Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Aromasia ville, om icke helt och hållet slippa, likväl taga någon hvila från sina sorgsna tankar för att sedan kunna lättare finna ljus i det mörker som nu omgaf hennes sinne och hon gick därför in i de rum, där värdinnan hade sin boksamling, en ganska rikhaltig samling af böcker på olika språk, i många ämnen från olika tider. Där funnos böcker ända från adertonoch nittonhundratalen. Aromasia räckte på må få ut handen efter en bok och träffade just på en från det först nämnda af dessa århundraden. Det var således en mycket gammal bok. Konstnärinnan började läsa. Språket var adertonhundratalets outbildade svenska, men hon förstod det språket. Orden voro henne bekanta, men innehållet af hvad hon läste föreföll henne likväl främmande. »Försakelse är kvinnans uppgift,» läste hon. »Hm! Det har jag aldrig lärt mig,» hviskade Aromasia. Hon läste vidare: »Och det är i en alt uppoffrande försakelse som kvinnan äger sin sanna styrka. Det var redan från begynnelsen sagdt, att kvinnan skulle vara mannen undergifven. Hvad mannen vill, det måste också kvinnan vilja. Däruti ligger hennes verkliga storhet ...» Skulle detta vara sant?» frågade Aromasia och stod länge eftertänkande. Hon läste mer i boken. Alt hvad hon läste gick ut på att visa, det mannen är den styrande och kvinnan den lydande. »Detta är något nytt, helt och hållet nytt, och likväl tyckes det vara ganska gammalt,» sade Aromasia för sig själf. »Jag förstår det icke.» »Hvad är det som min lilla Aromasia, den lärda doktorinnan, icke förstår?» frågade tant Vera hvilken inkommit i rummet. Aromasia satte boken på hyllan och vände sig till den gamla frun, men utan att svara denna. Hon var van att sedan sin barndom förtro sina tankar åt den vänliga slägtingen, men denna gång kände hon sig icke böjd för något sådant. »Har sällskapet redan brutit upp?» sporde hon. »Då vill äfven jag begifva mig hem.» Hon tog afsked och ville icke inlåta sig på något vidare samtal, ehuru den gamla frun tycktes gärna vilja meddela sig med henne om det i fråga varande ombudsmannaskapet för Majorna. Den natten gick Aromasia till fots.
Efier Utskottets tanka vore deremot mera lämpligt, att, på sätt Bengt Gudmundsson i sin ofvannämnde motion hemställt, den af de utarrenderade hemmanen till kvrkorna och presterskapet nu utgående afgäld, i afseende hvarå någon rubbning icke synes kunna eller böra ifrågakomma, så länge nuvarande arrende-contract fortfar alt vara gällande, sedermera vid arrendetidens utgång nedsaltes till likhet med den äldre ränta, hvilken före hemmanens utarrendering till kyrkorna och presterskapet erlagts. Icke eller har Utskottet funnit med billighet fullt öfverensstämmande, att de arrendatorer af kyrkohemman, som icke äro af gammal Abostam och hvilka följaktligen endast i följd af förre åboernes och deras arfvingars uraktlåtenhet, alt, vid hemmanens utarrendering, begagna sin options-rätt, kommit i åtnjutande af besittnings-rätt till berörde hemman, skulle, på sätt i den Nådiga Propositionen föreslås, med desse sistnämndes uteslutande, för sig och sina efterkommande undfå försäkran om samma besillnings-rätls bibehållande i all framtid; hvarföre ock Uiskoltet ansett sig böra hemställa, att, efter det arrende-conlracten upphört alt gälla, de förre åboerne samt deras enkor och arfvingar må, så vida de sina anspråk inom natt och år i vederbörlig ordning styrka, erhålla Krono-åborätt till ifrågavarande hemman, jemte dermed förenade förmoner. Enligt den JNådiga Propositionen, skulle, såsom vid skatteförsäljning af vanliga kronohemman eger rum, de för ifrågavarande kyrkohemman utgående skatteköpe-skillingar till sitt bela belopp tillfalla Kongl. Majrt och Kronan.
