Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af lika goda skäl kunde eljest andra Stånd ställas i lika cathegorie vid företagande resor och vandringar, att nemligen icke med behörigt pass kunna resa och vandra hvart helst man behagade, utan att å hvarje ställe, der man ville sig uppehålla, äga en försvarare. Dessutom, om någon permitterad värfvad Soldat betrådes med tiggeri eller olofligt kringstrykande, strafias han efter gällande Författningar och strängare ån andre personer i samma förhållande; men det synes likväl strida emot det system af liberalitet man bemödar sig att i allt annat följa, och den rättvisa, som alltid bör ligga till grund för hvarje lag, att förmena soldaten, att, lika med andre medborgare, få med lofligt näringsfång i sin hemort, eller hos dem, hvilka hans biträde önska, under tjenstledigheten sig på ärligt sätt försörja, utan att blifva i beroende af de personer, åt hvilkas godtycke han öfverlemnat sig, på samma gång som hans rättighet till erhållande af permission skulle Den 5 Augusti e* wi. 83 komma att bero af det försvar, som tilläfventyrs ofta på hårda vilkor kunde komma att lemw nas honom af dem, hvilka ville begagna sig af dess arbete. Lätteligen skulle detta kunna föranleda till preijerier. Jag anser af dessa orsaker, att någon un derdånig hemställan till Kongl. Maj:t i detta ahj seende skulle vara öfverflödig. Herr Toll, Florus: Lagoch OeconomieUtskotten hafva' uti deras Betänkande tillstyrkt n §. i 5 Art. uti Förslaget till allmän stadga för Fattigvården i Riket, hvaruti Soldater vid vårfvade Regementer fråntagas de rättigheter, som tillkomma hvarje Svensk man, och hvarföre jag, icke allenast som Chef för ett värfvadt Compagni, utan såsom älskare af att hvarje välfräjdad person a£ hvad Stånd som helst, må njuta lika rättighet ter, tager mig friheten lemna Högloflige Ridderskapet och Adeln del af mina tankar rörande Utskottens Betänkande, uti hvad sorn rörer ofvannåmnde paragraph.
Hvad den saknade specifikationen å kassans säkerhetsliandlingar beträffar, äfvensom att desamma likasom kassans kontanta behållning, 169 R:dr 33,5 öre R:mt, icke varit attesterade af Inspektor Scholm eller åtföljde af någon låneräkning, får jag vördsammast nämna, att Kyrkoherden i Sköfde G. A. v. Haugwitz, skolans Inspektor, påtecknat den för år 1858 afsända hufvudräkningen, hvilket jag icke kan annat än förklara vara detsamma, som han hade attesterat räkenskaperna; ty innan han å hufvudräkningen kunnat teckna sitt »vidi», måste han naturligtvis hafva genomgått och granskat alla de räkenskapshandlingar, på hvilka hufvudräkningen stöder sig, hvilken granskning ock blifvit verkställd icke allenast af honom, utan äfven af de öfriga ledamöterna i Direktionen för Padagogien, såsom alla gemensamt ansvarige för psedagogi-kassans tillgångar, hvarom dessutom särskildt protokoll vid Direktionens sammanträden hvarje år kan närmare upplysa. Något vidare har jag icke att tillägga till den mig aflordrade förklaringen; men då det synes nödigt att, till anmärkningars undvikande, hädanefter bifoga afskrifter af såväl special som skuldbok, vill jag också ställa mig detsamma till skyldig efterrättelse. Sköfde den 11 December 1860. C. P. Lindström, Rektor vid Sköfde stads Pedagogi. Till M. V. Konsistorium i Skara. Då M. V.
