Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
December 1823, rörande förmånsrätt för enskiltes hos Executorer innestående medel, äfvensom de flere tid efter, annan utkomne Författningar, som tillägga en lika rätt för vissa andra Tjenstemäns uppbörd; hvarförutan det synes mindre lämpligt att, på sätt Förslaget innehåller, stadga, att i5 § i den nya rednctionen skulle blifva lika lydande med i4 § i den gamla, enär denna § redan genom Kongl. Förordningen den i5 Decem - 38a Den 12 Mars e. m. Ler 1^56 blifvit till all kraft och verkan upphäfven. Då således ifrågavarande Lagförslag, betraktadt i sin helhet, saknar nödig fullständighet och tydlighet, har Jag icke funnit godt att detsamma i Nåder antaga. Sedan Högste Domstolen och StatsRådet blifvit hörde, har Jag funnit godt lemna bifall till de af Erler, Gode Herrar och Svenske Män, uti skrifvelse den ii sistl i rine Februarii i underdånighet framställde Förslag: ”i:o Alt fordringsägare, som later by”sätta gäldenär, icke är berättigad alt af ”gäldenären erhålla ersättning af hvad han ”under bysättningstiden till gäldenärens underhåll förskjuter; och ”3:0 Alt Bysättningsutslag, på grund ”af löpande skuldebref, som är stöld t att ”betalas vid anfordran, eller hvari viss förfallotid ej är bestämd, icke må gå i verkställighet förr, än 8 dagar efter den dag ”då gäldenären bevisligen erhållit del aflag”sökningen, hvilket bör i Utslaget utsättas.” Och kommer allmän Förordning att härom utfärdas. I anledning af väckt fråga om nyttan af en Allmän Författning, hvarigenom fordringsägare må förklaras berättigad att af Konungens Befallningshafvande i det Län, hvarest han har sitt hemvist, erhålla så Den iQ Mars e. m, 383 kalladt Promotorial i lagsökningsmål till Konungens Befallningshafvande i det
Ar viss tid bestämd för fartygets afgång, och dröjer befälhafvare, utan giltigt skäl, att afgå; vare lag, som i föregående moment stadgas. § 96. Aflastaren vare skyldig att, inom den för aflastningen bestämda tid, tillställa befälhafvaren de laddningen rörande, för befälhafvaren erforderliga, handlingar. »7- När gods blifvit inlastadt, skall befälhafvaren eller styrmannen å dess emottagande utgifva lastqvitlo, som befälhafvaren sedan ej må vägra att emot behörigt konnossement utbyta. Konnossementet utfärdas i så många exemplar, som nödiga äro. Alla exemplaren skola vara af lika innehåll, af samma datum, och utmärka huru många exemplar utfärdade blifvit. Befälhafvare underskrifve dem alla, så ock befraktare det exemplar, som hos befälhafvaren qvarstannar. § 98. Konnossement skall innehålla: 1. befälhafvarens namn; 2. fartygets namn och orten, hvarest det är hemma; 3. aflastarens och lastemottagarens namn; 4. aflastningsoch bestämmelseorten; 76 5. uppgift på lasten till mängd, vigt, beskaffenhet och märken; 6. den betingade frakten; 7. dagen när, och stället hvarest det blifvit utfärdadt; 8. exemplarens antal. Konnossement kan ställas till viss man, till viss man eller order, eller till innehafvare!); befälhafvaren eller allastaren kunna nämnas såsom lastemottagare. § 99. Befälhafvaren är förpligtad att i bestämmelseorten utlemna laddningen till den, sorn, enligt konnossementet, visar sig vara behörig lastemottagare. § 100. Anmäla sig flere behörige innehafvare af konnossementer, eger ej befälhafvaren rätt alt till någondera laddningen utlemna, utan bör han, efter behörig protest, nedsätta densamma i förvar hos den gode man, parterne dertill utse, eller som af tullkammare, borgmästare, kronofogde eller länsman dertill anvisas. § 101.
