Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidare säger Hr Doktorn, »att beslutet förorsakar en kränkning af presterskapets privilegier, som innebära, att hvarje församlings presterskap skall bibehållas vid de förmåner, det åtnjuter.» Först och främst vet jag icke om så är, men jag tycker mig minnas, att Dr Nordlanders citation icke är så ordagrann, att hvarje församlings presterskap skall bibehållas vid sina löneförmoner; ty då skulle icke någon förminskning deruti kunna egn rum genom konventioner. Men Utsk. föreslår att löneregleringen skall göras så, att presterskapet på det hela varder bibehållet vid den aflöning, det f. n. eger. Detta tror jag också är förenligt med hvad som finnes stadgadt i privilegierna för presterskapet, såsom stånd betraktadt i det hela, hvadan således ingenting i detta förslag förekommer, som sårar dessa privilegier. För öfrigt är det gifvet, att om ett förslag skulle framläggas, som innebure en förändring i privilegierna, behöfdes icke någonting annat, än att presteståndet sjelf inginge derpå vid en riksdag, för att förslaget skulle komma till verkställighet. Man finner således, att något annat hinder mot den önskade och önskvärda regleringen af lönerna, hvilken onekligen tor presterskapet i det hela skulle vara fördelaktig, icke kan komma från någon annan än presterskapet sjelft. Jag tror fördenskull, att nedsättandet af en Komité i detta fall sktill blifva ganska nyttigt, och Dr Nordlanders yttrande att denna Komités arbete skulle blifva ett lifstidsarbete, vederlägges genast deraf, att det icke finnes något hinder för R. St:r att vid en riksdag ingå till K. M. med en önskan, i hvad riktning som helst, för detta ändamål, utan afseende på om en Komité blifvit nedsatt eller ej. R. Stilkunna genom dylika åtgärder påskynda ärendets handläggning och åt Komitéens arbeten gifva den riktning de vilja. Jag anser således att de skäl, Dr Nordlander anfört, hvila mera på skenbara än verkliga grunder, och jag förenar mig derföre med dem, som yrkat bifall till betänkandet. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.:
Götha Canal Direction, att den påräknade Sundman för Canal-arbetet skulle blifva otillräcklig. Så snart Direction gjort upptäckt af en så betydlig missräkning, kunde - den äfven förutse att betydliga biträden af Riket skulle blifva alldeles nödvändiga fotarbetets fullkomnande inom den i arbetsplanen föreskrifna tid. Så framt Directionen haft Rikets sanna väl till lika så hufvudsakJigt föremål, som Götha Canals 1 färdi ggörande inom 10 års tid, synes mig K att deras skyldighet varit i underdånighet 1 fästa Kongl. Maj:t.s Höga uppmärksamhet derpå, alt antingen ett betydligt tillskott af Statens medel skulle blifva af nöden, eliv ler ock, att arbetsplanen mäste förändras, och detta kostsamma arbete utsträckas tili en längre följd af 3r. Kongl. Majit hade då varit i tillfälle att i Nåder besluta hvad 1078 Den 22 Juli f. m. han ansett för Riket mect-gagnande. Deremot kan jag uti detta Directionens förhållande icke annat finna, än en påtaglig plan, att genom arbetets fortsättning på bela Canal-Linien, tvinga kommande Riksens Ständer att anslå allt hvad CanalBolaget askar, för att icke se den redan använda kostnad helt och hållet gå förlorad, Att få till Ri ksens Ständer framställa denna anmärkning, har af några inom Höglofl. sammansatta Utskotten blifvit häftigt bestridt. Jag har ater ansett det vara icke allenast en rättighet, utan jemväl en skyldighet, att då man å ena sidan gjort all möjlig rättvisa åt hvad som förtjente att godkännas, man å den andra ej borde förtiga hvad som vore anmärkningsvärdt, och j.ig har aldrig kunnat föreställa nrig, att granskningen af Götha CanalDirections förhållande medförde endast skyldighet att hälla Loftal; ty i sådant fall skulle åtmindstone jag hafva undanbedt mig ett så smickrande förtroende.