Ständers egen pröfning vördsamt öfverlemnadt. Stockholm den 9 April 1834» STOCKHOLM, tryckt hos Bernh. M. Bredberg, i834- Allm. Eesvoch Occon.-Utsk, Betänkande N-o 3f.- i N;o 34- Ankom lill Exp.-Ulsk. den 10 April kl. 5 e. m. Betänkande^ i anledning af väckt motion derom, att de taf tunnor spanmålj sonij under benämning af domky rko-tunnor> nu ärligen gå ifrån Hernösands Stift till Upsala Domkyrka, hädanefter må tillfalla Hernösands Kyrka. Biskopen m. m. Herr Doctor Franze'n har, uti ett till Högvördiga Preste-Ståndet ingifvet, och derifrån till detta Utskotts behandling remitteradt memorial, anfört: att, så vådligt det vore, om man, hänförd af ett i sig sjelft berömligt förbättringsbit, ville rifva ner allt det gamla och till en del bristfälliga i våra samhällsinrältningar, så nödigt är det utan tvifvel, att i tid afhjelpa det, som är uppenbarligen olämpligt och obilligt, helst då det kan ske utan rubbning af allmänna förhållanden, blott derigenom att en förmon ifrån en inrättning, som ej behöfver den, flyttas till en annan, som är i behof deraf, och har till densamma ett större anspråk, en naturligare rättighet. Sådant är, i Herr Biskopens tanka, förhållandet med de 124 tunnor spanmål, som årligen gå från Hernösands Stift till Upsala Domkyrka, såsom en öfverlefva ifrån den tid, då liela Nori land hörde under Erkestiftet. Den omständigheten, att förenämnde domkyrkolunnor ej genast tillföl
De af Hr Rosenblad nu, i egenskap af ledamot af Bancodiseontdirectln, meddelade upplysningar stride visserligen, uti flera väsendtlig» omständigheter, emot de underrättelser jag ronde samma ämne erhållit af andra discontdirectörer; men sådant kan dock ingalunda hos mig väckan någon förundran, enär jag redan förut, under den tid jag varit medlem af BancoUtsk., erfarit alltför många bevis då den schism i tänkesätt och den olikhet i begrepp och åsigter, som f örefinnes hos särskilda ledamöter af denna Directfn. Hvad den omständigheten beträlfar, att ombudsmannen icke sjelf sysselsätter sig med expedierandet af anmantsbrefven, så anser jag mig med visshet kunna antaga, att förhållandet klefve alldeles detsamma, om befattningen med dessa brefs utfärdande uppdroges åt discontkamereraren. Man har för mig, likasom förmodligen för många andra ledamöter af BancoUtsk. vid denna riksdag, flerfaldiga gånger uppgifvit, Den i3 April f. ra. lar att denne tjenstemän skulle verkligen vara, såsom man säger, öfverhopad af göromål. Med antagande af denna uppgifts öfverenstämmelse med rätta förhållandet måste det blifva alldeles omöjligt för honom att, jemte dess nuvar. göromål, kunna medhinna att sjelf verkställa det tidsödande expedierandet af omförmälda anmantsbref, så vida ieke andra hans befattning tillhörande, mera magtpåliggande ärender skola åsidosättas. Hela förändringen i afseende på sättet för dessa brefs utfärdande komme således sannolikt, i händelse af det ifrågavar. förslagets bifallande, att bestå deruti, att den person, som besörjer detta åliggande, hädanefter linge uppbära sin aflöning af kamereraren i stället för ombudsmannen, af hvilken han nu aflönes. Den vigt, som en värd talare tillerkänt de s. k. anmälningssedlarna, öfverensstämmer icke heller med de upplysningar, jag erhållit om dessa handla-och deras vårdande, sedan desamma blifvit i räkenskaperna behörigen annoterade.
Resan anses i detta hänseende börjad från det ställe, der fartyget sednast, före eganderättens öfvergång, i enlighet med fraktslut lossat eller intagit last. Är ej bestämdt huru stor del af frakten belöper sig på resan till denna ort från den, der fartyget, enligt fraktslutet, last först intog, beräknas sagde del efter det upp seglade afståndets förhållande till hela den resa, som under samma bestämmelser i fraktslutet inbegripes, hvarvid afseende jemväl skall fästas å de med den tillryggalagda delen af resan förbundna särskilda svårigheter och kostnader, i jemförelse med den återstående resans. Denna grund gäller ock, der annan saknas, för fördelning af utgifter och förluster. 3 § 6. Åro flere delegare i ett fartyg, galle såsom beslut i angelägenheter, som fartyget angå, hvad de säga, hvilkas lotter tillsammanstagna de största äro. Uteblifver någon, när delegarne, efter kallelse, skolat i rederiets angelägenheter sammankomma, åtnöje han sig med hvad de närvarande besluta. Äro, efter nu stadgad grund, meningarne å hvardera sidan lika, galle den mening, som hufvudredaren biträder. § 7. Alla utgifter för fartygets byggande, utredande och underhåll skola af delegarne tillskjutas i förhållande till den andel, hvardera i fartyget eger. Erlägger ej delegare, vid anfordran, beslutet tillskott, ege Öfrige delegare att, till gäldande deraf, penningar emot säkerhet af hans lott i fartyget förskjuta eller upplåna, hvilken säkerhet jemväl tillgodonjutes för ränta, provision samt kostnad för försäkring af förskottet eller lånet. Har delegare ej i beslut om utgiften deltagit, ege han att, inom åtta dagar från erhållen kunskap om beslutet, sin lott i fartyget till öfrige delegare utan lösen afstå och dermed blifva från gäldande af nämnda utgift fri. Den afträdda loiten fördelas emellan de öfrige delegarne efter det förhållande, som emellan deras förra andelar i fartyget egde rum. § 8. När delegaro sin andel i fartyg sålunda afstått, upphör hans ansvarighet för sådana förbindelser, för hvilka den afträdande icke är, enligt hvad här nedan (§ 12) sägs, personligen ansvarig.
