Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Paulsson år 1855 upprättad karta öfver Halmstads stads, slotts och hamns flygsandsfnlt finnes betecknad med Litt. C., är för det uppgifna ändamålet behöflig samt flygsanden å nämnde mark lämpligen kan bindas genom påfyllning och planering af den lerblandade jord, som erhålles vid den i hamnrännan pågående muddring, hvadan den afsedda planteringen för berörda ändamål icke synes vara nödvändig, hafva Rikets Ständer, som anse Kronan böra godtgöras för de omkostnader, den i följd af nämnde upplåtelse fått vidkännas, lör sin del beslulit, att ifrågavarande mark må, emot en sådan godtgörelse, lill hamnen vid staden Halmstad för det afsedda ändamålet ålerlemnas; med underdånig anmälan hvarom Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 11 Augusti 1860. N:o 113. Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Uppfäst och godkänd! hos Ridd. och Adeln den 11 Augusti 1860. Preste-Ståndet den 11 Borgare-Ståndet den 11 Bonde-Ståndet den 11 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maf:ts nådiga framställning, angående de vid sednaste riksdag beviljade provisoriska löne-anslags uppförande på ordinarie stat, samt vilkoren dervid, m. m. (Stals-Utsk.ls Ull. N:o 48 och Meni. N:o 125.) S. A. K. Uti E. K. Maj:ts vid innevarande riksdag aflåtna nådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och hehof, har E. K.
Med anledning af hvad sålundp anfördt blifvit, anser Utskottet sig ega allt skäl att instämma uti den af Fullmäktige yttrade åsigt, att lånerörelsen mot pant af guld Banko-Utskottets Betänkande, N:o 54. 13 och silfver bör upphöra. På det att emedlertid en så beskaffad förändring ej må leda till förlust för den enskilde, har Utskottet, i betraktande deraf, att pantsedel tillförsäkrar innehafvaren att få lånet omsätta, funnit det stadgande böra meddelas, att alla, som vid tiden för lånerörelsens upphörande redan erhållit lån, må berättigas alt på 12 månader lånet omsätta, med respil-tid af 3 månader derutöfver; hvarigenom slutlig liqvid af ett näst före förändringens vidtagande erhållet lån icke skulle ifrågakomma förr än två och ett halft år derefter.
Statens mellankomst för att bispringa Kongl. Majus Nåd. Prop. M 101. 3 de samhällsmedlemmar, som vid inträffande allmännare missvexter hemsökas af brist och lidande, har redan länge ansetts vara nödig och medelanslag för sädana tillfällen hafva blifvit ställda till Kongl. Maj:ts disposition; men de förhållanden, hvilka nu beröfvat ifrågavarande befolkning dess snart sagdt enda utväg att genom arbete förskaffa sig en tarflig bergning, synas vara af enahanda ömmande beskaffenhet och gifva samma befolkning giltiga anspråk på understöd från det allmännas sida för att skyddas från hunger och elände, helst ett snart öfvergående af omförmälda förhållanden icke ännu synes kunna emotses. De medel, hvilka för ifrågavarande ändamål erfordras, torde lämpligen kunna anvisas till utgående från den för behöfvandes undsättning i missvextår afsatta fond, hvilken, enligt Rikets Ständers derom aflåtna underdåniga skrifvelse, har en disponibel tillgång af 1,260,699 Riksdaler 23 öre; och vill Kongl. Maj:t alltså härmed föreslå Rikets Ständer att å nämnda fond till Kongl. Maj:ts disposition anvisa ett belopp af Sextio Tusen Riksdaler, att användas till beredande af arbetsförtjenst ät de behöfvande inom Örby, Thorestorps, Surteby, Berghems, Sätila och Seglora pastorat af Marks härad. Dessa medel, hvaraf en tiondedel eller 6,000 R:dr torde böra få fördelas emellan sådana behöfvande, hvilka i mer eller mindre mån sakna krafter att genom arbete förtjena sitt uppehälle eller användas till inköp af lifsförnödenheter för deras underhåll, synas lämpligast böra ställas under en för ifrågavarande sex pastorat gemensam förvaltning eller Direktion, så sammansatt, att hos densamma kunde förenas kännedom af alla lokala förhållanden med ett upplyst nit och lifligt intresse för medlens användande på ändamålsenligaste sätt och hvilken utan omgång eller tidsutdrägt vore i tillfälle att genast träda i verksamhet.. Kongl.
