Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» H v a d har ni gjort? » Hennes tårar stannade, och hon stirrade på h o n o m förskräckt. Han stod framför henne blek och allvarlig. » Fröken Sangvin. Kerstin, » sade han, » förlåt mig. Jag vet väl, att detta tillfälle icke är det rätta att tala o m sådant, s o m m å s t e vara underordnadt, då m a n fått någon hjärtesorg. Men när jag såg er lida, var j a g mig icke själf mäktig. Jag älskar er, därför vågade j a g säga, att ni ej var ensam. Jag skall ej nu tala m e r a därom. När ni hunnit lugna er efter denna s m ä r t s a m m a underrättelse, skall j a g k o m m a åter för att höra ert svar. N u gäller det, att ni lugnar er. Sätt er. Jag kan ej l ä m n a er ensam. Lätta ert hjärta. Jag vill vara ett tyst och deltagande vittne till en kärleksfull dotters sorg öfver en älskad moders bortgång. Jag vet, h v a d det vill säga, ty j a g har själf förlorat min m o r. Och Kerstin grät. H o n ville genast resa, m e n han sade henne, att det j u icke tjänade till något. Det s o m skett, kunde ej ändras. De skulle följas åt till prästgården. Kyrkoherden Magni kunde säkert gifva de bästa råden. Efter den exalterade smärtan k o m reaktionen, och Kerstin fogade sig efter kandidat Filéns förslag. I den mörka vinterkvällen begåfvo de sig på väg till prästgården. Där mottogs Kerstin m e d en öm kärleksfullhet, s o m gjorde hennes stackars hjärta godt, och hon insåg, att kyrkoherdens råd voro bäst att följa. Hon skulle stanna i prästgården ett par dagar, sedan h o n skrifvit till m a - dam Holm, att hon skulle k o m m a hem först efter julen. Kandidaten skulle under tiden sköta hennes skola. Och därvid blef det. ^ndtligen var dagen för afslutningen inne. Kyrkoherden Magni var där, o c h skollärare Lager och fröken Vallin och alla gratul e r a d e den sorgklädda allvarliga Kerstin till det goda resullat hennes korta undervisning lämnat.
Utskottet har jemfört det qvantum Caffe, som införes emot tull med den folkmassa som förtär denna vara, ock trot sig finna, att knapt 4 Skålpund då belöper på hvarje person, således vida under hvad som åtgår. Det på fat, pipor eller amar inföitullade Vin-torde föga utgöra mera än hvad till CommunionVin åtgår 666 Den 28 Junii e. m, öfver hela Riket och hvad på bouteiller emot tull inkommit icke fylla Stockholms behof. Utskottet har derföre ansett, att en nedsättning i tullen å dessa varor skulle minska tullförsnillning utan att minska men må hända snarare öka Statens inkomster; anses misstag häruti vara begått, är det lätt för Ständerna, att vid beslutets fattande sådant rätta. Herr af Klintbergs uppgift, att det som förtullas vid Rikets öfrige StapelStäder förhåller sig emot Stockholm och Götheborg, som 1 till 7, lärer tåla rättelse; Tullen vid Stockholm och Götheborg med Blkoch Lotsmedel år 1821, lärer utgjort circa i,3o4,5oo R,dr Banco och i de öfrige StapelStäderne nära 321,900; dessa uppgifter bevisa dessutom endast hvad som för-' tullas, ej hvad som införes, den sorn granskar hvad sorn emot tull af Caffe och Vin inkommer till Städerne i Halland, Skåne och Blekinge, och gör sig rigtigt begrepp om hvad i dessa provincer förtäres; »arnt derifrån afgår till Småländska Städerna, särdeles Jönköping, den kan lätt uträkna om höga tullafgifter stå tillsammans med en oduglig tullbevakning och lärer icke förundra sig, att då tullen på Caffe är 37* procent och på Vin understundom öfver 100, sådana felaktiga stadgar anses af Tullförsnillaren , som uppmuntran att begagna det goda tillfället, ty den uselt lönta Besökaren och Tullbetjenten måste ock lefva, och en säker fredlig inkomst är bättre än den osäkra, sorn beslagen förskaffa Utskottet, corn icke misströstar, att en Den 28 Junii e. m.
Hans Järta, pension 2000 R:dr, hvilken fö‘rut finnes uppförd å IndragningsStaten, och vidare kommer att fortfara. Förste KammarMusikus B. Crusell, pension att af honora uppbäras efter afskedstagandet, och efter hans död, af hans hustru 600 Ilofmarskalken Friherre Paykulls Enka eller omyndiga harn 1000 .
