Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hän - Konsliiutions-Vlskottett Memorial N:o 3. 33 Hänvisning: Bih. till Riks-St:ns prot. 3 Sami. Konst.- Utsk:s Mern. Förslag till tillägg i 41 § Riksdags-Ordningen, angående rätt för Stats-Rådets ledamöter att deltaga i Riks-Ståndens gemensamma öfverläggningar. Riksdags-Ordningen. § 41. Stats-Rådets och Högsta Domstolens samtlige ledamöter, äfvensom Justitie-Kanzleren och Justitie-Oinbudsmannen kunna ej säte och stämma i sitt Stånds Plena förnekas, enär de, enligt hvad hvarje Stånds särskilda Ordningar stadga, dertill berättigade äro; dock för Stats-Rådets ledamöter de särskilda fall undantagna, då dem, enligt Regerings-Formen, uppdraget är, att med Konungslig makt och rätt styra. I Utskott eller val till Utskotts ledamöter må icke någon af förenämnde personer deltaga. Ej må någon, af hvilken Riksens Ständer kunna fordra redo och ansvar, inväljas i Utskott, der Stats-Rådets och Högsta Domstolens samtlige ledamöter, äfvensom Justitie-Kanzleren och Justitie-Ombudsmannen kunna ej säte och stämma i sitt Stånds Plena förnekas, enär de, enligt hvad hvarje Stånds särskilda Ordningar stadga, dertill berättigade äro; dock för Stats-Rådets ledamöter de särskilda fall undantagna, då dem, enligt Regerings-Formen, uppdraget är, att med Konungslig makt och rätt styra. Utom i dessa särskilda fall vare ock Stals-Råde Is samtlige ledamöter berättigade att deltaga i sådan gemensam öfverläggning emellan RiksSländen, hvarom i 46 § förmålet. I Bih. lill R. St. Prot. 18S9 % 1860. 3 Sami. 1 Höft. 34 Konstilutioru-Ulskottets Memorial N:o S. redovisning för hans egna göromål och Utskott eller val till Utskotts ledamöter Embets-åtgärder kan förekomma; — öfvervara. öfvervara. Anm.
Fredrika-Bremer-Förbundets styrelse nedsatte i mars 1 887 en komit6 med uppdrag, siväl att utarbeta en plan till insamling af ' en fond för åstadkommande af studieoch yrkes-stipendier i syfte att bereda qvinnor utväg till sjelfförsörjning, som ock alt bringa en sådan plan i verket. Denna komit6 bestod af friherrinnan Sopliie L-d Adlersparre, fru professorskan Th. Gylden, fröken Lilly Engström, ledamoten af Riksdagens Första Kammare D: r J. A. Leffler och t. f. Revisionssekreteraren H. Rohtlieb. Inom komiten har utarbetats nedan intagna » Arbetsplan för landsorten », hvilken plan äfven, så vidt hittills kunnat ske, utförts. Dess grunder äro följande: att insamlingen skall ske länsvis; att inom hvarje län utses ett liinsombud, stående i direkt förbindelse med stipendiekomith; att genom länsombudet insainlingslistor spridas till lokalombud i särskilda orter inom länet; att lokalombud söka utdela listor till så många insamlare som möjligt; att hvarje insamlare bör söka för saken vinna 10 eller flera personer, villiga att under 5 års tid årligen leinna ett bidrag af l krona. Med tillämpning af denna plan, hvars utarbetande afslutades på hösten 1887, hade intill slutet af samma år komiten lyckats förvärfva sig länsombud inom 6 län och derjemte många lokalombud, äfven inom sådana län, för hvilka länsombud ännu ej utsetts. Till samtliga dessa ombud hafva under 1887 utlenmats 700 insamlingslistor, hvilket, med antagande att å hvarje lista insamlas ett belopp af 50 kronor, gifver löfte om god framgång åt stipendiesaken. För en blifvande insamling i hufvudstaden torde en något olika plan erfordras, och man hoppas att inom närmaste framtid kunna sätta äfven den i verket.