Endast få dagar sedan största delen af staden afbrunnit, voro handeiskonto - 328 Den 14 Mars e. m, ren åter öppnade och penningeverken i verksamhet. Märkvärdigt nog har stadens skattskrifna innevånare efter branden endast minskats med några hundra. Men Carlstad står ensamt, säger man, emot hela provinsen i denna fråga. Om så vore, skulle jag utan tvekan offra Carlstad, men så har jag icke kunnat uppfatta förhållandet under ett flerårigt vistande i provinsen, och det vore sannerligen att tillmäta Carlstad en alltför öfverdrifven betydelse, om man antoge att det ensamt mot hela provinsen hade kunnat så länge göra sina intressen gällande och bestämma jernbanans sträckning. Orimligheten af ett sådant antagande är uppenbar. Frågan om jernvägens sträckning mellan Christinehamn och Frykerud framställer sig sålunda: antingen den södra banan öfver Carlstad eller den norra öfver Nilsbyn med tvenne bibanor, en från Filipstad till Norum och en från Carlstad till Norum eller någon annan punkt på stambanan. Båda dessa bibanor hafva blifvit förordade af landstingskomitén och äfven af Konungens Beflude antagits blifva en följd af den norra banan. Det torde invändas att endast bergslagsbanan be höfver komma till stånd; att Carlstadsbanan icke är en nödvän dighet. Men erfarenheten visar att der stambanor gått förbi residensstäder, äfven af mindre betydenhet för provinserna än Carlstad, hafva bibanor tvingat sig fram. Så har tillkommit Al westad-Wexiö-banan, Hessleholm-Cbristianstad-banan, HerljungaWenersborgs-banan och nu är fråga om Moholm-Mariestads-banan. Det kan således tagas för afgjordt, att med den nordligare sträckningen af stambanan i Wermland följer, icke allenast en bibana till bergslagen, utan ock en bibana till Carlstad, och att genom antagandet af denna sträckning, staten äfven tager på hand .att lemna understöd till byggandet af bibanorna. Trenne banor kunna visserligen vara för provinsen fördelaktigare än en; men skall Staten ikläda sig de dermed förenade uppofiringarne? Detta är frågan.
Kanals öppnande genom Tjufholms-sundet vid Luleå Iståndsättande af hamnen vid Cimbrishamn (öfverbyggnad å skadade hamnarmen) Jernbro-byggnad med stenpierer öfver Svartån i Östergöthland, mellan Linköping och Berg, Rensning för timmerflottning i Ljusne-elf (Bollnäs och Arbrå socknar) 48,000: 34,736: 22,533: 16. — 3,418: 8,000: 14,930: 10,700: 6,000: — 50,000: — 25,000: — 6,666: 32. 73,333: t6. 48,000: — 25,00(h — 15,000: — 30,000: — 23,000: — 13,333: 16. Jernväg frän Nora till Ervalla Sänkning af sjön Möckeln Hamnbyggnad vid Kalmar Flottbro öfver Dalelfven vid Gustafs kyrka Wisby yttre hamns iståndsättande och för - — 75,000: 100,000: — 2,800: 9,333: 16. — 18,666:32. — 35,386: 4,000: — stärkning 84,625: — Jernvägs-anläggning från Köping till Hult, högst 250,000 K:drs räntegaranti i 40 år sedan anläggningen blifvit färdig 1 räkenskaperna för begge åren finnes, under rubriken »oredovisade anslag», upptaget ett belopp af 4,891 R;dr 18 sk., utgifvet till f. d. bolaget för slussanläggningen vid Dejefors och Forshaga. I afseende å förhållandet med detta anslag, hvilket alltsedan år 1828 varit i Styrelsens räkenskaper balanseradt, hafva Revisorerne inhemtat följande upplysningar:
Vid de lån, som förut för statsbanorna upptagits, har man, med ledning af uppgjorda och fastställda kostnadsförslag, varit förvissad om det belopp, som erfordrades för de afsedda jernvägsarbetenas fullbordande, samt derom att arbetena skulle inom viss bestämd tid fullbordas, och att den inkomst, som af Den 13 Maj f. m. 325 dessa banor erhölles, komme Statsverket till godo. I afseende på de för enskilda jernbanors utförande vid förflutna riksdagar meddelade bidrag af allmänna medel bar erfarenheten deremot visat, att, oaktadt dessa bidrag anskaffats och vederbörande tillhandahållits, hafva de jernvägsanläggningar, som dermed skulle understödjas, icke blifvit företagna. Då Kiksgäldskontorets upplåning icke kan uppskjutas intill dess det verkligen blifvit afgjordt, att föreslagna och med lån utaf allmänna medel understödda bibanor komma att anläggas, och då ovilkorliga statsbidrag ingalunda böra sammanblandas med dem, som bero af enskilda medborgares benägenhet att underkasta sig föreskrilna lånevilkor och andra med beviljade understöds åtnjutande förenade åligganden, så anser jag föreskrifterna