Contoiret aflemnat sin förbindelse å 16,894 Ridr 19 sk. 6 rist. för hvilka nöjaktig an-, sedd säkerhet jemväl blifvit ställd; men för allt hvad af Iggeströms balance af honom eller hans förenämnde Löftesmän icke kan erhållas, anse vi ersättning i laglig väg böra af vederbörande sökas, Bemälde Iggeström har iiti en till oss ingifven skrift anhållit, att honom, måtte ej allenast beviljas, afskrifning för de 7000 Ridr af Balance-Summan, hvilka skulle härleda sig derifrån, att han i Räkenskaperne aine gånger debiterat sig 3 Procents Reverser till detta belopp, utan ock att yi ville meddela honom vårt förord hos Rikets Hägloil, Stan-, der till vinnande af eftergift å liela den del af Cassa*bristen, som ännu k unde vara ogul-, den; — Och håfve vi, sedan Vederbörande hörde blifvit, och efter granskning af en utaf Iggeström, redan i October månad 1818 till Herrar Fullmägtige ingifven Förteckning öf-. ycr sådane 3 Procents Reverser, sorn aldrig Riksens Slänclers skola blifvit utgifne, fastän de samma, genom förseende, blifvit uti Utgifnings-Boken in duplo införde, om denna sak inhemtat närmare kännedom; och hvad beträffar 3 Procents-Rcverserne, funnit, att de i Maji månad 1818 församlade Discont-Bolagets enskilde Revisorer, i grund af skedd noggrann undersökning, meddelt det yttrande, att Kamereraren Iggeström påfört sig så kallade Bianquettcr till 3 Procents-Sedlar, till ett belopp af 7000 R:dr, som han icke emottagit, samt att någon af de på Iggeströms ofvanberörde, till Herrar Fullroägtigc långt före prasscriptions-tidens utgång, inlemnade Förteckning, såsom missförde upptägne 3 Procents Reverser till enahanda belopp, icke blifvit till inlösen presenterad; hvilket förhållande, efter hvad Herrar Fullmägtige förmält, hos dem stadgat den moraliska visshet, att den ifrågavarande summan 3 Procents Reverser, icke blifvit utgifven och satt i omlopp; I anseende hvartill, och då ej någon anledning sig visat, att denna Iggeströms Balanee på annat sätt tillkommit, håfve vi trott med billighet och rättvisa öfverensstämmande, att hos Rikets Högloft.
Af Herr Bieykenskjöld^ Kdvard. angående pension åt Expeditionssekreteraren Daniel Hadorphs enka. Den 10 Januari innevarande år afled vid närmare 80 års ålder f. d. förste Expeditious-sekreteraren i Kongl. Ecklesiastik-departementets Expedition, Riddaren af Kongl. Nordstjeme-orden, Daniel Hadorph, efterlcmnande enka och tvänne barn. Efter 44 års tjenstgöring i Kongl. Majis Kansli, erhöll Expeditions-sekreteraren Hadorph år 1848 afsked från sitt innehafvande embete i nämnda Expedition, der han öfver 20 år tjenade för endast den dåvarande kanslist-lönen. Utan ärfd förmögenhet och med ringa löne-inkomster, var han urståndsatt att något samla för efterlefvande. Sent inträdd i gifte, kunde hans tillgångar ej medgifva de dryga afgifter, som erfordrats för att i Civil-statens pensions-inrättning eller annan välgörenhetsanstalt förvärfva enka och barn rätt till understöd efter hans frånfälle. Vid dödstillfället fanns i boet en behållning af endast 54 R:dr 97 öre, hvartill orsaken förefinnes dels i nyssnämnda förhållanden, dels ock uti inträffade oförutsedda förluster under Expeditions-sekreteraren Hadorphs sednare lefnadsår. Då enkan sålunda med försvagad helsa, jemte en oförsörjd dotter och en åldrig, mer än 70-årig medellös moder, är i saknad af hvarje sådan fördel, som eljest brukar komma enkor efter Statens tjenare till godo, lära Ridderskapet och Adeln samt Rikets Ständer finna att hennes belägenhet är i högsta måtto bekymmersam. Det är på grund häraf och i betraktande jemväl af den aflidnes under en ovanligt lång embetsmannabana i fyrfaldiga värf ådagalagda utmärkta skicklighet och red barhet, som jag hos Rikets Höglofliga Ständer vågar anhålla, att Enkefru Hadorph måtte, för sin återstående lifstid, varda på allmänna indragningsstaten uppförd till åtnjutande af en årlig pension af 600 R:dr Rimt.