Uti alla i denna och nästföregående §. omförmälde fall, vare de vid förseelsen nyttjade redskap och det i bränneriet vid beslagstillfäilet befintlige bränyinet, jemte de kärl, hvaruti det förvaras, förbrutne; den händelse undantagen, 1 afseende på redskapen, alt egaren gitter bevisa, att de blifvit från honom stulne. 3p §• Skulle~den hemmansegare eller brukare, hvilken, jemlikt 1 Art. 5 §. ar berättigad alt på ett enda ställe utöfva bränvinslillverkning för flera, nära hvarandra belägna, honom tillhörande hemman och lägenheter, beträdas att tillverka bränvin på annat ställe, än det af honom bestämdt uppgifna, bote han lika med den, som, utan lof och rättighet, bränvinsbränning idkar. 4o §. I alla de fall, då oloflig bränvins-tillverkning å Sönoch Helgedagar föröfvas, plikte den brottslige jemväl för sabbatsbrott. 4» §• Egare af Ättiks-fabrik vare ej berättigad att bränvinsbränning utöfva, så vida han ej är innehafvare af jord, för hvilken en sådan rättighet honom tillkommer. Öfvertygas egare af Ättiks-fabrik att hafva med de pannor, hvilka för Ättiks-beredningen begagnas, tillverkat bränvin eller afyttrat förbränna eller så kallad lank, skall han icke allenast vara underkastad här ofvan stadgadt ansvar för oloflig bränvinsbränning, hvarvid bötesbeloppet derutöfver tredubblas, utan ock förlora rättigheten alt ättikaberedning såsom fabriksnäring bedrifva. Bihang till Proi. i834 och 1835. S-te Sami. v.dra Afd. 5 fi-.de 34 Bev.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Oecon.- Utskls Utlåtande N:o 8. Apothekare, sora nyttjar distillerings-pannor till större rymd eller antal, än tillåtet är, eller för andra än pharmaceuliska behof, skall vara sitt privilegium förlustig, och för hvarje olofligen nyttjad panna böta såsomför olaglig bränvinsbränning. 4a §.
Men hon hade icke håg dertill, sade hon, och hon ville icke skiljas från de sina. Efter en slägting till sin mor hade hon ärft en betydlig förmögenhet, och hon fruktade alltid, att det var denna, som lockade friare. Sigrid var sjutton år och förtjusande vacker, det kunde ej nekas. Men ändock kunde aldrig Gustafva tro, att den allvarlige mannen, som alltid så gerna samtalade med den mognade qvinnan — Gustafva var nu trettiofyra år — som med sådan förtjusning lyssnade till hennes fylliga, klara altröst, och som tycktes taga lifvet sä på allvar, så djnpt, att han skulle ens tänka på den lilla barnsliga sylfiden, som var minst tjugo är yngre än han, och som ej tycktes ega en tanke utöfver blommor och dans. Och just då Gustafva fick klart för sig, att för henne kunde ingen lycka komma annat än vid den mannens sida, just då kom Sigrid med sitt lilla blyga förtroende — det var henne han älskade! Gustafva detta slag. visste aldrig huru hon öfverlefde Ett mörker låg alltid öfver denna » Hvad i alla dagar —? Sitter fröken här i mörkret? » utropade en gäll stämma i dörren. » Jag skall väl tända lampan? Här är en hel smälta med bref. » » Jaså? Ja, tänd lilla lampan derborta. Så der — - det är bra », sade Gustafva och tog ur Anna-Gretas händer sin post, som verkligen var rikhaltig. » Hm — räkning — priskurant — från syAnna — bjudning från prostens, » mumlade fröken och lade brefven åsido utan att läsa dem, allt under det Anna-Greta stod qvar med nyfikenheten målad i sina trubbiga drag. » Hvad kan detta vara? Känner inte stilen — poststämpeln är så otydlig — Ö-de-berg, nej, by — nej, Ö-re-bro — nej — » » Kära fröken, bryt brefvet, så får fröken väl se, hvem det är från, » utbrast Anna-Greta, ur stånd att längre tygla sin nyfikenhet. Fröken sade ingenting. Hon blott såg upp på Anna-Greta, med en blick af oförstäld förvåning, som genast jagade jungfrun ut ur rummet.
Ut skott et: 1) Herr Trafvenfelts, Garl, den i5 dennes på bordet lagde Memorial, rörande den af Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf, föreslagne indragning af de Medico Theologiske Stipendierne; jemte Herr Cederschjöld® i anledning deraf, denne dag afgifne yttrande. 2) Riksens Ständers för deltagande i ÖfverRevisionen af KrigsRäkenskaperne utsedde Deputerades Berättelse, rörande så väl 1808 och 1809, sorn igio och sednare årens Krigsredogörelse och Revisionsverk. Statsoch Redilin i ngs-Utskotten: Friherre Rudbecks, Alexander, elen 19 dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial, angående åtskillige föreslagne ändringar i BevillningsStadgan 111. m. Lag-Utskottet: Herr Trafvenfelts, Carl, den 19 dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial, i anledning af Herr Cederschjölds, Pähr Gustaf, 644 Den 21 Martil» motion, om Upphäfvande af förbud mot dan® och lekstugor för den lägre folk-klassen; jemte Friherre Boijes, Ludvig, och Hr Cederschjöld» , rörande sanjma ämne afgifne yttranden. i LagJämt Allmänna Befvårsoch OeconomieUt,/kolt en: Grefve Gyllenborgs, Johan Henning, dea 5 dennes eftermiddagen afgifne Memorial, i anledning af Herr von Hartmansdorff», August, motion, rörande ändring af åtskilliga oeconordiske Författningar.
Hvad åter angick Commisions-landlmälarne, hade Fullmägtige förkla rat sig icke kunna medgifva desse tjenstemäns upptagande i pensions-inrättningen, med pensionsrält i 6:te classen, dit de i Fullmägliges tanka borde hänföras, med mindre inrättningen från början af detta upptagande erhölle ett årligt anslag af 4,800 R:dr, hvarjemte Fullmägtige slutligen anfört, att, derest Rikets Ständer skulle finna lämpligt att, i stället för ofvanberörde, såsom villkor för Borgmästares och Commissions-lancltmätares delaktighet i civila pensions-inrättningen, äskade årliga anslag, genom tilldelande af capital-summor för en gång, sälta pensions-inrättningen i stånd att nämnde tjenstemäns samt deras enkors och barns pensionering bestrida, Fullmäglige ansåge desse capital-summor ej kunna antagas lill mindre belopp, än sorn svarade emot de begärda anslagen, beräknade såsom ränta ä fyra procent. På grund al hvad sålunda förekommit, har Kongl. Majit, som uti Dess vid innevarande Riksdag aflålne Nådiga Proposition om Stals-Verkets tillstånd och behof, föreslagit beviljande af serskildta anslag till civil-statens jpensions-inräIlning, såsom oundgängligen erforderliga för pensioneringens fullföljande till nuvarande delegares enkor och barn, ansett, att, under sådana förhållanden, all ytterligare gravation för inrättningen borde med sorgfällighet undvikas, och alltså till Rikets Ständer öfverlemna! att, derest de vidblefvo deras framställning om Borgmästares och Commissions-Landtmätares upptagande till delaktighet i förenämnde Inrättning, äfven anvisa de för sådant ändamål af civil-statens Fullmägtige äskade anslag, hvarjemte Kongl. Majit låtit meddela Ståts-Utskottet ej mindre civil-statens Fullmägtiges ofvanomförmälde yttrande, med dertill hörande bilagor, än ock Pensions-cassae-directionens i ämnet afgifne underdåniga utlåtande. 1 anledning af denna Nådiga Skrifvelse, har Herr J.
Mätte man besinna detta, och att enda möjligheten att befordra jordbrukets utvidgning och förbättring, är att lossa de band, sorn genom den nu befintliga Skjutsinrättningen trycka landtmannen, och lärer, intill dess sådant skedt, ändamålet endast vinnas genom förhöjning af nuvarande Skjutslega. Efter uppläsandet häraf gjorde Riksdagsmannen Nits Månsson det munteliga tillägg: att han, ehvad Skjutslegan blifver förhöjd eiler icke, ansågs CoopverdieSjömän icke böra såsom hittills uciler deras resor i landet foits af Fas med Gästgifveri kjuts; Och begärde Riksdagsmannen i öfrigt, att dess nu gjorda anföranden måtte till da Respact. RiksStänden få åtfölja Utskottets afgifna Betänkande i frågan. — 3:0 af Riksdagsfullmägtigen Olof Månsson från Blekinge: Besv. och Ekon. Utsk. Belänkanden,' 753 ”Dl Höglofl. Utskottets pluralitet i så ringa måtto behagat understödja de önskningar, Sorn i flere af RiksStånden och hos Hedervärda BondeStåndet allmänneligen varit yttrade, om ändring och förbättring i Skjutsväsendet, och Respectiva Utskottets derjemte uti dess författade Betänkande om sättet och medlen till olägenheternas afhjelpande hufvudsakligen afvikit från de grunder, som jag för min del anser vara de enda sanna och rätta; så anhåller jag ödmjukast att deremot få reservera tnig, igenom ett kort anförande af min enskilda mening i saken. Den är enkel och utan anspråk; mén, om något hvar ålegat, efter sin inskränkta förmåga följa öfverläggniogen, och deruti deltaga, hoppas och tillförsel' jag mig benägna ursäkter för det ofullkomliga uti mitt välmenta föredrag. Höglofl.
259 Friherre ^österström, kustols, uplä» ste följande diktamen: Jag upstiger för akt offtnteligen förklara, att jag till alla delar ogillar det Memorial, angäende ben före» singne National, bcwäringen, som en af detta. SkändS Ledamöter Herr Öswerste LitUtnanken ^cob LtiL Orchen^slstl Len 1 December upläste. Herr Ofwerste-Lieutencmken öar obehindrad fatt Ntöswa din rättighet harr, forn Lolk-Reprcsenrant, ansett sig äga att yppa sin farhäga för Nationens bewäp» nando och deremot ådagalägga sig frimodighet medelst obesiyrkte men answarsfria tillwitelser mot Statens första Embetsman. Såsom Folk Representant yrkar jag, att lika ostörd som han, sä utöfwa icke blott min'rattighek ritan astren min pligt att sörswara Swenffa Folket, emot ett inom detta rum utträdt misitroende till Dest Laglydnad, och aklningsmärde Medrorqares heder emot smädelser, wägade under ffygd af Folk-Represeutanreng personliga helgd. Jag wördar Kongl. Majtts nädiga hcsiut ari laka Desi ädla proposition omen allmän National, bewä» ring hwila; jag erkänner kraften as de tillfälliga sikäl, som dertill bewekt en Konung, hwilken sä ofta uposs» rat sin enskilda böjelse är bönfallande Undersatares mek eller mindre uplystc önskningar. Men jag döljer icke och skall aldrig kunna förmas att dölja min fasta öfvertygelse, att nutt Fädernesland icke kan bibehålla sill sjelfständighet, mine Medborgare icke sin frihet, kom» mande Slägter icke Smenska namnets ära, utan genom det medel af cn allmän Nationens beMärinq^ hwarcill Konungen äsjkat ett lagligt bif«ll af R ksts! Ständer.
Vidare anmärktes förra gången denna fråga var före: »att om flere för försträckningen ingått solidarisk borgen, förslaget ej innehöll något stadgande som alsfig bevarande af medlöftesmäns rätt, ehuru den i väsendtlig mån vore beroende af den nye löftesrnannens vederhäftighet, samt att LagBeredningen, från hvars arbeten Utsk. hemtat sitt framlagda förslag, jemväl i sammanhang dermed hade för ändamålet tillstyrkt åtskilliga bestämmelser, hvilka Utsk. 1 i k viii förbisett»; och derpå svarar Utsk.: »Hvad som blifvit anmärkt i afs:de på beliofvet af ett stadgande till bevarande af solidariskt förbundne löftesmäns rätt, grundas på förutsättningen att ifrågaule lagrum angår ett förhållande hvarpå det duck ej har tillämplighet. 1 detsamma förutsattes nemi. blott att cn löftesman finnes. Om flere talas hvarken i de stadgande!» som förut förekomma i onrförmälda Kapitel, och med hvilka oftaberörda lagrum har sammanhang, eller i detsamma. Först i 11 §:n nämnes om flera löfsesmiiii; och på sådan grund har man äfven i lagskipningen antagit, att den 10 §:n endast har tillämpning på den händelse, att den döde varit ensam löftesman. Om någon utsträckning af lagrummets tillämplighet är nu ej fråga; och derföre göres ej behof af ett stadgande i anmärkta syftning.» Ej heller i detta afs:de kan jag dela Utsk:s mening; ty jag tror att livar och en som med upmärksamhet genomläser 10 §:n måste medgifva, alt dess ordalag äro tillämpliga ehvad det är fråga om en borgensförbindelse med en löftesman eller med flera Denna § stadgar endast: »Dör löftesman, vare då gäldenär skyldig att straxt ställa ny borgen.» Den innehåller således ingenting ang:de löftesmäunens antal. Den omständigheten åter, att uti 1! g:n omtalas flere löftesmän, måtte väl ej vara ett bevis på ali. 10 §:n endast har tillämpning på den händelse, att den döde varis ensam löftesman.
