Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr för en upplaga af 1,000 exemplar; att sorn, när undersökningsoch trycknings-arbetena kommit i full gång, två sådana blad i TruJmnfldels skalan borde kunna hvarje är medhinnas, detta skulle' vid en upplaga af 1.000 exemplar medföra en årlig utgift af 3,600 Rdr, hvadan således en summa af 10,800 R:dr, eller i rundt tal 10,000 R:dr erfordrades, för att under nästa statsregleringsperiod bestrida kostnaden för gravering och tryckning i nämnde skala af de blad utaf landets geologiska karteverk, som småningom hunne att blifva färdiga: men att emellertid, för att dörnma af det interesse, hvarmed dessa undersökningar i allmänhet omfattades af vederbörande jordegare, statsverkets ofvanberörde utgift sannolikt kunde i betydlig män minskas, derest en del af upplagan finge till allmänheten försäljas mot ett förslagsvis uppgifvet pris af 3 R.dr Runt för hvarje blad. Kongl. Majit, som anser de hittills, under Professoren Erdmanns ledning verkställda geologiska undersökningar, hvilkas vigt för fäderneslandet blifvit vid förra riksdagen af Rikets Ständer erkänd, och hvilka, redan vid slutet af innevarande års arbetstid, torde komma att lemna en nästan fullständig framställning af de omkring sjön Mälaren närmast belägna trakter, böra fortsättas enligt, hittills tillämpad plan, med den tillökning i arbetskraft jemte deraf härflytande, i viss män stegrad kostnad, som af planens fullföljande uppkommer, vill, i öfverensstämmelse med det af Professoren Erdmann uppgjorda förslag, härmed af Rikets Ständer i nåder äska, att för hvartdera af de är. som nästa statsreglering kommer att omfatta, ett reservationsanslag af 30,000 R:dr må varda ställdt till Kongl. Majits disposition, för att till fortsättning af de geologiska undersökningarna inom riket och upprättande af derpå grundade geognostiska kartor användas.
För allmänn Sjukvård har Staden icke någon serskild Inrättning, men lönar i detta afseende Stads-Läkare och Stads-Chirurg; hvarförutan eria Provincial-Läkaren är stationerad i Staden, så att nödigt Läkare-biträde derstädes icke saknas. Fattigvården beSörjes af en för ändamålet inrättad Comité. De fattige, som till någon del njuta fria ' Bonings-rum, understödjas i allmännhet genom erhållande månatelige bidrag, hvartill Stadens Invånare sammanskjuta medel. Efter missväxterne 1826 och i83o liatva Stadens Invånare, med berömvärd enighet och menniskokärlek, dessutom gjort betydlige extra omkostnader för fattigvården, genom Soppkoknings-Inrättningar, derifrån under nästpåföljcle vintrar soppa dageligen utdelades till fattige och behöfvande. I afseende på Drätsel-Verket anmärkes, att detta är i godt skick och Ordinarie-InkomsLerne ännu så tillräckelige, att hela dea eonlingent Borgerskapet erlägger till Stads-Cassan, egentebge11 > för ali äga någon grund för röstberäkningen vid voteringar, allenast utgör omkring 6o° R:dr årligen. — Sedan Stadens rättighet att uppbära 53 HamnBrooch Vägpenningar af Segelfarten förbi Staden, blifvit öfverlålen på Styrelsen öfver Segelfarts-anstallerne emellan Wenern oell Hafvet, emot 2,000 R:drs ersättning årligen till Stads-Cassan, har Staden nu mera icke någon annan inkomst af Tolag eller dylike afgifter. b) Alingsås. Först bebyggd af flyktade Invånare från det af fienden uppbrände Ny-Lödese; Oell Ilar år 1619 erhållit sina äldsta privilegier af Konung Guslaf Adolph den Store. — Staden är belägen inom Kullings Härad emellan Sjöarne Gershen och Mjören och indelad i 201 hela tomter samt innehar donerade. 5|-:dels hemman, efter helt räknadt, hvilkas areal-vidd utgör, förutan Skog och Betesmark, 574 Geometriska Tunneland, som begagnas till Åker och Äng.