R:dr, hvarigenom amorteringen af ackordet komme att år 1859 fulländas, ett dylikt förhållande blefve för honom särdeles betungande, samt Friherre Skjöldebrand med anledning deraf och då ett så betydligt årligt amorteringsbidrag desto mindre syntes vara af behofvet påkalladt, som, efter den allmänna grund, hvilken för dessa återbetalningar inom öfrige län, som varit med ackorder besvärade, blifvit tillämpad, de för dessa län återstående beloppen först år 1871 komme att till kapital och ränta blifva till fullo amorterade, i underdånighet anhållit, att, såsom en lindring uti den börda, hvilken genom ackordsamorteringen vore landshöfdingen ålagd, Kongl. Maj:t måtte i Nåder tillåta att det årliga amorteringsbidraget linge utgå till det nedsatta belopp, att nyssnämnde återstod, 6,825 R:dr 17 sk. 2 rst., blefve återgäldad först vid den tid, då hela ackordssumman bort vara liqviderad, derest den allmänna grunden för återbetalningen från början varit tillämpad, eller samtidigt med slutliqviden af öfrige landshöfdinge-ackorder, nemligen år 1871, i hvilket fall sökanden skulle årligen inbetala endast 550 R:dr; så har Kongl. Maj:t, som den 20 Juni nästlidet år, med afseende å Rikets Ständers beslut rörande grunderne för amorteringen af det år 1841 från Riksgäldskontoret till landshöfdinge-ackordernes inlösande utgifne lån, förklarat sig förhindrad att till den underdåniga ansökningen i vidsträcktare mån lemna Nådigt bifall, än att från och med år 1853, i anseende till minskning i landshöfdinge-atlöningen, det årliga ränteoch amorteringsbeloppet nedsattes till 1,020 R:dr, svarande emot 6 proc. af det inlösta ackordet, uti aflåten Nådig proposition till Rikets Ständer af den 16 påföljde November, hvilken blifvit till Stats-Utskottets utlåtande remitterad, täckts, med hänsigt till hvad i ansökningen blifvit anfördt och då ett så betydligt ytterligare afdrag å den nedsatta lönen otvifvelaktig! kunde verka menligt på utöfningen af ett vigtigt embete, som, för att rätt skötas, fordrade inom länet vidlyftiga och kostsamma resor, föreslå Rikets Ständer, att ränteoch amorteringsafdraget måtte för Kalmar län sålunda bestämmas, att, Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 23. 3 med tillgodoberäkning af förut skedd öfverbetalning, ackordsåterstoden för nämnde län kunde varda återgäldad vid den tidpunkt, då slutliqvid skulle egt rum, i händelse af betalning under hela tiden af ö procent.
En Million Riksdaler Banko, samt af de tullmedel som från och med år 1841 influtit för till Riket införd utländsk spatnnål, jemlikt 1848 års afslutade hufvudbok egde i behållningar och fordringar från år 1847 rdr 1,338,437: 27. 2. att fondens åtskilliga inkomster under året uppgått tili / „ 703: 20. 6. att i tuliafgifton för utländsk spanmål under samma år fonden tillgodokommit „ 5,114: 47. ■— och att fondens skuld till Rikets Ständers Riksgälds-kontor, m. ’»>■ vid 1848 års slut var „ 800,090: 38. — Summa-Debet r;dr 2,144.346: 36. 8. 30 Kongl. Maj:ls Md. Proposition, N:o 9. Att fondens skuld från år 1847 belöpte sig till r:dr 1,250,527: 24 3. att omkostnader i remisslage och ersättningar under år 1848 utgjort , 1,006: 29. — att afkortningarne samma år uppgått till „ 5,365: 5. 6. och att fondens behållningar och fordringar vid 1848 års utgång sammanlagde utgjort „ 887,447: 25. 11.
Uti Städerne. med undantag af Stockholm, Götheborg och Carlscrona, om hwilkas bränwins tillwerkning serflild warder förordnadt, kommer bränwins bränningen ait grunda sig pa hwarje Stads folknummer pä det sätt, att 80 mantalsskrefue personer fä begagna en panna af 50 kannors storlek, i2O personer 60 kannor, 180 personer sjntrio kannor, 240 personer ättatio kannor, och g^-s personer Nittio kannor, hwarutösrver ingen panna i Stad fär nyttjas, ej eller nägon som är underZo kannor. alt bränwins bränning i städerne mä merkställas med särflildte pannor af förenämnde storlek hwar för sig eller uti sammansatte werk, ekteller flere, ali efter som stadens fleste husägande innewänare derom öfwerenskomma. io:de och n:te puncterne beflötos sä lydande: Om bränwins tiliwerkningen och distilleringeu i Stock - Den 9 Julli165 i Stockholm, Götheborg och Carlskrona, och sattet till desi utförande, öfmerlätes det Kongl. Majfl efter desi nådiga godtfinnande och till statens bästa fördel förordna; hwarwid i afseende ä aswerknings quamum af fpanmäl i jemnförelfe med deste stader? mantalsskrefne personer, samt pannornes storlek, samma förhållande och grunder komma att tjena till efterrättelse, som för de öfrige stader är faststäldt. I2:te och Ig:de puncterne af Utffottets betänkande gillades. I stallet för IMottets i4:de punct antogs följande: Hos Kongl: Majit anse Riksens Stander nö-' digt i underdånighet anhälla, att förbud emot bran. wins tillwerkning icke marte fä äga rum för längre eller kortare tid, utan högst wigtiga orsaker, och da Rike s behof af spannemal icke kan fyllas pä annat fäkt, an genom besparing , af den som i annat fall skulle ätgä lill brämvins bränning.