Han kastar brefven ifrån sig med en förbannelse, tager sig om hufvudet och frågar sig huru han kunnat göra det. Han frågar sig hvad det skall bli af honom, hvad deras bekanta skola säga, och stannar slutligen vid tanken på huru han skall göra allting godt igen. Det bref han i går kväll skref till fru d’Ottange ligger ännu framme på skrifbordet, han tager det och rifver det sönder i små stycken, men ångrar sig i detsamma och plockar sorgfälligt upp lapparna för att kunna skrifva af det ånyo. Han har fått en idé: han vill bedja henne ställa allt tillrätta och förklara för hans hustru att deras kärlek är öfvernaturlig, oskyldig, pålagd dem af ödet och att den är nödvändig för hans lif och hälsa. Så sätter han sig ned och skrifver om brefvet i den tidiga morgontimmen, han bönfaller, ber för sitt lif, bedyrar att han endast har de största och ädlaste motiv och slutar med att säga att han vill lefva ännu en tid endast för sin osjälfviska, stora kärleks skull, för att godtgöra hvad han brutit, och när det är gjordt, skall han med glädje gå bort från alltsammans, om det så är ödets och hennes vilja. Ångestsvetten bryter fram i stora droppar på hans panna, hans hand darrar så den knappt kan hålla i pennan och hans tankar hänga knappast så mycket ihop att brefvet blir begripligt. Under allt detta har han en kväljande känsla under bröstet och i strupen, han känner sig svagare och svagare, svetten bryter fram öfver hela kroppen, pennan faller honom ur handen, och plötsligt skakas han af en så häftig frossbrytning, att tänderna skallra i munnen på honom. Det är omöjligt för honom att afsluta brefvet, det svartnar för hans ögon, och han kan jämt och nätt med ansträngande af sina sista krafter stappla öfver golfvet och nå sin säng, där han faller ner under så våldsamma frosskakningar, att han icke förmår draga täcket öfver sig en gång. Midt under frossan går det upp ett annat ljus för honom – det är fru d’Ottange, som nu redan tager sin kärlek ifrån honom, han känner det rent fysiskt, det är lifvets värme som slocknar, döden som kommer med sin köld!
Behållningar och Fordringar „ 8o5,247• f r* •• P0&,568': i 7'. n* Inkomst: Grundräntor, Kronotionde och andra Ordinarie inkomster samt spanmål 114,660:26. 5. 95,Pr3:1 B. 2. Ersättning för, genom Götha Kanals anläggning, förlorad jord Ränta å utlåntamedel . Diverse inkomster v . Skulder .> . Balans från föregående 1 Öfverlevereringar och skulder afskrifning för åtskilliga orsaker . ; Utgift i Aflöning och pensioner , . , 19,802:44* 8. 19,498:11. Förmalnings-, maltoch bryggnings kostnad „ „ , 537: 18. to. 4Gf5: 21. 1. Medikamenter . Utlå.nta medel jemte obetald ränta Fordringar hos diverse Veik, fonder och .personer Utestående Kronoskatter och andra fordringar . Proprie balanser Förskolter .. Summa 970,926: i5. 9. 959,807: 14. 7. 1:0 Enär Hospitalerna äga befrielse från expeditionslösen, böra alla sådana påförda utgifter, såsom obehöriga, återdebiteras; och anföres, såsom exempel af dylik utbetalning, Wadstena Hospitals Räkning för år ,1839, verifikationen ;i,i 17, upptagande lösen, 3 Rdr 45 sk., för Konungens Belallningshafvandes i Östergöthlands Län Utslag om Hospitalets befrielse från vissa utgifter till Stadskassan. 2;:o Uti Götheborgs Hospitals Räkning balanseras , dels resterande ränta af Hospitalshemmanet Möllsjönäs för år i835, dels arrendemedel för hemmanet Måhult för år 1887, änskönt dylik utgift för år i838 är erlagd, dels ock arrendemedel för en ängsteg i Lexby, Partileds socken; hvarjemte i Wadstena Hospitals Räkning balanseras 206
Sedan han på sådant, i detta hus vanligt sätt sörjt för den okände, mycket tarvlige främlingens trevnad, avlägsnade han sig. När portvaktaren öppnade för den obekante, hade han icke iakttagit, att denne, medan han knackade, utbytte en förtrolig blick med den gamle olivhandlaren Batyllos, som stod på gatan ett stycke därifrån, med häpnad tydligen målad i sitt ansikte, och att icke långt ifrån Batyllos stodo två män, den ene präst, som viskade sinsemellan och mönstrade främlingen med skarpa blickar. Dessa båda hade utanför Prytanernas palats råkat möta främlingen samt därefter vänt om och följt honom på kort avstånd. Främlingen, som var en skarpsynt man, hade märkt, att han var föremål för deras iakttagelser, men utan att visa något tecken till oro helt lugnt fortsatt sin väg, till dess han stannade utanför Krysanteus' hus. Den ene av de båda var en kejserlig agent ett slags brevpost och tillika spanare som föregående dag hade anlänt till staden med brev till prokonsuln. - Bah, fortsatte agenten sitt samtal med prästmannen, i det de avlägsnade sig nedåt gatan, du säger, att du sett honom två gånger; jag säger, att jag sett honom hundra gånger. Om