Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Het är visserligen sannt att en sådan före skrift icke nu behöfves; men jag önskar dock att, medan vi nu hålla på, man måtte tala så tydligt som möjligt, så att de, som fingo oktroy 1858, må vara beredda på hvad som framdeles konuner att inträffa. Jag önskar derföre bifall till Utsk:ts framställning. Hr von Ehrenheim: En talare har försvarat detta be slut dermed, att de nuvarande filial-bankerna ju förr dess hellre borde få veta sitt öde, för att derefter kunna ställa sina åtgärder; men icke tror jag, att det för dem medför någon olägenhet, om domen uppskjutes vid denna riksdag, då de i alla läll först efter nästa riksdag behöfva begära ny oktroj. För öfrigt binder ett sådant beslut, som detta, icke kommande Ständer, och torde hos filial-bankerne nog komma att qvardröja en förhoppning, att beslutet kan ändras, som föanleder dem att ej tänka på sin upplösning tidigare än det är oundgängligt. Beslutet är antingen ett försök att gå kommande Ständer i förväg, eller ock endast ett välment råd, och i båda fallen efter min tanka hvarken lämpligt eller behölligt. Hr Lilliehöök, Bertil: För min del anhåller jag om bifall till denna §, som synes mig ganska väl stå tillsammans med R. o. Ad:s beslut i den föregående. Frih. af Ugglas: Mig synes, att det af R. o. Ad. nyss fat tade beslut ovilkorligen kräfver, att denna § måste afslås, ty R. o. Ad. har redan uttalat den åsigt, alt nuvarande Ständer icke böra binda de kommande. Jag skulle anse ett bifall till §:n innebära ett alli för utsträckt ingrepp i kommande Ständers rätt, och instämmer derföre med Hr von Ehrenheim i begäran om afslag. Hr Nordenfelt: Jag kan icke inse den stora svårigheten af ett bifall till denna §. 1 den förra liar man sagt, att tills vidare skola inga nya kreditiver utgifvas. 1 denna skulle man säga att de nu befintliga filialbankerna icke skola hafva att påräkna några vidare anslag. Detta kan väl dock icke hindra kommande Ständer att förfara annorlunda, och jag anhåller derföre, i denna öfvertygelse, om bifall till punkten.
Jag vill sjunga Edens stränder, Jag vill ge den fallne vingar, Lif åt den, som synes död.Det är ju rätt vackert, skada blott att det icke är särdeles klart .. Att lindra slagtets nöd är en uppgift, som i viss mån hvar och en med mera än egoistiska intressen, sätter sig. Söka vi då utforska huru Wirsén med sina sånger gjort detta — svaret orsakar någon förlägenhet. Uppgiften är tydligen för allmänt satt. En närmare bestämning skall då ligga i att han vill sjunga Edens stränder och ge den fallne vingar, den döde lif. Allt beror då på hvad som menas med Eden, hvarom som bekant herska olika meningar. Nedslående nog, ha vi således tills vidare ingenting fått veta: vi kunna på sin höjd sluta, att Wirsén sannolikt vill nå sitt mål icke genom att söka åstadkomma en förbättring af verkligheten eller en klarare insigt om densamma, utan genom att fly från den till fantasiens och längtans land. På andra ställen säger han ock tydligare, att det just är meningen * Det gör oss ondt. Så många hafva redan försökt den utvägen och deras arbete har dermed till största delen varit för menskligheten förloradt. All denna längtan förefaller oss onyttig och skadlig. Den har aldrig satt en tum till menniskosjälens växt, men ofta dragit den ifrån den väg, som, ensam kan föra till målet: arbetets. Vi kunna ju med namnet romantik beteckna denna riktning, som trycker sin pregel på hela Wirséns skaldskap. Först naturuppfattningen. I och för sig är för Wirsén naturen icke poetisk, han lägger in deri hvarjehanda fantastiska drömmar, och det är detta fantastiska, som tilltalar honom. Han ser den derför helst icke i solens klara ljus. Inne i djupa skuggade skogen, eller ännu bättre i månskenet, der de bestämda konturerna upphäfvas och flyta öfver i hvarandra, der känner han sig hemma. Hörom dikten “ Förkärlek ": t • Alskar jag vandra öfver Doftande äng af klöfver — Ar mig dock mera förtrogen, Långt mera ljuflig skogen Tjärnen som sabbat firar — Der, hvart jag blicken vänder Vimlande stå legender, Sagor ur forndagstron. Der i de höga träden Brusar i djupa qväden Vindarnes orgelton.