Riddarhusets anda vid riksdagen 1789, såsom en flägt af forntida frihetsdygd; i dess ledande talare och kämpar, bland hvilka äfven åtskilliga voro högst aktningsvärda, såg han nya Catoner och Thorgnyar; lycklig att icke märka, huru denna frimodiga vältalighet skulle (till största delen) blifvit onödig, utan den kortsynthet och vrånghet, som föregingo den. Men det berömliga uppförandet kunde ej, i theorien, försona honom med det ärftliga stånds-företrädet. Härtill kom sjelfnödvändigt, hos en man som i alla rigtningar vände sig mot hvad han ansåg för tomt och bedårande sken, förtrytelsen öfver det inbillade företräde, hvaraf det verkliga (eller politiska) företrädet likafullt, från menighetens och sjelfva medelklassens sida, mäktigt förstärkes. Det är den företrädesrätt, som Börds-Adelskapet hämtar från en hos dessa djupt inrotad flärdvilla, i följd hvaraf till och med de häftigaste roparne mot dess nullitet så allmänt ändock afundas det såsom någonting herrligt, smickras af att gifta sina döttrar med grefvar och friherrar, fika efter att med sådana umgås eller sjelfve räknas tillhöra de förnämas krets m. m. m. m. Intet är vanligare, än att denna svaghet anträffas äfven hos dem, hvilkas ostentation af adelshat uttrycker endast all låghets naturliga harm vid anblicken af någon – om ock blott skenbar – öfverlägsenhet. Egentligen är slik sjelfmotsägning en till förvrängdhet öfvergången rest af den för ”börden såsom naturlig utmärkelse” qvarlefvande instinkt, hvarom Geijer i sina vidtberyktade ”Tre Föreläsningar” 55 erkänner, att den ”ej kan ur samhället utplånas utan de förderfligaste följder”. Lika litet kunde Thorild vara blind eller likgiltig för en känsla, på engång så mensklig och så poetisk. Men han glömde att rigligt inskåda i hennes djup, när han uppgjorde den Statslära, som ådrog honom de Mäktiges vrede.
Krig s-lio fr ättens expensmedels-räkning... » 175. Krigs-kollegii hufvudbok, förslag till ny sådan » 4-5. räkenskaper » 58- 73. Bilagorna litt. H, I, K, L, M. och N. vid » 58, 59, 63, 73. — Aflönings-afdelnings räken72. skaper » Artilleri-afdelnings dito » 59-60. Bilagorna litt. J, L, M. och N. vid » 59, 73. Fortifikations-afdelnings rä 60—61, 73. kenskaper # — 364 — Revisions-berättelsen. Krigs-kollegii förvaltning, särskilda kassor och fonder under sid. 65—73. Bilagan litt. M. vid » 73. inkomster och utgifter. Bilagorna litt. II, I, K, L, M. och N. vid — In tendents-afdelnings räkenskaper » 61—62. Bilagorna litt. L., och N. vid » 73. Krigsmanshus-kassa, Wadstena » 69—70, 72. Krigsmanskassan, Amiralitets» 98—99. Krigsvetenskaps-akademien » 62. Kronans hus i Stockholrh och landsorterna » 50—53. Kronoarbetskåren » 131—141. Bilagorna litt. S. och T. vid Bilagan litt. S. vid » 132. Krono-inspektion, Avesta ■ » 23—24. — magasinen » 20—22, — räkenskaper, Stockholms stads ■■■■ » ! 70. — uppbörd, utestående. Bilagorna litt. A. och B. vid » 5. Krutoch salpeter-för säljning suiedlen » 64—65. Krut-tillverkningen » 63. Kungsholmen, hospitalsbyggnaden å Landsböcker, Länens... » 170. Landtbruks-akademiens räkenskaper Landtbruks-institut, Ultuna » 162—165. Landtmäteri-kontoret, General-. » 34—36.