Den gamle trodde, att jag skämtade, och inföll leende: » Nej tack, unge vän! Vi hade haft mer än nog af blinda, mer än nog af oförståndiga, handledande barnsligheten, för att det kunde falla föräldrar in att frivilligt sätta en oerfaren, sjelf ouppfostrad ungdom till undervisare i hemmen. Der far och mor voro af arbete eller grof okunnighet hindrade att lära barnen de första grunderna, i hvad man hade vant sig att kalla » småskolekunskaper », der anlitades någon äldre man eller qvinna, helst någon nära slägting, som ingenting hade att göra, eller någon god vän, som åtog sig detta enkla arbete. » » Mot kontant erkänsla naturligtvis och för de förmögna; de fattiga, åt dem blefvo statens skolor naturligtvis goda nog! » utbrast jag» » Så hade det varit under skoltvångets dagar », svarade gubben med eftertryck, » ty då sökte så många som möjligt att få sina barn i dyra enskilda skolor, äfven om också dessa voro af samma art som statens, och det blef under tidens lopp då allt mer och mer vanligt, att uttrycket: » Statens skolbarn », som det hette på vårt språk, blef liktydigt med » fattiga, okunniga barn, bestämda till tjenare och kroppsarbetare ». Meu vi hade nu lyckligtvis börjat räkna med en faktor, som vi förut skjutit åt sidan, och sedan vi fått den in i folklifvet, kom der nya drifkrafter in i samhället; man vaknade till full och klar insigt om, att hvarje mor och far hade gåfvor — låt vara slumrande — till att gifva barnen deras första uppfostrande undervisning, och att läraregerningen för andras barn ej är ett mekaniskt yrke, hvilket kan inläras som ett sådant, utan består af anlag, som kunna väckas, och en kallelse, hvilken bör följas. » » Den faktor ni nämde var väl er religion, kan jag tänka. Hade detta folk då, redan så långt tillbaka i tiden, hunnit afskaffa religionsundervisning i skolorna? » frågade jag, lifiigt intresserad. En lätt rysning genomfor den gamle. » Jag känner mig trött nu; men vi skola fortsätta ämnet i morgon, om ni behagar », sade han, bekämpande en sinnesrörelse, till hvilken jag ej kunde finna orsaken. Floras barn. F r å n italienskan af Gudrun.
Har man, vid dråp eller annan misshandel, träffat annan, än den man döda eller misshandla ville; straffes som vore gerningen föröfvad mot den, åt hvilken den ämnad var; dock skall ej, till straffets förhöjning, afseende å särskild egenskap hos denne eller å särskildt förhållande mellan honom och gerningsmannen göras annorlunda, än såsom å en försvårande omständighet. 43 Den som, genom uppsåtlig misshandel eller genom vållande, tillfogat annan sådan kroppsskada, att denne deraf ljutit döden, varde såsom baneman ansedd, ändå att döden ej var omedelbar följd af sjelfva handlingen, utan af annan, genom den handling t verksamhet satt, orsak, eller handlingens dödliga verkan kunnat genom tidigt användt botemedel förekommas, eller handlingen, för särskild kioppsbeskalfenhet hos den döde, eller för tillfälliga omständigheter, hvarunder skadan honom tillfogades, orsakat döden. Blef skadan dödsorsak endast i förening med omständigheter, de der, utan gerningsmannens skuld, efteråt tillkommit, såsom särskild sjukdom, dröjsmål med begagnande af botemedel, sedan sådant användas kunnat, vårdslöshet eller oskicklighet vid botemedels användande, eller annat dylikt ofall; då må, för dråpet, ej till högre straff dömas, än efter ty i 9 § sägs. 44 § De grunder, sorn i 43 § sägas, skola ock tillämpas i mål, som angå kroppsskada, hvaraf död ej följt. 4-5 §. Misshandel, som i 12 eller 13 § sägs, ändå alt den skett mot maka, stjufeller svärföräldrar, fosterföräldrar, förmyndare, husbonde eller annan förman, så ock bro't efter 15 eller 37 §, må ej åtalas af allmän åklagare, der ej målsägande brottet till sådant åtal ansifver, eller det blifvit föröfvadt under sabbat eller vid så O l dant tillfälle eller å sådan ort, som i I I Kap. 9 eller 15 § omförrnälas. 'Vållande, hvarom i 17 § sägs, må ej åtalas af annan än målsägande. 46 §. Den, som gjort sig förfallen till straff efter 1, 2. 18, 19, 28 eller 40 §, skall ock dömas medborgerligt förtroende för alltid förlustig.
