Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
StatsUtsk. ville begära, sorn icke redan blifvit iakttaget. Jag förstår alltför väl, alt inan här kan vara för eller emot TJtskts förslag, att man vill eller icke vill, att arrendet skall förlängas såsom Utsk. föreslagit; men att det skulle finnas något grundlagsvidrigt i delta förslag, är livad jag på det högsta måste bestrida; ty jag kan icke förstå hvart denna princip, alt i R. St:s beslut vilja se grundlagsstridigheter, slutligen skulle leda. Snart sagdt, all ting skulle, enligt Frih. Cederströms förmenande, blifva grundlagsstridig!, och jag vet rättnu icke hvad det är, hvartill han medger R. St. hafva rättighet. Jag tror tiden vara inne att söka få en sådan principfråga afgjord, då här förekommer, att Konungen sjelf gjort delta meddelande till Ständerna; i anseende hvartill jag ej kan finna annat, än att det varit SlatsUtskts åliggande alt utreda ämnet samt framställa det till Ständernes slutliga bepröfvande oell afgörande, hvarvid Sländerne måste vara berättigade alt bifalla eller också afslå saken, oell för min del yrkar jag bifall till betänkandet. Frih. Cederström: Den siste talaren tror sig af 77 §:n Reg.Fm finna R. St. berättigade att bestämma, huru med kronolägenheter skall förfaras, i annan ordning än den, R. St. bestämt såsom grund för dessa lägenheters förvaltning, och hvilken af Styrelsen mäste följas. Detta är med detsamma att bryta stafven öfver sig sjelf och öfver de beslut, som äro vidtagna af den lagstiftande myndighet nian sjelf tillhör. Sådant må vara Gr. Anckarsvärd förbehållet.
Deras anleten kan man icke urskilja, men mantlarna falla om deras gång i stela, mäktiga veck som på Dürers träsnitt, och rytmen af deras steg är festligt allvarsam som af en körsång ur Bachs Matteuspassion. Det var med ett stort intryck af öfverraskning, som den, hvilken skrifver dessa rader, tidigt annandagspingstmorgon – föreställningarna börja redan klockan åtta – såg ut öfver Oberammergaus teater. Medan åskådarrummet blott är ett ofantligt gradvis stigande parkett, delvis täckt af ett kalt, omåladt träskjul, erbjuder själfva scenen en hänförande anblick, verkliggörande för ögat något af den dröm om en skådebana under öppen himmel, som föresväfvar oss under läsning om de antika festspelen. I själfva verket är också Oberammergaus scen, sådan den konstruerats af Münchenerteaterns maskinmästare Lautenschläger en lycklig sammansmältning af modern och antik skådebana. – Närmast orkestern tar ett bredt, obetäckt proscenium vid – det är platsen för skyddsänglarna, detta bibliska dramas kör, och för de stora folkmassorna – men bakom delta reser sig ett korintiskt tempel, inom hvilkets portal under gafvelfältet med Kristus bland de elända en inre, täckt scen öppnar sig – lik den Shakspereska teaterns midtscen –, där de lefvande bilderna visas, och handlingens hufvudmoment utspelas. På ömse sidor om denna midtbyggnad hvälfva sig ett par stadsportar, genom hvilka man har ljusa perspektiv öfver Jerusalems af gula hus och vajande palmer kantade gator, och bortom dessa dörrbågar resa sig Annas’ och Pilati hus med sina marmorkolonnader. Ytterst på flyglarna afslutas scenen af tvenne ljusa kolonnrader, men den sista och underbaraste inramningen gifva dock de höga bergen, som rundt om kanta synkretsen med sin vårljusa grönska och himlen solblå på topparna. Emellertid spelar orkestern upp ouvertyren, komponerad liksom all den öfriga musiken i århundradets början af en hedervärd klockare i Oberammergau vid namn Dedler, och denna nyktra, en smula enfaldiga musik med sina starka reminiscenser från Trollflöjten öfverraskar.
