Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
T:r, är det väl mer än sannolikt att den crisis innom Myntväsendet, som nu före« på räkning af 1788 sår Krig, af sig sjelfr inträffat, om än aldrig något Fredsbrott ägt rum. Jag kan och jag vill icke dölja , att det oroat mig att finna det de Högloflige Utskottens åsigt om orsaken till Myntväsendets närvarande skick, varit, icke den som jag nu sökt framlägga, utan enahanda med den sorn irs Ötander ägde. Icke deiföre att jag befg - Den 15 April. US rar det skulle fytskotten orn medlen till ordr ningens återvinnande, äga lika åsigt med 1767 års Ständer. Jag tillåter mig ej att tveka på upprigtigheten af Utskottens bestämdt gifna förklaring, att all Sedel-indragning i Utskottens öfvertygelse vöre förstörande för Näringarne och Enskildtas välstånd 3 då sådant vore att leka med det fångade rofvet. Men då bedömmandet af rätta tidpunkten för bestämmandet af Sedel-myntets Silfvervärde, hänskjutes till kommande Ständer, hvem garanterar att samma moderation skall råda då sorn nu. Hvem Vet ej att på en Sedel-indragning vore lika mycket för Capitalister att vinna, som Capitalister tillförene på missbruket af Banquens Credit förlora. Men är det väl gifvit att vinsten komme samma Capitalisrer till godo , som förut förlorat. Hvem mins ej att 1766 års Ständers blotta beslut, 0111 en successiv Myntförbättring, genom Coursens fällande, gaf anledning till en operation, hvarigenom alla värden hastigt förändrades efter förhållandet af 7 tiil 3 j några få blefvo hastigt rika $ men många bragtes till tiggare-stafven. Men jag anser ett misstag i bedömmandet af rätta orsaken tiil det onda kunna blifva af verkelig våda för Staten, i det att man då sannolikt öfverser de botemedel af hvilka säkrast ett fullkomligt återställande till krafter kan vara att förvänta. I Utskottens tanka skulle läkedomen komma ifrån Banquen. Jag tror att den allena kan komma ifrån Staten och geRidd. och Ad. Pro!.
Hans E.rcellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till antagande af 5:te punkten, med den redaction Grefve von Fersen föreslagit, att nemligen elter orden: ”införde varor”, borde tillsättas: ”på ofvan tillåtne ställen”; samt att vid punktens slut må tilläggas: ”och genom vi”sitations-förrältningen skada ej blifvit Lill”fogad persons egendom.” Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition till afslag å berörde punkt. Ropades äfven Ja och Nej. Herr Cederschjöld: Jag hemställer, om icke Ridderskapet och Adeln skulle finna lämpligt antaga, hvad Herr Tham upplyst alt Den 5.2 Jann ari i e. m. '77 att Utskotten i sitt första Betänkande föreslagit, nemligen, att ett misslyckadt försök till efterspaning i enskildta rum efter olofligen infördt gods, åtminstone må vara förknippad t med böter och suspension eller tjenstens förlust, enligt den redaclion Iler? Tham torde kunna närmare uppgifva. Herr Crusenstolpe'. Tredje punkten gör, att jag icke kan afstå från yrkandet om proposition på afslag, såsom enda corFeOtiVet mot det husfridens störande, hvartill samma punkt lemnar rum. JJnnS Excellence Herr Grefven och Lan dtMar sk cilken förnyade båda de af honom nyss gjorde propositioner, hvilka båda åter med Ja och Nej besvarades. Herr Tham: Tredje punkten är redan bifallen, och lärer således numera icke kunna afslås. för öfrigt torde det fördem, sorn anse ansvar böra stadgas för visitation i olrärrgdt mål, vara bättre att föreslå något ansvar, än att yrka afslag, hvarigenom intet blifver bestämdt. Jag anhåller för min del att i detta afseende få uppläsa Utskottens förslag: Har behörig man gjort sådan undersökning som 3g ,5'. rnedgijfver_, utan att olojligen infördt gods dervid upptäckt blifvit_, uppgående till wo R:drs värde_, böle från 5o till soo Hulr.