Till äfventyrs skulle följden blifva den, att de raskaste och dugligaste personerna icke ville eftersträfva dessa sineluirs-platser, utan dessa skulle komma i händerna på personer med mindre mognad och drift. Dessa skulle då utöfva ett slags chefsskap öfver de öfrige landtmätarne, och ändamålet med deras tillsättande komme att förfelas. Min öfvertygelse är, alt om raan skulle kunna locka fullt lämpliga personer att mottaga dessa platser, skulle man icke bjuda dem 3,500, utan 7,000 rdr, i hvilket fall det vore utsigt att en duglig landtmätare lemnade det inkomstgifvande yrke, han nu innehar. Detta skulle med etf betydligt belopp föröka staten, och derföre hyste man inom Utsk:t'betänkligheter. Gr. Anckarsvärd har sagt — och det med mycket skäl , att staten för ordnings befordrande borde göra uppoffringar. Men fråga är, huruvida man åt jordbrukarne bör göra uppoffringar, som de icke vilja hafva, och inom Utsk:t var icke någon ledamot af Uonde-St., som icke ville att man skulle ega frihet välja den landtmätare, för hvilken man hade mest förtroende. Hvad angår det öfvervakande, hvarom siste värde talare yttrade sig, vill jag erkänna att ökade kontroller öfver landtmätares verksamhet erfordras. Jag ber likväl att med afseende H. IV. 25 386 Den 16 Maj. å denna verksamhet, och särskildt dessa förrättningars långvarighet, lå anmärka, alt tidsutdrägt vid alla möjliga ärenden kan ega rum, samt att det förhållande, att ett skifte fortgår i 10 k 12 år, härrör deraf, att skiftesdelegarne icke vilja hafva slut i saken. Det är genom processer dem emellan, som skiftet uppehälles och emedan de söka tillgripa alla möjliga remedia juris, för att få det utdraget. Att kittsliga personer åstadkommit tidsutdrägt har aldrig kunnat undvikas. Så länge lagar finnas, som skola tolkas af mermiskor, och personer finnas, som uppsöka alla möjliga anledningar till tvister och processer, kan tidsutdrägt icke undvikas, utan att man derföre kan utdöma hela vårt processväsende.
D. afhandlas frågan om Alun-lillverkningen i allmänhet, och alt Utskottet, till förekommande af hela denna närings afstannande, funnit sig böra tillstyrka, att till Kongl. Maj:t må öfver lemnäs alt i Nåder pröfva livad lindring i Aluntionden må i allmänhet förunnas, dock utan att Utskottet deri yttrat något rörande ordningen eller sältet för en förutgående undersökning. Och som det icke kan anses lill höra Rikets Ständer att meddela hänvisning, huru och hvarest de menigheter eller enskilde, som lill Rakets Ständer inkomma med framställningar, kunna vinna de för frågornas behandling erforderliga upplysningar och undersökningar, tillstyrker Utskottet ånyo att den vid denna Riksdag väckta fråga, om nedsättning uti Tionde-afgiften af Tackjerns-tillverkningarne inom Carlskoga och Lerbecks Bergslager, må, såsom varande i outredt skick, icke föranleda till någon åtgärd. Ankom till Exp -Utsk. den 12 Julii. Utlätandef-i anledning af gjorda anmärkningar vid den till Betänkandet JY:o 54 hörande Bilagan Litt. E., angående befrielse för personer emellan 15—ty dr frän Mantalspenningar s erläggande. (I. A.) Emot Utskottets i berörde Utlåtande gifna tillstyrkanden ”att Man”talspenningarne hädanefter må först vid fyllda sjutton års ålder komma Ditt. lill R. St. Fröt. 1834■ 4 Samt. 1 Afd. 1 Bandet. 3 io:de Häftet. Stals-UtsholUts Utlåtande N.o lof. "att erläggas" och att, i händelse Rikets Ständer härtill lemna bifall, ”beslutet mä underställas Kongl. Maj:ts Nådiga sanet ion”\, hafva åtskilliga anmärkningar blifvit gjorda, nemligen; 1:0
Utan att förutsätta någon sådan irring, är det för mig obegripligt, hvarifrån Herr Munck af Rosenschöld kunnat hämta anledning, att icke allenast sjelf fälla, utan äfven tillägga Nationen, ett så oblidt omdöme öfver min ifrågavarande Embetsförvaltning, hvilken likvisst af 1823 års ConstitutionsUtskott der, om jag minnes rätt, Herr Munck af Rosenschöld var Ledamot, blifvit granskad och lemnad utan anmärkning. Långt ifrån att jag, såsom Herr Munck af Rosenschöld yttrat, skulle hafva någon orsak att önska glömma den, skall jag, jemte medvetandet af uppfyllda pligter, alltid deraf med djup erkänsla bevara den tillfredsställande hogkomst, att Kongl. Maj:t, då jag aflemnade Portefeuillen för Handelsoch FinanceÄrender, Den a3 December f. m. a 11 täcktes öfver denna min Embetsförvaltning, till StatsRådets Protocoll förklara Dess nådiga välbehag. Huru den af Nationen, om den derå fästat någon särdeles uppmärksamhet blifvit ansedd, har jag icke erfarit; men, utan anspråk på någon utmärkt förtjenst, som, utom min inskränkta förmåga och då uti dylika ärender ringa erfarenhet, äfven tidens korthet föga medgaf att ådagalägga, vågar jag dock hoppas att hvarje oväldig och förståndig man, som deraf behagar taga kännedom, och som pröfvar, innan han bedömer, deruti icke skall finna anledning till någon grundad klagan, hvarken i allmänt eller enskilt hänseende; och jag har med detta anförande velat bereda Herr Munck af Rosenschöld ett, måhända af honom sjelf önskadt, tillfälle, att, upplyst om sitt misstag, meddela den nöjaktiga förklaring och rättelse, hvartill han torde finna sig föranlåten, öfvertygad att han icke nekar göra mig denna rättvisa, oaktadt de skiljaktiga åsigter vi kunna hysa uti fmanciella och ekonomiska ämnen. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard: Som det af Herr Hegardt nu uppläste anförande angår ett af mig här afgifvit munteligt yttrande, hvilket ännu icke blifvit justeradt, nödsakas jag begära Herr Hegardts yttrande på bordet.