Under den 3 Juli samma år har General-post-styrelsen erhållit nådigt bemyndigande att, i de fall, der Styrelsen kunde finna sådant med fördel ske, låta äfven rekommenderade bref försändas med sådane poster, som, till följd af upprättade kontrakt, med ångfartyg befordras. § 12. För att bereda de postiljoner vid Postverket, hvilka med ordning, nit och noggran uppmärksamhet fullgöra sina åligganden, någon utmärkelse, ingick General-post - styrelsen den 30 Juli 1857 med underdånig hemställan, att femton ordinarie postiljoner, hvilka under 25 år fortfarande varit i tjenstgöring och genom sitt uppförande deraf gjort sig förtjente, måtte tilläggas någon medalj, sorn skulle på samma gång utgöra en utmärkelse för dem sjelfve och blifva en uppmuntran för andra kamrater; och fann Kongl. Maj:t den 7:de derpåföljde Augusti skäligt tilldela hvardera af dessa 15 postiljoner en silfvermedalj af 8:de storleken med inskriften; »Hedersbelöning för nit och redlighet i rikets tjenst.» § 13. l:o Till följd af åtskilliga reservskjuts-lags hos Kongl. Maj:t i underdånighet förda klagan deröfver, att dem blifvit ålagdt, bland annat, att med gästgifvare-skjuts fortskaffa de, jemlikt Kongl, brefvet den 23 Januari 1856, nyinrättade vinter-snällposterne mellan Stockholm och Helsingborg, har, i afvaktan på den reglering af post-skjutsen, som borde ega rum i sammanhang med gästgifveri-skjutsens ordnande och en under föremål för öfverläggning hos Rikets då församlade
Det torde ock böra anmärkas, att de i Beta kander ivreslagne zo dagar borde räknas fran silia Trngkdogea pä Landet, tor alt ej rubba den nu gä tande Lag-prmctp, enligt hwitten elt Ting, i osseenLe pä inteckningars sörmohnerält anses iikg med en dag, 5:0 Inteckning her sälön, att Förpantning en dubbel werkan, n milan, ' r:o emot köpare as ponten, hwilken atlkld mäste lör Gälden answora; 2 0 emot Med-bdrgenärer, i thy akt J meckningS.haiws sramtör dem ager förmånsrätt sä långt pantén täcker, Pä de grunder som anförde äro, morr det som sagt är, nyttigt, vm hädanefter Inteckning ej medförde twMOnörätt, när Cesstonen innom dagar j träffade, Men deremot skutte ock löga lietta, vm GLttenärfN kunde, genom Egendomens försättande innom nämnde ud göra den skedda wiecktt'"g n kraftlös. Ock ä har'Utskottet icke sädant förest -grt M n titt förekommande af orätt Utlämning, wld Kyan händese, torde het ej wara onyttigt , om till osman i sräga worande nya Lag n!« kades, ert hwad i offende pa Eoncursrr och Medhoraenärer säturda skulle stadgas, ej finge gölla till limmer, för dem stin Eg ndomen, efter deri sökt >nuckning, imlsm ftig tid köpt esler chrst genom La - Den 5 Januarir. 405 ga fäng af Gäldenär förwärswat, hwilkas stadighet akt för deri mttcknode Gälden anlwara borde bkiswa oförändrad, sä snart BuL tnrecknlng stedt förrän köpe-sshandlmg. Jag.hemställer stuteligen om ei Berankaodet aksvljt af detzr Anmärlningar kunde Nii' La^Utstoltet älerremmeras.