Låter befälhafvare förbodmadt gods lossas till lastemoftagares förfogande, innan bodmerilånet betaladt år, blifver bofälhafvaren personligen ansvarig för så stor del af länet, som med godset hade kunnat gäldas. Lag samma vare för den, som emottager varor mod kännedom att de för bodmerilån häfta. § 141. Om den resa, för hvilken bodmerilånet är upptaget, inställes helt och hållet, skall lånet inom fjorton dagar betalas, med ränta och två procent provision, men utan premie. Har fartyget redan afseglat, skall den betingade premien till fullo gäldas, äfven om resan sednare inställes. Slutar rosan i annan hamu än bestämmelseorten, är länet vid den i aftalet bestämda tid, eller, i brist af öfverenskommelse, inom fjorton dagar, förfallet till betalning i den hamn, der resan inställes, utan afdrag å premien. Betalningstiden räknas från den dag resan blifvit inställd. Om Haveri. § 142. Såsom gemensamt haveri anses all skada, som, till räddniug ur en fartyg och last gemensamt hotande fara, med afsigt tillfogas fartyg eller last, så ock den skada, som, afsigtlig! eller icke, uppkommer till följd af en dylik åtgärd, samt de kostnader, hvilka af sådan fara eller skada vållas. § 143. I gemensamt haveri ersättes isynnerhet: l:o. Varor och fartygets tillbehör, som kastas öfverbörd för att lätta fartyget i sjönöd, eller när det förföljes af fiender, samt den skada, som tillfogas fartyg eller last, för att kunna verkställa kastningen, eller som är en följd af de derför nödiga åtgärder. Lika med kastadt gods anses varor och fartygets tillbehör, hvilka, för att lätta fartyget i sjönöd, lossas i andra fartyg och derigenom förloras eller skadas, äfvensom kostnaden för dylika fartygs begagnande. Eccpeditions-(tskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 164.
En helt annan uppfattning af de förhållanden, som beröras af lagstiftningen, en klarare öfversigt af sammanhanget i densamma, en större säkerhet vid dess tillämpning skulle otvifvelaktigt vinnas af den unge embetsmanUen och ledsaga honom genom lifvet, om han egde grundläggande studier, lämpade för hans framtida kallelse. Ett utfördt förslag huru den pröfning skulle ordnas, genom hvilken frukterna af dessa studier skulle ådagaläggas, lärer jag icke här behöfva framställa. Det torde icke vara Ständernas sak att ingå i pröfning af sådana enskilda bestämmelser. Jag bör dock nämna, att denna pröfning i min tanke skulle omfatta: Statsrätten, den administrativa rätten, den ekonomiska lagstiftningen, nationalekonomien samt grunddragen af civilrätten. Men huru än bestämmelserna i det enskilda må ordnas —- hufvudsaken är, att hos den blifvande embetsmannen må finnas en grundlig kännedom af den lagstiftning, han blir ålagd att handhafva och tillämpa. För vinnande af detta vigtiga ändamål får jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet ^hemställa om meddelande af sådana föreskrifter, som för inträdet i Konungens kansli och de förvaltande verken stadgade såsom vilkor en pröfning i kännedomen af lagstiftningens särskilda grenar samt af nationalekonomiens grundläror. Stockholm den 29 November 1862. F. F. Carlson. Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 129. 261 Af Professor F. F. Carlson: Om inlösen aj 100 exemplar aj Projessor Stephens’ samling af forn-nordiska run-inskrifter. Den i Sverige väl bekante och om Sveriges litteratur högt förtjente Profes sor G. Stephens i Köpenhamn har till subskription anmält ett verk under titel: “The old-northern runio inscriptions of Scandinavia and England, now first collected and deciphered with translations, introduction, remarks, glossary etc. etc. With about 70 facsimiles, tables of runic alphabets etc“. Särskildt för Sveriges historia och för Svensk språkforskning är detta arbete af stor vigt. Länge förtrogen med våra runor, har Herr