Dessa 3 slagen, alia mot löpande Reverser, eller så kallade Stats-Obligationer. Jag tillstår, att jäg för min del tviflnrj det Staten på dessa vilkor infår några särdeles medel, utom af det första och sista släget. t Det första var 3 procents Afskrifningsräkning, i likhet med hvad Götha Canal - Discont under sednare åren hållit, men som dock blott en enda gång' under 5 år, och då endast för en månads tid, ingått till den här påräknade Summa af 3 millioner R:d, oaktadt flera publica Cassör äfven der sednare åren haft sina Fonds. Dessa 2 Afskrifnings-Räkningar på lika vilkor skulle prejudicera hvarandra, och om C anal-Di scouten der - Den 22 0 Juni'. derigenom gick miste om den för Götha Canal deraf påräknade vinst, blefve den sednares behof af allmänt biträde desto större. I/ån af a:dra och 3:dje Classen till 5 och 6 procent på de föreslagna vilkor, med 1 års uppsägning för de förra och 5 års bestämd tid för de sednare, böra icke väntas, och alldeles intet påräknas, aklraheidsl i en tid, då enskifte icke mot bästa hypothek hafva tillfälle få I/ån på sådana Conditioner; och fruktansvärdt är ej förtroendet lins enskifta till Statens Obligationer, för närvarande, ens så stort som Grediten bland enskilta sins imellan. Hvad för Öfrigt beträffar det vid 3;dje XAne-CIassen fäsrade särskildta favorahla vilkor, om befrielse flan Eeviilnings-afdrag och, för 4:de Classen eller Permanenta Annuitéter, om j procents Renta öfver den vanliga eller tillsammans 7 procent; och hvilka sednare slags I>ån jag icke tviflar, att ju inånga publika Stiftqingar, Cassör och äfven någre private Capitalister, hvars Fonder för alltid skola förrentas, komma att erbjuda om just icke till det af Tit.
Jag hade afskrifvare till mitt förfogande, genom Bræksted, och det kunde gått för sig lika så bra i London som i Paris. » Genom kompileriug från olika tryckkällor tillkommo arbetena » Från Europas hof » (började 1883) samt » Ryska afslöjanden » (1885). Under någon tids vistande i Petersburg anlitades därefter ryska arkivalier, företrädesvis Suchtelens samlingar; åtskilligt däraf, både af politiskt och literaturhistoriskt intresse, publicerades i Dag. Kr. I arbetet: » Två krönta rivaler » (1887), hvilket stälde Karl Johan i den af Crusenstolpe presumerade belysningen, styrkte han sin uppfattning med en mängd förut okända eller ofullständigt kända bref och aktstycken. Förlidet år utkom hans sista arbete, » Herskarmakt och själssjukdom », hvilket framstälde, efter i München gjorda studier, den konstvurmande, olycklige konung Ludvig II: s bizarra lefnadssaga. Äfven i tidningspressen gjorde Ahnfelt sina inlägg, ibland rätt oväntade, någon gång hemlighetsfulla. Båda delarne var fallet med en artikel i Aftonbladet (för den 14 april 1883), där Hedins arbete om » latinherraväldet » skarpt nagelfors. Artikeln väckte uppmärksamhet; man antog den vara författad af någon framstående » latinpedagog », ehuru stilens sprittande liflighet vitnade däremot. Ingen kunde väl ana och högst få veta ännu, att den i sjelfva verket lär vara författad af — Arvid Ahnfelt, den radikale tidskriftsutgifvaren. Han gjorde det ej blott i följd af sina fädernetraditioner och sitt medvetande af antikens stilbildande makt, utan äfven under påverkan af ett frihetssinne, som kände sig draget till den klassiska forntiden, men med antipati vände sig bort från allt, som erinrade om medeltiden.