När de veko om hörnet ned till bron, varseblefvo de tvänne besynnerliga skepnader, hvilka tycktes fäkta på lif och död med hvarandre, medan ur portgångarne på sidorna det ena nyfikna hufvudet stack fram bredvid det andra. — Nej, stanna här, go' vänner, för Guds skull, stanna här! — ropade Jonas Värme alldeles utom sig åt sina kamrater — se'n I då icke, att det lyser rödt om dem... och se på den enes svärd, hur det blir längre och längre. Snart ska' I få se, att det når kyrktornet der borta. Hans varningar hade emellertid ingen verkan. Med de nyfikna hufvudena följde nämligen säkre gestalter, med bloss och facklor, och snart voro de stridande omgifne af en talrik skara menniskor, hvilken kände sig föga böjd till mildhet mot desse vilde sällar, som störde nattron. — Endast sjelfförsvar, endast sjelfförsvar, vän Fibiger — hördes den ene af slagskämparne ropa, då patrullen närmade sig. — Den här gynnar'n ville röfva svärdet från mig, kan tänka! — Tyst då en gång, — förmanade Fibiger i myndig ton, i det han pustande banade sig väg genom hopen. — Men vid vår Herres död och pina, hvad ser jag? — utropade han förvånad, då han i fridstöraren igenkände sin nyss lemnade dryckeskamrat. — Är det I, vän Hvittlock, som ställen till sådan excess här midt i natten? — Endast sjelfförsvar! — mumlade denne, sluddrande på målet — endast sjelfförsvar, har jag sagt. — Sjelfförsvar eller inte, lären I få svårt att sjelfförsvara det inför höga rätten! — Jaså I viljen också gå till aktion, — sade mäster Hvittlock trotsigt, — hören I då, här församlade, att Fibiger, bagaren, som I nog kännen för hans falska vigters skull, med våld vill taga från mig justitiesvärdet. — Hvar står det skrifvet, — inföll Jonas Värme, glad att ändtligen få hämd på sin rival, — att borgerskapets vakt ska' lägga hand på stadens embetsmän?
Läns innevånare tillskyndats derigenom, att Lagmans-Tinget för detta Län hittills hållits på samma ställe som det för Norrbottens Län , eller i Piteå, i Nåder förordnadt , att särskildt Lagmans-Ting framdeles finge hållas i Umeå Stad. Enahanda anstalt har inom tio Häraders Lagsaga i Kronobergs och jönköpings Län blifvit vidtagen, så att Lagtnans-Tingen hålles på särkildta ställen för hvardera Länet. Likaså har, i anseende till Sunnerbo Härads inom Kronobergs Län vidsträckta areal och Länsmännens i sednare tider ökade göromål, Södra och Ostra Länsmansredderne af bemälde Härad blifvit fördeide uti trenne districter, med en Länsman för hvarje district; äfvensom Brunflo Tingslag inom Jemtlands Län, hvilket Tingslag förut utgjordt endast ett Länsmansdistrict, på lika sätt blifvit i tvänne fördeld. Till beredande af åtskillige ändringar och förbättringar i nuvarande indelning af Län , Domsagor, Härader, Fögderier, Stift, Prosterier, Pastorater och Socknar i Riket, hafva, i anledning af ett till Kongl. Majit derom ingifvet project, vederbörande Auctoriteters yttranden och förslag blifvit infordrade. Landshöfdinge - residencet uti Norrbottens Län har blifvit flyttad till Piteå, såsom för Läne-styrelsens utöfning mest passande. För de af Riksens Ständer dertill anslagne medel hafva Hus blifvit inköpte lill Landshöfdinge - Konungens Nåd. Berättelse. 35 fesidencer i Christianstads, Blekinge, Carlstads,' Vesterbottens och Gottlands Län. Samtlige Kongl. Majits Befallningshafvande, hafva blifvit förständigade , att iakttaga föreskriften i 1734 års Landshöfdinge-Instruction, angående jordransakningars hållande året före Specialeller såkallade Persedle-jordböckerne skulle upprättas och tiden för desse Jordböckers författande för hvarje
Äfven jag anhåller att få yttra till prot., att jag såvida instämmer med Gr. Frölich och Gr. Posse, som orsaken, hvarför jag ej deltagit i denna discussion, har varit den tendens jag tyckt mig hos motsatta meningars försvarare tinna, att i dessa ämnen alltför mycket reglementera, — en tendens, i hvilken jag önskar att man ej må fortgå; men fruktar jag, att det fortgåendet icke hejdas, förrän man flera gånger har för sent märkt det misstag, som deruti innefattas. Hr von Heland, Isaac Fredr.: Jag instämmer uti hvad Gr. Posse och Gr. Spens sednast anfört. Föredrogs ånyo oeh bifölls StatsUtsk:s den 6 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 42ij ' anleda, af återremiss å utlåt. Ånyo föredrogs StatsUtsk:s den 10 dennes på bordet lagda utlåt. Wto 4^G * anledn. af motion om understöd för de brandskadade uti staden Falkenberg. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag anhåller att få fästa Ståndets uppmärksamhet på den reservation, som är afgifven af Prosten Östberg. Den lyder sålunda: ”Jag reserverar mig mot H. StatsUtskrs beslut, att bevilja de brandskadade i Falkenberg en gåfva af 4°°° r:dr, på den grund, att ämnet ej på minsta sätt var utredt, huru stor skadan varit, och huruvida de, hvilka den olyckligen drabbat, befinnas uti ett alldeles utblottadt tillstånd, hvarom - Don 18 Fobrunri f. m. 385 0111 H. StalsUlsk., enligt mitt förmenande, bort afvakta upplysning, antingen af stadens magistrat, eller Konungens Bef:- li:de i orten, innan någon gåfva blifvit beviljad. Dock är det egentligen på den grund jag reserverar mig, att detta sätt, att genom fri gåfva komma brandskadade till hjelp, aldrig förr, mig veterligen, varit begagnadt af R.