Äfven jag instämmer i deras åsigt, som anse fördelarne af decimalsystemet vara så stora, att man bör pä allt sätt söka befrämja detsammas införande i rikets mått, mål, vigt och myntförhållanden; men jag hör äfven till deras antal, som anse att man bör gå försigtigt tillväga, d. v. s. så, att man kan hoppas att det åsyftade ändamålet måtte vinnas, icke blott genom ett stadgande på papperet, utan så att det må vinna syrapathier bland allmänheten. Med stöd af dessa åsigter tror jag, i enlighet med hvad Frih. Palmstjerna föreslagit, att den underd. skrif - Den 14 Augus sju 223 velsen icke Leiiinnehålla några detaljbestämmelser. Jag lior nemi. att man uti l:sta och andra punkterna icke bör gå längre, än till bestämmandet af att enbelen så litet som möjligt bör afvika från den nu brukliga, men att man icke bör uttrycka hvilken enheten hör vara. I afseende å 3:dje och 4:de punkterna, anser jag att de f. n. icke böra i skrifvelsen inflyta. Ehuru jag anser den redaktion jag förordat vara god, fäster jag likväl icke så mycken vigt dervid, att jag å densamma vill -yrka framställandet af propos., utan förenar mig uti den åsigt Frih. Palmstjerna uttryckt. Hr Tham, Casper Wolrath: Ekon.Ulsk. har under innevar:de riksdag i allmänhet haft stor olycka derutinnan, alt dess betänka vunnit föga sympatier. Denna gång trodde likväl Ulsk. sig med säkerhet kunna påräkna, icke allenast R. o. Ad:s utan äfven de öfriga Ståndens bifall till dess förslag. Då vid R. o. Adisåterremiss af Ulsk:s förra betänk, i ämnet, synnerligen Hr Lejonanckars, af sex Utskrs ledamöter biträdda, reservation, lades till grund för densamma, och då från BorgareSt. äfven återremiss egde rum, med stöd af samma reservation och likaså frän BondeSt., borde väl dessa 3:ne Stånds ullåtm vara en tillräcklig grund för Ekon.Utskis nu fattade beslut.
Konungen svarade sjelf på deras svulstiga tal, enkelt och med värdighet, men både tal och svar föreföllo mig så alldeles innehållslösa, att jag, i min oerfarenhet, förundrade mig, att menniskor reste några hundrade mil för att säga och afhöra sådana obetydligheter. Sedan desse lemnat rummet, för att emottaga kalaat (hedersklädningar), föreställdes undersåtarne: lydförstar, höfdingar från de nästgränsande länen, jemte en oräknelig annan skara af ringare folk, som kommo för att göra deras uppvaktning och aflemna sina skänker. Hvar och en af de förnämste framstammade ett litet tal, de flesta sammansatte af orimliga och löjliga phraser, hvarefter man vid foten af thronen nedlade de medförda skänkerna, hvilka offentligen uppräknades. Monarchen hörde och såg allt detta, utan att förändra ett ansigtsdrag, vid allt det rökverk, som offrades åt honom; ej eller kastade han en enda blick på de kostbara skänker, som uppstaplades vid hans sida. Endast de förnämsta hedrades med en nick, som mindre bestod i en böjning af hufvudet än en rörelse med ögonbrynen: lycklige och afundade bortgingo de, hvilka bevärdigades med en liten obetydlig fråga, eller några enstafviga ord af likgiltig betydelse. Ceremonien ville aldrig sluta: redan efter första timmens slut, längtade jag innerligt att åter vara tillbaka på ön i sjön Dall, i sällskap med mina hjortar och blomster. I början hade detta uppträde någonting nytt och högtidligt för mig: men utom dess långvarighet, var det ännu en omständighet, som snart för mig gjorde det alldeles odrägligt. Redan från barndomen van att se min far, såsom den förste i sitt land, bemött med den djupaste vördnad, hade jag hittills ej föreställt mig någon prakt, som öfverträffade hans, eller någon ärebetygelse, som ej vore rigtad åt honom. Djupt förtröt det mig således, att nu se honom, ej blott inför majestätet, utan äfven bredvid de högmodigt prunkande Khanerne och de öfvermodige Länsförstarne, nedsjunka till en temmelig obetydlighet.