För att likväl förekomma ofvanberorde olägenhet, och, så vidt möjligt är, åstadkomma en hillig fördelning, af hägnads-besväret, hafva Utskotten trott sig, böra föreslå, att egare till skog eller utmark , som möta in-egor„ hör endast till en tredjedel af hvad på honom efter oförmedladt hemmantal belöper i sådan stängsel; deltagaI följd häraf skulle redaclionenaf förslaget till Författning i ämnet rättas på följande sätt; Jemte det 5; i Kongl. Förordningen, angående stängsel-skyldigheten dien g Febr.. 1802 förklaras till ali kraft och verkan upphäfven, varder härmed förordnad t, att uti; frågor om stängselsupprättande och underhållande emellan byar och enstaka; gårdar, eller emellan delegare inom samma; by , der skog, utmark eller beteshage gränsar emot åker eller äng, skall egare till berörde ut-eger, utan afseende på; deras beskaffenhet eller brukningssätt, i sådan stängsel! deltaga; till1 en; tredjedel af hvadpå; honom efter oformedlädt hemmantal skulle belöpa.. Beträffande Riksdags - Fullmägligem Daniel Danielssons yrkande, att Utskotten måtte lill besvarande upptaga; de af honom uti väckt motion framställde anmärkningar, få; Utskotten yttra, alt sorn alla dessa anmärkningar äro rigtadé emot de serskilda; föreskrifterna uti; Författnings-förslaget, men; d!essa>. på; sätt förut är vordet antydt, icke kommit, att blifva föremål för Utskottens granskning, så lärer något vidare besvarande å> Daniel Danielssons, motion icke erfordras.
MAJ.TS Nådiga Proposition till Rikets Ständers Stats-Utskott j rörande anslag åfjord till ökadt utrymme för Eskilstuna Fristad; Gifven Stockholms Slott den ig November 1828. IJti en af Kongl. Maj:ts Befallnings* hafvande i Nyköpings Län öfverlemnad och med dess förord beledsagad skrift, hafva Borgerskapets Äldste i Eskilstuna i underdånighet framställt nödvändigheten af ökadt utrymme till bjrggnads-tomter, ej mindre för Fristaden än den numera så kallade Gamla staden, och i sådant afseende anfört, att genom inrättandet i Eskilstuna af en Manufactur för Metallers förädling och de serskilda förmoner, som blifvit tillverkarne förunnade, folkmängden ökat sig till omkring 2000 personer utöfver det antal invånare, som vid Fristadens anläggning år 1771 varit till finnandes uti den gamla staden, att i samma nion, som Manufactur-tillverkarnes antal tilltagit, för hvilkas bosättande byggnads-tomter af Statsverket blifvit inköpta, gamla stadens folk Bih. till R. St.
