ej kunnat vinnas upplysning om inköps-kostnaden för de serskilda effekter, hvarmed Institutets samlingar årligen blifvit ökade, hafva Revisorerne jemväl trott sig böra omförmäla, att Institutets Styrelse, uti afgifvet utlåtande öfver nyssnämnde anmärkning, tillkännagifvit, att, för åstadkommande af rättelse i detta afseende, skulle från och med 1857 års början alla utgifter för tillkomna inventarier i räkenskaperna serskildt upptagas. § 3. Räkenskaperna utvisa, att under revisions-åren ett sammanlagdt belopp af 336 R:dr 5 sk. blifvit utbetaldt för annonsers införande i flere tidningar; i anledning hvaraf Revisorerne hemställa, huruvida det må vara behöfligt, att på Statens bekostnad låta införa annonser i andra, än de officiella tidningarne. ii 4. Under hvartdera af revisions-åren hafva blifvit utbetalde 13 R:dr 16 sk. såsom arfvode till Kamereraren i Rikets Ständers Banks Depositions-afdelning för förande af Institutets räkning med Banken. Då emellertid Kongl. Maj:t, uppå Rikets Ständers underdåniga framställning, uti cirkulär af den 27 Maj 1851 i nåder förordnat, att utbetalning af arfvoden eller gratifikationer för göromål af ofvannämnde beskaffenhet icke vidare finge ega rum, anse Revisorerne sig böra till rättelse för framtiden anmärka förberörde utbetalning. It östg l. Slottsbyggnads-medlen. Räkenskaperna hafva för båda revisions-åren undergått granskning i Kongl. Kammar-rätten utan anmärkning. — 181 — Förhållandet under dessa år emellan inkomster 'och utgifter inhemtas af följande tabell: Debet. Uppbörd: Stats-bidrag till reparationer å Stockholms slott m. fl. för Kongl. Hofven upplåtna byggnader ... 32,000: 32,000: Balans till påföljande år: Skuld: Credit. Balans från föregående år: Skuld: Utgifter:
Jag tror att Privatbankerne hade varit mera välgörande, om de blifvit mera understödde, jag vill icke säga af Riksbanken, ty det är bäst att de lita på sin egen kraft, utan af allmänna opinionen, och om de utomlands hade förskaffat sig stora kreditiver, så hade icke Riket varit så skuldsatt, som det blifvit genom hypotheksföreningarne. Jag hyser derföre den tanken, att om Bankerna upfyllt sin skyldighet, att under de svåra penningeliderna afhjelpa orternes behof, hade det nuvar:de skyldsätt - ningssystemet icke gjort sig gällande, och hvarigenom den Svenska jorden på sitt sätt kommit i Judarnes händer. Associations-andan är det som gjort, att allmänna företag utomlands gått framåt, och den har genom de lyckliga resultater Privatbankerna hos oss frambringat, icke heller blifvit hos oss alldeles förqväfd. Att det omnämnde jernvägsföretaget misslyckats, kommer sig derutaf, att det var mindre väl beräknadt, och på ett förhastande sätt tillkommit. Vi hafva ju exempel uppå, att sådane företag utförts till allmän belåtenhet, vi hafva t. ex. i Vermland, en genom enskilde personers sammanskott åstadkommen jernväg, som bär sig bra. Jag beklagar, att en så tryckande grundsats här blifvit åberopad, såsom skäl, för att försöka ytterligare förtrycka dessa Privatbanker, som gått lyckligt, och derigenom bevisat, att det som grundar sig på egen kraft, och en riktig och sann beräkning, kan gå framåt, äfven i vårt land. Jag instämmer med Gr. Gyldenstolpe, uti del af honom föreslagna direkta beslut, i st. f. det af Utsk. föreslagna indirekta, emedan jag anser, att man icke bör borttaga dessa Privatbanker, som, på sätt jag ådagalagdt, visat sig vara allmän-nyttiga, förr än man gjort sig fullkomligt förvissad derom, att de i stället uprättade Filialbankerna kunna ersätta dem. Frih. Rehbinder, Fredr. Willi.:
Då jag begärde ordet, önskade jag egentligen endast att för min egen tillfredsställelses skull få antecknadt till prot., att jag till alla delar instämde med Hr v. Troil i ett förslag, som är af så ytterlig vigt för denna lagstiftning. Jag trodde icke då, alt detta förslag skulle bestridas; men sedan jag hört Gr. Frölich motsätta sig detsamma, anhåller jag att få upptaga hans artmärknir Och anföra några skäl, hvarföre jag, oaktadt den obetydliga' skillnaden emellan Hr v. Troils och Hr Stråles förslag, ger det förra företräde. Gr. Frölich har ansett, att man genom antagandet af Hr v. Troils redaction skulle förhindra godkännandet af sådana papper, som ej hafva cours på de stora börserna i Stockholm och Götheborg; men det dr just meningen, att sjelfva stiftarne af bankbolaget först må göra sig Underrättade, huru de skola få delägare och hvad slags documenter de kunna erhålla för att uppfylla de förbindelser, lagen fordrar, och då de äga rätt alt efter förändrade tidsförhållanden och förhållandet särskildt i den provins, der banken anlägges, uppgifva, hvad slags documenter de anse kunna förklaras vara antagliga, så är det dem öppet lemnadt att bos den högsta auetoriteten i samhället och den auetoritet, hvars rådgifvare hafva den största ansvarighet, få, utan afseende på förhållandet i andra orter, pröfvadt, hvad allmänna säkerheten och bankens enskilda trygghet må fordra^ Då kan pröfningen blifva tillförlitlig; hvaremot ett stadgande derom i lagen aldrig kan blifva fullständigt, huru vidlyftig man än må göra redactionen. Hr Gr. har sagt, att nya slag af publika papper kunde komma i fråga; men om också sådana papper, som stiftarne icke tänkt på, skulle erbjudas eller nya slag af publika papper skulle uppkomma under den korta tidpunkten emellan inlemnandet af förslaget till reglemente och dess fastställande af K. M., eller i ao II. 4 * D t ii 16 Mars e. m. fall äfven derefter sådana papper kunde tillkomma, så finnes intet hinder för bolaget att hos K. RI. begära det tillagg i reglementet, att äfven sådana papper kunna antagas oell få utbytas emot andra.
Vore han icke snarare en engel, ja fursten för alla englar, denna Mikael, som ju ifrån begynnelsen varit Israels förespråkare hos Gud? I sjelfva verket fanns en gammal sägen, som bestyrkte detta antagande [se föregående not], och de, som voro förtrogna med österlandets vishet, kabbalan, hade åtskilligt att derom förtälja. Men å andra sidan hade profeterna uttryckligen förklarat, att han skulle vara menniska, barn af en qvinna, ättling af Davids hus. Inkarnationsbegreppet, som kunde försonat motsägelsen genom att låta Mikael på den menskliga födelsens vanliga väg ikläda sig köttet, var ännu för judarne främmande. Visserligen vidhöllo folkets lärare i synagogorna och det stora flertalet af utläggare den nationella föreställningen om Messias’ mensklighet och härkomst från David; och i den höga mission, som Gud anförtrodde menniskan Moses, i de underverk, som han genom denne förrättade, och i det nära umgänge, hvarmed han benådade honom, funno de ett intyg, att Gud skulle kunna uträtta ännu högre ting genom en blott menniska. Men utan tvifvel kände de dock behofvet utaf en vidare utveckling af Messiasidéen, hvarigenom de ovissa konturer, i hvilka dess rika innehåll sökte gestalta sig, erhölle större klarhet och bestämdhet. De forskade för detta ändamål oförtrutet i profeternas skrifter; de tydde och förklarade dem med tillhjelp af en fantasirik, äkta orientalisk exeges, som snarare aflägsnade dem ifrån än närmade dem målet; tills de slutligen under den allt starkare beröringen med grekernas kultur vunno en utvidgad idékrets, genom hvilken målet vanns. Messiasidéen inträdde uti sitt tredje utvecklingsskede 21, i hvilket den erhöll sin fullt transscendenta gestalt. Platos lära om en idéverld, uti hvilken allt hvad i den fenomenella verldens flod synes uppdykande och försvinnande eger sin sanna och eviga tillvaro, inneslöt den tanke, att äfven menniskosjälen är oförgänglig, att hvarje menskligt individ är såsom idé evigt, att dödens fenomen således icke är personlighetens slutpunkt, ej heller den jordiska födelsen dess begynnelse.