denne gubbe är Atanasios, så får du skära näsan av mig, till rättvist straff för att hon vädrat så galet. Det är för löjligt! Till vilken stad jag nu kommer, i Europa, Asien eller Afrika, har man nyss sett Atanasios. Man behöver bara vara okänd på stället och ha några skrynklor i synen för att genast vara Atanasios, han och ingen annan. Det är med honom som med Jerusalems skomakare, som bönderna påstå sig se i var gammal trashank, som stryker genom deras by. - Nå nå, anmärkte Eufemios, jag sade icke, att han är Atanasios, utan att han är snarlik honom. Det skadar icke att ha ögonen med sig. - Ögonen? Ja, dem glömmer jag aldrig hemma, lika litet som öronen, var viss därom, ärevördige presbyter! Och mina ögon sade mig, att denne gubbe är en duvunge mot Atanasios. - Men du vet, att det finns vissa medel, som kunna förställa ... föryngra utseendet. Man färgar håret med lixivium, man
Ständer äfven kunna nedlägga den bön, det täcktes Kongl. Majrt låta författa och sig föreläggas fullständiga Tableauer öfver de Utlagor af så många olika naturer och till så många olika föremål, som Svenska Folket nu utgör; då Riksens Ständer kunna göra sig förvissade, att i Kongl. Maj:ts eget hjerta finna den Svenska Folkets vän, som lisar hvad som lisas kan och lisas bör. Dessa äro de anmärkningar emot Betänkandet, hvilkas motiverande den inskränkta tiden medgifvit. Jag har sett föremålet utur den synpunct allena, som visar framtidens eller Statens fordringar vid uppgörandet af ett nytt Systeme för allmänna Penninge-rörelsen. Att förlika deras anspråk, som begära ersättning för förflutna tiders lidanden, med deras, som behöfva hjelp mot den innevarande tidens betryck, är ej möjligt, med mindre icke det finnes försakelse nog hos båda parterne, att, för Fäderneslandets skull, gå halfva vägen hvar. Grefve de la Gardie, Jacob: Den grundlighet i framställningen och den sanna åsigt af g63 Den i5 April. ämnet, som utmärka Grefve von Scliwerins Anförande, hafva förmått mig begära det Ridderskapet och Adeln täcktes anmoda Grefve von Schwerin att till trycket befordra berörde Anförande. Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade förena sig med Grefve de la Gardie, att anmoda Grefve von Schwerin till trycket befordra sitt ifrågavarande Anförande. Bifölls. Herr von TVAirenclorff, Anders, anhöll äfven att Ridderskapet och Adeln behagade anmoda Grefve Gyllenborg, Johan Henning, att af trycket utgifva sitt för en stund sedan uppläste Memorial, hvilken anhållan, uppå gjord Proposition, af Ridderskapet och Adeln bifölls. Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att Plenum komme klockan i till 5 i eftermiddag att fortsättas. Herr Heykenskjöld, Ludviga uppläste följande:
Ty för en sådan natur som hennes duger intet smått; hon läppjar icke på lifvets dryck, hon tömmer den i botten. Det är som om hon bredde armarne ut mot lifvet, hälften i trots, hälften i ömhet, som ville hon älska det, njuta det, så det förslog. Hon är en ren och kysk kvinna. Kraften blir aldrig ofin. Innerst eger hon detta ömtåliga noli me tangere; »det fans på botten af denna rättframma karaktär en skygghet, som kom hennes inre att krympa tillhopa för hvarje vidrörande», och hon säger sjelf, att hon icke kan lefva utan vänlighet. Hon känner kvinnans behof att uppgå i en annans existens, men hon känner detta behof djupt och sjelfständigt, på modernt vis och på sitt sätt, såsom ett behof att fatta denne andres tankar och sträfvanden, att vara hans mod och tillförsigt och sjelftillit, att egga honom till verksamhet, sporra honom till handling och sjelf arbeta för honom. Den kärlek, en sådan kvinna gifver en man, är det bästa i henne, allt hvad lifvet sofrat ut af äkta och gediget ur hennes själslif, hennes rena tankars kärne, hennes kyska känslors must, något, för hvilket »det icke fins ett ord nog fint och skärt ... någonting tyst och hemlighetsfullt, någonting stort och rikt ...» Det är denna kvinnas lifshistoria, som Ernst Ahlgren skildrar i sin stora novell »Pengar». Tidigt moderlös, har hon framlefvat sin barndom ensam, i afstängdhet från verlden, först hos sin fader, sedan i pensionen. Fadern är ett stort älskvärdt barn, svag och opraktisk, alldeles handfallen gent emot lifvets förhållanden; genom den dagliga sammanlefnaden med honom och uteslutande med honom utvecklas de kraftfulla sidorna i hennes naturel, sjelfständighet, förmågan att reda sig och finna utvägar. Hon vänjer sig vid, att man ser upp till henne såsom till den, hvilken alltid vet råd i kinkiga fall och från hvilken hjelpen skall komma; i pensionen var det, såsom hon uttrycker sig, alltid hon, som skulle taga sig af alla. Derefter kommer hon i sin farbrors hus, prestgården ute på landsbygden.