Men med säkerhet tycker jag •mig inse, att, om detta än vore möjligt, skulle dock en slik Myntförbättring medföra, för mängden af Sveriges inbyggare, kännbara olyclcor. Allting skulle då falla i det numerära värdet, och tillgångarne följaktligen mindskas till betalandet af bestämda penningskatter, rentor och skulder. Den gäldbundne skulle således nödgas framdeles återbetala sin skuld i ett vida bättre mynt, än det han erhållit, och derigenom tvingas att liksom be. tala den två gånger. Deremot skulle den overksamme Capitalisten se sin förmögenhet tillväxa mellan hvar gång han räknade sin Cassa, och med tiden fördubblas utan hans ringaste åtgärd, på Låntagarnes bekostnad. Samma olyckor skulle likaledes uppkomma, om det vöre möjligt för Banken att nu genast vid uppvisandet inlösa sina Sedlar , enligt bokstafven, med redbart mynt: men blott med den skillnad, att offret skulle i sednare fallet krossas plötsligt, då i det förra det biel långpinadt. Den 19 April, Andra åter yrka , att den allmänt öfverilagede penning christen endast kun ajhjelpas derigenom } att flera sedlar förfärdigas, och genom utlåning sättas i omlopp. Men med kall eftertanka bor man genast inse, att, då våra nuvarande sedlar, just genom sin mängd, förlorat sitt ursprungliga anseende, så skulle naturligtvis med hvarje ny sedel sorn utgåfves, de gamlas värde ännu mera mindskas. De olycklige följderne af en sådan Finance-operation skulle i visst afseende just vara motsatsen af dem, som jag nyss visat pappersmyntets verkliga förbättring böra medföra. Capiiahsten skulle med bestörtning se sin förmögenhet dagligen sammansmälta och, liksom med en osynlig hand, midt framför hans ögon borttagas, för att tillställas den gäldbundna vinglaren. Samma öde, som förestode Capitalisten, skulle äfven drabba penningelöntagaren och sjelfva Statscassan. Sedan jag nu haft äran ådagalägga hvilka olyckor skulle beredas, så väl genom sedelmyntets ytterligare försämring, som genom sjelfva dess verkliga förbättring; så tyckes af sig sjelft följa, att myntet, såsom ett varumått, mäste göras så oföränderligt, som alnen och skäppan.
Det liar emedlertid varit fruktan, alt spö- och ris-straffets borttagande skulle minska lagstiftningens kraft att afhålla från biolt, som hufvudsakligast bidragit dertill, att detta straff ej redan försvunnit; men om man närmare gör sig reda för förhållandena, visar sig, alt den praeventiva egenskap, man således föreställt sig ligga i samma straff väsendtligen om ej helt och hållet saknas. Genom 184-1 års lagstiftning biel', på sätt nämndt är, en betydlig inskränkning gjord i användandet af Spö- oell ris-straffet. Det stadgas för närvarande antingen ovilkorligt eller allernatift med annat straff. J förra hänseendet förekommer det emedlertid hufvudsakligen vid tjufuadsbrott, såsom vid kyrkotjufnad, stöld af i bete ute å marken gående kreatur, fickstöld, annan stöld tredje och fjerde gången, tredje resan inbrott i afsigt alt stjäla, samt itererad mjölkning ute å mark af ånnans ko, får eller get, [ hvilka fall det dock vanligen åtföljes af fästnings-, eller korrektions-straff dels på vissa år, dels ock på lifstid; och det är äfven härsom verkställighet egentligen kommer i fråga, så vidt nemligen spö-straffet angår, ty ris, som är stadgadt för qvinna, bar städse, under en lång följd af år, blifvit utbytt till motsvarande frihets-straff eller fängelse vid vatten och bröd,då den dömda anropat Konungens nåd. Derföre hörer ris-straffets fullbordan nu mera lika mycket till sällsynlheterna, som spö-straffels tillämpning i de fall lagen utsätter detsamma allernatift med annat straff. Delta allerna - * Lag-Utskottets Betänkande, Nio 37. 11 tiva straff är i allmänhet nyssnämnde art af fängelse eller annat fängelse; och dertill döines nästan utan undanlag. Domaren kan ej eller vara döf för civilisationens mäktiga stämma. Hans ställning saller honom ock i tillfälle att bättre än de fleste bedöma straffens större eller mindre ändamålsenlighet; och öfver spö-straffet har domaremakten, vid mera än ett tillfälle, offentligen fällt sin dom.