Mer än en röst har höjt sig emot det system, statens inköpsnämd har att följa, då det är fråga om att uppmuntra svensk konst Erfarenheten torde nogsamt ha visat, att det är mindre lämpligt, detta sätt att inbjuda de dertill hågade konstnärerna att på bestämd tid insända till museet de konstverk, de vilja hembjuda till staten. Det är sällan det händer, att något arbete af verklig betydenhet blir inlemnadt till musei årsinköp. Medan svenska konstverk gjort lycka i utlandet, inbragt hedrande medaljer och hamnat på museer af hög rang, har vårt eget nationalmuseum fått nöja sig med obetydligheter, sådana som en konstnärligt obildad publik kanske finner nöje i att se, men som aldrig bidrager det ringaste till denna publiks uppfostran. Statens inköpsnämd kan i de flesta fall försvara sig med att den haft att välja .bland de inlemnade arbetena och * Detta skrefs i slutet af september.bland inga andra. Nu har den visserligen valt mindre välbetänkt ibland och särskildt en gång, 1880. Men vi få ej fördöma inköpsnämden för denna faute. Dess egendomliga val förskaffade då Göteborgs museum ett konstverk af stort värde — och sålunda gjorde inköpsnämden äfven den gången vårt lands konst en tjenst Nämda inköp hade också en verkligt god följd. Det möttes naturligtvis af en besk kritik och med öppet hån från konstnärerna. Och dess verkan var — visserligen ej någon reform, men betydligt ökad aktsamhet från bisit-tarnes sida. De närmast följande inköpen helsades med välförtjent bifall. 1881 köptes Hasselbergs Snödroppe, 1882 Böijesons Passe-temps, 1883 Carl Larssons båda aqvareller och 188é Salmsons axplockerska. Mot dessa fyra val hade man intet att med skäl invända. De köpta konstverken hörde ej alla till le grand art, men detta är intet fel, — de representera likväl allesamman det bästa i sitt slag, som svenske konstnärer i innevarande stund kunna åstadkomma, och derför var deras förvärfvande af nationalmuseet full berättigadt. I den svenska målningssamlingen verka Salmsons och Larssons taflor äfven genom kontrasten till det andra der iins. Denna » svenska skola » är som bekant ännu ej af prima slag, och der vore en större utgallring än den som nyligen skett fullt berättigad.
Hos, Canzlern eller detz Ombud åge ej magt att annorlunda än nu sagt är, qwarstad fordra eller widare befattning med saken taga, utan hänskjute genast alit« sammans till Justitie, Canzlern, pä hwilkenö ytterligare Embets åtgärd och answar det ankommer, att sadane mäl warda enligt denna och Allmän Lag handhafdeAmnäles hos Justitie Can, zlern omedelvarligen någon Skrift till ätal, bör han stst inom fjorton dagar om maletv upptagande wid Laga Domstol, genom af honom tillförordnad Actor, anstalt foga, men icke ma han om någon sadan föregående qwarstad, som här framföre nämnt är, förordna, utan Hof-Canzlerns eller hans.Ombuds hörande och tillstyrkande. Är malek till Laga Domstol kommet och qwarstad der af Actor yrkad, bör Domstolen stg deröfwer inom ätta dagar utlaka; mea likwät, derest det utan tids utdrägt ste kan, Hof-Eanzlerns eller Fest Ombuds utlakande inhämtasWä§ qwarstads xä - Den 22 Junlk. 79? pästäendet, fortfares ändock med Rättegången, men om pästäendet gillas, och har Hof-Canzlern eller hanö Ombud, sadant tillstyrkt, stall qwarstaden werkställas; Dock där Undcr.Rätts Utslag, i bada detza fall, utan uppehåll till Hvf, Ratten insändas. Hof-Rätten bör genast deröfwer infordra TryckfriHlts-Coinmiträms utlakande. Tillstyrker denna qwarstads beläggande, mä Hök-Rätten, der fö skäligt pröfwas, efter Uchag en sadan qwarstad bifalla, och stände den dä fast intill Rättcgängens slut. Har Tryckfrihets - Committsen afstyrkt qwarstad, men Hof-Nätten ändä finner den äga rum, dä mä HofRättens Utslag e> k werkställighet gä, utan underställes Högste Domstolens afgörande.