Transport 5,012,333 16 — 5,742,166 32 — Uti sedlar på 3 R:drs valör med enkla blad . 43,200 „ „ „ 2 d:o d:o d:o d:o . 23,400 „ „ . „ 32 sk. d:o 508,333 16 — 540,000 „ „ „ 16 sk. d:o 276,833 16 — ) „ „ „ 12 sk. d:o 323,250 V 840,358 16 — „ „ „ 8 sk. d:o 292,958 16 — ) „ „ „ 14 sk. d:o kopparmynt 3,135 20 — J - — „ „ „ 10 sk. d:o d:o 3,125 Summa B:ko R:dr 6,486,568 36 — 7,122,525 — - Transportsedlar voro den 1 Juli 1844 utelöpande till ett belopp af R:dr 326,999: 31. 7. och äro från samma dag till och med den 30 Juni innevarande år inlöste 58,784: 45. 4. till följd hvaraf den 30 Juni detta år ännu funnos oinlöste . 268,214: 34. Förrådet af kopparskiljemynts-sedlar utgjorde den 30 näsllidne Juni: af 14 skillings-valören R:dr 234,354: 8. — „ 10 d:o „ 115,229: 8. - Tillsammans B:ko R:dr 349,583: 16. — Enligt hvad af Fiskals-Embetets till Revisorerne afgifne Berättelse inhemtats, äro under tiden från den 30 Juni nästlidet år anhängiggjorde 12 ransakningar, angående efterapning eller förfalskning af Bankens sedlar samt utprångling af dylika falska sedlar, uti hvilka mål tillsammans 24 personer blifvit ställde under tilltal. §. 22.
Det är af denna anledning, jag nu går att ånyo väcka motion i detta ämne, hysande den förhoppning, att frågan skall vid denna riksdag vinna framgång till fäderneslandets fördel. En aktad ledamot inom delta Stånd anförde vid sista riksdag: ”Det kan visserligen icke förnekas, att benämningen Episcopus (Biskop) förekommit i den äldsta kyrkan, men att den tidens Biskopar voro, såsom våra, höga herrar och embetsman i samhället, på grund af Kongl, fullmagter, utrustade med kräklor och kåpor, försedde med stora löneinkomster samt omgärdade med uteslutande privilegier, —- det tror jag mig på goda grunder kunna bestrida. Långt ifrån att vara församlingens herrar, voro den lidens Biskopar i ordets vackraste bemärkelse dess tjenare, ”salle, hjorden till eftersyn, icke för neslig vinning, utan af Ijenstfärdigt hjerta.” Det fans då hvarken biskopsgårdar, tionde-längder eller prebende-pastorater, än mindre någon sjelfskrifvenhet till riksdagsmannakallet. — Allt utmärkande kännetecken på vår tids Biskopar; och om man vill veta, hvad i den kristna kyrkans äldsta lider förordnades af en Biskop, behöfver man endast slå upp sin katekes och i hustaflan under rubriken N:o 5 för lärare i församlingen, läsa Aposteln Pauli föreskrilt i detta afseende. — Huru mången Biskop i våra dagar finnes väl, som ställer sig dessa Apostelens stränga föreskrifter till efterrättelse? Och likväl vågar man åberopa sig på den äldsta kyrkans auktoritet för bibehållande af nutidens biskops-embeten. Nej. det var just vid den äldsta kyrkans förfall och den katolskas uppkomst och tilivext, som del moderna biskops-embetet uppstod. Biskoparne, med den i Rom under namn af Påfve i spetsen, i stället för att arbeta för Kristi rikes 752 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Den af Statskontoret, under den 19 sistlidne Juli, om Statsverkets tillstånd och förvaltning afgifna berättelse, hvilken, så vidt den angick inkomsternas beräknande', Statskontorets egen stat samt frågan om anvisande åt Statskontoret af ett kreditiv å Riksgalds-kontoret, redan blifvit i underdånighet föredragen, anmäldes nu i öfriga delar; och förekom härvid, alt, i afseende å bestämmandet af medelpriset, för tiden intill nästa Riksdag, å spanmålen under sådane löner, som innehafvaren tillträdt före Statsregleringen vid 1840 och 1841 årens Riksdag, och för hvilken spanmål, om och i den mån nämnda medelpris öfverstege 7 R:dr Banko eller 10 R:dr 50 öre tunnan, särskild ersättning borde från Allmänna Indragningsstaten vederbörande löninnehafvare tillkomma, Statskontoret