Boye desto hellre äger rätt till sin sednast gjorda begäran, att nu efteråt få propos. på sitt förslag såsom ett tillägg till Utsk:s betnnk., som Hr Frih:s förslag ännu icke någon gång blifvit lill antagande framstäldt. 254 D c n 25 Juli e. m. Frih. Palmstjerna: Om Frih. Boye afstar från sin begäran om votering, och således den framställda proposm får anses som bifallen, vill jag icke bestrida honom att få sitt förslag framstäldt såsom ett tillägg till den redau afgjorda frågan; men så lange votering ännu står öppen öfver den propos., Hr Gr. o. Landtm, förklarat vara med öfvervägande ja besvarad, kan jag icke medgifva Frih. Boye rättighet att få sitt förslag framstäldt annorlunda, än såsom contra-propos. vid voteringen. Frih. Boye: Det förundrar mig, att samma sak, som i går begärdes och då lick ske, nu anses såsom stridande emot formen. Vill man emedlertid tillåta, att propos. på mitt förslag efteråt får göras såsom ett tillägg, skall jag gerna medgifva, att den redan framställda proposm utan votering må anses som bifallen, Gr. Cronhjelm: Det är ganska sannt, att i går så tillgick, att sedan en propos. blifvit framställd och svaret blifvit af Hr Gr. o. Landtm, med klubbslag bekräftadt, men votering begärdes, gjordes en ny propos. i samma ämne af annat innehåll. Jag gjorde då ingen annan anmärkning emot detta förfarande, än till min granne på bänken; men nu måste jag bestrida förnyandet deraf. Deremot skulle jag vilja föreslå, att sedan Frih. Boye nu mera afstått från sin begäran om votering, och den förut framställda proposm sålunda får anses sorn bifallen, Hr Gr. o. Landtm, täcktes göra propos. på Frih. Boyes förslag såsom ett särskildt tillagg; och tror jag, att formerna härigenom blifva på lämpligaste sättet förvarade. Hr La gerhje1 mt Sa vidt jag kunnat fatta, har biih.
Deraf voro 354 förlagde på Carlsborg och sysselsatte med fästningsbyggnads-arbete; 133 i Carlskrona och sysselsatte med arbete för flottans räkning; 12 förlagde å Kungsholms fästning, 123 vid Slite och 247 vid Rindö, på alla tre sistnämnde ställen sysselsatte med fortifikationsarbeten. De öfriga, dels mindre arbetsföre, dels sådane, som, på grund af 32 § i reglementet för krono-arbetskorpsen, blifvit för opålitligt förhållande förflyttade till korrektions-inrättning, voro förlagde, 99 på Långholmen och 68 i Malmö, samt sysselsatte med diverse arbeten. 4:0 att krono-arbelskorpsens soldatklass (bestående af manskap utstruket från de värfvade regementena) utgjordes af 117 man, förlagde vid Strömsholms kanal och sysselsatte med arbeten för nämnde kanalverks räkning. Häraf synes: a) att, af lifstids-!ängarne. 546 äro dels ständigt sysselsatte med arbeten för kronans räkning, dels mindre arbetsföre. b) att af straff-fång arne på viss lid, 214-, de nemligen, som dels till följd af särskildt stadgande i utslagen, dels på grund af 27 § i Kongl. Förordningen om ansvar för stöld m. m. den 4 Maj 1855, förvaras i länsfängelserna, icke kunna, i strid mot utslagens och förordningens lydelse, användas till arbeten utom den stad eller det län fängelset är beläget. Allm. Besvärsoch Ekon.-Ulsk Betänkande M 86- c) att, af de försvarslöse, alla arbetsföre, som icke på grund af 32 § i reglementet för krono-arbetskorpsen blifvit förflyttade till korrektions-inrättning, äro använde för kronans räkning; och d] att hela krono-arbetskorpsens soldatklass är använd till arbete, som äf allmänna medel åtnjuta understöd. Då återstå blott af lifstidsfångarne 748. af straff-fångar på viss tid 1,312'. af försvarslöse (inberäknadt mindre arbetsföre) 167. Summa 2,227. som kunde ytterligare till allmänna arbeten användas.