Inom Utsk. voro meningarne mycket delade, antingen man borde taga 3, 4, 5 eller ti månader, ehuru man stannade vid 3; men jag vill mycket gerna instämma med Frih. Palmstjerna deruti, att 6 månader må blifva bestämda. Till de skäl, - hvarföre Utsk. gjort denna mindre betydliga nedsättning i fonden, torde jag endast få tillägga, att Bankens laneoch creditivrörelse ändock, efter Ulsk:s förslag, kommer att ökas med 2,148,046 r:dr 26 sk. 4 r:st., såsom af tabellen kan ses, och alt det således icke torde vara för mycket alt göra denna lilla inskränkning i en lånerörelse, som efter min tanke är den minst lämpliga för Banken, i hvilket omdöme jag tror, att alla, som tagit närmare kännedom om förhållandet, skola instämma. Jag anhåller äfven att få fästa B. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att det belopp, hvartill fonden nu uppgår, ingalunda är det belopp, som af K. St. vid sista riksdagen bestämdes, utan att disconten genom anordningar af Bancofullm. fått ett tillskott af 350,000 r:dr, oaktadt Ständerna vid sista riksdagen ökade fonden med 500,000 r:dr. Jag anser mig således hafva allt skäl att tillstyrka bifall till denna §, med undantag af litt. f) och b), i afseende på hvilka jag förenar mig med Frih. Palmstjerna. Jag vill endast, hvad litt. f) beträffar, nämna, att, oberoende af huruvida man vill upptaga sparbanksmcdel i Banken eller icke, är det en särskild fråga, om man anser lämpligare, att dessa medel utlånas genom Lånedisconten, än genom Handelsdisconlen. Utsk. har föreslagit sä väl en öfvertlytining af dessa medel till Handelsdisconlen, som att de skola afdragas från den ordinarie fonden. Jag anser likväl ingendera frågan vara af synnerlig vigt. Frih. Cederström:
Är det då icke tillfyllest att Göteborg, att Malmö, ja till och med Örebro och Lund redan ega prydliga, rymliga och för trafiken beqvämt anlagda bangårdar, under det Stockholm ännu år i saknad af en sådan, som till belägenhet eller utseende i minsta mån kan motsvara trafikens fordringar, de resandes beqvämlighet eller belägenheten uti landets största stad, utan att, då Regeringen ifrågasätter att åndtligen äfven hufvudstaden skall med denna förmån hugnas, ett dylikt förslag skall finna mötstånd hos en mängd olika intressen, ja till och med hos en och annan af stadens egna målsmän, alla förenande sig uti påståendet att detsamma år antingen för tidigt väckt eller olämpligt eller icke nog vinstgifvande? Man har förebrått Stockholms stad att, uti denna angelägenhet, som dock år hela landets mera ån hufvudstadens, icke hafva utvecklat tillräckligt nit för befrämjande af framgång åt Kongl. Maj:ts förslag och att deraf kunde slutas till likgiltighet för eller afvoghet emot detsamma. Ett sådant antagande år äfven temligen naturligt hos den del af representationen, som alltid, men i synnerhet sedan jernvågsfrågornas uppkomst, varit van att snart sagdt öfvervåldigas af de enskilda eller lokala intressenas stormlöpningar och oaflåtliga bemödanden att bereda framgång åt sina planer, eller att öfverhopas af ansökningar om understöd från alla håll. Om Stockholm ända till den sista tiden härutinnan iakttagit tystnad, torde denna hafva egt en ganska naturlig förklaringsgrund deruti, att Stockholms befolkning, i olikhet med alla andra städer uti Sverige, utgöres af en mängd från hvarandra serskiljda och för hvarandra mer eller mindre främmande samhällsklasser, af hvilka flere ån en uti stadens angelägenheter icke egt någon beslutanderätt, mellan hvilka någon sammanhållning hittills icke varit möjlig och hos hvilka endast småningom och genom de först detta år valde Stadsfullmågtige någon gemensam kommunalanda kan uppkomma; och med tanken på att Stockholm, såsom landets hufvudstad, i denna sin egenskap kan betraktas såsom hela landets gemensamma tillhörighet, torde man kunna emotse att detta må vara en ökad anledning för representatibnen att vårda sig om hufvudstadens sanna fördelar, desto heldre då de så nära, som i denna fråga, sammanfalla med hela landets.
"skap, Strömrcnsningsarbctcn befinnas wära af färde"lcs wigt och betydligt fördelaktiga följder för det All"ntäima, läta sädana arbeten för under händer "ha swan de medel werk ställ a, sedan wcderbörlig arbetsplan och erforderligt kosinads-förslag blifwit till E"ders Kongl. Majit i undcrdänighct insände, och wunnit "Eders Kongl. Majus Nädiga bifall;" ^ att dels i Stats-, Bancooch Ekonomie-Utskottens nu afgifne Betänkande finnes närmare upplyst, och dels i Stats-Utskottets Berättelse om Revisionen af 1826,1827 och 1828 ärs Räkenskaper, för Strömrensningarnc specificeradt, huru liten andel af anslaget blifwit anwänd för de sydligare orter; och att det af Herr Grefwen nu förordade nya ändamål, undanrödjande af anledningar till Wattcnöfwerfwämningar, aldrig hittills ingätt eller omnämnts i R. H. Ständers beslut öfwer detta ämne. — Skulle det emedlertid äfwcn blifwa föremäl för Strömrensnings-anstagct, sä blir detsamma sä »tycket mera och ytterst otillräckligt. Förteckning pä föreslagne arbeten till dclfäende af Strömrensnings-anflagen, öfwer hwilka undersökningar blifwit anställde samt kostnadsförslag upprättade; oberäknade de uti Bilagan Lite. h. uppräknade redan under arbete warande. Dcsta arbeten kunna lämpligen indelas r: 1:0 Sädanc, som med enskildt nytta förena ett mera allmänt intresse, och hwartill kan räknaS: XClV Stats-, B:cosamt A. Bcfw. o. Ekon. Båtleds öppnande emellan Philipstad och Sjöän dans lastageplats. öppnande af Bätled frän Sjöarnc Änimmen och Ekran till Wenern, i Dahlsland. Upprensning af Nis sa-Än.