Om det varit Ilr Gr. o. Landtm:* öfvertygelse, att den discussion, som nu ägt rum i 2:ne dagar, bokstafligen varit stridande mot grundlagen, förmodar jag, att Hr Gr. o. Landtm, icke låtit Ståndets lid borttagas af denna discussion. Jag hemtar således just från Ur Gr. u. Don i3 Octobcr e. m. Landtnäs stillatigande anledning att tro, det Hr Gr. o. Landtm, sjelf varit af den tanke, att discussionen kunnat lagligen fortgå. Om något annat skäl behöfdes för min enskilda öfvertygelse i detta fall, skulle jag försöka att hemta det från ordalagen i aldra morn. af Reg.F:s 56 §, der det heter: ”Göras åter i lliksSt:s plena emot TJtskrs yttrande anmärkn:r.” Hade der ordet förslag i stället för yttrande varit begagnadt, så hade Hr Lagerhjelms anmärkn. kunnat vara riktig; men då här ordet yttrande och i det följande ordet utlåtande blifvit nyttjadt, hemställer jag till Hr Gr. O. Landtm samt H. Ståndet, huruvida någon riksdagsmans ratt, att försöka få sina anmärkntr mot detta yttrande förklarade såsom gemensam tanke, kan honom förvägras, ilag skulle dessutom tro, att det ligger i andan af sjelfva Constit.Utsk:s betänk, en afsigt, att antingen den princip, hvarifrån Utsk. utgått, matte blifva genom stillatigande eller uteblifna anmärkn:r godkänd, eller också anmärkntr deremot må uppriktigt af R. o. samt de öfriga Stånden blifva uttalade. Det heter nemi. i Utsk:s memor., sedan Utsk. på 2tne sidor yttrat sig om principen af allm. valrätt: ”Men om sålunda nuvar.
Uppå gjord proposition af Herr Baron och Landt-Marskalkcn instämde Högloflige Ridderffapet och Adeli: häruti. Genom Protocslls-Utdrag af den 14 dennes, hwilket upplästes, hade det Hederwärda Bende-Ständet tillkannagifwit sitt bifall till det särskilta Utskottets blänkande, rörande Riksdagens möjligaste ffyndamma afflutande, med den enda förändring, att, med wilker att de öfrige Ständen sig dermed förenade, efter den 2; i denna mänad ingen ny motion finge i Ständet wäckas. Ridd. och Ad.prot. Herr 226 Den 22 September. Herr Baron och Landt-Marskakken yttrade sig förmoda det Ridderstapet och Adeln icke ansäge af stor wigt den skilnad af 5 dagar, som sig befann emellan den 24 i denna manad, och den 29, dä motions-rätten enligt Riksdags-Ordningen skulle upphora, och att Ridderffapet och Adeln fölunda ej sunne sig behöfwa fatta nägot besiut öfwer detta ämne till instämmande med Bonde-Ständet. Antom och af Herr Baron och Landt-Marffalken upplästes en till honom stäld billjett frän Hans Exellence Stats-Ministern för Utrikes ärendcrna Herr Friherre von hwar uti tillkännagafs att General-Majoren Grefwe K obert Uosen, som denna förmiddag fran Paris äterkommit, medfört Hans Maj:ts Fransmännens Kejsares swar pä Konungens bref, innehållande, i forbindeliga ordalag, Hans Kejserliga Masits samtycke dertill att den utkörare Thronföljaren finge antaga Swensta Folkets anbud, samt bref till Kongl.Maj:t ifränHans Kongl. Höghet Kron-Primen, hwaruti denna Furste, med wärma uttrycker sin tacksamhet emot Konungen och Nationen, samt sin fasta föresats att söka bereda den förres tillfredsställelse och den senarcs framtida sällhet.