En Talare har åberopat* att sexton Elever Voro oundgångeligeri nödige för de vid Veterinairelnråttningen förefallande arbeten; Dessa Utgöras dock hufvttdsakeligen af handråkning vid smedjan, och som allt, hvad der verkstålles, med hästars skoning m. m. sker emot behörig betalning, hemställer jag, huruvida det kan vara både Statens skyldighet att betala arbetarne, och den enskildes att sedermera ytterligare godtgöra dem En annan vård Talare har anfört, att Staten borde underhålla EJeverne, emedan det icke skall vara någon förmån - Den 25 Augusti c. m. R t man för individer, alt anmäla sig til! undervisning i VeterinaireKonsfen. Men i den händelse synes det ock, som Staten icke eller borda genom några sårskildfe anslag inlocka personer i ett yrke, hvaraf de icke i framtiden kunna påräkna tillräcklig fördel. Friherre Cederjlrom, Jacob: Om det mä ste antagas såsom gifvet, att lör fortgången af undervisningen och arbetena vid Veterinaire-Inrättningen erfordras sexton Elever, hemställer jag, om icke råtta utvägen, att förena de olika tankarne hos de Ledamöter, som ansett det böra lemnäs åt den enskilda omtankan, att åt Inrättningen skaffa subjecter, vore att man nu stadgade, att arfvoden skulle anslås att utgå till sexton Elever, intill dess enskilde personer anmäla sig, att för egen räkning begagna undervisningen. I mon deraf skulle då dessa arfvo den indragas. Jag tror, att man på sådant sått skulle vinna det dubbla ändamålet, både alt be. främja Inrättningens oafbrutna gång, och att ef. terhand minska Statecns utgifter. Herr af Wingård, Jahan: Jemte det jag förenar mig med de värde Ledamöter, som yrkat, att sexton arfvoden för Eleverne vid Veterinairelnråttningen måtte anslås, har jag trott mig böra upplysa, att man från Wermland för några år sedan med mycken kostnad nödgades utskicka en person till Köpenhamn för att lära 6ig Veterinaire-Konsten, emedan boskaps-sjuka Ridd. o. Ad. Pr. VII. B. a.dra Afd, 6. Sa
Preste-Ståndet väckt motion, att när församling för sitt skolväsendes ordnande åtagit sig någon personel afgift, densamma må, om församlingen sådant äskar och hos Konungens Befallningshafvande anmäler, gemensamt med kronoutskylderna uppbäras, under uppbörsmanna-ansvar, samt vid samma tid, som dessa till Ränterierne ingå och afleveveras, till vederbörande Skolstyrelse, jemte behörig redovisning, aflemnas. Sedan Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten, för frågans behandling, sammanträdt med Stats-Utskottet, hafva Utskotten gemensamt tagit densamma i öfvervägande; och som Rikets Ständer vid innevarande Riksdag bifallit, att hälften af den s. k. skyddsafgiften må till folkundervisningen användas, samt, derest en församling eller menighet å något ställe skulle besluta och öfverenskomma om något ytterligare bidrag till folkundervisningens befrämjande, Rikets Ständer, på sätt nämndt är, bifallit, det, efter Utskottens åsigt, desto heldre bör ankomma på församlingarne eller menigheterne sjelfva, att om uppbörden af ett sådant ytterligare bidrag draga försorg, som dels en dylik uppbörds öfverlemnande till vederbörande kronobetjente skulle orsaka dem ett ökadt ej obetydligt besvär, hvarför de säkerligen ej skulle underlåta att fordra ersättning, och dels kronobetjeningen icke skulle kunna så hastigt, som omständigheterne stundom torde fordra, verkställa nämnde uppbörd, utan tidsutdrägt dermed ega rum; alltså få Utskotten afstycka Herr Biskop Hallströms berörde motion. Stockholm den 13 Maj 1845. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskotlens Utlåtande, N:o 132. 11 N:o 122. Ank. till Exp.-Utsk. d. i3 Maj, kl. 6 e. m. Utlåtande, i anledning af återremiss å Utskottens Betänkande N:o 95, angående vackt fråga om underhållandet af Hallsnäs Bro. Enligt från samtlige Riks-Stånden ankomne Protocolls-Uldrag har nämnde Betänkande blifvit bifallet af Högloft.