H o n lånade nog gärna sitt öra åt sången och musiken, men hennes öga hade därjämte åtskilligt att öfvervaka; hon syntes visst icke på något sätt förströdd, men det var dock helt och hållet på hennes omsorg det kom an, att det utsökta ' nöjet kunde beredas åt såväl värdfolk som gäster — och det var häri, hon hade sin hemliga, sin förnämligaste glädje. Hon var detta gästfria hems egentliga värdinna. Och hvad detta ville säga i det Dalmanska hemmet, vet hvar och en, som erinrar sig, icke blott huru ofta dessa musikaftnar återkommo, utan äfven för hvilket vidsträckt umgänge dessutom detta hem utgjorde en centralpunkt, huru ofta värdens publicistiska kollegor, riksdagsbekanta och enskilda vänner där sammanträffade. Jag kan icke afhålla mig från att äfven här påminna om några namn: Anders Fryxell, Eydqvist, Talis Qualis — att icke nämna ännu lefvande deltagare i dessa smärre, förtroliga middagsoch aftonbjudningar. Fröken Dalman var emellertid i detta hem något ännu mycket mer än dess värdinna. Hvad betydde hon ej därjämte för dess medlemmar, för hvar och en af dem särskildt! Ständigt stod hon vid broderns sida med råd och dåd — och den, som var något förtrogen med hans skaplynne, måste bekänna, att hon i sig förenade just det, som han framför allt behöfde för att kunna med gladt mod och ostördt egna sig åt sin mångartade, betydelsefulla verksamhet; hon egde därjämte gåfvan att ana hans önskningar — och att ana dem var att förekomma dem! Ständigt omgaf hon hans ädla, i allt utom å hälsans vägnar så rikt begåfvade maka med systerlig vård och egnade oaflåtligt en dotterlig åt den då ännu lefvande åldriga modern. Om vi länge dröjt vid erinringarna från det Dalmanska hemmet, så ha vi endast gjort, hvad gästerna där ständigt brukade göra: sedan de kommit dit, stannade de där länge och gärna. För öfrigt har ju detta besök så mycket mindre utgjort en digression från ämnet, som fröken Dalman just var detta hems sammanhållande medelpunkt. Och ändå — hvem såg man oftare ute, än här, än där, i stadens olika, aflägsnaste delar?
214 Jag har så ofta drömt om dig, och när jag i morse stod vid vindögat, der jag så gerna står, och blickade ut åt hafvet, och såg din drake dyka upp i öster, blef jag så orolig; men jag visste ju ej, att det var din drake. Hvarför ser du så gerna utåt hafvet? Du frågar så mycket! GUNLÖD. GUNNAR. GUNNAR. GUNLÖD. elden men den skall slockna! Gunlöd ett dygn väntar jag dig och du skall komma mild som dufvan, när hon söker skydd, fastän du nu likt falken vill flyga öfver molnen. Jag håller ännu i bandet det är din kärlek och den kan du ej slita. När nästa afton skymmer, kommer du till dess farväl! Går mot dörren, der han stannar. GUNLÖD tiger. GUNNAR. GUNLÖD. Farväl! Hvarför ville du stänga dörren för mig? GUNLÖD tiger. GUNNAR. Får väl se, du stolte riddare, hvem som kommer först. När denna krans grönskar härnäst, kommer jag. Kastar kransen på elden. Under det han brinner, blir hon stående tankfull, när han brunnit upp, brister hon i våldsam gråt och faller på knä. Gud! Gud! Böj mitt Hvarför stängde du den ej? GUNLÖD tiger. GUNNAR. hårda sinne förr blir jag ej ditt barn ack, att han skulle gå! Skyndar till dörVALGERD. Hvarför tiger du? ren i detsamma inkommer VALGERD går förbi Gunlöd fram till elden. GUNLÖD brister i häftig gråt. Du gråter, Gunlöd, och du vet ej hvarför! Jag vet det du har kärleken. Tar henne i famn och kysser henne. GUNNAR. Hvarför har du ej skött om elden? GUNLÖD tiger. VALGERD lägger sin hand på Gunlöds hjerta. GUNLÖD. Du får ej kyssa mig gå! GUNNAR. GUNLÖD sliter sig lös. Du har en hemlighet? Ja, moder, ja! Ja och du skall följa mig. Jag tar ej bud af dig. Jag vill ej lyda dig.