Jag sitter h ä r så bedröfvad (Qualité Inghilterra) härstädes lagrad sedan 1891. Vid undersökning af handelskemisten befunnen, enl. intyg, fullgod. K. A. Nydahl &amp; C:o RiiKikhnlm. 2 Ntnronlan » &gt; däröfver att min lilla B: icke kommer hem förrän Kynnersmäss att jag får tala med dig ett ord, förrän jag reser till Påhlmässmarknan, hvilket sker strax efter tjugondagen, den andra saken är att min lilla vän säger uti sitt bref, jag kan haf va många tillfällen att roa mig ibland goda vänner och godt compagnie, så att man kan glömma bort det man borde hålla parole uti. Svåra ord! Gud skall veta med hvad nöje jag uti denna mörka kammare dagligen sitter; kära min vän, kom hem, kom hem, snart får jag skåda ljus i stället för mörker. Ursäkta mig att jag icke kan komma till Anundsjö; orsaken har jag nämnt uti det förriga brefvet. Nytt har jag icke särdeles som meriterar skrifva, utan för några dagar sedan kom en student ifrån Upsala Cognomine Mört Magst. Walanders styfson, en hurtig gosse; han förde ock bref till dig, min ängel, ifrån mons. Bohm och åstundar gärna lala med dig, innan tre veckor reser han tillbaka igen, kanske jag reser ock med till de södra orterna. Låt nu för all ting redligheten sitta främst. Hälsa med min hörsamma tjänst k. mor, mons. Anganius och alla i gemen. Till slut så önskar jag ett fröjdefullt godt nytt år med allsköns välsignelse, jag tackar öfvermåttan för den nyårsgåfva jag blef bevärdigad; gäfvor och igengåfvor behälla länge vänskapen, säger prästen, så vill jag samma gåfva offerera och skänka dig igen, min lilla vän, allt intill min död. Vale vive et rescribe allra högste lärer välsigna dig med mycket godt och på sistone få lifsens krona, hvilket Gud haf ver lofvat alla, som ett gudfruktigt, redligt och ett troget sinne hafver. Herren välsigne dig uti allt ditt företagande. A.
Jag hade trott, att en hvar, kännande några af nu uppräknade verksaker och exempel, som alla förskrifva sig till historien af sistförflutna decennium, d. v. s. dagens, eller af de myriader, som finnas, och hvilka man behöfver ryktets tunga för att kunna uppräkna, skulle anse tiden inne för folkrepresentanten, att på sådant sätt tillkännagifva sin och folkets obelåtenhet med det af Styrelsen hittills följda systeme, att det kunde verka en ändring, — skulle anse det böra ske nu — eller aldrig. Jag upprepar hvad jagen gång yttrat, ”vi skulle väl dömraa öfver de af Coust.Utsk. mot rådgifvarepersonalen gjorda anroärkntr, men icke så, som dessa hade varit tle enda af dem begångna felsteg, då de hade kunnat räkna på öfverseende; de voro de enda, hvarföre denna rådspersonal kunde ställas till ansvar, måhända de minsta på dess meritlista. Mine herrar! flere af dessa rådgifvare hade i nära 3 decennier utgjort själen i rådkammaren och — tanken på det förfarna! Vi skulle väl dönima öfver de för oss lagda facta, tillräckliga nog äfven för den minst stränga rätt - 8 Den i5 Juli f. ra. visa, för en livar med minsta hjerta för fäderneslandet, för alt domina denna rådgifvarepersonal ovärdig nationens förtroende, men en öfversigt af livad soln varit, en blick tillbaka pä del förflutna, en tanke på detta — sådant, mine herrar! att det icke kunde glömmas, kunde underlätta vårt beslut, kunde komma oss att icke vackla vid att i vår dom vara rättvisa äfven mot den, som klagat — nationen. Har delta varit för oss omöjligt, så är det till andra, till våra MedStånd, nationen måste sträcka sina förhoppningar och sina händer! Må vi slafviskt följa maktens bud, vi skola blifva öfverlygade om, att vi ej utgöra nationen; må vi dock ej tvinga den att taga sin framtid mellan sina händer!