Också beviljade Presteoch Borgare-Stånden den sålunda äskade fyllnadspensionen, hvilken deremot afslogs af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet och slutligen förföll efter votering i förstärkt Stats-Utskott, förmodligen i följd af det inom Stats-Utskottet gjorda antagandet, som ej blef inom sistnämnda tvänne Riksstånd vederlagdt, att behållningen i boet efter Regements-läkaren Becker varit sådan, att densamma jemte pensionen borde kunna bereda hans enka en nödtorftig bergning. Vid nu uppnådda 70 års ålder och, enligt bifogade läkarebetyg, lidande af kronisk lungkatarr, saknar dock Enkefru Becker andra medel för torftig bergning, än den enskild välvilja henne bereder, och befinner sig i allvarligt behof af ökadt understöd; hvadan vördsamligen hemställes, att Enkefru Evelina Becker måtte tilläggas en pensionsförhöjning af 400 R:dr årligen i hennes återstående, sannolikt korta lifstid. Stockholm den 14 November 1865. A. Ludvig Holmqvist. Motioner i Bor gare-Stav det 1865. Af Herr Hällström Gabriel, om anslag till förbättring af hästoch får-afveln inom Jemtlands län. Ea bland Jemtlands vigtigare behof är det af förbättrad boskaps-, hästoch j får-afvel. i Hvad boskapen angår, så är väl, sedan det stamholländeri af Ayrshire-djur, som ! för ett par år sedan uppsattes, nu vordet till annat län öfvertiyttadt, efter det racen j visat sig för Jemtland mindre lämplig, behofvet för handen af ett nytt stamholländeri, ' hvilket torde böra genom urval bland landets egna djur uppsättas; men då Kongl. Maj:t i Dess afgifua nådiga Proposition om Statsverkets behof, uppå Landtbruksakademiens underdåniga framställning, äskat anslag till sådana stamholländerier för Norrland, så påkallar frågan härom ingen enskild framställning. Hvad åter angår hästar och får, vågar jag vördsamt fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på behofvet lör Jemtland att till afvelns förbättring hugnas med nå- i got understöd af allmänna medel.
lif, värmd af dagens betydelse och af nöjet att Nu skulle h o n få tid att sy tapisseri — h o n fröj3 ro. Nå, de voro mycket snälla, som så intresserade sig för hennes arbete. Men, h u r som helst, h o n fann det på långt när inte så roligt att sy dessa moderna mönster, med ornamenter och stiliserade blommor, som de gamla välkända blommorna med de glada och leende färgerna efter fritt val. Och inom kort tog hon till sin stickstrumpa igen. Hennes strumpor voro af bästa beskaffenhet och senterades alltid af barn och barnbarn. Och strumpstickorna flögo mellan hennes flitiga fingrar lika oförtröttadt som i forna dagar. Gubben promenerade i sin nattrock med sin oskiljaktiga långa pipa; läste sina tidningar och drack regelbundet sin sejdel om aftnarna. Då och då tog h a n sig en promenad i det fria. Mutter var alldeles omöjlig att få med. Att gå u t bara för att h ä m t a frisk luft var något h o n inte förstod sig på — ett sådant ödande med tiden kunde då alldeles inte falla henne in. H o n var sin gubbe följaktig, endast då bon hade några uppköp att göra, eller då de gingo för att hälsa på sina barn. H e r r Grunder kände sig egentligen mera hemmastadd hos barnen än hans hustru. Då kunde hon känna liksom en reminiscens af förtroligheten från deras barndomsdagar. Men i deras egna hem k o m genast fläkten af något främmande störande emellan. Barnen lefde i en annan värld, med andra intressen, annan blick på lifvet, med parvenyens böjelse för prål och ömtålighet om sin ställning, litet dryga och kälkborgerliga som de i grunden voro. Men de voro ömma och vänliga mot föräldrarna på sitt sätt, om också deras egna omsorger och intressen något aflägsnat dem från dessa. Dottern hade knappt vuxit u p p, innan hennes blonda milda utseende slagit an på patron Lundgren, ägaren af en rätt ansenlig egendom en kvarts mil från staden. Föräldrarna kunde blott känna sig stolta och nöjda öfver det fördelaktiga parti, som erbjöds henne. Outvecklad, som hon var, och af en ljum passiv natur, hade hon snart helt och hållet gått u p p i sin mans familj och omsorgerna om sitt h u s.