upplyst, att Riksmarkegångspriset utgjort: för år 1857 R:dr Rmt 17: 72. » » 1858 » » 15: 2. » » 1859 » » 11: 56. eller i medeltal 14 R:dr 77 öre; hemställande Departements-chefen alltså, att ofvanberörda ersättning måtte föreslås att utgå efter nämnda medelpris, 14 R:dr 77 öre för tunnan; hvadan och enär, enligt hvad Statskontoret jemväl upplyst, beloppet af den spunmäl, som inbegripes under lönerna för äldre, före år 1841 utnämnde löntagare, nu utgjorde 3,330 tunnor, lill omförmälde spanmåls ersättning skulle, under antagande, att den vid sednasle Riksdag skedda lönreglering blefve definitivt fastställd eller i det väsendtligaste oförändrad, erfordras, i öfverensstämmelse med Statskontorets beräkning, ett anslag i jemnt tal af 14,000 R:dr Runt 23,500 R:dr mindre, än å nu gällande stat är för ändamålet anvisadt.
Cl !j>!la!<r-r. afven blifvit anfort, alf nan ti< ri finner rit lii in! c-r att kunna befria f utif C.issfir och sparliatikt r, emedan Stater! deci genom skulle förlora ersättning for (ht afdrag lantag iren ejon, f, r jag <rinra, att rt nom »linet beskattning af capitaine vinner Staten 50 pio » nt. emot hvid af fastiglnti-u -ingår. hv.tforc m g synes, att ffngt ifrån att hind» r f r i fr g »varan» de undantag af denna kr skattning u| plou m» r, torde den snarare bereda. möjligheten, att n e Irifva vis^a undantar, utan ali dt rigel om sorn hitintills skult, Inga orättvisa mot neron enskildt, sorn hift 1j n i sadan»- Caesor. Or h f; r j g härjemte* bifoga en e.dcu'e (' it. A k sorn upplys r f til iII.»odet, samt aulia!!» r att hvad j g ntt anfort nftte f.i åtfölja reservationen ti'l Riksens Hoglofl. Stahult r. Herr Sundins instämde itc! Herr Grefven och Ördforan leii, samt Herrik Hul i' 1 och 1.1 1.111111, och resetveru'e Sg dvrj inte ( irot b» sitt It t 011 beskattning al Fr is milit garrn « Fattig ea-t sor och alla fromma stift» I-t r. Ihrr IVr.khh.d c»u.form» rade sjg n ed H» rr Grefven och Ordf*.ratt t< n, men vtrade sig tikka finna incot.s» queitce i k» slutit 011 af r es le viljandet fi r skulde r, och bia» haltande I ka fullt af dtn sii k Oell sorn Ju således vun nit, så lömner
Denna utmattade vän o c h styr kosan m o t hemkåtan — är emellertid ej fullt densamma som förr: hennes där han väntar agan för sitt själfrådiga och farliga lugna behärskning — sig lik i alla skiften — tycks företag. Måhända veknar d o c k m o d e r n s hjärta, då ha flytt, känslorna stiga öfver sina bräddar. Det är hon ser sin älskling oskadd k o m m a åter o c h h ö r vårfloden, s o m löst sig ur vintertäcket, o c h barnshans glädje öfver att hafva räddat sin trogne kamligt jublande stormar utför höjderna! rat. Sigrid hoppas det. » D u små, kära älskade barn, så jag håller af dig, af stjärnorna, af träden, ja af hela universum! Snart har hon dock förgätit de båda vännerna för N e j! Låt mig hållas! Låt mig känna, att jag är de nya taflor, hon alltjämt uppsöker. Slutigen stanu n g o c h stark o c h lycklig, och att jag har den nar hon på höjden utanför lägret o c h skådar hälft bästa ädlaste vän pä hela j o r d e n! Allt är så göra lifvet så smått o c h eländigt och grått, då det underbart, så stilla o c h högtidligt, eå storslaget o c h d o c k är så stort o c h härligt o c h rikt! Och du, Elina d o c k så tjusande mystiskt. M e n nu förnimmes en min, aldrig skall Siggan g l ö m m a att du tålmodigt sakta susande vind, hvilken stryker öfver nejden, släpat henne ända upp till Lappland för att visa o c h småningom förbleknar norrskenet o c h bytes i henne hvad som här nere var skymdt af d i m m a o c h en underbar, dallrande halfskymning, ur hvilken ett gatudamm! Ja — du har rätt: — nu är jag ifrig, blekt ljus framträder.