Joseph, Clarenshotellet Beau Site’s svartmuskiga, gamla Hausknecht gick med skokorgen på sin i sprättbåge böjda rygg genom första våningens korridor och satte framför alla de tillstängda dörrarne, hvilka gåfvo den långa, mattbelagda gången ett tyst, dödt utseende, det ena skoparet efter det andra – näpna, genombrutna skor, högklackade parisiska damstöfletter, grofva engelska bergstigningsskodon och ljusbruna tygkängor, sådana som utlandets dandies begagna. Vid dessa upprepade dunser mot stenarne vaknade Gerhard Livin, gned sig yrvaket i ögonen, stafvade mekaniskt på anslagstaflan vid dörren: »on sonne pour la servante deux fois, pour le sommelier etc.» Så blef han fult vaken, steg upp, klädde sig och lemnade rummet. Derute i hotellet hade rörelsen redan begynt, fastän det ännu var öde och tomt i korridoren. Då och då öppnades en dörr litet sneft på glänt, en naken eller skjortbetäckt arm stack ut och drog hastigt in ett par skodon – eljes syntes icke ett spår af en mensklig varelse till derute, och Gerhard gick i ensamheten steg för steg framåt, för hundrade gången betraktande de bjert kolorerade hotellfotografierna och de i brokiga färger målade annonserna om Tennents porter och Bass’ Pale Ale, hvilka hängde på väggarne. Men när han stigit ned för den mattbelagda trappan till bottenvåningen, mötte honom der en lifligare syn. I matsalen såg han sin vän den majestätiska, örnnästa öfverkyparen stå och spegla sig, belåtet strykande sina mörka wiskers med sin knubbiga, högra hand, medan de öfriga kyparne sprungo af och an öfver det bonade golfvet med talrikar, vinlistor och bordsprydnader.
St:s bepröfvande, och i det af StatsUtsk. då afgifna utlåt, fingo R. St. mottaga en utredning, som utvisade ett motsatt förhållande till hvad nu framställdt blifvit. Jag hyser desto mera tvifvel i denna del, som den framställning, Universitet hos K. M. i underd:het gjort härom, icke vunnit nådigt bifall, enär någon K. propos. härom icke kommit R. St. tillhanda. Möjligen kommer nästa riksdag att utvisa, att en olikhet upstätt, hvilken från Upsala Universitets sida fordrar jemkning i förhållandet. Föreg:de riksdagars erfarenhet har åtminstone visat, att då man trott sig hafva jemkat pä det ena hållet till likhet, har i stället upkommit en olikhet på det andra, som föranledt förhöjda anspråk. I detta skick befanns frågan vid förra riksdagen, oell dä förslag till åstadkommande af en vidare jemkning i löneinkomsterne för professorerne vid Universiteten hvarken blifvit af K. M. upgjordt eller till R. St. nu framställdt, vidhåller jag mitt i min reservation framställda yrkande, att denne enskilde motionärs framställning i denne punkt icke måtte vinna bifall, i följd hvaraf jag anhåller om återremiss. Frih. Cederström: Den siste talaren måtte icke hafva varit i Ståndet närvar., då den 11 :te punkten här ventilerades och afgjordes, ty i annat fall skulle han icke hafva så fullkomligt missförstått mitt sednaste yttrande, hvilket jag hoppas Ståndet icke låtit falla ur dess minne. De skäl jag anfört emot bibehållandet i Utsk:s motiver af satsen, ”alt lika åligganden fordra lika aflöning”, tillåter jag mig icke uptaga vår dyrbara lid med att för Gr. Mörners räkning ånyo uprepa; men säkert är, att R. o. Ad. ansett berörde citat böra uteslutas ur den lide punkten, som R. o. Ad. i 150 Ilen 2(i öfrigt biföll.
”Gud ske lof,” mumlade Petter med tindrande ögon, ”rättnu lefver han igen.” Birger stödde kapten på andra sidan. ”Ni kan nu temligen gå,” sade han. ”Litet förfriskning skulle bekomma er väl. Får jag bjuda er till ett varmare rum, der min far, jemte min hustru och syster, med otålighet vänta att få se vår gäst.” Kaptenen kastade en blick på sin våta kavaj; men Birger visade honom en torr klädning, jemte nödigt linne, hvarmed Anton just nu inträdde. ”Se, min bror har sörjt för den saken. Men vi skola nu gå förut; kaptenen är bäst belåten med en van tjenare.” ”Jag tackar,” yttrade Rosenberg med en förbindlig böjning på hufvudet åt Anton, som lade kläderna bredvid honom; ”en skeppsbruten man får lof att utan omsvep begagna sig af den välvilja, som erbjudes honom.” ”Jag hemtar kapten om en stund,” sade Birger och lemnade rummet med Anton, hvilken, ehuru som vanligt fåordig, likväl med synbart deltagande fästade sig vid detta afbrott i sin lugna, tröga overksamhet. ”Petter,” sade kaptenen, ”ja så, det var du, som uppmanade det här hederliga folket att frälsa lifvet på mig. Jag undrar just, om jag någonsin får navigationen riktigt in i din dumma skalle; eljest kunde du nog bli en dugtig sjöman. Men hvad står du der och gapar på – du ser ju nu att jag lefver. Hjelp hellre på mig de der kläderna, och se till att jag ser någorlunda ut som folk!” Adertonde Kapitlet. Qvinna, du skapelsens värmande sol, du hjerta i tingen, Lilja, som breder ditt doft vidt kring den ödsliga jord! Bergman. Sjelfständig kraft är mannens första dygd. Tegnér. I den mörka hörnkammaren, Erikas tillflykt, då hon behöfde vara ensam, fann Birger sin hustru. Det låg en viss aktningsfull ömhet i den försigtighet, hvarmed han gläntade på dörren. ”Kom in, Birger!” sade Erika med innerlig vänlighet. ”Jag ser på dig att du medför goda tidningar.” ”Ja.”