Dock, gåtan var ju så lätt att tyda: Hon ful var och fattig. Om guld blott hon haft, Då hennes mitt första nog hade ägt kraft Att få ungersvennen mitt hela att lyda. Dagny En barnahand af Laura E. Richards. B o n i ett litet rosenhjärtblad, Den 7wilar vid modersbarm, Som en s9zö$ ?inga 7wit och fyZlig, Som e&amp; aftonslcy rosig och varm. fina s n ~ å 7~äZplösa fingrar Ha aldrig nå ' n ro eller rast, De röra si,q jämt och ständigt Oc76 7~ålla så stad2gt fast. Solstrålen vilja de gripa, De sölca f&amp; fatt uti Skyddsengelens 7avita klädnad, Som sväfcar snkta forbi. Då nzodern sme7cer 0c7z ' Icysser S&amp; Ijuf liten Barna7zalzd, Hon tanker så vnånga tanlcar, Som g&amp; ~ I Y C i frn9ntidercs ' land; Och hennes oroliga 7järta Vill f ors7~a i konanaande år Med en moders Ihögsta f ortjzcsszirny Med den ängslan en mor förstår. Hon tänker: I år som lcomma, Om få, onz många de bli, Hvad verk skall väl Herren sända Litelz 7aand att grisa uti? Blir den alltid o9pen att gifua? Oc78 fast vid 7wad som ar rätt? Och fardig att ifrigt arbeta, Doch stilla, tålig och lätt? Slcall den fitta pensel och mejsel 5 b. I konsteras förtrollade v M d. Elier glada med ljifiign toiter Den trötte vid mslig lliird? Skal l den jtimka [len lida9zdes Icttdde, Ge ham värkande 7wfvud ro? Skall den, räcka den, törstande vatte~a, Föra bröd till den fattiges bo? O, i alla de år son2 komma, Om f&amp;, onz m. %nya de bli, Hvad verk s7call val Herren s&amp;nda Liten hand att gripa uti?
Man bör behjerta de skäl, som föranledt motionen, och hvilka äro, att Barnmorskor, som anställas på Gottland, men ej äro der födde, snart ledsna yid orten och derifrån bortflytta, att de i54 Den 9 J a n n a r i i. hafva obilliga löningsanspråk, och alt få Gottländskor vilja hitkomma för att lära Barnmorske-yrket, då deras hitoch återresa öfver hafvet samt vistandet härstädes är förenadt med stora svårigheter, kostnader och tidspillan, isynnerhet som den stadgade lärotiden härstädes af Nio månader tyckes vara nog lång. Jag anhåller derföre om proposition på återremiss af detta Betänkande till Allmänna Besvärsoch • Ekonomiutskottet, sorn dervid bör göra sig underrättadt, om icke berörde lärotid är ett misstag; eller huruvida andra åtgärder, med afseende å det serskilta förhållandet på Gottland, kunde vidtagas, till det i motionen åsyftade ändamålets vinnande; helst jag tror, att Barnmorske-yrket förr lärdes i hvarje Landsort. Herr Cederskjöldj Pehr Gustaf: I afseende på hvad den siste värde Talaren anfört, får jag förklara, att det står Gottland lika som alla andra Provincer öppet, att skicka BarnmorskeLärlingar lill härvarande undervisningsanstalt, och att hitresan för dem sjöledes är mindre kostsam, än från Rikets flesta andra provincer. Dessutom finnas vid Läroverket i2friplatscr för Lärlingar, hvilka utan betalning här erhålla husrum, eldning och kost; och det är Gottländskornes egen skuld, om de ej söka desse platser. Derest de hitkomma om Hösten, till den i October, kunde de hafva / Den g Januarii. i55 ullärt till Midsommarn året derpå. Båda resorna hit och tillbaka kunde då ske directe sjövägen, med högst obetydlig kostnad. Hvad åter det angår, att deras lärotid af g månader skall vara för lång; så lemnar jag åt den värde Talarens kanske djupare kunskaper häri, att uppgifva en kortare undervisningsmethod.