om sättet för medels anskaffande till de olika slags jernvägar, hvarom nu är fråga, böra bestämdt åtskiljas. Ehuru ingen lifligare än jag kan önska, att det nu erforderliga utländska jernvägslånet måtte kunna upptagas i England, vågar jag likväl icke hysa någon säker förhoppning att detta lån skall derifrån kunna erhållas. Möjligen kommer det vid detta tillfälle lika litet, som då de tvenne förra jernvägslånen upptogos, att lyckas på Engelska penningemarknaden träffa några hugade långifvare. Emellertid är jag öfvertygad, att Kiksgäldskontorets styrelse, med afseende å de många vigtiga förhållanden, som tala för Svenska statens lånetransaktioner med Engelska bankirhus, icke skall underlåta att för upplåningens verkställande inom England vidtaga alla ändamålsenliga åtgärder, som af denna styrelses tillgöranden kunna bero. Enligt hvad det af Utsk:t afgifna Utlåt, samt dervid bifogade reservationer ådagalägga, har man ifrigt förordat räntefotens uttryckliga bestämmande för detta lån till 4j proc.
April. *83 ändringar i Grundlagarne, med anmodan till Expeditions - Utskottet att: författa den under, dåniga Skrifvelse härom, som till Maj:t bör afgå. 3:0 Vid pröfning af Bevillnings-Utskottet ytterligare Utlåtande, angående grunderne för den blifvande Bevillningen, förblifvit vid sitt i ämnet redan fattade beslut och derjemte funnit skäligt att till det förstärkta Stats-.Utskot* tets omröstning öfverlemna de uti ifrågavarande Utlåtande intagne Alternativer. 4:0 Återremitterat Oeconomiat - Utskottets Betänkande, rörande yrkad rättighet för Städernas Magistrater, att fa förrätta så kallade Dy. keri-Auctioner; samt y:0 Remitterat till Constitufions-Utkottet Kongl. Majits Nådiga Proposition, om en förändrad Redaction af 7 §. i Regerings-Formen. Frän Hedervärda Bonde-Ständeti Af den 24 sistledne Martii, med underrättelse att Bonde-Ståndet: 1:0 Gillat Stats-Utskottets Utlåtande, rörande väckt fråga om Äddforss Guld-Verk; äfvensom Lag-Utskottets Betänkande om ett visst belopp, hvarunder Assignationer icke må utfärdas, samt om skärpning i Straffet för Tjufnader. 0 2:0 Bifallit Oeconomiae-Utskottets Betan - *84 Den 4 April, kande, angående en Fristad? inrättande för »adana Personer hvilka mindre af verklig elak. het än andra ti 11 fälliga orsaker iörloraf Medmänniskor» agtmng; Bifallit förändring i målningssättet af Säd och Harm; Bifallit föreslagen jemkning af BåtsmansRoteringeo j Halland; Bifallit nödvändigheten af förklaring t vissa delar af Kongl.
N:o 375.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har i betragtande förekommit, huruledes, jemte det ej mindre Statens, än en mängd enskildes rätt beror deraf, att markegångs sättningen med fullkomlig rättvisa utföres, härtill erfordras icke blott nödig kännedom och samvetsgrannhet hos dem, åt hvilka denna grannlaga förrättning uppdrages, utan ock att förrättningen verkslälles på sådan tid, att prisen hunnit stadga sig och omdömet således kan grundas på erfarenhet, och icke blott fattas på förmodan om de pris, hvartill grödans beskaffenhet anses böra föranleda, i hvilket senare fall meningarne lätteligen kunna blifva skiljagtige; under öfvertygelse hvarom och enär det ej eller undfallit Rikets Ständers uppmärksamhet, att de faslställda markegångsprisen, serdeles å spanmål, ofta icke varit öfverensstämmande med de för året allmännast gängse försäljningspris, och således icke uppfyllt det åsyftade ändamålet att uttrycka rätta varuvärdet, Rikets Ständer trott orsaken härtill böra egentligen sökas deruti, att markegångssättningen, enligt hittills gällande stadganden, skolat förrättas en lid på året, då spanmålen ännu icke är ultröskad samt således hvarken verkliga resultatet af skörden kändt, eller någon allmännare försäljning verkställd, hvarigenom stadgade pris kunnat uppkomma. Och få Rikets Ständer, då berörde förhållanden synas ådagalägga nödvändigheten deraf, att markegångssättningen framflyttas till sådan Lid, då prisen hunnit blifva mera bestämda och stadgade, än vid den lid, då samma förrättning för närvarande eger rum, härigenom i underdånighet anhålla, det E. K. M-, sedan vederbörande blifvit hörde, för utredande om och i hvad mon hinder för berörde Dih. till R. St. SkrifvelseJ IV.c alf. förrättnings framflyttande må kunna möta, täcktes Nådigt förslag i ämnet till Rikets Ständer framställa.