Ombud, antingen ge. nast, medan Taxerings. Comiteen ännu är samlad, wisar att han af misitag och förelupen felaktighet blifwit för högt debiterad, och Comi. teen finner skäligt, att deruti lemna rättelse, eller ock inom fjorton dagar i Stad, och en mänad ä Landet, frän den tid dä Debetsedlarne, efter utfärdad Kungörelse, stätt att afhemta, antingen med 2Z6 Den 16 October. med sine Beswär, uti hittills wänlig ordning, wänder sig till Kongl. Masts Befallningshaf. wande i Länet och widare i Laglig wäg den fullföljer, eller ock anmäler sig om CompromitzRätts erhållande, i Städerne hos Magistraten, och ä Landet hos Häradsskrifware». Kongl. Masts Befallningshafwande eller den som i dest ställe i Stad eller pä Landet Taxeringarne biwistar, ware jemwäl berättigad att, pä förekommande skäl och anledningar, ä Kongl. Masts och Kronans wägnar, läta in. om ofwanffrifne tid söka rättelse antingen uti hittills wänlig ordning, eller hos CompromitzRätt, hwarwid walet tillhöre den skattskyldige, som dock uppä infordradt utlätande bör genast sitt beflut deröfwer tillkännagifwa, sä framt denna rättighet skall wara honom förwarad. Will Krono.Fogde eller annat Kronans Ombud wid Taxeringen nägot anmärka, göre han till Protocollet förbehäll, och pröfwe Landshöfdingen, huruwida wälet bör fullföljas ekler anmärkningen förfalla." Sid. 29. 6. Mom. "Skulle nägon skattskyldig som önskar att i Taxeringen söka ändring wid Compromitz, wara af äkommen swär sjukdom eller annat laga förfall ur ständ satt att derstädes sin rätt i föreskrifne -ordning bewaka, mä han derom inom den för rättelses sökande enligt Z.
Men anmärkningarna äro härvid alis icke framställda med något anspråk på, att sanningen blott är att finna på deras sida; utan blott af intresse för ämnena och i syfte att äfven » altera pars » i ' dem ' - skall komma till orda. Äfven där, hvarest förfis ord ej verka öfvertygande, kan hans utredning vara af gagn och intresse såsom » tankeferment ». ' Och vår öfvertygelse är, att hvarje tänkande läsare skall hemta både nyttig vägledning och väckande uppslag genom studiet af dessa föreläsningar. Frans von Schéele.Francesco d ' Ändrade. Att träffa en helgjuten konstnär är nästan lika så sällsynt som att träffa en harmonisk personlighet. De flesta stora konstnärer, liksom de flesta framstående personligheterna uppnå ofta sin storhet just igenom det, att en eller par egenskaper hos dem äro starkt utvecklade på de andras bekostnad. Också är det ju ett faktum, att det stora publikum lättast låter sig gripas af det frappanta och extravaganta. Det kan icke nekas, att hos många är föreställningen om det harmoniska tämligen nära förbundet med föreställningen om något enformigt och tråkjjgt; ungefär som anblicken af en stor grön äng, där allt gräs växer lika högt, men där ingen bergskedja vid horisonten afskär den jämna slättkonturen. Emellertid kommer nog denna uppfattning af, att man tänker sig en harmoni mellan en del små egenskaper, hvaremot den harmoni, som dock måste stå som målet för alla mänskliga sträfvanden består i en harmoni mellan stora egenskaper. När alla de olika sidorna i en konstnärsbegåfning hafva fått samma kraftiga utveckling, så att ingen blifvit försummad eller undertryckt på de andras bekostnad, då har man det sällsynta skådespelet af en harmoni, som icke ver-, kar som ett slättland, utan såsom en lång, mäktig bergskedja, där topparne med sina olika former dana ett imponerande helt. Till att frambinga ett sådant resultat hörer så mycket. leke nog med en medfödd begåfning, (en medfödd begåfning kan försummas och fördärfvas), icke nog med en stark, ' god vilja. I konsten fciåste begåfningen och viljan följas åt för att frambringa något. Lyckligtvis har man upphört att tro på den gamla lögnen, att genierna äro färdiga utan arbete.