Frågan huru förhållas skall, när Adeliga Biskoppar ej äro välsignade med barn, har RiddarhusOrdningen ej förutsett. Denna fråga kunde för framtiden bestämmas, om man så anser nödigt; men jag tror, att för närvarande är det öfverensstämmande med både Ridderskapets och Adelns rättvisa samt Erke - Den 25 Januarii, *47 Biskop von Rosensteins personliga egenskaper, att ej vid detta tillfälle excludera den person, åt hvilken han lemnat sin fullmakt,' Herr Grefven och LandtMarskalken yttJ rade, det han, i anledning af den i ämnet förefallne discussion, ansåg sig böra hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln behagade tillåta , att Pollett finge utgifvas till den af ErkeBiskopen von Rosenstein förordnade fullw mägtig för i^deliga Ätten Rosén von Rosenstein N;o ao55 C. Ropades starka Ja, jemte några Nej, Herr Grefven och Landt Marskalken förklarade, att som, efter hvad han tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, propositionen blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen. Fortsattes den, den 25 dennes, började Sippiäsning af Riksens Ständers Revisorers den |6 December sistlidit år afgifneBerättelse, angående Revisionen af Banco Verkets räkenskaper för åren iSlg och 1820 intill slut; och beslöt Ridderskapet och Adeln, det skulle denna berättelse med de öfrige RiksStånden commutiiceras. H5gloflige Ridderskapet och Adeln åtskilj-' des klockan a eftermiddagen. In fidem Protocolli O, J, Lagerheim, i4& Den 27 Januarii. Måndagen den 27 Januarii* Plenum klockan 10 förmiddagen. An maltes och emottogs Ilans Excellence HofCanzleren m. rn.
Då man vill tillse, om någon af de olika utgiftsposterna har inflytande på siffran, mäste man noga göra sig reda för dem, och derför har jag för att reda saken i min reservation uträknat dem för hvarje Skti stångjern. Enl. denna uträkning, hvars rigtighet för öfrigt ej blifvit bestridd, skulle beskattningen å 1 Skit stångjern, bevillning och öfrige statsutgifter deruti inberäknade, tillsammans utgöra något öfver 14 sk. eller ungefärligen dubbelt så mycket som hammarskalten, hvilken upgår till omkring 2 proc. af tillverkningskostnaden, och att det är de öfrige utgiftsposterne, som hafva det egentliga inflytandet på tillverkningspriset. Häraf följer att en förbättring i smidesmethoden, som förminskar kolåtgången eller den erforderliga arbetskraften, skall hafva ett vida makligare inflytande på priset, än den ifrågavande obetydliga nedsättningeu derå kan utöfva. Vi känna alla, att stora förbättringar i smidesmethoden i sednare tider åstadkommits, så att endast på högst få ställen 18 T:r kol användas för utsmidning af ett Skfi! stångjern äfvensom att der Lancarshiresmidet är infördt, man icke allenast reducerat kolåtgången till 9 T:r utan äfven erhållit ett vida bättre jern än genom de gamla kolödande methoderua. Det är också endast på denna väg, som bergshandteringen kan lyftas, och den föreslagna nedsättning i skatten eger ej något inflytande på handteringens utveckling. Det är detta, som jag i min reservation velat ådagalägga och det har icke blifvit vederlagdt af den i dag utdelade promemorian. Visserligen kunna åtskilliga anmärkn:r göras emot mina kalkyler likasom emot de af BergsColhm upgjorda, öfver tillverkningspriset å ett VAS’ stångjern.