Vidare är det anmärkt, att socknestämmas och Sockne-nämnds-befattningar icke skola vara nog tydligt sins emellan begränsade genom de stadganden, g och i5 §§. innehålla; men Utskotten få erinra, att den egentliga bestämmelsen om Sockne-nämndens befattning innehålles i 19 §. sålunda, att Sockne-nämnden tillkommer förvaltningsoch verkställigheisåtgärder i vissa åt den anförtrodde ärenden, hvarigenom en skillnad (rån den socknestämtnan tillerkände beslutande-rätten torde vara nog tydligt antvdd. Emedlertid, på det icke missförstånd af 15 §. må uppstå genom förbiseende af 19 §., hafva Utskotten nu i den förra infört en hänvisning till den senare §. § *0' Hvad, som emot denna §. hufvudsakligen blifvit anmärkt, står i.sammanhang med anmärkningar ne emot 6 §. och är äfven i detta Betänkande under sistnämnde §. upptaget. Lagsamt Allm. Besv.- och Ehon.-Utshottens Betänkande, N:o 29. 11 I anledning af serskild anmärkning emot föreskriften, att beslut om afgifter i allmänhet endast må gälla för ett år, hafva Utskotten funnit, att denna föreskrift möjligen kunde leda till olägenheter, öfvervägande deraf påräknade fördelar, hvarföre Utskotten anse densamma böra helt och hållet från förslaget utgå. § 11- Såsom tillägg lill denna §, är föreslaget, att socknestämmo-beslut, som rörer andre än dem, som egt alt med sin röst deri deltaga, borde, för att vara gällande, stadfästas af laglig myndighet. Utskotten kunna icke inse, att vården om enskild mans rätt kan påkalla en sådan ganska betänklig inskränkning af socknestämmans myndighet, då denna rätt synes vara tillräckligt förvarad genom det en hvar medgifue tillfället att öfverklaga socknestämmo-beslut, och för öfrigt genom inskränkningen af de ämnen, hvarom socknestämman eger öesluta.
Detta kan jag omöjligen förstå i VII H. 13 194 Den 8 Juli f. m. bredd med de Sjöförsvarskrafter som både Frankrike och England förete. I)e kunna icke vara i behof af våra 8 skepp, dem vi 1872 skulle hafva tjenstbara, men Ryssland skulle kunna komma att behöfva dem och deri ligger det vådligaste för deras bibehållande. Då en brytning emellan England och Frankrike möjligen kommer att upstå. hvem ansvarar för, att det då icke blifver af stort intresse för Ryssland att till sina möjligen 00 skepp få råkna 8 svenska oell kanske öfver 8 danska (viii förståendes att Danmark utan något särdeles i ögon fallande ändamål fortgår -på den bana det beträdt) för att såmedelst bjuda England spetsen. Det är ifrån en sådan synpunkt jag afven hyser en verklig fruktan för Sveriges fortfarande ansträngningar med skattemedlens fruktlösa nedläggande på en LinieFlotta, sorn omöjligt hädanefter mera än hittills kan inom försvaret komma att upfylla det afsedda ändamålet; och omöjligt är det ingalunda att sådane tidsförhållanden kunna upkomma, att våra 8 skepp kunde blifva påfordrade att i förening med den Ryska sjömakten bekriga England — vår enda naturliga förbundsstat; och det är detta jag mera än allt annat fruktar. Dessa mina åsigter få icke upfattas såsom någon förnärmelse emot LinieFlottan i och för sig sjelf, eller som ett underkännande af vapnets värde, derest förmågan att upbringa och till erforderlig styrka underhålla det, vore för handen. Det är endast tviflet i detta hänseende som dikterar mina åsigter. — Ingenting är naturligare än att en sjöman, som varit van vid större skepp, älskar dem; men derifrån får icke utgå ofördragsamhet emot åsigternes olikhet i afseende å ändamålsenlighet och nytta under vissa förhållanden; och jag får säga att vi i det afseende gjort inom våra parlamentariska förhandlingar ett betydligt framsteg, då en så beskaffad fråga som denna nu mera kan här behandlas med hofsamhet och lugn; och naturligt är att man söker vederlägga sådana åsigter, som män finner kunna bestridas. Jag har nämnt Rysslands intresse af att Sverige fortfar att ega en för sitt försvar otillräcklig