Om nemi. det allenast icke är omöjligt, utan också anlydt af Ulsk:s majorite och reservanterne, att en kris kan inträffa, dä frågar jag: hvilket är det nyttigaste och ändamålsenligaste, att använda den försigtighet, som alla erkänna såsom nyttig, förr, än krisen inträffat, än sedan den redan tagit sin början. Jag instämmer fullkomligt med den siste värde talaren deri, all ett lämpligt och ofelbart medel att sätta både Banken och öfver hufvud hvar och en i tillfälle att fullgöra sina förbindelser, är att näringarne upmuntras, och att i sådant ändamål penningar spridas till de produktiva yrkena. Men man måste observera att de företag och odlingar m. m. som blifva en följd af penningarnes utspridande, kunna icke så genast utföras, och bära frukt, att det ju möjligen under tiden kan hända att Bankens ställning försämras och att man härvid kunde få tillämpa det gamla ordspråket, att medan gräset gror så dör hästen. Det är därföre jag anser, att om man icke kan bespara hela Bankovinsten utan mäste lemna något till Statsverket, så vore åtminstone en nyttig princip uttalad, derest man ville hålla sig inom den gräns, som det af Kanslioch Finance-afdeln. inom BankoUlsk. afgifna förslag innefattar, hvarföre jag anhåller om återremiss. Hr Rosenblad: I anledn af Hr von Hartmansdorffs yttrande om besparing af någon del af Bankens tillgångar för fyllande af den lucka i rörelsen, som skulle upkomma igenom Privat-bankers möjliga uphörande vill jag blott nämna, att om så inträffade, så skulle nog bristen fyllas af ny rörelse, utan att Banken derföre behöfde utsläppa nya sedlar. Med afseende å de farhågor Hr Hjerta yttrat, får jag endast svara, att, äfven för det otroliga fall, att Banken behöfde alla sina sedlar utöfver hvad silfverfonden utgör, så har den resurser i sin kredit och begagnandet af densamma är bättre än alla indragningsåtgärder. Frih. Fleetwood: Det är visserligen sannt, att det icke är omöjligt alt det kan inträffa, som Hr Hjerta förutsagt, men dertill finues icke någon sannolikhet pa sätt af flere talare blifvit ganska evident ådagalagdt.
Angående en gammal Stallbyggnad vid Upsala Slott, hvilken uppgifvits såsom behöflig till vagnsbod vid K. Personers besök derstädes och dessemellan till loder-rum för Residencets behof; 5a6 Stats - U tskottets Angående ett tvåvånings Stenhus i Linköping, hvilket af Landshöfdingen i Länet, utom öfrige boställslägenheter, upptages och begagnas, samt om 2:ne byggm,agar vid Medevi brunn; Angående en Tiondebod vid Mullhyttan i Qvistbro Socken af Örebro Län ; Angående en badstuga vid Leckö Slott i Skaraborgs Län, Angående 2tne Gästgifveribyggnader vid Svinesund samt en Vaktstuga på Storön i Qville Härad af Götheborgs och Bohus Län; Angående ett Kök och 2!ne Källare i HofRättshuset i Christianstad, samt Angående det så kallade Materialhuset i Calmar, K. M:t funnit de nu uppräknade lägenheterne böra, på grund af hvad Collegierne och öfrige' i ämnet hörde Authoriteter andragit, bibehållas, med undanlag, sedan de bägge Gästgifveribyggnaderne vid Svinesund redan före detta blifvit afyltrade, endast af den gamla badstugan under Leckö Slott; hvarjemte K. M:t, i anledning af Dess Bef:h:des i Calmar framställning örn en tillbyggnad af ResidenceFIuset, velat inhemta erforderliga upplysningar, innan beslut fattades rörande disposition af det så kallade Materialhuset i Calmar. Utskottet har tillika erhållit Remiss å SeraphimerOrdens-Gillets uppgift på de hus och byggnader som, Kronan tillhöriga, äro använda till de under OrdensGillets Styrelse ställda Hospitaler och Lazarettet-; — och bar OrdensGillet uti den underd. Skrifvelse, som åtföljt berörde uppgift, yttrat alt alla till dess dispo - Betänkan den, N:o 3o5. 527 sition ställda Inis oell byggnader äro för hospitalerne nödvändiga oell alt, ehuruväl, i följd af B.