Fortsattes pröfningen af StatsUtskottets ej mindre den 2g sistlidne Januarii under N:o 54 afgifne, och den i4 derpåföljde Februarii på bordet lagde, Betänkande, angående beräkningen af StatsVerkets Inkomster, än ock den 28 sistlidne Mars under N:o 123 meddeldte, samtden i3dennes på bordet lagde, Utlåtande i anledning af de vid nyssnämnde Betänkande gjorde anmärkningar. 26:0 Controll-Stämpel-Medel. Den 3o April f. m. 67 Hvad StatsUtskottet i afseende å denna Titel i dess första Betänkande föreslagit, blef af Ridderskapet och Adeln gilladt. 27:0 Nummer Lott er i Me del. Herr Skogman_, Carl David: För min del instämmer jag i Minoritetens inom Utskottet tillstyrkande, om NummerLotteriets upphörande är i833, och anhåller om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition derå, på sätt samma minoritet föreslagit. Herr Ribbing> Arvidj förenade sig med Herr Skogman. Herr Cederschjöld} Pehr Gustaf : Otvifvelaktigt vore det moraliskt rättast att afskaffa Lotteriet, för alt borttaga en frestelse; men det återstår i alla fall så många andra, att jag knappt vet, om denna åtgärd nu skulle löna mödan. Så länge bränvinsbränningen oupphörligt uppmuntras, och krogar finnas i alla gathörn, anser jag de frestelser, som deraf uppkomma, vida farligare. När man dessutom icke kan inkomma i ett sällskap bland bättre folk, utan att se hela samlingen genast sätta sig ned vid spelborden, så undrar jag om det är billigt, att betaga den fattigare klassen detta enda tillfälle, att försöka sin lycka. Det är i alla fall af alla lycksökerier det minst 5* 68 Den 3o April f. m. betänkliga, och det enda, hvarpå Staten vinner. Jag hemställer derföre, om icke inrättningen ännu tills vidare må qvarstå; och den fattige tillåtas att för en tolfskilling kunna förskaffa sig trenne veckors glädje af hoppet.
Endast de som är kända för god vandel och bedriver liknande verksamhet i någon stad får komma i fråga. De skall hos landshövdingen begära tillstånd och uppge hur många av varje kön de behöver som hjälp i rörelsen. Han skall tillse att ingen liderlighet eller vanart begås i det hus där rörelsen hålls och understödja och befrämja god ordning. Stockholm den 29 juni 1813. A. N. EDELCRANTZ Vi Henning Adolph von Strokirch hälsar: Stockholm den 13 juli 1813 Kungl Maj: t har givit Hovrätten tillkänna att de tvister rörande militärboställen och vad därmed rörande är under kriget inte kan avgöras. De får vara vilande tills kriget är slut. Stockholm den 13 juli 1813. H. A. v STROKIRCH. Påbud om eftergift av tilltal för brännvinsredskap, som blivit, under ostörd försegling, i förvar behållen. Haga den 14 juli 1813. Det har blivit anmält till Oss att en mängd åtal på åtskilliga orter blivit anställt för personer, som inte haft rätt att tillverka brännvin men ändå behållit sina redskap. Då författningen varit ofullständig och det blir stor förlust för den som måste förstöra sina redskap, har Vi velat eftergiva åtal för felaktiga uppgifter om pannrymd och om förseglingen på pannan är obruten. Den åtalade befrias från all annan påföljd än 16 skilling som ersättning för åklagarens instämningskostnad. Hädanefter varnas alla att blottställa sig för sådant åtal och att noga iakttaga vad som står i författningen rörande brännvinstillverkningen. Haga slott den 14 juli 1813. CARL. Cirkulärbrev till samtliga befallningshavare angående sättet att till Kammarkollegium insända recepissen (skriftligt erkännande) och förklaringar i bytesmål. Stockholm den 19 juli 1813. Kungl Maj: t har inhämtat att inte alla brev som angår förklaringar i bytesmål har kommit Kungl Kollegium tillhanda, vilket föranlett försening och onödig brevväxling i bytesmålens avgörande. Därför är förordnat att alla brev som skall gå till Kammarkollegium och innehålla ärenden i bytesmål skall rekommenderas. Stockholm den 19 juli 1813. OLOF E. LAGERHEIM
De friheter och företräden, som de liittils postföringen åliggande så kallade posthemman åtnjulit, bestå dels i roteringsfriliet, dels i vissa andra Den 21 Januari i. 171 /[:o All postföring af särskilt dertill anslagna hemman, mot mindre än vanlig skjutslega, npphöre. De friheter och förmåner, som, i och för postföringen, varit dessa hemman beviljade, ingå , på sätt Kongl. Maj:ts särskilt derom utfärdande Nådiga förordning kommer alt stadga. genom Kongl. Förordningen af d. 17 Aug. 1801 bestämda förmåner. Att vid postförings - skyldighetens upphörande för dessa hemman, dessa senare utgörande frihet för eller lindring i vissa allmänna onera, skulle komma bela den samma onera underkastade samhälligheten till godo, förstås af sig sjelf. Helt annorlunda är deremot förhållandet med roteringsfriheten. Man har visserligen velat påstå, att, då de särskilta Rikets landskaper genom de med Kronan afslutade knektekontrakterne endast åtagit sig ett visst antal soldater att underhålla, skulle hvarje tillökning af roteringsskyldig jord endast komma de redan roterade till lindring, utan att öka Kronans anspråk på nya rotar. Delta är 172 Den 2i Januarii. dock icke förhållandet. Kronan afslöt icke knektekontrakterne med de respektive landskapernes hela massa af jordhvarken rusthåll eller under en eller annan benämning privilegierade hemman, till hvilka dåvarande posthemman hörde, voro derunder begripna — utan endast med de hemman inom provincerne, som då voro underkastade den förut brukliga utskrifningen efter mantalj för hvilken det ständiga knektehållet skulle blifva en ersättning. Alltså är det endast i afseende på de få nu roteringsfria posthemman, som efter indelningsverkets upprättande kunnat annorlunda än genom b}'te få sig denna frihet beviljad, ("om likväl ett sådant fall alls förekommer), sorn den Den 21 Januari i. >73 gamla roterade jorden tan göra anspråk, alt få sig dem till lindring anslagna.