Hans lif är en kedja af stora och häftiga sinnesrörelser, en tillvaro i spänning och ångest, full af fruktansvärda missgrepp och sjelfförvållade lidanden, och när han slutligen, efter årslånga fysiska marter, lemnas ensam med sin rådvilla sorg, sin hopplösa förtviflan, då stelnar det af lidelsernas stormar härjade hjertat och det sjudande blodets vågor lägga sig i den önskade och allt försonande döden. Den giftflaska, som man af för mig oförklarliga skäl på den svenska scenen satt i händerna på dramats hufvud-person, blir, om man rätt uppfattar honom, helt och hållet öfverflödig samt bidrager blott till att upphäfva den poetiska verkan i den fullt följdriktiga och tragiska afslutning, förf. angifvit. Liksom lidelserna lössläppta icke vore nog för att bränna ett stackars menniskohjerta till aska! Sägnen, att konsten föryngrar, är sann. Salvini är icke längre ung till åren, men han är det förvisso till själen. När m§n ser hans mästerliga plastik, då lär man sig skatta en plastisk framställning på scenen och beklaga, att så många personer tillåtas uppträda å densamma med ringa eller intet begrepp om denna gren af sin konst. Vid sin entré i midten af 2: dra akten framstälde Salvini, klädd i en luggsliten svart sammetskostym och ljusbruna damasker, med ens den slående bilden af en man, nedtyngd af sorg, försakelse och alla slags lidanden. Han rör sig med svårighet: sjukdom har ju uttömt hans krafter och fångelse-bojorna gjort hans leder styfva. Men Gorrados sinne bibehåller ännu sin spänstighet och det är ej blott med ord han gifver uttryck åt sin otålighet öfver det närgångna förhör, presten anställer med honom. Pointeringen af utropet: Ah! Jag har forrådt mig sjélf! var af en oemotståndlig verkan. Salvini rusade, vid framsägandet häraf, upp från sin stol med en skyldig brottslings hela förskräckelse, rådvill om hvart han bör taga sin tillflykt.
Då, enligt hvad Revisorerne utredt, berörde skiljaktighet emellan riksstaten och räkenskaperne härleder sig derifrån, att markegångspriset å spanmål och andra räntepersedlar kan blifva högre eller lägre än hvad i riksstaten beräknats, men nämnde förhållande, enär samtlige dessa inkomster äro indelta till vissa verk eller personer, som uttaga beloppen af de skattskyldige, hvarken kunde föranleda till öfverskott eller brist för Statsverket, syntes det väl Revisorerne i detta hänseende likgiltigt, hvilka summor i rikshufvudboken upptogos såsom af Rikets Ständer på räknade, vare sig till inkomst eller utgift; dock som, enligt Revisorernes tanke, det vore oegentligt och äfven vilseledande att i en räkenskap upptaga andra summor än de, som uttrycka det i kolumnernas rubrik antydda förhållande, ansågo Revisorerne rättelse deruti böra vidtagas sålunda, att uti ofvannämnde 2:ne kolumner hädanefter måtte införas samma summor, som uti riksstaten, men att skillnaden emellan dessa och de i verklighet utfallande beloppen i särskild kolumn upptogos, hvarigenom upprättandet af förutnämnde särskilda tabell ej vidare skulle blifva behöfligt. Då Utskottet jemväl för sin del funnit den af Revisorerne föreslagna, al Kongl. Stats-kontoret underdånigst tillstyrkta åtgärd vara ändamålsenlig, såsom åsyftande förenkling af räkenskaperna, får Utskottet hemställa, det Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes anbefalla vederbörande att vid rikshufvudbokens upprättande hädanefter vidtaga den af Revisorerne föreslagna, här ofvan omförmälda förändring. % U (1837 års Rev.-ber. pag. 33. Utlåt. pag. 847. 1838 » » » 25.)