Ehuru den lydelse, 8 § i 1861 års Bevilluiugsstadga egde, innebar, att den eftergift af eller lindring i bevillning, som för der bestämda inkomstbelopp af kapital eller arbete fanns medgifven, skulle tillämpas utan afseende derpå, att den skattskyldige kunde tillika innehafva fastighet, ansågs likväl, i anledning af väckta motioner, vid den påföljande riksdagen sådan förändring häri vara af rättvisa och billighet påkallad, att de inkomster skattskyldig, hvilken egde fastighet, eller del i särskildt beskattadt bolag, eller drefve rörelse annorstädes än å mautalsskrifningsorten, deraf åtnjöté, jemväl borde härvid tagas i betraktande. Den lydelse paragrafen derigenom erhöll och enligt nu gällande Bevillningsförordning eger, har Utskottet väl ansett vara såsom allmän föreskrift tillfredsställande, och derföre bibehållit densamma oförändrad; men då emellertid äfven efter dess antagande det förfaringssätt, hvartill det äldre stadgandet berättigade, lärer fortfarande hafva flerestädes iakttagits, och då derjemte beliöfligt må vara, att närmare ledning BevillningsUtshottets Betänkande N:o 3. 15 lemnäs för uppskattning i sådana förekommande fall af fastigheters behållna afkastning, har Utskottet vid slutet af Instruktionen för taxeringslörrättningarne infört ett nytt moment, innefattande, jemte erinran huru 8 § rätteligen bör tillämpas, föreskrift angående ordningen dervid för beräknandet af fastighetsinkomst, och hvilken åtgärd torde godkännas. Stockholm den 16 Februari 1866.
Den betydande vinst, som det allmänna kunnat på detta sätt hemta af Utskottets gransknings-arbete, är nu hufvudsakligen förlorad. För mig, som lifligt beklagar detta förhållande, återstår endast att, jemte anmälan deraf, vördsamt meddela Riksens Ständer mitt, i sammanhang dermed, till Konstitutions-Utskottet afgifna, och sedermera hos Utskottet pröfvade, men underkända yttrande, så lydande: Det tillhör, efter mitt förmenande, hvarje ledamot af Konstitutionsutskottet — den nemligen, som eger hjerta, icke blott för sig sjelf och sin enskilda ställning, ulan ock för det allmänna och för Regeringen, — att egna en serskild uppmärksamhet åt regerings-ärendenas natur och det, sorn i deL framfarna regerings-systemet kan anses hafva utgjort det fortfarande — det bestående! Med betydelselösa tillfälligheter, hvilka icke innebära något utmärkande — någonting af egenskap att i det stora hela utöfva inflytelse — behöfver han icke sysselsätta sig. Tillfälliga förhållanden och tilldragelser gå snart förbi, men det som, att jag så må säga, utgör regerings-förhandlingarnes väsende, blir qvarstående, likasom deras naturliga lagar och verkningar. Den öfversigt af Statsråds-protokollen, jag tagit både vid 1840 års Riksdag och vid innevarande Riksmöte, har hos mig stadgat den öfvertygelse!!, att den förra Regeringen, genom oriktig uppfattning af sin ställning och sitt kall, verkat hämmande på Stats-författningens och dess väsendlliga lifselemenls fria utveckling, — motarbetat folkets konstitutionella uppfostran och bildning, och sökt undertrycka den ordnade motvigten af en representativ Statsmakt, som likväl utgör vår Stats-organisations förnämsta villkor och är ämnad att lägga hinder emot det oinskränkta väldets åter Bih. lill R. St. Härigenom hade samma Regering efterhand ådragit sig en brist på förtroende, som, enligt verldshistoriens vittnesbörd, aldrig undgått att, i tidernas längd, verka störande på samhällens bestånd. Man läse, för att stadga sitt omdöme härom, Frankrikes, Italiens, Spaniens, Portugals och Tysklands historia!