Till prästerligt ämbete eller till annan tjänst, varmed är förenat åliggande att meddela undervisning i kristendom eller teologisk vetenskap, kan endast den utnämnas, som bekänner den rena evangeliska läran. Till alla övriga ämbeten eller tjänster, med det undantag i avseende å statsrådets ledamöter, som i 4 § stadgas, må bekännare av annan kristen troslära, ävensom av den mosaiska, kunna nämnas; dock må icke någon, som ej tillhör den rena evangeliska läran, såsom domare eller innehavare av annan tjänst deltaga i handläggning eller avgörande av fråga, som angår religionsvård, religionsundervisning eller befordringar inom den svenska kyrkan. Konungen fäste vid alla befordringar avseende endast å de sökandes förtjänst och skicklighet, men icke på deras börd. Konungen må upplösa riksdagen, därest Han, såsom i riksdagsordningen sägs, förordnar om nya val till båda kamrarna, eller den ena av dem. Vill Konungen utrikes resa, meddele Han statsrådet in pleno denna Sin föresats och inhämte dess tankar däröver, på sätt 9 § omtalar. Besluter Konungen därefter sådan resa och den verkställer, befatte Sig ej med rikets styrelse eller utöve den konungsliga makten, så länge han utrikes vistas, utan föres riksstyrelsen under Konungens frånvaro, i Hans namn, av den till tronföljden närmast berättigade prins, om han uppnått myndig ålder. Han styre såsom regent med all konungslig makt och myndighet, enligt denna regeringsform; dock må han ej adeligt stånd och värdighet förläna, eller till grevligt och friherreligt stånd upphöja, eller riddarevärdighet utdela; ävensom alla lediga förtroendesysslor endast tills vidare kunna förvaltas av dem, som regenten därtill förordnar. Har den till tronföljden närmast berättigade prins icke uppnått myndig ålder eller är han av sjukdom eller utrikes vistande hindrad att riksstyrelsen utöva, då styre såsom regent i Konungens namn med nu sagda befogenhet den till tronföljden därnäst berättigade prins, som uppnått myndig ålder och för vilken hinder av ovannämnda beskaffenhet ej möter. Finnes ej prins, som, efter vad nu är stadgat, må utöva riksstyrelsen, före statsrådet styrelsen med samma makt som regent. Författningssamling 1800 Låssa kyrkas arkiv
St. Betiinkandej IV.-o 27. uppbära en årlig lön af 100 R:tlr Banco, alt utgå äfven om bristande synförmåga skulle sätta henne ur stånd att längre med formarbetet fortfara och 2:0 att Bruks-styrelsen må ega tillse, att alltid någon skicklig elev inöfvas i formbindning, samt för sådant ändamål af Bruks-cassan använda högst 66 R:dr 3a sk. Banco om året. Med anledning häraf och då behofvet att alltid ega tillgång på skickliga och pålitliga formbinderskor oförändradt qvarstår, får Utskottet, på det, å ena sidan, tillverkningssättet må i möjligaste måtto undandragas en farlig offentlighet, och, å den andra, de personer, som till formningsarbetet användas, må ega trygghet mot en eljest oundviklig nöd, när en, genom denna sysselsättning försvagad synförmåga, utesluter möjligheten för dem att genom något slags arbete vinna sin bergning, hos Rikets Ständer tillstyrka bifall till hvad Banco-Fullmäglige sålunda framställt och föreslagit. Stockholm den 11 Maj 1840. Ank. till Exp. Utsk. den 21 Maj, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt Jr äga om förändring i föreskrif terne, angående för slitne småsedlars utbyte i Landsorterne.