Vid besvarandet häraf får Utskottet anmäla, huruledes den sålunda yrkade utsträckning af rättigheten, att in natura utgöra Arrende-Spannmålen så att den måtte få begagnas utaf inneha fvarne äf de Kungsgårds-Arrenden, som redan äro O ö ' slutade, vid målets förra handläggning hos Utskottet varit under noggrannt öfvervägande. Men då skyldigheten för nu varande arrendatorer att, antingen med penningar efter Markekegångspris eller ock med Spannmål, afbörda sig afgiften, är grundad på frivilligt ingångne Contract, samt Statens valrättighet i detta hänseende, som finnes utstakad i Kongl, Förordningarne af den 17 December 179g och den December 1810 stöder sig på nödvändigheten deraf, att efter behof och omständighet ega disponera Säd in natura eller penningar; så och enär StatsVerkets behållne Spannmåls intrad för öfrigt betydligt öfverstiger hvad som in natura användes sami vid Allmänna Magazins-lnrättningcns af Riksens Ständer Stats-Vtskottets Betänkandeti. 207 beslutade förändring, Staten kommer att, mer ån förr, sakna tillfälle att förvandla Spannmålen i penningar för dess utgifter i Contant, fann Utskottet sig icke kunna tillstyrka, att redan varande Arrendatorer måga tilläggas ifrågavarande rättighet. Jemte det Utskottet nu får åberopa desse skål för dess förra yttrande, har, i - anledning af de gjorde anmårkningarne, Utskottet ansett sig böra förklara , att om vid de Kungsgårds Arrenden, som under de sednast förflutne Tio a Tolf åren åro slutade, Arrende utgiften må hafva blifvit uppdrifven till högre belopp, ån skäligen bordt utfåstas, hvilket likväl på Arrendatorerne sjelfve ankommit; så finnas deremot de der tillförene och i allmänhet ingångne sådane Arrenden vara slutade under närmare beräkning utaf jordens afkastning och Arrendets utgörande på det sått Staten sig förbehållit.
Sådane personer ankommo äfven till Höganäs i böljan af September månad i825; och voro: Coal-Wiewern från NewCastle, Eduard Steel och Mechanisten R. Hawthorn, hvilka för ifrågavarande undersökningar tillbragte något mer än 3:ne veckor vid Verket; hvarefter de återvände till England, för att derifrån insända deras Betänkande, men hvilket Betänkande likväl icke förr än den i Juni 1826 koni Directionen tillhanda; och hvaraf hufvudsakliga resultaten voro: i:o Omkring En Million Tunnor Stenkohl troddes i den tillgängliga Grufvan ännu vara att upphemta. 2:0 Ryd ansågs icke vara något tjenligt ställe, såsom Hufvudort för en arbets-anläggning, i ändamål att komma till nedre flötsen. 3:o Nya Borrningsförsök voro oundgängliga, så väl för att bestämma den lämpligaste local härtill, sorn till närmare utrönande af kohl-tillgången. För öfrigt var detta Betänkande författadt med den grundlighet och sakkännedom, att Directionen ansåg sig icke kunna underlåta, att å det samma fästa mycket afseende. Det innefattade emellertid i vissa ganska väsendtliga delar alldeles nya åsigter af sakens behandling. Förut voro Hufvudgrunderne — sänkningen vid Ryd till nedra Kohlflötsen, förbunden med dryga omkostnader till nya uppfordrings-machiner och de gamlas iståndsättande: ett kraftigt användande af lid och medel till detta ändamåls desto snarare ernående, i anseende till ringa kohl-tillgång i gamla Grufvan, som borde sparas, för att möjligen någonsin kun - Betan kanden, N:o 8g. 4^9 na anlägga den nya. — De förändrade blefvo i stället: