Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I en glänsande, uddig, någongång äfven stark och ljungande skrifart, som här både af lidelsens eld och brådskans oundviklighet skyddats från den tyngd, hvartill den eljest under hans medelålder var benägen, säger han der, utom infallen, äfven en mängd reflexioner och anmärkningar, hvilkas rigtighet visserligen ej kan förnekas. Men han missförstår det egentliga, det innersta, det stora af stridsfrågan; samt alltså, i följd deraf, Thorilds hela både syftning och framställning. Af denna gifver han oss en alldeles förvrängd spegelbild: ofta med ett sken af mindre ärlighet; så att många citater och uttydningar förekomma, hvilkas enda grund synes vara uppsåtet att roa sig på motståndarens bekostnad, genom att låta honom framstå i hvarje möjlig löjlighet af vidunderligt skryt och osammanhang. Man får dock visst icke antaga, att sjelfva missförståendet öfverhufvud var ett rentaf uppsåtligt. Dess första orsak är angifven; och i det öfriga företer det blott ett nytt bevis på den förbländning, som i dylika fejder så ofta uppkommer, samt mer och mer stegras, just genom stridshettan och partisinnet: så att man – slutligen – medvetslöst bringas derhän, att hos motparten se alla de lyten man vill se, i ren öfvertygelse att dessa drömsyner äro verkligheter. Endast på det sättet kan t. ex. begripas, huru Leopold kunde anföra vissa Thorilds yttranden såsom prof af de många påstådda sjelfmotsägelser i hans utsagor och uppförande, om hvilka man öfverhufvud kan begagna Leopolds egna ord i en uppsats om Rousseau: ”ja, som man nästan alla pådiktat honom”! De flesta blefvo honom pådiktade – just genom Leopold. Så t. ex. hade Thorild på ett ställe förklarat Poesien för någonting gudomligt, och definierat Skaldekonsten såsom ”höjden af känsla, glansen af bild, och styrkan af språkets musik”26; men på ett annat ställe frågat: ”kan ett större lappri ges under solen, än att göra Vers”?
Härigenom förebygges hvad som eljest kunde befaras, att en bank, som vore i den ställning, att utredning ovilkorligen borde verkställas, och icke endast i tillfällig förlägenhet, kunde begagna denna utväg till att för någon tid undanskjuta den slutliga uppgörelsen. Lagförslaget För att bankernas upplåningsrörelse må kunna bedrifvas med den möjligast stör§ 31' sta både säkerhet och nytta för såväl allmänheten, som bankerna sjelfva, bör denna rörelse icke underkastas andra inskränkningar, än som till förekommande af missbruk må finnas oundvikliga, men för öfrigt all frihet lemnäs åt aftalet inom de af lagen i allmänhet utstakade gränser. Kongl. Kungörelsen af den 9 Januari 1846 föreskrifver i detta afseende allenast, att förbindelser, hvari ränta är utfäst, ställda till innehafvaren, eller till viss man eller ordres, ej må lyda å mindre belopp än 333 Riksdaler 16 sk. Banko; men Finans-komitéen har härförutan föreslagit, alt sådana förbindelser, derest betalningstiden ej räknas efter uppsägning, icke finge ställas å längre förfallotid äu högst tolf månader. Om, med afseende derpå, att ifrågavarande slags förbindelser, utställda å små summor, skulle genom deras löpande egenskap kunna sättas i omlopp såsom banksedlar och derigenom en sedelutgifning till större omfång, än lagen medgifver, åvägabringas, det ifrågavarande förbudet mot utställande af depositionsbevis å lägre summa än 500 R:dr eger giltig grund, så synes derutöfver icke behöfvas deu ytterligare inskränkningen i afseende på förfallotiden. Denna inskränkning verkar deremot ofördelaktigt, både för insättare och för bankerna sjelfva. Mången insättare, som vili för längre tid placera ett kapital, önskar att vara försäkrad mot möjligheten af en nedsättning i den ränta, han vid penningarnes insättande kan hafva betingat sig, och finner sig dessutom besvärad af alt nödgas tid efter annan låta omskrifva förbindelsen.
Ärfda-balken, i anseende till deri, för vissa fall, nu saknade bestämmelser, eller om utfärdande af en särskild författning i ämnet; och blef det uti Betänkandet intagna förslag till förordning, huru förhållas bör med egendom, som tillhör den, hvilken längre tid varit borta, utan att låta höra af sig, af Borgare-Ståndet godkändt. S. D. Föredrogs ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 79, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande, N:o 37, om Utvidgande af de rättigheter, som äro Mosaiske trosbekännare i Sverige medgifna. Med Prot.-Utdrag den 27 April 1854. 201 Med vidblifvande af Ståndets förut i denna fråga fattade beslut, lade Ståndet Betänkandet, N:o 79, till liandlingarne. S. D. Föredrogos ånyo Lag-Utskottets Betänkanden: N:o 17, i anledning af väckta motioner, angående rättighet för qvinna att vid viss ålder blifva myndig, bifölls; N:o 18, i anledning af väckt motion angående vilkoren för vinnande af lagfart å fast egendom, bifölls; N:o 19, i anledning af väckt motion, i afseende på skyldighet att afstå jord för anläggning af jernvägar, bifölls; N:o 20, i anledning af väckt motion om förändring i gällande stadganden, angående den varning, som oeniga makar skola undergå, innan de för oenigheten vid verlds lig rätt tilltalas, bifölls; N:o 21, i anledning af väckt motion om förändring af hvad 15 kap.
Således har denna afgift för år 1813 utgjort något öfver 300,000 R:dr , och för år 1814 litet mera; men den har intetdera året uppgått till det påräknade beloppet. Det har varit öfverskottet af Tullinkomsterna som fyllt detta deficit. Således vållade Handels-ställningen under år 1813, att Tullafgifterna i Göteborg ensamt gingo öfver 1 million; men förlidet år hafva de föga gått öfver 600,000 R:r. Allt som Handels-ställningen kommer uti sin vanliga gång, så att rörelsen fördelas på flera punkter, blir äfven Tullinkomsten för Sverige mindre i det hela. Detta visar emedlertid huru osäkert det är, att för sådana slags inkomster antaga en för hög beräkningsgrund. Hvad Chartte Sigillatre-afgiften angår, är den tagen sådan, som den efter förhöjningen vid X812 års Riksdag då beräknades. NummerLotteri-afgiften åter är en högst osäker inkomst, beroende både af antalet af spelande och af den vinst som derpå göres. Det gifves Dragningar, på hvilka Lotteriet förlorar. Om dessa blifva flera, blir vinsten ej betydlig. Beträffande åter Postmedlen, så är det just ibland de inkomster, der öfverskottet nu ej kan blifva betydligt, då endast 3 månaders posD föling af de utrikes brefven har kostat förlidet år omkring 70,000 R:dr, i stället för att det förr kostade 4 å 5000, under den tiden vi hade egen postgång genom Danmark. Utaf allt detta bör man kunna sluta huru liten visshet gifves för noggranna, på förhand uppgjorda förslag öfver dessa slags inkomster» Det är alltså mycket liten fördel vid att ingå i en sådan beräkning. Om Rikets Ständer vilja på förhand uträkna allt i det nogaste, må-' ste de också göra det med utgifterna, då inå4 ste anslagen derföre i samma mån ökas, dä blir nödigt ingå i en nogare utveckling af alla behofven, och då uppkommer således en större Statsbristsumma, för hvilken de påräknade öfverskotten kanske icke torde förslå , och som lättligen kunde gifva anledning atfc öka Bevillningen.
VIII. U. 100, 104. 109. U. 257. A. 409. XI U. 306, 320. — sedlar, om bestämmande af preskriptionstid för emottagande i kronans uppbörd och inlösen i Rikets Ständers Bank af åtskil liga Bankens utelöpande sedlar och om desse sedlars förande inom linien samt uteslutande från beräkningen af Bankens Sedelstock. lil. B. 556, 615. A. 46. — styrelse och förvaltning angående granskning af. I. R. 53- lil. B. 4, 36. A. 37. U. 412, 502. 513. — tjenstemän, att uti alla de fall som röra dessas förhållande i tjensten, Banko-Reglementet måtte sättas i öfverensstämmelse med de lagar som gälla för Statens öfrige tjenstemän, samt, att yttersta domsrätten öfver tjenstefel öfverlemnas åt en laglig domstol. I. 72, 87, 88. R. 89.‘ — tjenstepersonal, oell betjening, angående tillfällig löneförhöjning åt. Se vidare Banko-Utskottets Memorial N:o 38. — B — 21 Bankens vexlingskassa och Depositions rörelse, om vissa förändrade föreskrifter angående. Banker, angående räntans frigifvande i. XL B. 333, 360 A. 368. — enskilda, angående Lagstiftning för. II. 326- K. 327. IV. 143. — Filial-, Se Filial-Banker. Banko-Diskontverket, om en gratifikation till Vaktmästarne vid. X. B. 249. A. 322. — i Stockholm och Lånekontoren i orterna, angående Instruktion för Iiikets Ständers Revisorer öfver. XI. B. 151, 266- A. 280. Banko-Diskont-Verkets räkenskaper och förvaltning, om utseende af Revisorer och Suppleanter för granskning af. III.
Deraf är i min tanke klart, att lilia länge som den ordinarie stalsregler:n väcker, lika lange bör också fyllnaden foi tfara. t annan händelse skulle det inträffa, på sätt som Frih. Cederström och andra talare redan anmärkt, att arbetena måste, under nya anslags afvaktande, för en lungre tid albrytas, hvarigenom skada vållas både Riket och de arbetande. R. o. Ad. torde också erinra sig huruledes det har gått under denna riksdag. Dels har K. M., emedan anslagen ej varit beräknade för riksdagsåret, nödgats genom särskilda proposir begära medel till påbörjade arbetens fortsättande, dels liar chefen för Ingeniörcorpsen varit föranlåten göra särskild motion i sådant afseende. Jag tror ufven, alt pionniererne på Carlsborg under ett par månaders tid befunnit sig ulan arbete och således blifvit, utan något motsvarande gagn, födde af fångvården, derföre alt militära anslag saknats till betalning för deras arbete. En ledamot af detta Stånd har sagt mig enskildt, att arbetare vid Husqvarna gevärsfnctori under ett helt är eller kanske ännu längre tid saknat arbete. Hvaraf härrörer det, mine herrar? Jo, endast af brist på anslag. Om man ville taga praejudicater till efterrättelse för den extra-stalsreglerins uppgörande under fem år, så torde det tillåtas mig alt i detta hänseende åberopa beslutet inom ett Riks,St., sorn är kändt för sin obenägenhet att bevilja öfverdrifna anslag. Jag anhåller, att Ridd.Secretui ville uppläsa BorgareStts beslut angrde anslag till Strömsholms canal och att jag derefter mätte få yttra mig. Underl. Ridd.Secret. tillkännagaf, alt underrättelse ännu icke ankommit om det ifrågavarande beslutet. Hr von Hartmansdorff: Under afvaktan af BorgareSt:s prot.utdr., torde det tillåtas mig att upplysa hvad som flere ledamöter af R. o. Ad., hvilka voro tillstädes vid öfverläggningen inom BorgareSt., förmodligen kunna vistorda, nemi. att detta Stånd beslutat ett exlra-anslag åt
Summa 74,496: i3: 9. 4:o Fordrings-anspråk af de under CommerceCollegii förvaltning ställda fonder. Spinnhus-fonden 142: 20: \ ~ 5:o Öfver-P ost-Directionens fordrings-anspråk. Förskott, lemnadt år 1807 till Finska Strömrenslungs-Directionen, att återbetalas af de medel, som till Strömrensningarna varda i Nåder anslagna, R:dr 13,700, utgörande med Räntor . 2 1,233: 35: 4* Summa 21,233: 35: 4 7:0 Allmänna Magazins-Lnrättningens fordrings-anspräkj bestående af:- Magazins - behållningar i Finland; utestående fordringar för undsättningsspannmål, samt värdet af Inrättningens byggnader i Finland, med dertill hörande inventarier 507,294: 7: !0. Maj. ts Nådiga.- Propos. No 16. 3g 8:0 Riksgälds-Contoirets fordrings-anspräk. Bevillningsmedel år 1808, inneStående i Finska Ränterierna och Länen 220,226: 28: uf Summa 220,226: 28: ix-|. 9:0 Stockholms Stora Barnhus tillhöriga fordringar. Utestående arrenden af donerade Hemman 1,869: 34* 8. samt årliga SpannmålsRäntor af 294 Tunnor 27t? Kappar Råg och 3o2 Tunnor Kappar Korn.
Mina tankar irrade då långt bort i tiden. Jag var så elak att jag i mitt inre hånlog åt den frusne ryssen, som dagarne i ända uppvaktat mig med skrytsamma historier om huru "fransmännen år 1812 fröso ihjäl i Ryssland". Han hade nu sjelf, den arme, varit på väg att duka under för det "heliga" Rysslands klimat och sitt fäderneslands ypperliga kommunikationer. Ur den kantin, min näpna "panna" på hotel de Saxe varit nog klok att råda mig medtaga, men icke anlita förr än i Ryssland, "der ju intet kunde fås", framtog jag nu en halfbutelj kognac och en liten läderbägare, fyllde densamma vid en tändstickas snart slocknande sken och tog mig en duktig styrkdryck. Och det var bra. Jag tilldrog nu läderskärmarne så godt det kunde gå för sig, tände en cigarr och satte mig att meditera. Så förgingo väl fyra timmar ute på den ödsliga heden. Hvad hästarne gjorde under tiden kan jag omöjligen begripa de stackars kräken. Derinne i vagnen fingo de snälla schweitziskorna säkert icke heller någon ro, ty jag hörde presten och Minin pladdra hela tiden. Ändtligen hördes ljud af menskliga röster nalkas vårt ekipage. Var det kanske plundrare? Nej, det var verkligen för mycket "vargaväder", till och med för röfvare, att vara ute den natten. De som nalkades voro vår konduktör, körsvennen och några karlar med spadar samt fyra hästar till. Efter en stunds arbete, skrik, stoj, svordomar och thy åtföljande anropanden af diverse helgons bistånd, voro vi slutligen åter i rörelse. Herr Minin hade krupit ur den varma kupén och satt åter hos mig. Han tyckte icke vara belåten med sin vistelse derinne, ty han beklagade sig öfver de utländska fruntimrens opassande glädtighet i närvaro af en så helig man som arkierejen. Sedermera ingick han i en vidlyftig afhandling om hvilka prester som fingo utdela välsignelsen med tre och hvilka med två fingrar. Men jag frös och snart började lyckligtvis äfven min kamrat åter att frysa och teg.
Men med den princip, hvarpå denna 1 § i Utskottets Betänkande grundar sig, att nemligen endast de skattande bör skattlägga, är alldeles enligt att Den 22 Junti e. m. 425 när Låntagaren är Statens Commissionair att uttaga Långifvarens Bevillning, och får tills vidare vara utgifvare derutaf, bör han äfven utöfva Långifvarens representations-rätt, och Långifvaren äga att hålla sig till honom för hans yttranden och satser med lika framgång, som han håller sig till Långifvaren för dess bevillning. Den andra §, föreslår, att hädanefter ingen förmyndare må få gifva Fullmagt; deruti instämmer jag med Utskottet; det skulle förekomma den händelsen , sorn man någon gång sett inträffa, att alltför unga barn äga Fullmägtige härstädes. Emot den tredje §., att en Fullmägtig bör vara 5 år förståndigare än en Caput, skulle jag väl hafva något att erinra, om det ej kunde anses egennyttigt af mig, att tala emot en punkt, som, om den antages, förhindrar mig sjelf, att vid nästa Riksdag, ifall den ej skulle blifva Lagtima, som synes otroligt, deltaga i Ridderskapets och Adeina öfverläggningar. Vidare föreslås correctiver emot Riksdags* mäns bortresa från Riksdagen. Jag medger gerna, att jag ej rätt för6tår Utskottets mening; det synes mig, som om någon stridighet vöre emellan de särskilta förslagen. Man skulle kunna af redactionen draga den följd, att man ej på den aldraminsta tid hnge lemna Staden utan tillåtelse. Det vore något hårdt, till exempel för en Läkare, som hade patienter 426 Den 22 Junit e. m. på Landet ikring Riksdagsorten-, för en annan menniska, sorn någon gång kunde vilja fara ut på e*t värdshus utom Staden i ett sällskap af glada vänner, att för hvarje sådan resa behöfva begära LandtMarskalkens och Ståndets tillstånd, samt förete laggiltiga orsaker Jag för min del tror, att man derigenom säkerligen komme att kunna göra aamärkninöar emot nästan alia Riddarhu:ets Ledamöter, åtminstone alla sorn man önskade chicanera
För öfrigt, och sorn den princip af många lärer vara antagen och följd, att en person, som undergått uppenbar Kyrko-plikt, icke skall kunna förvägras att begå Nattvarden, äfven om han icke tillförene varit dertill admitterad, men denna princip synes mig desto mera förvänd och origtig, som ingen genom 9 Lag-Utskottens Betiinkanden. Kyrkoplikten, lärer vanligtvis kunna förvärfva rättigheter, dem han förut icke ägt, eller stal. las i annat förhållande till Församlingen, än det, hvaruti han före brottets föröfvande sitt befann, hvarigenom lätteligen skulle kunna hända, att en vanfräjdad och i Salighets - Faran okunnig person, som, oagtadt hunnen till en mognare ålder, icke kunnat tillåtas att begagna Nådemedlen, genom ett verdsligt brott , hvarå Kyrkoplikt följde, beredde sig tillfälle till delagtighet af en förmon, från hvilken han med rätta varit utesluten; Altså vågar jag för min del ödmjukast tillstyrka utfärdandet af en sådan förklaring i detta ämne, hvarigenom alla tvifvelsmål kunde för framtiden undanrödjas.” Och Af Herr Förste Expeditions-Sekreteraren Stråle: ’’Vid öfvervägande af den väckte frågan om förändring uti de nu gällande föreskrifter örn Kyrkopliktens värkställande, mäste Tran otvifvelaktigt först tillse, i hvad ändamål densamma blifvit inrättad för att derefter bedöma, huruvida den nu handhafves på ett sätt, att ett sådant ändamål dermed kan vinnas.
För min del medgifver jag visserligen att redakt:n Den 25 Januari e. m. 183 kunnat blifva lyckligare, men inser likväl icke att den är till den grad dunkel sorn Frih. Cederström vill bevisa. Om man läser § i sin helhet, måste man finna att meningen uti stadgandet ang:de den rena evangeliska läran, gäller så väl för domare och civile embetsman, som för dessa inkallade personer, så att ordet inkallade icke kan tillämpas på domarne. Emedlertid, och då Frih. Cederström för sin del erkänner förslagets syftemål vara godt och förklarar sig vilja detsamma tillstyrka, samt då förslaget i alla fall numera, enl. hvad vi känna om de öfriga Ståndens beslut, icke kan blifva lag, efter det är afslaget af flere Stånd, och då R. o. Ad:s beslut sålunda numera endast gäller principen, så skulle jag för min del vördsamt hemställa om icke R. o. Ad. behagade godkänna förslaget, såsom i och för sig sjelft godt och riktigt. Frih. Cederström: Jag hade icke trott det jag yttrat mig så otydligt, att Gr. Lagerbjelke skulle upfatta raina ord så', soth hade jag kallat det klandrade stället dunkelt. Jag yttrade att det var oriktigt och missledande. Det är sagdt af Gr. Lagerbjelke, att dä ett annat Stånd redan har afgjort frågan genom afslag, så skulle R. o. Ad:s bifall endast utmärka ett godkännande af principen. Men jag inser icke hur man kan komma till den slutsatsen; ty derest R. o. Ad. godkände punkten, sä godkändes den ju ordagrant sådan som den är. Gr. Lagerbjelke har vädjat till det gillande omdöme jag hyst, hyser och äfven uttalat ang:de nyttan och riktigheten af förslagets syftemål. Jag skall också i sinom tid, såvida vår Herre förunnar mig tid och lifstid, icke undandraga mig att instämma i detta förslag, redan när det förnyadt, som jag förmodar, under loppet af innevar. riksdag, till att blifva hvilande, inkommer till Stånden ; men dä likväl, såsom jag hoppas, i sådana ordalag affattadt, att det framdeles kati antagas.
Reutersköld har ansett Krönart eller Nationen äga obehindrad dispositionsrätt öfver all dess till En&kildta eller Corporatio* ner, med eller utan ränta, endast till nyttjande rätt öfverlåtne Skogar; Och till förekommande af den förlust Staten får vidkännas genom det vid 1809 års Biksdag fattade Beslut om re* Cognitiohs skogarnes försäljning till Skatter, emot den ringa köpeskilling af 6 års oförvandlade Jordeboks-Bäntor, föreslås: Att ingen Kronan tillhörig jord, af hvad Natur och beskaffenhet som hällst, hädanefter må till Skatte köpas, annorlunda än på offentlig upplyst Auci tion, då Högsta anbudet blifver löseskillingen. •— Att på denna sidan om Dahlälfven, de i Dahlarne närmast Norrska gräntsen belägne Socknar endast uiulantagne, böra högst 1000 Tunneland Skog af sämsta Natur och mindre, där 5444 Stats* Utskottets TSelänkanderil marken äf af bättre beskaffenhet, till ett helt Mantal anslås, men på andra sidan Dahiälfven 1400 Tunneland, i likhet med det, sorn för >Vösterbotten är förordnadt, dock att odlade ägor, där de finnas, Uppskattas särskilt, och icke såsom Skogsmark betracktas; Att' Skattläggningsmethoden bor blifva densamma, sorn hitintills innom hvarje Province blifvit följd, dock att den utgående Skatten hällst utsattes i Spannmål, då all Pérsedel-ränta af olikartad och maagfalldig natur försVann.
Fru Edtings mezzosopran förstår dock fortfarande att reda sig väl i Alices höga sopranparti, hvars dramatiska tragik visserligen ej lämpar sig för den värderade konstnärinnan, som dock äfven härutinnan med sin osvikliga rutin och sin omedelbarhet förstår att finna sig till rätta. Hr Sellergrens rost skulle med annan uppfostran ypperligt gått ut med Bertrams fordrande parti, nu blef det endast något så när. Apparitionen öfverträffade Willraans, i öfrigt förblef denne senares mästerliga demon ofördunklad. Hr Strandberg sjöng balladen temligen väl, men börs-duon bättre, denna mästerligt komiska komposition, visande Meyerbeers snille äfven för operacomiqne. Frk. Flamand var en ypperlig Helena, hvartill hennes yttre särdeles väl lämpar sig, hennes dans likaså med dess intagande blandning af värdighet, nobless och graciös elegans. Hon sekunderades väl af sina nunnor. » Robert * har, trots utförandets brister och vissa pressorgans anathemata, äfven vid denna repris vunnit allmänhetens välbehag. Konsertsäsongen 1890 inleddes af k. hofkapellet med en symfonikonsert, upptagande bl. a. en symfoni af Haydn, om hvilken efteråt grälades förskräckligt i tidningarne, och Bizets suite I Rom; den hr A. H. i tidn. V. L. frånkände allt värde, hvilket ådrog honom en välförtjent aga af ingen mindre än k. operadirektören sjelf, som dermed förde civilisationens talan. Andra symfonikonserten hade sitt främsta intresse af hofkapellmästare J. Dentes prisbelönta D: molls: svmfoni. Arbetet inleddes af ett svärmiskt andante öfvergående till det 8. k. » första allegrot », en behaglig ehuru mindre betydandesats. Men kompositionen stiger sodan sats efter sats i värde och intresse. N: o 2 utgöres af ett scherzo, der framförallt rhytmen är utmärkt lyckligt funnen, men också melodien frisk och glad, om också något för reserverad för ett scherzo.
Af fånglistan vid Alingsås Kronohäkte för Juni månad 1854 hade inhämtats, att en qvinna, benämnd Cajsa Larsdotter, som blifvit af Länsmannen i orten den 21 80 uti nämnde månad insänd til! häktet för kringstrykande utan pass, lösgifvits, sedan prestbetyg från hennes hemort ankommit; men då anteckningarna i listan icke utvisade. hvilken myndighet förordnat om Cajsa Larsdotters frigifvande ur häktet, infordrades, uti skrifvelse till Konungens Befallningshafvande i Elfsborgs Län, upplysning i detta ämne. Konungens Befallningshafvande meddelade i sådant ändamål förklaring från Tillsyningsmannen vid nämnda fängelse, hvaruti förmäldes: att, då Cajsa Larsdotter häktades, hon varit åtföljd af en annan, med vederbörliga betyg försedd qvinsperson, hvilken efter ankomsten till hemorten föranstaltat, att ett ilbud, försedt med prestbetyg af innehåll, att, mot den häktades (rejd icke något vore att anmärka, till Kronohäktet anländt före ordinarie fångtransportens afgång derifrån, samt yrkat Cajsa Larsdotters försättande i frihet, och att, då anledningen till häktandet sålunda skulle hafva varit undanröjd, Tillsyningsmannen. i stöd af Kongl Brefvet den 2 Aug. 1845, fngifvit Cajsa Larsdotter med förständigande att utan afvägar begifva sig till hemorten; förmenande Tillsyningsmannen derjemte, att han kunde hafva varit risk underkastad, såväl om Cajsa Larsdotter qvarhållits i häkte, under det han ingått till Konungens Befallningshafvande med anmälan om hennes häktande och afbidat svar härå, som ock derest kronan eller kommunen, till hvilken Cajsa Larsdotter hörde, blifvit betungade genom hennes förpassande till Wenersborg.