M. ingå med en und. skrifvelse i ämnet, hvarföre jag tillstyrker afslag å betänk. 382 Den 26 October. R. o. Ad. afslog Allm. Besv.- o. Ekon.Utskis betänk. Slutligen föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:s d. 17 dennes f. m. på bordet lagda betänk. N:o 42, i anledn. af_ väckt fråga om förändring uti lönevillkoren för conrectorn vid Orebro skola. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag tror för min del, att om frän conrectorsbefattningen vid Orebro skola skildes kyrkoherdebeställningen i ett prebendepastorat, sä skulle undervisningen i skolan vinna derpå, emedan conrectorn -då vore ostörd af pastoralvården. Jag tror äfvenledes, alt landtförsamlingen skulle vinna derpå, alt kyrkoherden vore befriad frän undervisningsskyldighelen i staden. Uti inkomster torde conrectorn måhända äfven vinna, om lian finge godtgörelse af Staten för hvad lian förlorade af pastoratet. Men det är icke blott undervisningen i skolan och conrectorns person, som vid detta tillfälle böra afses, det är äfven församlingens gagn och möjligheten att verkställa förslaget. Jag har redan yttrat mig anse församlingen vinna derpå, om hon hade en prestman, som ensamt egnade sig åt hennes vård, men då hon är så liten, att hon endast utgöres af 15 mantal, så är det icke sannolikt, att hon allena skulle kunna aflöna en kyrkoherde. Han blefve då så illa aflönad som en comminister ungefär, och församlingen äfventyrade, att ingen, som genom sina egenskaper kunde få eli bättre pastorat, ville söka det ifråga var. Då återslå tvenne andra möjligheter. Den förslå är att församlingen fortfarande förblifver prebende och skötes genom en adjunct, såsom förhållandet lärer varit hittills.
Det är bekant, att dessa staters många banker gingo under 1S37. De slodo således ännu uppe år 1836. Jag vili framställa en jemförelse emellan förhållandena inom dessa stater åren 1836 och 1844, för att derigenom söka visa, det rubbningen i en banks metalliska valuta icke endast och allenast beror på nationens stigande eller fallande välmåga, utan äfven på andra förhållanden. Jag tror, att man inom Sverige jemväl har haft erfarenhet deraf, om man tänker sig tillbaka till den period, då piastrarna uttogos ur vår Bank. Ställningen i största och vigtigaste Nordamericanska staternas banker före deras fall, var den, att de ägde nära 39 millioner dollars tillsammans i guld och silf - Den 18 April f. m. 517 ver. 1844 ägde de nära 4G millioner. Detta visar således, alt oaktadt den katastrofen, som öfvergick dem såsom ett naturfenomen, hafva de likväl förökat sig med 7 millioner. Skulle man nn tro, att denna förökning gått jemna steg med landets välmåga, sä skulle man göra ett stort misstag, hvilket jag nu vill söka framställa. 1S41 var skillnaden inom Förenta Staterna i allmänhet emellan exporten och importen af ädla metaller 5 millioner, hvarmed exporten öfversko! importen. 1842 var exporten något mera än 700,000 dollars större än importen. 1843 importerades 20| millioner dollars mera än hvad som exporterades. Således ser man huru ojemnt dessa förhållanden hafva ägt rum, oaktadt riket i det hela fortgått i välmåga.
Det är visserligen en möjlighet, att skilja dem, men då samma Läkare har vården om båda Inrättningarne, är det väl lämpligt, att han skall föra en räkning för de patienter, som äro behäftade med venerisk smitta, och en annan medicamentsräkning för dem, som hafva andra åkommor. Då redogöraren är densamma, finner jag ej, hvartill det skulle tjena. Herr Tham: Jag har icke yttrat, att jag har fprhåga för räkningarues samman - Den i3 November e. m. Blandande. Det är den stora allmänheten, som har denna farhåga; det är BondeStåndet, som yttrat den, nästan hvar enda Ledamot vid remissen. Jag har således skäl att tro, det farhåga finnes för missbruk. Jag liar ej sagt, att jag har den. Jag är för mycket upplyst för att behöfva säga det. Hvad det sista skälet angår, som Herr Nordenanckar anfört, så är det ej bestämdt att Curhusafgiften skall utgå lika på alla ställen. Committerade bestämma den i de Hesta Länen. Om de bestämma afgiften till 3 skiIlingar, och beräkna medlen till veneriska smittans hämmande, men en del användes till Lazaretten, kan det uppstå en brist på andra sidan för anstalterne till veneriska smittans hämmande, hvilket är svårare att hjelpa. Benbrott och dylika åkommor kunna få vård genom hjelp inom församlingarne, men värre är, om venerisk smitta uppkommer. Man bör ej blanda andra saker dermed; helldre kunde man då bestämma en särskild afgift, men ej blanda ihop dessa ämnen, ty derigenom skulle kunna hända, att veneriska smittan toge öfverhand. Jag öfverlemnar åt Ridderskapet och Adeln att återremittera Betänkandet, eller ej, men tror ej, att något ändamål dermed vinnes. Herr von Hartmansdorff: Då Herr