Våldsverkarnes brottsliga tilltag, hotande med ytterligare fredsstörande illgrepp, mäste med den väpnade styrkans mellankomst stäfjas; motstånd försöktes, blod flöt, menniskolif spilldes. Allt detta, som vi håfve i friskt minne, lärer väl ingen kunna, hvad våldsverkarnes angrepp beträffar, kalla lagligt. Tvertom var det ganska olagligt. Vid anmälan härom på detta rum väckte Frih. Cederström, Jacob, motion om ett anslag af 100,000 r:dr till aflöning åt trupper, som till hufvudstadcn blifvit inkallade, och denna motion remitterades, samma dag den väcktes, den 24 Mars 1848, ulan ringaste motsägelse till StatsUtsk. I fall, såsom jag tror, det jemförelsevis valda exemplets giltighet svårligen torde kunna förnekas, lärer R. o. Ad. deraf inhemta huruledes ur olagliga händelser eller företag kunna alstras eller härledes ganska lagliga och nödiga förslag. I enlighet med denna åsigt, anhåller jag vördsamt att R. o. A. behagade lill vederbörligt Utsk. remittera ifrågavar:de af Gr. Lagerbjelke väckta motion; och hoppas jag all frågans betydenhet för det allmänna icke måtte undfalla Utsk:s ledamöter, utan att Utsk. fastmera må fordersamligen inkomma till R. St. med förslag, ledande till det syfte, som föresväfval Gr. Lagerbjelke vid motionens afgifvande. Hr von Hartmansdorff: Jag anser såsom en ny olaglighet af Gr. Lagerbjelke och jemväl af Frih. Cederström att inlåta sig i yttranden om nyttan af den motion, som här blifvit väckt. När delta tal började hade jag hoppats att Hr Frih. o. Landtm, skulle förehålla vederböande alt det icke var deras rätt; men då ingen annan gör det, så måste jag deran. Om vi egde utlåta oss öfver motionens nytta, så måste äfven jag kunna hafva rätt att yttra mig derom.
S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden: N:o 126, i anledning af väckt motion om beviljande tills vidare af tullfri införsel från Finland landvägen af bjelkar, bräder, plankor, sparrar, master, spiror och tjära: och N:o 127, i anledning af väckt motion om ändring af 1 mom. af 4 § uti Folkskolestadgan den 18 Juni 1842. S. D. Föredrogs en af herr Bydin, i anledning af Rikets Ständers beslut, rörande föreskrifterne för åtnjutande af Stats-bidrag till allmänt nyttiga arbets-företag, väckt motion, hvilken till Stats-Utskottet remitterades. S. D. Föredrogs ånyo Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 51, med förslag till voterings-propositioner, i anledning af Riks-stån dens skiljaktiga beslut öfver Memorialet N:o 40, till ändring uti 56 och 81 §8 Regeringsformen samt 29 § 1 momentet Riksdags-ordningen. De uppställda voterings-propositionerna godkändes. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets Memorialer och Utlåtanden: N:o 295, med förslag till voterings-propositioner, i anledning af Riks-ståndens skiljaktiga beslut, angående Kongl Maj:ts nådiga Proposition om framlidne förre Departementschefen i Kongl. General-tull-styrelsen, Kansli-rådet J. D. Valerii enkas och barns befriande från bemälde Kansli-råd ådömdt ersättnings-ansvar i målet, rörande den efter aflidne Tull-förvaltaren M. F. Finér yppade balans. De föreslagna voterings-propositionerna godkändes. N:o 296, i anledning af återremiss å Betänkandet N:o 242. Lades till handlingame. N:o 297, angående tiden för nästa revision af Stats-, Bankooch Riksgälds-verkenä förvaltning och räkenskaper. Bifölls. N:o 298, i anledning af väckt motion, rörande den från Andrarums alunverk i Christianstads län hittills utgående aluntionde.