Den som är utkastad på samhällets yttersta gräns och vet förut, att lian ingen behållning kan förvärfva, förlorar snart lusten att göra försök dertill. Socknen måste i alla fall slutligen försörja honom, och han finnér likgiltigt om det sker några år förr eller sednare. Derföre är det icke sällsynt, att en sådan vägrar erbjuden arbetsförtjenst, nem - ligen då Potäterna lyckats för året. Han förtjenar då genom en dags arbete hvad han och hans hushåll kunna lefva på i tre eller fyra: och att bespara något för framtiden, anser han af nyssnämnde skäl för onödigt: derföre är det hans grundsalts att sofva i maklighet, så mycket han kan i de goda, och tigga så snart han får i de svåra åren. — Man klagar äfven här, som annorstädes, öfver tilltagande lättja hos tjenstefolket: dock torde väl detta mest gälla för Stäclerne och den nästgränsande trakt af Landsbygden, som de hunnit förgifta. Men vill man se lättjan i sin vederstyggligaste, ehuru visserligen privilegierade skepnad, så bör man endast betrakta skarorna af våra dagligen kringströfvande Gesäller. Hos dem mötes hvarje anbud af arbete med undanflykter och hvarje vägran af understöd med otidigheter. Botemedlet emot detta oskick vore lätt funnit, om det endast finge begagnas. Det bestode deruti, att hela denna lösa svärm sattes, icke på tukthusen, som i allt fall icke kunde rymma dem, ulan under t jensteh jons-stadgan. Della har också vid flera Riksdagar varit yrkadt, men blifvit med tapperhet afslaget, såsom ett ingrepp i Städernas välfångna privilegier. — Desse, den Svenska näringsflitens irrande Riddare, stryka derförr ännu alltjemt omkring, obehindrade och förpassade. Från stad till stad, från krog till krog kringföra de i all maklighet sin arbetsföra lättja och sin vämjeliga liderlighet, och föreställa på sitt vis en del af den lagstiftande makten, väl icke vid Riksdagen, men på landsvägarne imellan Torneå och Ystad.
Nådiga bifall i underdänighet föreställs Att Idkare af Caffe-huS och Ärogerinäringar mätte förbjudas att tilt samma näringars drilwande i Landet omkringfara; I hw lket afseende sSrpastningar för sädane personer ej böra utlärdas. 2:0 Att de till Gärdsari-handels drifwande utsände ynglingar och tjcnlledrängar märte äläggas, att bäde förr än de arhälla Vast och hwarje gäng detsamma päskrifwes läta sig af Läkare visiteras samt öfwer visitationen skaffa sig betyg ä vastet. ?:o Att tillätelsen för Glasförare, Smideshandlare och Hästbytare att i LaadSorterne kringresa mätte inskränkas och dem äläggas d>n skyldighet att pä ofwannämnde sätt undergä Läkarens visitation. Och torde detta sednare äfwen böra gälla för Sjömän, (Skeppare likwäl derunder icke begripna) wid deras ankomst till Sjö-Städer och hamnar; För Soldater och Bätsmän, som genom Landet wandra till fina hemorter, samt för det frän Sillfisket i Skären äterkommandc Landtfolk af bägge könen. 4w Att til! winnande af Läkedom för dem, sam redan äro med Venerisk smitta behäftade, Curhus mätte ju förr desto häldre inrättas pä sädane ställen, der de finnas nödige; samt att Landshöfdingarne mäga med Deputerade frän hwarje Socken Sfwerlä iga om tjenligaste sattet för destes inrättning, och hos Eders Kongl. Majst i underdä Nig - 912 Den 21 April. nighet anhälla, att Collegium Mcdicum m§ anbefallas utse fticklige personer, att wid de inrättade Curhusen säsom Läkare anwändaö. Riksens Ständer framhärda etc?