I stora genomgripande fiågor, der sättas lidelseine i rörelse, der upsöker man liktänkande, der öfvertalar man motståndare, der pröfvas förmågan, då up.står äfven denna närmare beröring de olika Stånden emellan som förslaget förordar. I mindre brännande frågor deremot, sådane som de ekonomiska vanligen äro, der intet I i Iva r till handling, der torde visserligen samspråket utom protokollet ofta nog blifva högt, men troligen hålla sig till ståndskamraterne på närmaste bänk. Afven 1 denna punkt tror jag således ej att förslaget håller hvad det lofvar. Återstår då hufvudsaken, förenklingen i våra tunga former. Trodde jag att någon 'dylik kunde härigenom upnås, skulle jag obetingat rösta för saken; olyckligtvis förefaller mig motsatsen vara gifven Hade Utsk. inskränkt sitt förslag dertill, att sedan öfverläggningarne vid de redan nu införda gemensamma sammanträden blifvit afslutade. Stånden då egde att återgå till sina samlingsrum och der, hvar för sig, genast medelst omröstning afgöra frågan, detta hade onekligen varit en stor förenkling, och jag vågar tro äfven ett stort steg framåt på utvecklingens bana. men att, såsom nu, tillskapa nya nämder, att ytterligare reglementera i vår redan alltför ordrika Grundlag; — än skall frågor väckas i Stånden, än i Nämnden, än skall saker behandlas af Nämnden, än af Stånden, än skall Nämnden afsända prot. till Stånden ån Stånden till Nämnden, allt till föga fromma för ärendena om än möjligen för det föreslagna nya kansliet,—allt detta kallar jag att inveckla ej att förenkla och påminner det verkligen om det, af en reservant påpekade, otte hjulet under vägren. Om jag således icke förmår inse någon fördel i förslaget, ser jag deremot stora, allvarsamma vådor deri. Den mindre Nämnden med sin samfäldta omröstning innehåller, enligt mitt förmenande, ett illa doldt frö till Enkammar-systemet, det farligaste af alia, ej allenast för Konungamakten och den lagbundna friheten, men för sjelfva vår tillvaro. Jag behöfver ej nu närmare påpeka detta systems brister, dessa äro numera så allmänt erkända, såväl i nya som gamla verlden att endast Stater, i sådane undantagsförhållanden som Norrige, bibehållit det.
- r a d Rappe. vägen dit ned. Knappt en liten flik af himlen syntes — nu försvann äfven den. Böljorna ville stelna — så fasansfullt kallt, mörkt och ensamt var där! » Lifvet är slut för mig, här fryser jag till döds! Hit var det alltså min väg skulle bära! » Och minnet af solljusa dagar, som varit, blott pinade och brände och kom mörkret och ensamheten att kännas ännu förfärligare. Strid mot frosten, som vill fånga böljan och lägga den känslolös och kall under sitt istäcke! Kämpa mot mörkret och låt det dock genomskimras af strålen från detta lyckliga » förr » — din väg är icke slut än. En gång skall den dock nå fram till det solbeglänsta hafvet och du lägga dina böljor till ro i dess famn, men utan strid vinnes detta icke! Och bäcken kämpade en förtviflad kamp och växte därunder och fördes framåt — ännu i mörker, ännu i ensamhet, men frosten hade icke längre herraväldet. Allt kraftigare och lifaktigare slogo dess böljor mot stränderna, och se, dessa började sänka O, lefvande förstånd af tingen, O, snillets, känslans hemlighet, Hvem fattade dig, s k ö n h e t? — Ingen Förutan den, som älska vetjl. sig! Himlen skymtade fram, icke i solljus, utan regntung och grå, men det blef dock dager, och fram mellan mörka, klippiga stränder bröt sig bäcken, nu stor och djup — väst till en flod — fram genom en trakt, hvars like den ännu icke skådat Stränderna ajönko alltjämt, och tungt och vemodigt bredde sig ett förtvinande, blomlöst ljungtäcke öfver en milsvid hed. Här och där försökte en buske eller en stackars liten blomma, någon gäng till och med ett förkrympt träd att kämpa sig fram till lif, men det blef blott skuggan däraf — jorden var så torr och hård. Med ens bröto minnena fram hos den forna bäcken, icke pinande nu, utan lifgifvande, ljusbringande. » Ägde jag icke en gång den gåfvan att sprida lif och glädje omkring mig?