L/ö/'/r6/'. i7/ri^aK a/ ?,s/oeo^s/ ö/ve^ ^>K?r^/ö/-«V«r s r//cr».8 Lo?rrr»K6-r ?//i a K^oe^/ro/ms Kioi^ t/e-r 12 Z/a/ 1841. ^säi-varancle: klans Lxeelienee Herr justitia; 8tat8-AIini8tern ^i-z-lreL/Äc//-. Ztats-kläilen: lien lUbsrre /Ä/lewttx, cr/ //HlZc?/'c/, Orekve M»ne^, oell UHllerrs Äcre/ voll //o/^/sr/r. 8tsts.Ilzclet 6re5ve Mo>/rs/- upplä8te till justering ett, i eniigllst »,e«l förut 5atta6t beslut, uppS3tt un6erclänigt förslag till Longl. Uaj:ts fälliga 8krilveise till kikets 8tänclers 8tgts-Htsbott, angäenlle en uppstäää brist i iZ-jo ZI-8 anslag till Leväringsmansbapels vapenökuingar; oell bebagruls Longi. L1aj:t, uppå 8tats-käclets Declamöters unrlercläniga tillstyrkan. llerörcle förslag, säclaut 6et finnes öetta Drotoeoll viclfogaclt, i käller »ill», mecl befallning, att lVäclig 8brifvelss sbulle, i öfverensstämmelse clermeä, lill kibets 8tänöers 8tats-IItsli0tt expeäreras. Lx protoeollo. I» miil^l. ^Vät//AK
Under sitt vistande hos mamsell Forslöf genomgick Emma madame Jacobs skola — för den tiden en af Stockholms bästa läroanstalter — och där utmärkte hon sig snart for en genialisk, ovanligt snabb fattningsförmåga, en sprittande liflighet, ett mjukt, ehuru på skiftande intryck rikt sinne. Hon skref vers, sjöng visor, berättade historier lefvande och dramatiskt, i hvilka alltid den mest osökta och älskliga humor blandade sig. Huru hennes första ungdom förflutit, är oss icke bekant; endast det veta vi, att hon under hela sin lefnad ända in i ålderdomen med förtjusning talade om denna sitt lifs solskenstid, äfvensom om sin mor, hvilken hon nästan förgudade. Till följd af ömsesidig böjelse gifte Emma Lindegren sig redan vid unga år med A. Furstenhoff, hvilken var anställd vid Gustafsbergs då nyligen anlagda porslinsbruk. På detta poetiskt sköna ställe bosatte sig de unga makarna, och där njöt den naturälskande Emma med hela sin själs varma mottaglighet af sjö, fågelsång och blommor. Men hon förstod äfven att gifva det inre af hemmet trefnad, ordning och poesi. Hennes äktenskap var icke olyckligt, ehuru ingen egentlig samstämmighet fanns mellan de båda makarna, ty den ömhet, som bodde på djupet af Fiirstenhoffs själ, gömde sig ofta, måhända till följd af hans hustrus excentriska lynne, under en hård yta. Han förborgade således understundom den kärlek, som varm och trofast följde honom genom hela lifvet, hvilket gjorde, att Emmas lågande hjärta tyckte sig andas en kylig atmosfär. Ovisst är dock, om någonsin hemmets stilla fröjder, det husliga lifvets enformighet, kunnat — sedan nyheten mistat sitt behag — tillfredsställa en så lågande själ, som fru Fiirstenhoffs om det icke, med hvilken make som helst, i längden hade synts henne tomt och otillfredsställande; ty med entusiasm älskade hon musik, blommor, målning och allt, som skilde sig från hvardagslifvets prosa.