Då skrattade Liljekronas hustru högt och gladt. »Så skall han få vänja sig vid dem, Ruster. Han kan stanna i mitt hus som skolmästare det här året.» Liljekrona hörde sin hustru skratta och kom ut ur sitt rum. »Hvad står på?» sade han. »Hvad står på?» »Ingenting annat,» svarade hon, »än att Ruster kommit igen och att jag stadt honom till skolmästare för våra små pojkar.» Liljekrona blef alldeles häpen. »Törs du,» sade han, »vågar du? Har han lofvat att sluta upp –» »Nej,» sade hustrun, »Ruster har ingenting lofvat. Men det blir mycket han får taga sig i akt för, när han hvarje dag skall se små barn i ögonen. Om det ej varit jul, skulle jag väl ej vågat detta, men när vår Herre tordes sätta ett litet barn, som var hans egen son, in bland oss syndare, så törs väl också jag låta mina små barn försöka rädda en människa.» Liljekrona kunde alls ej tala, men det ryckte och slet i hvarenda rynka i hans ansikte såsom alltid, då han hörde något storslaget. Sedan kysste han sin hustru på handen så fromt som ett barn, som ber om förlåtelse, och ropade högt: »Alla barnen skola komma och kyssa mor på hand.» Det gjorde de, och sedan hade de en god jul i Liljekronas hem. MORBROR RUBEN. Det var en gång för snart åttio år sedan en liten gosse, som gick ute på torget och spelade topp. Den lille gossen hette Ruben. Han var ej mer än tre år, men han svängde sin lilla piska så tappert som någon och lät toppen snurra, så att det var en glädje däråt. Den dagen för åttio år sedan var det ett riktigt vackert vårväder. Mars månad var kommen, och staden var delad i två världar, en hvit och varm, där solskenet rådde, och en kall och mörk, där det var skugga. Hela torget hörde solskenet till utom en smal rand längs ena husraden. Nu hände sig, att den lille gossen, så tapper han var, blef trött af att snurra sin topp och såg sig om efter någon hviloplats. En sådan var ej svår att finna.
Fräu London utgå 5 jernvägar i olika riktningar till Rikets gränser, nemi. till Dover, Portsmouth, Bristol, Yarmoulh och Liverpool, och vidare från Liverpool till York: en mängd biarmar communicera med jernverk, grufvor, stenkolsbrott och fabriker. England bar ulgifvit öfver 4oo millioner Sv. b:co på canaler. Öfver 5o underjordiska canalgallerier hafva en sammanräknad längd af öfver 2 Sv. milj Huddersfields-canalen har ett sådant galleri, sprängdt igenom berget till en längd af nära ^ mil. Äfven i Scottland och Irland igenkänner man samma verksamhet i allmänna arbeten. Af det förra landets canaler förtjena isynnerhet att nämnas de dubbla linierna emellan Östra och Vestra Håfven. Dc 2:ne stora canaler, som ifrån Dublin genomskära Irland, utgöra vackra lemningar af de 36 mill. r:dr, som derpå blifvit nedlagda. Dessa betydliga anläggningar utgöra ett af de första och vigtigaste vehiklen för Englands industriella öfvervigt. Den hastiga utvecklingen af Förenta Sta.ernas folkmängd, produclion och rikedom, som hos Europas folkslag väcker lika mycken förvåning och afund, bar funnit sitt kraftigaste stöd i den djerfhet, hvarmed den unga nationen, ofia utan afseende på den närvar, varuproduetionens behof, sträckt sina canaler och jernvägar till landets inre delar, der naturens tillgångar ännu lågo obegagnade och väntade på odlarens hand. Det var Staten NewYork, sorn föregick med exemplet och genom framgången af sina företag uppmanade de öfriga Staterna till efterföljd. Erie-canalen, bekostad ensamt af NewYork, 55 Sv. mil i längd, kostade 18 millioner r:dr, men inkomsten steg 1831 till 2,700,000 r:dr. Champlain-canalen, äfven anlagd af samma Stat för 3 millioner r:dr, afkastade 270,000 r:dr.