Jag såg mig omkring i rummet, och jag funderade öfver, hvarför Reinhold valt just en atelier till sin bostad. Det var tydligt, att på länge hade ingen arbetat härinne. Betäckta af ett tjockt lager af damm stodo böckerna orörda på sina hyllor och syntes med sina liflösa, regelrätta rader bilda ramen kring ett lif, hvars kraf hela världen förut icke räckt att tillfredsställa, men som nu nöjde sig med den tysta hvilan i en bädd och de outtalade tankar, som hvirflade i en sjuk hjärna. På bordet stod en gammal tub, vänd uppåt, och med en känsla af beklämning förstod jag i ett ögonblick, hvarför astronomen valt en atelier till sin bostad. Jag förstod, att genom detta vanmäktiga instrument plägade han rikta sin blick mot himlahvalfvet, och att genom detta glastak samtalade han med samma stjärnor, hvilkas gång han förut beräknat, och hvars hemligheter han utforskat. Med en plötslig intuition uppfattade jag allt detta, och jag kände mig som på besök i en aflidens graf. Då föll slutligen min blick på det påbörjade brefvet med mitt namn och ingenting mer. Och jag fick en känsla, hvars kväfvande ångest jag ännu tycker mig förnimma. När jag ändtligen vände mina ögon tillbaka mot bädden, måste jag lägga band på mig för att ej rycka till. Reinhold betraktade mig allt fortfarande, och det hade kommit ett listigt forskande uttryck i hans förr så öppna, förtroendefulla blick. Då förstod jag icke denna blick. Men nu förstår jag den. Fortfarande utan att säga ett ord, lät han sina ögon undersöka mitt ansikte, som om han ansträngt sig att komma till botten med en hemlighet, hvilken han anade. Och nu först, sedan mina ögon vant sig vid skymningen i hans vrå, såg jag, hur hela hans ansikte hade förändrats. Ögon, mun, panna och hår, hvarje drag var sig likt! Men det, som gaf lif och karaktär åt denna yta, hade försvunnit. Själfva sammanhanget – allt som förut gifvit prakt åt dessa oregelbundna drag, hvilka ägt något af den gömda lidelsen i vissa af Rembrandts porträtt, hade utplånats som af en osynlig hand. Och såg man in i hans ögon, hade man en förnimmelse, som om själen ansträngt sig att gifva dem lif, utan att lyckas.
Johns museum utgjordes af ganska olikartade samlingar, hvaraf de som förvarades i lådor och skåp voro så tämligen på sin plats, medan desto större villervalla härskade bland de föremål, som ej sålunda kunde gömmas undan. I den största oreda och huller om buller stodo marmorbronsoch gipsfigurer, som ej hunnit bli placerade, och trängdes om utrymmet med taflor och gravyrer, som ej hunnit bli upphängda. Där stodo lutade mot väggarne, ett landskap af Fahlcrantz, en vy af Martin, en eldsvåda af Mandelberg, jämte ett herdestycke af Berghem och ett gladt bondgille af Dankerts. Där lågo sällsynta vapen och redskap från Australien, och mellan dem hängde Coldinuoch Neptuniordens brokiga band. De finaste porslinsgrupper, de dyrbaraste japanska urnor och ostindiska vaser stodo, där en ifrig hand först hunnit nedställa dem. Somligt hade gått sönder vid den slarfviga medfarten. Baron Koskull betraktade allt, som John förevisade, och kunde ej nog prisa och berömma. De båda herrarne hade nu hunnit in i det stora bibliotheket. Det var en rikhaltig boksamling, men uppställd utan minsta plan och reda i stora, dyrbara skåp. En mängd böcker lågo också i brokigt virrvarr strödda omkring på stolar, bord och golf. – Hvad har du här? frågade baron Koskull och lyfte upp en stor bok. Jaså, Buffon i praktband, charmant på min ära. Och hvad är det här för något? Frimurarkalendrar utan all ända. Och Youngs skrifter och Peringskölds Heimskringla och Björners Nordiska Kämpadater och Clemens den fjortondes bref och Diderots Essai sur la peinture. Läser du all denna olla podrida? – Det gör jag allt. – Också dessa Protocoll öfver silfverhandteringens närmare reglerande? – Nej, de äro från min salig faders tid. Men alla dessa resebeskrifningar har jag själf inköpt. Jag köper alla resebeskrifningar, som finnas att tillgå. Här har jag
M. funne godt bestämma; ty då hade man prmcaverat sig mot det resultat Frilus förslag kunde medföra, eller att en jernväg skulle anläggas från Askersund tili Orebro, under det vestra stambanan tilläfventyrs i annan rigtning till sistnämnde stad framdroges. Sådant, ehuru ej beafsigtigadt, skulle Frilnns förslag kunna upfattas; men en sådan tydning undvikes genom det förslag jag framställt. Men att här upgöra redaktions-förslag improvisationsvis brukar icke vinna R. o. Ad:ns bifall. Således, om återremiss beviljas, önskar jag, att StatsUtsk. måtte taga i öfvervägande Frih. Sprengtportens förslag sådant det genom mitt amendement lyder. Jag förbiser visserligen icke vigten af en vattenkommunikation emellan Askersund och Orebro, eller emellan Hjelmaren och Wettern, men det har redan länge omtalats såsom en beklagligen alltför hinderlig omständighet, att erforderligt vatten saknas för en dylik anläggning i någon större skala. Då, emellertid en snabbare förbindelse emellan dessa sjöar måste vara af stor vigt för landets försvar, skulle jag ogerna se denna fråga undanskjuten, på samma sätt som frågan om en kanal emellan Hjelmaren och Wenern blifvit. Konklusionen blir således, att heldre än jag, i dess närv:de skick, bifaller ifrågavide punkt, afslår jag den. Frågan är likväl af den vigt, att, enl min åsigt, hon bör återremitteras. Frih. Sprengtporten: Jag har icke lyckats att finna skill naden emellan siste talarens och mitt förslag. Båda afse vi, att, i händelse den för vägen emellan Götheborg och Orebro beviljade summan ställes till K. M:s disposition, Orebro kommer att sammanbindas med Askersund antingen så att från Askersund vägen drages till Orebro eller också till Qvistbro. Frih. Cederströms och mitt förslag måste således vara enahanda. Då emellertid 2:ne aktade talare visat, att ytterligare undersökningar i fråga om en kanalanläggning emellan Orebro och Askersund erfordras, vill jag icke motsätta mig en återremiss.
<8*7 ock 1848. i Sami. i Afd. 2 Band. 27 häftet. 2 Slats-Ulskottets Utlåtande, N:o 23S. uppskjutande vore nied våda och olägenhet förenadt, såsom t. ex. förbättringen af hamnen vid Cimbritshamn, Utskottet icke bort föreslå dylik förmåns beviljande för hamnbyggnaden vid Westerås, i afseende hvarå nyssnämnde förhållande icke inträffade, och att ifrågavarande lånebidrag, derest detsamma blefve medgifvet, icke borde utsträckas utöfver beloppet af den för arbetets verkställande beräknade kostnad, it),g3o r:dr, hvarjemte af en ledamot blifvit föreslaget, att lånet måtte utgå med 10,200 r:dr, motsvarande det direkta statsanslag, som för berörde föremål blifvit af Kongl. Maj:t äskadt; äfvensom från Bonde-ständet, inom hvilket de flesta ledamöter, som i ämnet sig yttrat, under åberopande af mängden och vigten utaf de öfriga föremål, hvar till slals-verkets disponibla tillgångar tagits i anspråk, ansett det begärda lånet för Westerås hamn-bvggnad icke böra anvisas. Utskottet får i anledning häraf erinra, att, med undantag för hamnbyggnaderne vid Lidköping och Linköping, hvartill, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers vid föregångne riksdagar meddelle beslut, fortfarande statsanslag blifvit tillstyrkte, Utskottet i Betänkandet N:o ic)4 icke föreslagit beviljandet af direkt anslag, utan återbetalnings-skyldighel, för någon af de harnn-anläggningar, för hvilka sådant blifvit vid innevarande riksdag af Kongl. Majitäskadt elier af enskild motionär begärdt, samt att, hvad Cimbritshamn beträffar, något låne-understöd icke varit ifrågastäldt och således icke kunnat af Utskottet tillstyrkas. Enligt hvad ofvannämndt är, hafva tvenne Riks-stånd godkänt Utskottets yttrande i förevarande ^ide punkt litt. a, vid hvilket förhållande Utskottet funnit sig böra detsamma vidblifva.
Jag skulle eljest kunna hetas vid detta tillfälle spela den röle, sorn fabeliörfattaren tillägger den bekante Docleur Tant-pis, då lian later honom yttra sigt II est mort, je 1’avais bien prevu. Enda orsaken hvar - Sen ia September f. m. 345 hvarför jag framställt detta, är dea, att jag ansett mig derigenom för min del Lunna möta Gr. Horns uppmaning till Const.Utsk. att inkomma med förslag till reformer, som kunde befrämja depnrtemental-styrelsens utveckling. Efter min tanke är det äfven vid en controll-anstalt de lefvande elementerna, sorn först böra tagas i betraktande, och sedan kan det blifva fråga om att derefter lämpa de döda formerna, hvilket sednare här motsvarar förändrade redactioner af de grundlagsparagrafer, som kunna anses otjenliga. Prosten Hallström föreslog inom Utsk. och understöddes deri af mig och några andra, att, i stället för anmärkn., en motion lill R. St. efter 3y §:n 2 mom. Riksd.Ordn. skulle göras, deruti Const.Utsk. skulle föreslå R. St. att för K. M. uttrycka sitt bekymmer öfver den närvar, ställningen. Detta var det som jag — ehuru jag icke delade öfvertygelsen om depar lemen tal-styrelsens nytta — icke ansåg möjligen kunna disputeras vara nyttigt. Man har velat disputera Const.- Utsk:s rättighet alt enl. Riksd.Ordnts 3y § 2 inom. göra motioner. Man har sagt, att det endast vore sådana motioner, som i 29 §:n Riksd.Ordn. stå omtalade. Jag frågar: hvar slår det alt, derför att en del paragrafer upprepa hvad som linnes i en mängd andra, hvarje paragraf skall innefatta ett sådant upprepande; och att hvad som står i en skall anses oininletgjordt, derför att det ej tillika står ä en annan? Här slår tydligt: ''Intet Utsk., Const.- och BancoTJtsk:n allena undantagna vare berältigadt, att väcka frågor till afgörande i R. St:s plena” &c.
Kommer genom det nu föreslagna understöd Credit-myntet i full eircu - Statsoch BankoUtskottens Betänkanden. 257 lation, och Filial-Disconterne fullt ut kunna uppgöra sina Liiqvider , är deras successiva indrag-' ning utan tvifvel mojlig, i den mott enskilda Associationer bilda nya Discont-Inrättningar , sorn utan annat stöd af Staten , än blotta Lagens hägn i executiv väg, ärsätta de afgående. Vid de tillfallen, Banken nödgas göra en hastig indragning af sine Sedlar från någon viss gren af rörelsen , bör man alltid vara betänkt på deras lifgifvande i annan väg, i afseende hvarpå jag för min del alldeles bestrider, att det skulle ske genom enskilda Lån, under hvad form som hälst, utan däreinot föreslås, att det då verkställes genom anslag till allmänna företag, såsom nödiga Fästnings byggnader, Flottans iståndsättande , Strömrensningar m. rn., så att de säkert användas till frambringande af arbete, en method hvarigenom Landets tillgångar ökades genom ny product och Statens behof äfven någon gång kunde fyllas, utan betydlig förhöj-' ning af allmän Bevillning. Möjligen kunde en successiv amortering af Sedel stocken under vissa omständigheter vara verkställbar; men utan tvifval är tidepunkten dertill ännu icke inne. Den utelöpande Sedel-1 massans realisation fordrar äfven vaksamhet , och kan på sin höjd för det närvarande för framtiden beredas. I den mon närings-frihet och ett jemt mynt-förhållande befordrar Landets odling , kan man närmare nalkas möjligheten af en realisation. När under en fullkomlig Handels-concurrence och en utvidgad arbetsflit penninge-rörelsen blir liflig , och andra Länders Specie-mynt i naturlig ordning , äfven 258 Slatsoch Banko-Utskottens Betänk anden. i byle mot vara producter circulerar till Norden, dä kan småningom Specie-myntet begynna intaga Pappers-representativernes rum , och genom denna ersättning , och endast derigenom, kunna de Utan skada försvinna ur rörelsen.
R:dr, som alltså kunde under loppet af 19 år, från och med det 14:de till och med det 52:dra, genom nya sedlars utgifvande användas till förstärkning af Bankens Diskont-lönd med ett årligt medelbelopp af nära 2,000,000 R:dr Banko till stort och varaktigt gagn för landets näringar. Under åberopande häraf och jemte särskild erinran, att det med hela planen åsyftade ändamål, eller Bankens konsoliderande, påkallade såsom grundvilkor, att Banko-viuslen komme att användas till inköp af utländska, men icke af inländska räntebärande förbindelser, emedan dessa sednare ej kunde, likasom de förra, i behofvets stund, förvandlas till silfver, har motionären föreslagit, det Rikets Ständer måtte anbefalla Banko-styrelsen att, enligt grunderna i ofvan uppgifna plan, använda såväl den del af Banko-vinsten, hvilken, jemlikt redan vidtagna beslut, är Banken förbehållen, som årliga afbetalningarna af Stats-verkets skuld till Banken, samt att hvad af dessa tillgångar icke under ett år kan, enligt planen, användas, måtte till följande år reserveras och hållas tillgängligt för det afsedda ändamålet. Detta förslag, åsyftande att, medelst inköp af utländska lätt realisabla Statspapper, stärka Bankens förmåga att upprätthålla värdet å sina sedlar och derjemte, utan äfventyr för uppfyllande af denna Bankens förnämsta och oeftergifliga pligt, kunna genom en utsträckt lånerörelse i ökad mån understödja och befordra landets näringar, har Utskottet tagit i betraktande och funnit vara förtjent af all den uppmärksamhet, som sakens vigt oafvisligen kräfver. Men med fullt erkännande af frågans stora betydelse samt den fördelaktiga verkan på Bankens ställning, som förslagets lyckliga utförande borde komma alt föranleda, anser Utskottet likväl att de af Rikets Ständer vid denna Riksdag, rörande Banko-vinstens användande, vidtagna anordningar innefatta bestämt hinder derför, att större eller mindre del af nämnda vinst för närvarande kan, på sätt motionären tillstyrkt, disponeras. Ty den vinst å Bankens rörelse, om hvars användning