Då vexel till godkännande förevisas, bör inom tjugofyra timmar derefter, äfven om helgedag mellankommer, bestämdt svar afgifvas, huruvida vexeln godkännes. Lemnäs ej svar inom nu sagde tid; anses accept hafva blifvit vägrad. 29 J. Varder vexel icke inom den i 28 § bestämda tid godkänd, eller sker godkännande med vilkor, eller inskränkes till en del af vexelns belopp, eller kan den person icke anträffas, på hvilken vexeln är dragen; åligge innehafvaren, der han rätt till återgångstalan förvara vill, att protestera, uti stad senast å första dagen, och på landet, å andra dagen, sedan svar lemnats, eller bordt lemnäs, eller underrättelse erhållits, att den, å hvilken vexeln var dragen, icke kunnat anträffas, och förfare i öfrigt på sätt i 7 Kap. sägs. 30 §. Godkännes vexel med vilkor, och har innehafvare deremot ej protesterat; ege innehafvaren mot godkännaren ej annan rätt, än den som genom godkännandet medgifven är. 31 §. Ej vare någon skyldig att godkänna vexel, som på honom dragen är, med mindre han sjelf uttryckligen sådant vexelgifvaren tillå - Lag-Ulslcottels Betänkande, N:o 67. 11 tit, eller för sådant ändamål mottagit betingad valuta. Bindes han dertill; fylle all skada, der han godkännande ändock vägrat. 32. §. Har godkännare råkat i konkurstillstånd innan vexel till betalning förfallen är; åligge innehafvaren, så snart han derom kunskap fått, att emot godkännaren protestera, och förfare i öfrigt på sätt i 7 Kap. sägs. 33 S Aili den, å hvilken vexel dragen är, densamma efter upptagen protest godkänna; må innehafvaren ej vägra att godkännandet emottaga, derest vexeln ännu i hans värjo är. Dock skall godkännaren i ty fall protestomkostnaderna ersätta. 5 Kap. Om vexels förfallotid; så ock om betalning af vexel. 34 §. Vexel skall å den tid infrias, hvarå den till betalning ställd är. 33 §.
Om BevillnisUtskis ordförande hade haft den godheten alt förutsätta alla de af honom nu omtalade händelser, då tulltaxan af Utskis behandlades, och då deraf dragit sina korollnrier, så hade vi troligtvis undvikit de af honom nu antydda ledsamma följderne deraf, att B. o. Ad. företager tullfrågan i den ordning, Utskis ordförande och pluralitet sjelfva föreslagit. Men att nu, sedan R. o. Ad. afgjort tolagsfrågan just på det sätt, som Utsk. önskat, komma och säga: håll! Det går icke an att fortsätta på det af oss föreslagna sättet, utan vi måste vänta med tulltaxans pröfning, till dess vi fått se, huru tolagsfrågans slutliga öde blifver; det är i sanning ett lika ovanligt, som emot Utskis eget förslag stridande sätt att tillvägagå. Det är onekligen ganska beklagligt, att Utskis ledamöter hafva så litet förutseende, att de, när deras 4S0 Dell 22 Juli e. m. Betänk, förekommer till pröfning, sjelfva nödgas motsätta sig den behandling deraf, som de sjelfva föreslagit. Jag för min del har nvss af Utsk:s ordförande lärt mig, att konseqvensen fordrar, att Betänk, skall genomgås. Denna lärdom vill jag tillgodogöra mig, helst R. o. Ad. äfven hyllat Hr Ordfms mening, oell derföre må det icke förundra någon, om jag nu fordrar detsamma, som jag förut yrkade, men Hr Ordfm bestridde, samt R. o. Ad. ogillade. För öfrigt kan jag ieke finna, att om än R. o. Ad. nu fattar sina beslut angule tullsatserna, dessa beslut skulle förhindra R. o. Ad. att ingå i ny pröfning deraf, såvida den förutsättning, hvarunder de första besluten fattades, icke kommer att i verkligheten existera. Ty det är ju alldeles tydligt och klart, att om 2 Stånd stanna emot 2 i tolagsfrågan, så förfaller densamma, samt i och med detsamma äfven de beslut, som ang:de tullsatserna blifvit fattade endast under förutsättning att förslaget om tolagens ingående i tullupbörden skulle vinna R. St:rs bifall.