Men härvid förekomma äfven åtskilliga positiva förhållanden, som hindra verkställbarheten af en sådan ovilkorlig förbindelse och ömsesidighet emellan stad och land. Man bör, nemligen, vid bedömandet af denna fråga ej glömma, att landstinget icke i något afseende kan få utöfva någon beslutande eller kontrollerande myndighet öfver städernas ekonomiska förvaltning. I kraft af sina privilegier bibehålla städerna härutinan en exclusiv karakter. Landstinget skulle förty hvarken kunna föreskrifva städerna att inom deras område vidtaga åtgärder, som Tinget kunde finna lämpliga, eller ingå i någon pröfning af nyttan och ändamålsenligheten för länet af de företag, en eller annan stad såsom nyttiga för sig kan besluta, och lika väl, som ett af landstinget beslutadt företag kan vara nyttigt för länet, men inverka menligt på näringslifvet uti en eller annan stad, lika tänkbart är, att icke hvarje företag, hvaraf en stad för sina intressen kunde draga fördel, äfven utan förbehåll blefve nyttigt för landsbygden. Men vid sådant förhållande torde det ieke vara väl beräknadt, att till samverkan sammanföra elementer, hvilkas intressen, i följd af dessas grundbeskaffenhet, i så många hänseenden kunna blifva stridiga, och som derföre så lätt kunde |eda till framkallande endast af split och söndring, der enighet och öfverensstämmelse vore den starkaste garantien för företagens framgång. Ett sådant sammanförande kan ej heller sägas vara nödvändigt för möjligheten af den gagneliga verksamhet, landstinget kan komma att utveckla, då i alla fall landsbygdens intressen skulle för denna verksamhet blifva de egentliga och hufvudsakliga föremålen. Der en samverkan med städerna dervid i ett eller annat afseende blefve nödig, finnes intet hinder, att derom på öfverenskommelsens väg träffa erforderliga aftal. Det är ock sålunda man betraktat denna grannlaga fråga i Norige. Städerna utgöra ej heller der konstitutiva elcmenter i amtsförmanskapet; men då något intresse uppstår, som uppenbarligen visar sig vara gemensamt för stad och land, uppgöres det för båda genom öfvereuskommelser.
Så vida det vore af nödvändigheten påkalladt för vårt lands försvar eller för annan lika vigtig orsaks skull, att nu börja bygga denna bana, skulle jag, det oaktadt, vilja tillstyrka utförandet; men denna bana kan icke sägas vara så absolut af behofvet påkallad, att man icke gerna kan dröja med densamma. I en stund, då man har åtskilliga andra stora arbeten af vida angelägnare beskaffenhet, på hvilka man behöfver koncentrera all sin kraft, skulle man endast splittra densamma med att nu företaga ett sådant arbete, som detta, på en isolerad punkt i en aflägsen del af landet. Meningen tyckes också endast vara, att genom ett sådant anslag visa, att man har sympatier för en förbindelse med brödrariket. Jag är lika varm härför, som någon annan, men jag anser, att man icke bör göra något, som endast innehåller en tom, fastän ganska kostsam demonstration och'sorn icke afser att vinna någon - Den 10 Juni e. m. 151 *1- i . ■ ting verkligt i sak. Om man trodde Statens tillgångar räcka till att kunna anslå alla de af Utsk. föreslagna 30 millionerna, då kunde man möjligen lemna någon del deraf till detta företag; men då man här med skäl upmanat att iakttaga den största sparsamhet, och då jag deri instämt, så får jag nu, för min del, fortfara att yrka detsamma, ehuru jag är något förvånad att i detta ögonblick finna mig ensam tala för sparsamheten, och att nu höra så många andra hafva öfvergifvit denna position, som de dock med sådan ifver vid flere tillfällen och ännu i går försvarat. Dessutom tillkommer den omständigheten, att om man nu påbörjarfe denna bana från Arvika till Norska gränsen, så skulle man säga vid nästa Eiksdag, att nu är också denna bana påbörjad och derföre måste man fortsätta den från Norska gränsen allt längre österut och sammanbinda den med vestra stambanan i Nerike, på samma sätt, som man nu vill göra med södra och vestra banorna. Jag tror, att om man, som jag anser att man gjort, har begått ett misstag förut, genom att börja i Götheborg och Malmö, men icke i Stockholm, så bör man icke öka detta misstag genom att på nytt börja i orätt ända.