Representationsförslag, om belöning för den som till nästsammanträdande Ständer inkommer med ett sådant, full stän - ( 225 ) ständigt motiveradt och tilt sina hufvudgrunder antagligt. XXY. B. 3i5. A. 458. Resekostnader, embetsoch tjensteraäns, ökade genom den förhöjda skjutslegan, angående ersättning för. XVII. R. 86. XIX. B. 7.. A. 14r• XX. E. 4o. Reservfond af Riksgäldsmedel, som enligt 1837 års hufvudbok förefanns, angående anmodan till StatsUtskoltet att inkomma med enahanda utredning och förslag derom, sorn ägt rum rörande reservfonden af statsmedel för samma år. XVIII. R. 7. XIX. B. 5i4. XX. A. 107. Restitution af de sedan år 181g af rolehållnrne vid Uplands regemente erlagda klädpenningar, angående. Se Klädpenningar. Reuterskjöld, Christian Herbert, yttrande. X. 362. Reutersvärd, Pehr Adam, yttranden. I. 286. II. 35i, 526. III. Se Skuldsedlar. Revision, angående verkställd, öfver Lånecontorens i Götheborg och Malmö förvaltning och räkenskaper för år i83g. I. B. A. 316. — af alla före antagandet af 1809 års constitution utgifna författningar, af hvad namn de vara må, angående. III. 282. E. 67. — öfver förvaltningen af de för Ministerstaten anslagna medel, angående. VIII. B. 465. IX. A. 320. — af de academiska constitutionerna, angående. XI. B. 12g. XII. i3g. A. 282. XIII. E. 67. — af Bankodiscontverkets räkenskaper och förvaltning för år i83g, angående. XIII.
Det var minnet, som bar honom, – minnet af henne och tanken på framtiden. Detta gaf honom en känsla af stilla lycka; och i den satte han sig att vänta. Och så en dag långt ut i augusti kom brefvet, att nu vore allt klart i hennes hem och att nu bröte hon upp till honom. Truls for genast åstad; han var nervös för att komma för sent, ehuru han mycket väl kunnat uträkna, att ännu måste det dröja några dagar, innan hon kunde hinna fram. Truls hade en gång vid en ensam utflykt å Sjælland kommit öfver en liten idyllisk vrå, der han i en mörk period af sitt lif framlefvat några goda dagar, hvilka alltid sedan stått i hans minne omgjutna af en stilla solglans; och der hade de aftalat att åter mötas, så snart hon hunnit ordna allt der hemma. Truls steg af på den lilla stationen i kvällningen till en klar och stilla septemberdag. Hotellet var ännu fullt af köpenhamnare, hvilka här legat på sommarnöje; och då Truls inträdde i matsalen till supén, upptäckte han till sitt stora obehag, att bordet var nästen fullsatt af folk, som samlifvet under en hel sommar tycktes ha sammanlödt till ett enda intimt kotteri. Den danska nyfikenheten sökte få grepp i honom på tusen sätt, genom utkastade antydningar och öfverräckta assietter, o. s. v.; men Truls höll sig ståndaktigt otillgänglig inom sitt skal. Följande dagen intog han sina måltider för sig för all säkerhets skull; han ströfvade också ensam ikring i det fina danska höstlandskapet. Dagen gick, utan att hon kom, en vacker dag, som den förra; och när kvällen kom med hela sin tungsinthet, var han ännu ensam. När han nästa morgon steg upp, trummade regnet mot rutorna; nå, i dag måste hon vara der; och det snart, sade han för sig sjelf, och kom i kläderna, – båten skulle vara i Köbenhavn på morgonen. Det var en söndag; trots regnet hade lustfarande köpenhamnare strömmat till, och i hotellet med dess otillräckliga betjening rådde en enda röra. Förmiddagen gick: hon kom icke. Han åt middag: ingenting hördes af. Han drog sig tillbaka på sitt rum, uttråkad och orolig Men hvarför komme hon då icke ...!