Hertigen uppväcktes genast och vaknade straxt kl. precis 10 om aftonen. En annan gång, då Silfverhjelm magnetiserat hertigen, talade han följande märkliga ord: “När riksskeppet håller på att förgås i stormen, då tar den gamle styrmannen i rodret, och för det in i säker hamn.“ Reuterholm, som var närvarande, upptecknade genast orden, hvilka på hertigen gjorde ett outplånligt intryck. Bland de mystici, hvarmed Carl XIII såsom hertig omgaf sig, intog någon tid Ulfvenklou främsta rummet. Denne man var löjtnant vid finska afdelningen af arméns flotta. Han föregaf sig till den högsta grad af fullkomlighet ega i sin makt alla möjliga hemliga vetenskaper och konster, hvarför han genast vid sin ankomst till Stockholm, hösten 1783, blef utmärkt väl emottagen af hertig Carl. En gång lät han inkalla denne i “sanktuarium“, då han öfvergöt hans hjessa med den heliga oljan, samt förklarade under ett slags extas, att han smorde honom till konung öfver Sverige och Norge! Märkvärdig förutsägelse om 1809 och 1814! Härvid fästade Ulfvenklou vissa, skriftligen affattade vilkor, såsom att hertigen skulle vara sin “broder underdånig och honom lyda, så länge han visligen regerar och lefver“, när han blef konung befordra riksrådet Fr. Sparre till rikskansler m. m. “Sörj icke“ – så talade Ulfvenklou i Herrans namn till hertigen – “sörj icke mera för Gustaf, den nuvarande konungen, ty jag hafver förkastat honom och hans afföda, eftersom han hållit sig till det, som af verlden är, och förkastat mig; derför skall jag hämnas uppå honom. Och jag hafver satt honom sitt vissa mål före, deröfver han intet skrida skall, han har gjort sig andra gudar, de honom intet hjelpa kunna, derför skall jag icke mera tänka på honom, utan genom menniskohand skall han utaf verlden gå, såsom den sitt välde genom list, konst och bedrägerier genom menniskohand sökt befästa.“
Inte har jag varit på teatern, inte på operan, inga taflor har jag sett, inga själsfränder har flugit mig till mötes, och till på köpet ha vi flyttat tre trappor upp med utsikt åt en gård, där två dalkullor sköljer buteljer dagen i ände. Hvad de skulle ha tagit af oss, om vi hört oss för om priset, vågar jag inte ens tänka mig, när de så skamligt kunde skörta upp oss nu! Det enda, som tröstar mig är, att jag gjorde allt hvad på mig angår för att förekomma präjeriet. Jag ville vi skulle flytta vår väg genast, men Gustaf ville Gud bevars inte han, »för biljardens skull». Gud ska veta att inte missunnar jag Gustaf ett nöje, tvärt om, men det ska vara reson i allting. Olyckligtvis upptäckte han och en gammal stoffil, som han blifvit bekant med på kaffeet, att »de gjort ett par stötar i sin ungdom», och nu står de otäcka gamla stutarna, med biljardkön i hand och stöter och stöter dagen i ände, utan att en smul bry sig hvarken om mig eller den andra hustrun, ty stoffilen är naturligtvis också gift. Ja, det säger jag, att bland »svaga sidor», är biljarder bland de värsta, ty för att rubba dem behöfs ångkraft, och hur många hustrur har sådan till sitt förfogande. Naturligtvis är inte jag den, som ger mig utan strid. Jag har försökt med både lock och pock, men jag vet inte hur det är; jag har inte fullt samma kurasch här som hemma, och försöka med »som du vill, min vän» gitter jag inte. Gustaf säger oupphörligt: »Vi hinner väl, vi hinner väl, gumman lilla! Vi ska väl bli varma i kläderna först.» Om jag åtminstone haft lurkan med mig! Men hvem kunde också tro, att jag skulle komma att behöfva den! Här om aftonen satt jag tämligen modstulen och läste Sundens Svenska språklära, för att på något vis lägga grund till min blifvande bildning. Men det säger jag, den som kan förstå den boken, måste visst vara doktor först och professor se’n.