Schana lyssnade, hon urskilde nu vissa ord, såsom »hälsa förfärligt bed honom ursäkta min djärfhet» »söta beskedliga madam, tusen tack», och så nigningar igen, krus och en mängd komplimenter. Det svindlade i stackars Schanas hufvud, hon förmådde hvarken gå fram eller tillbaka, hon stod som fastnaglad vid trappafsatsen, det ovanliga i händelserna grep henne, det var som en enda vild dröm, och hon hade af lättsinne kastat sig i allt detta äfventyrliga, nya... Hvad skulle Katrina säga, om hon fann henne här, och hur skulle hon förklara sig inför denna stränga domare? Det föll henne intet ögonblick in att hon själf med ungefär samma rätt skulle kunna fordra en förklaring. Ändtligen stängdes köksdörren, madamens köttiga silhuett försvann och i skymningens dunkel kunde Schana halft gissningsvis urskilja väninnans triumferande leende och förstod af hennes armars vidlyftiga svängningar, att hon var vid allra bästa humör. Detta gaf henne något mera mod, men nu var hon rädd att göra sig löjlig i Katrinas ögon. Om hon blott kunde fly! Och komma bort, långt hem till »Friden». Men olyckan gjorde att fru Lamströms lustiga lynne inspirerade henne, så att hon icke mer gick utan sprang nedför trapporna. På långt håll igenkände hon Schana och gaf till ett gapskratt. Hva', står du här och spökar, ditt spektakel», sade hon. »Sku' upp till kavaljeren, hva'? Herre hjärtandes, Schana, hva' går åt dig?» Schana slog ned ögonen, hon kände det som om hon begått ett brott. »Jag gick ut ... och så gick jag in, hit.» »Tyst, gumma, och ljug inte», kommenderade frun, »jag gick också ut, och så in. Vi va' lika galna bägge två ... nå, än se'n ... karlbelätet fick jag inte se ... madamen sa', att han sof middag, den latkrabban.» Schanas ögon, glänsande och stora nu i skymningen, spärrades ännu mera upp, hon slukade hvart enda ord med största uppmärksamhet. »Men han kommer nog, det trodde åtminstone hushållerskan, som jag kände från salig
St.-rs LdneBanks Fordran, kommer att alldeles oförändrad, utan någon afbetalning eller någon räntas beräknande, ytterligare intill nästa Riksdag inom linien balanceras. $• 7- R:gsContoirets utelöpande CreditSedlar, eller såkallade R:gsSed!ar, skola i R:gsContoiret inlösas med Banco, efter det emellan dessa myntsorter stadgade förhållande, och få afven R:gsSedlar utvexlas mot BancoSedlar, när en sådan vexling af någon åstundas. På den särskilda Räkning, som för detta ändamål i V"xelBanken föres, och hvilken, vid 1823 års slut, upptog R:gsContoiret till godo en mot dess då utelöpande Sedelstock, Kopparskiljemynts-polletterne härunder inbegripne, svarande behållning af Fyra Millioner Tjugefem Tusen Niotiofem (4,025,090) R:dr Trettionio (3g) sk. Bancomynt, få icke utställas några lnvisningar för andra behof, än RiksgäldsSedlars inlösen Det för utvexlade R:gsSedlar inflytande Bancomynt bör ovilkorligen på samma Räkning insättas. I öfrigt och till följd af R. St:rs vid denna Riksdag fattade beslut, komma de Koppar-polletter, som tilläfventyrs hos RrgsGontoiret i vexling inflyta, att till Banken lefverera s. §.