Härtill korame att uti nya indelningen intagits dels gamla öfverskottsoch reserv-räntor till belopp af 36 daler 17 öre 10 penningar, dels räntor till belopp af 25 daler 4 öre af hemman, som ostridigt tillförene tillhört gamla indelningen, men sedermera fallit i ödesmål och åter upptagits, dels ock så* dana hemmansräntor till belopp af 290 daler 31 öre, som åren 1696 och 1698 blifvit förmedlade, men hvarå förmedlingen återgått 1774, då räntorna ansetts såsom kronan behållna, ehuru de, lika med samma hemmans öfriga räntor, sannolikt förut varit anslagna på båtsmanshållet, helst indelnings-kontraktet uppgjordes redan 1685, men förmedlingen skedde först 13 år derefter; utgörande sammanlagda beloppet af de räntor, hvilka, jemte reservräntorna, fordom tillhört gamla båtsmansindelningen, men det oaktadt blifvit intagna i den nya och för hvilka rotevakansafgifter utgå, 346 daler 26 öre 10 penningar; hvarjemte rnotionärerne, i afseende å den sökta eftergiften vid utgörandet af reserv-räntorna, hafva anfört, att de smärre lägenheter, af hvilka dessa räntor utgå, nemligen gatuhus, utjordar, ängar, öar, qvarnar och fisken, voro af den obetydlighet i jemförelse med andra hemman, att förvaltningen af deras räntor efter markegång å rustningspersedlarne skulle blifva lika obillig som tryckande, samt hafva till följd, att de fleste af dem, serdeles fisken, skulle, så vida räntan förhöjes, icke vidare kunna bpgagnas, helst afkas.tninge.n vid ganska få deribland skulle motsvara en sådan ränta. 12 Sluts-Utskottets Utlåtande, N:o 271.
M:s nåd. disposition ställa ett årligt anslag af 6000 r:dr b:co för att, lika fordell, användas till understöd åt 3 officerare af landtarméen, en af hvardera af de 3 hufvudvapnen, infanteriet, kavalleriet och artilleriet, hvilka officerare, efter erhållandet af K. M:s nåd. tillstånd, kunna beredas tillfälle, alt ingå uti aktiv krigstjenst hos någon med Sverige i vänskapligt förhållande varande utländsk makt. 2:o Att R. H. St., i händelse detta förslag bifalles, måtte till K. M. ingå med und. anhållan, att K. M. i ministeriel väg, täcktes uådigst bereda tillfälle för verkställigheten af hvad jag i föreg:de punkt föreslagit; att inträdet i utländsk tjenst endast må äga rum på frivillig derom gjord ansökning och efter fulländade 2 års aktiv tjenstgöring vid infanteriet, kavalleriet eller artilleriet; att företrädet bland sökande må, inom hvarje vapen, tilldelas den som innehar högsta militärgraden och i största mån förenar kunskaper med ådagalagd praktisk duglighet och nit för sitt yrke; att understödet af hvarje person ej får tillgodonjutas längre tid än 2 år ; att de, hvilka erhålla understöd, bibehålla här hemma sin grad, lön (med afdrag af tjenstgöringspenningar), tur och befordringsrätt under den tid de äro i utländsk tjenst; att den högre grad de i utländsk tjenst tilläfventyrs erhålla, ej ovillkorligen berättigar till lika grad i fäderneslandet, samt slutligen att den som på förenämndt sätt varit i utländsk tjenst, är vid sin hemkomst pligtig att till chefen för landtförsvars-deparl-.tet aflemna ett, af vederbör, utländsk myndighet ulfärdadt och af svensk minister attesteradt, intyg öfver sitt förhållande i tjensten, jemte en detaljerad berättelse om hvad han i sin utländska tjenst kunnat inhemta. Skulle tillfälle saknas till inträde i utländsk tjenst, eller ingen sig dertill anmäla, kommer anslaget att besparas slasverket. Om remiss (ill förenade Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.- Ulsk:n anhålles. Remitterades till SlatsUlsk.