Då Hr Gripenstedt ådagalagt att vi, som äro i saknad af jernvägar, likväl befinna oss i en lyckligare ekonomisk ställning än de flesta andra Europeiska länder, hvilka länge ägt fördelen af dylika kommunikationsmedel, synes mig att man deraf snarare kunde draga den slutsats, att de för oss ej vore så behöfliga, för att på denna höga punkt af välstånd bibehålla oss, än att genom denna premiss leda sig till den öfvertygelse, att vi borde genast och på en gång lägga oss till dessa ofta omtalade jernvägar i hela dess stora utsträckning, som nu blifvit ifrågaställd. — Om spelaren på ett enda kort vågar hela sin vinst, kan sådant möjligen förklaras, och måhända af hans vänner till och med ursäktas; men jag kan icke inse, huru den kloke och vise statsmannen kan inför sitt samvete försvara, att han i ett enda drag offrar eller riskerar all den vinst som landet just genom Regeringens kloka oell visa varsamhets-anda en lång följd af år förvärfvat. Om det är en sanning, hvilket jag icke vill bestrida, att vi äga tillräckliga tillgångar för att kunna utföra detta företag, måste derföre alltid upstå den frågan: böra vi nu på en gång gifva detsamma hela dess föreslagna utsträckning, eller bjuder ej klokhet och varsamhet att stadna på den punkt, der tvisterna börja, och der opinionerna skilja sig från hvarandra? Ar det t. ex. för Eder, mine Hrr, fullkomligt klart, hvilketdera säkrast länder till fäderneslandets sanna väl, att vägen går antingen söder eller norr om Mälaren? Jag bekänner att jag i detta afseende ej är fullt bestämd, och jag skulle begå en mened, om jag påstode min öfvertygelse i detta fall vara fullt stadgad. Det är då en pligt för mig och för VI H. 6 82 D en 9 Joni e. m. dem, sorn kunna vara i samma predikament, att stadna och icke gå längre. Flere talare hafva dessutom redan anmärkt, att man saknar de noggranna statistiska och topografiska undersökningar, som äro af nöden för en riktig insigt häruti. Jag beklagar att icke Chefen för Statens jernvägsbvggnader är närvande.
Den som vill att, i enlighet med Utskottets af tre Stånd bifallna förslag »Fartyg, utländska, med tillbehör, seglande, byggde i och inköpte från länder, hvarest införselstull å Svenska fartyg ej erlägges», skola vid införsel vara tullfria, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages icke detta förslag. Omröstningen gaf ett resultat af 66 Ja och 53 Nej; varande alltså Ja-propositionen af Rikets Ständer bifallen. 90-.de Den som vill att, i enlighet med Utskottets förslag och tre Stånds beslut, »Ekbark» skall vid. införsel vara tullfri, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej ; Vinner Nej, bibehålies för denna artikel gällande utförsels-tull 16 sk. tunnan. Resultatet af omröstningen var 64 Ja och 55 Nej; i följd hvaraf Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionens innehåll. 91-.sta voteringen (100:de punkten). Den som bifaller Utskottets af två Stånd godkända förslag, att »Ben, andra slag än Elfenoch Hvalfisk-: oarbetade, krossade samt förmalade eller s. k. Benmjöl», skola vid utförsel vara tullfria, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bibehålles för denna artikel gällande ulförsels-lull, 3 sk. lispundet. Voteringen har utfallit med 52 Ja och 67 Nej, hvadan Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med Nej-propositionens innehåll. Den som bifaller Utskottets af tre Stånd godkända förslag, alt utförsels-tullen å Jern; gjutet: Tackoch Barlast-, skall bestämmas till i R:dr per Skeppund st. v., röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; 24 Stals-Utskoltets Memorial, N:o 216. Vinner Nej, fastställes denna tull till 1 R:dr 24 sk. skeppundet st. v. Omröstningen har utfallit med 72 Ja och 47 Nej, hvadan Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionen. 93:d/e voteringen (102:dra punkten).