En framställning härom synes dock vara öfverflödig ätt göra till Regeringen, då hon genom den nya Skol-ordningen sjelf uttryckt sin åstundan, att Gymnastiska öfningar må, vid Skolor och Gymnasier ega rum. Orsaken hvarföre de ännu icke blifvit i allmänhet införda, år brist på erforderliga medel, och denna brist kan OeconomieUtskottet icke afhjelpa, emedan frågan derom endast tillhörer StatsUtskottet. Skulle Ben 21 Maji e, m. ^39 afsigten med en återremiss af Betänkandet blott vara, att genom communication med StatsUtskottet få veta om några medel vore att för ändamålet påräkna, så har jag visserligen icke något att deremot erinra. Men om en uppgift i detta afseende i ålla fall år, på sått Herr Mannerstam anmärkt, att förvänta från StatsUtskottet, så synes det som skulle den med återremissen åsyftade upplysning, likaväl vinnas; De vårda Ledamöter af StatsUtskottet, som nu åro hår tillstädes, torde dessutom kunna meddela Ståndet underrättelse, huruvida någon framställning i ämnet blifvit gjord uti Kongl. Maj.ts omförmålde Nådiga proposition. Herr Hjerta, Gujiaf: I Kongl. Maj:ts Nådiga proposition, angående StatsVerkets tillstånd och behof, år det visserligen nåmnt om anslag till Centralinstitutet för Gymnastiska öfningar; och oaktadt Konungens framställning i detta fall icke bör förblandas med den särskildt af Grefve Posse väckta motionen i förevarande ämne, som angår Gymnastiska Lärare vid Gymnasier och Skolor, tror jag dock att båda frågorne låta förena sig , och att det tjenligaste sättet år, att StatsUtskottet äfven öfver den sednare sig utlåter; men jag anser emedlertid, att ett yttrande af sist berörde Utskott öfver den enskildte motionairens förslag, icke kan afgifvas förr, ån OeconomieUtskottet begärt att sammanträda med StatsUtskottet; och jag anhåller derföre om betänkandets återremitterande.
Visserligen st riri er det emot princip, att personer, hvilka af enahanda orsak ansetts förlustige sin personliga frihet, skol3, under den tid de deraf äro i mistning, olika behandlas, särdeles om genom det ena sättet möjlighet för återgång tlil samhället lättare beredes, än genom det andra. Men samma stridighet finner äfven till någon del na rum emellan Wadstena och Carlskrona, för hvilka olika Reglementen äro, och i anseende till de olika planer för deras inrättande, måste yara gällande; och olägenheterna böra lättast kunna hjelpas genom det Sällskap, om hvars bildande är gjordt förslag, särdeles, som efter den erfarenhet jag med besök i Fästningar och vid Arbets-Inrättningar vunnit, desse förvaringsställen, äfven i deras nu varande skick, mer eller mindre svara emot sin bestämmelse, allt efter det nit för saken, som finnes hos Styresmannen. Till Committéen hörer det väl endast, att föreslå behandlingssättet för sådane 138 Äng. inr. af ett allm. Arb. och Carrectionsh. m. m. personer, som efter Lagarne anses hafva gjort sig förlustige personliga friheten. Men då Commitiéen trott sig böra i så måtto sörja för den allmänna säkerheten, att den i underdånighet föreslagit, att en fästningsfånge, sorn utgått den ådömda arbetstiden, borde i alla de fall, då han för vanfräjdande brott blifvit till ansvar fälld, förflyttas till Corrections-Inrättningen, derifrån han ej förr finge utgå, än han af vederbörande styresmän ansågs skicklig, att åter blifva fri medborgare, samt erhållit laga försvar, som innefattade ständigt näringsfång; så finner jag för min del intet hinder, att såsom en tillstyrkt lag-förändring, deri instämma med det förbehåll likväl, att sådan förflyttning eger rum endast i de fall, då personen vore för stöld straffad eller vore dömd förlustig äran.