Jag glömmer allting. Anton, han är elfva han, Celia nio och Gusten sju eller så vid pass. Välsignadt snälla barn ä di allesammans, som det är en glädje att vara mormor åt. » » När madam kommer igen nästa fredag, skall jag ha något i ordning åt dem. » » Gud välsigne doktorinnan, och tack af hjärtat. » » Jag får också tacka. » Hvarför? — Det kunde madam Olson aldrig begripa. När doktorinnan kom in till sig, var brasan utbrunnen o c h alla föremål i rummet aftecknade sig otydligt — däribland den ofärdiga sjömansdräkten, som låg k v r på sybordet. Hon hade alldeles glömt den. Den skulle ej bli färdig i tid — o c h det gjorde detsamma. Sven hade så öfvernog af kläder, att det nästan äcklade henne att tänka på det. Då var det roligare att s y åt dem, s o m inga hade — åt madam Olsons barnbarn t. ex. — det skulle hon också göra. Hon satte sig vid fönstret o c h betraktade ljusreflexerna från de i blåsten flämtande gaslågorna, hvilka kastade ett darrande rörligt sken in öfver vissa partier af väggar, tak och golf, lämnande andra i mörker. Glasrutorna voro våta efter regnet o c h blanka droppar silade sig utför, en och en, eller samlades till en smal flod, i hviken ljuset bröt sig. Trädgrenarna gnedos o c h sletos mot hvarandra af vinden, som ännu kom stötvis med en ängslig, klagande låt, medan molnmassorna sopades undan och en o c h annan stjärna trädde fram. Hennes hjärta var beklämdt och en känsla af skuld tryckte henne till jorden, utan att hon förmådde säga sig hvaruti den bestod. Som h o n nu satt, i halfmörkret, tänkte hon allvarligare tankar än under hela sitt föregå- ende lif. Den glädje hon haft af sitt vackra hem var försvunnen eller undanskjuten — ty bära sig åt hur hon än ville, såg hon ett kallt, dragigt rum och kök, där sex personer hade sitt tillhåll — utom inneliggare^i. Det var j u ingen mening i att hon bodde ensam i sin stora dyrbart inredda våning?
R:dr, från den 1 September det ena året lill den sista Junii det påföljande; (enligt den af Rikets Ständer hufvudsakligen bifallna a5:te punkten i BancoUtskottets Utlåtande N:o 16, hvarigenom således det, inom ett af RiksStånden framställda, men af Utskottet afstyrkta förslag, att delta Creditiv måtte ökas lill i,5oo,ooo R:dr, blifvit ogiiladt); b) att Bankens vinst för år i835 och de följande åren skall, oafkortad, förblifva under Banco-Styrelsens disposition intill nästa Riksdag, då af Rikets Ständer beror att om användandet af derå i behåll varande öfverskott förordna; (enligt Rikets Ständers lemnade bifall lill a^rde punkten af berörde Utlåtande); c) att någon åtgärd till rörelse-capitalels ökande i annan väg, än medelst belåning af guld och silfver samit andra vågförda metaller, icke får af Bauco-Styrelsen vidtagas förr, än ett år förflutit från Bankens öppnande till utvexling af silfver, (enligt Förstärkta Banco-Ulskottets Memorial N:o 48 Pag* ‘O* och d') att Cassa-creditiv ieke få beviljas andra, än Hypotheks-föreningar samt Associationer och Privat-Banker, som med belåning af spanmål sig befatta; (enligt samma Memorial pag. 12). Med fullkomligt åsidosättande af dessa, till betryggande af realisationens bestånd, fattade beslut, har Banco-Utskottets majoritet tillstyrkt Rikets Ständer att, tvärtemot de grundsatser, sora, i afseende på penningeväsendets reglering, blifvit, under hela denna Riksdag, oafbrutet godkända och allt hittintills noggrannt iakttagna, nu genast bevilja, för Riksgälds-Contorets lånerörelse, ett serskildt Cassacreditiv i Banken å en half million R:dr.