Att jag är canalvän, derpå har jag förut gifvit bevis, och hvad Trollhätte canal beträffar, önskar jag på det högsta, att den må blifva ombyggd till samma dimensioner med Götha canal, emedan stora resultat för hela landet dermed säkerligen skola vinnas. Men jag har mig särskildt bekant, huru det står lill med ifrågavar. bolag, för nedsättning af hvars bevillntsafgifter någon anledning i närvar, förhållanden icke finnes. K. M. har nemi. under förlidet år genom nåd. bref till directionen förfrågat sig, huruvida bolaget skulle vara böjdt för att ombygga Trollhätte canal till enhet uti dimensioner med Götha canal, i händelse K. M., genom R. St:s frikostighet, dertill skulle kunna anskaffa erforderliga medel såsom lån, stäldt på amortissement genom visst belopp af årliga afgifter. Det är mångens tro, att bolaget, hvaraf många actieägare äro Gölheborgsboar, icke önska canalens ombyggnad, emedan följden deraf skulle blifva, att skeppningen ej skedde i Götheborg, då samma farkost kunde användas till lastens fortskaffande från orterna uppe i landel, eller kring Wenern och directe utrikes, och att derföre de första ritningar, som öfver canalens nybyggnad blefvo uppgjorda, casserats genom någon impuls från Götheborgska interesse!. Vare härmed huru som helst, så har dock Styrelsen, som jag derför hembär min tacksamhet, sökt förmå Trollhätte direction att på ganska billiga vilkor emottaga lån att dermed ombygga Trollhätte canal. Resultatet blef dock det, att bolaget förklarade sig för canalens ombyggnad vilja emottaga lånet, men med vilkor, att Kronan icke skulle hafva något ombud i directionen, eller annan surveillance öfver sättet, huru medlen användes, än en ledamot i revisionen, hvilket hvar och en, som närmare besinnar förhållandet härmed, skall finna endast vara ett hyggligt sätt att låtsa, som man önskade canalens ombyggnad, då detta svar i sjelfva verket innefattade ett afslag på det framställda förslaget.
Vid guldoch silfverköp torde böra erinras, att, sedan utväxling begynt, endast guldstänger eller silfverplantsar bevisligen införde utifrån eller utländskt mynt i Banken böra emottagas, emedan om äfven då i3o sk. ututgifvas för silfver svarande mot nuvarande SilfverRiksdaler, det skulle blifva en lönande alfar, att från Banken uttaga ena dagen myutadt silfver emot BancoSedlar efter Den 9 Julfi f. m. 128 sk. per R:<lr, och inlemna elen andra efter i3o sk., hvarigenom den reela fonden, småningom, om det uttrycket mig tillätes» skulle pumpas läusv Emot den af Utskotten tillstyrkte fria utförsel af silfver har jag väl i allmänhet ej att erinra, men anser likväl betänkligt, att Sträcka denna frihet till klingande mynt forsed t med Svensk prägel. Jag tror, att åtminstone till en början förbudet mot utförsel af Svenkt guldoch silfvermynt bör fortfara. Man bör ej upplåt» all» dammar, innan man någon tid inhämtat verkan af silfrets utsläppning i rörelsen. Jag vet ganska väl, att båldt mynt, oaktadt förbud, utsmugläs. Derom vittnar flere landers erfarenhet. Men det sker ej på en gång i' stort, och exportören är åtminstone ej~ genom strafflösheten uppmuntrad dertill. Förbudet mäste dock qvarhålla något af det löpande myntet, och göra uttagn ingen från Banken mindre begärlig. Om deremot depositiönsräkningen skulle, äfven då ut växling vidtog, förtfåra, hvarvid jag för min del ej inser någon betänklighet, så borde de på denna räkning insatte ädla omyntade metaller få utföras. Bankens egit grundkapital vore dock skyddadt för emigration. Utskotten hafva ej omnämnt myntadt gulds och silfvers nedsmältning. I händelse desse metaller myntade få utföras, sy - Den 9 Julii f. ro. ag hes (let conseqvent, att med dem äfven hemma i landet fritt och ansvarslöst må förfaras lika med all annan egendom, och förbudet mot nedsmältning sålunda upphöra.