Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kronprinsen i nåder gilla. Ex protocollo. E. Helling. Utdrag af Protokollet 'öfver Justitie-deparlements-ärenden, hållet inför Hans Kongl. Höghet Kronprinsen-Regenten uti Statsrådet å Stockholms Slott Tisdagen den 10 November 1857, i närvaro af: Hans Excellens, Justitie-Stats-Ministern, Herr Gunther, Hans Excellens, Stats-Ministern för Utrikes-Ärendena, Herr Friherre Lagerheim, Kongl. Maj:ts K åd. Skrifvelse N;o 133. 5 Siais-råden: Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou, Almqvist, Friherre af Ugglas. Hans Excellens, Herr Justilie-Stats-ministern uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med förut fattadt Nådigt beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse till Rikets Ständers Stats-Utskolt, angående användande af medel från ansla get till fångars vård och underhåll för uppförande af en byggnad vid straff-fängelset i Landskrona; Och behagade Kongl. Maj:t, uppå Stats-rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörde förslag, sådant det finnes detta protokoll bifogadt, samt befallde att, i enlighet dermed, Nådig skrifvelse skulle till Rikets Ständers Stats-Utskott expedieras. Ex protocollo Oscar David Egge. N:o 133. Ank. till Exp.-Utsk. d. 24 Nov. 1857, kl. 10 f. m. Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständers Statsutskott, i fråga om pension från Rikets Allmänna Indragning s-stat åt Juslitie-rådet John Roy; Gifven Stockholms Slott den 10 November i857. Hos Kongl. Majit har Justitie-rådet och Riddaren af Kongl. Majits Nordstjerneorden John Roy uti underdånig ansökning anfört, att ehuru, efter det sökanden vårtiden 6 Kongl. Maj:fs Nåd.
Denne skildras som en hedersman, men något sträf och torr, och det är antagligt, att Anna Maria Malmstedt blef hans maka snarare af yttre skäl än af inre böjelse. Deras äktenskap blef icke dess mindre lyckligt enligt de säkraste uppgifter, som därom föreligga. Det hade ej varit utan vemod, som Anna Maria lämnat sin ungdoms ärelystna drömmar, hon lofvade dock att » Behålla några rim till vänners nöje kvar ». Och detta löfte svek hon ej. Det mesta och det bästa, aom flutit ur hennes penna, diktade hon under sitt äktenskap, särskildt mellan åren 1793 — 1800, då hon nått höjden af sin utveckling: » Fast hennes sånger öfver landet gå, Carl Peter Lenngren lider ej därpå-&gt;. Hon hade kraft och begåfning att det ena göra och det andra icke låta. Som ogift hade hon utan tvifvel skrifvit mer, än hon nu som maka och husmoder hann att göra, men säkerligen icke bättre, ty i den utvalda krets, som samlades i hennes hem, bragtes hennes rika anlag till en styrka och mognad, hvilka de näppeligen fått, om hon som m:lle Malmstedt nödgats skrifva i tid och otid. Fru Lenngrens äktenskap blef till hennes djupa sorg barnlöst. Hon upptog därför sin makes brorsdotter såsom sitt eget barn, men hemsöktes af en svår pröfning, då denna flicka blef vansinnig vid 1 6 års ålder. Andra familjesorger fördystrade också de sista åren af hennes lefnad. Hon bar dock alla sina pröfningar med undergifvenhet. » I allmänhet ägde hon », skrifver en af hennes vänner, Nils von Rosenstein, » icke stort behof att förtro sig åt andra, hvilket alltid blir fallet med den, hvilken icke håller af att tala, icke att synas veta och som ej behöfver andra råd än sitt eget förstånds. Hennes älskade make var den ende, lör hvilken hon hade intet doldt. » De sista åren af sitt lif led hon af en plågsam kräftsjukdom. En svår operation förbättrade ej hennes hälsotillstånd, och från början af 1817 var det hopplöst. Hon bar sitt lidande med tålamod.
Stander benägit täckas sinna, at besia omständigheter tilsammanstaane, utgöra ett ämne af större omfattning, samt fordrande mera hade tid och granlagonhet, än at deras utredande ännu möjligen kunnat medhinnas. Emedlertid och under asbidandet af de infordrade upgifter, har Statsutskottet dock företagit sig de delar af desi arbete, som pä iörhanden warande uplysningar, och utan at förlora sammanhanget af det bela, kunnat granskas och ritarbetas;' och häribland har först förekommit Kongl. Majus Hofoch Hof-Stall Stater. AL upskjuta med desi utlätande i detta ämne, rutil desi at Stats Utskottet hinner i ett sammanhang at yttra sig om Stats - Regleringen i allmänhet, har Stats - Utffottet ansett bwarken instämma nied Kongl. Majtts Egen Nädiga ön, ^ ^ stan, 1402 Dcn 29 Augusti. stan, at desi Hofoch Hof-Stall-Stater warda med första Reglerade, ej eller med Riksens Högloft. Ständers tänkesätt at t alt ga en älffad och wördad Konungs önskan til mötes, hmilken ej allenast nu utan afseende pä en högre älder och med upoffrande af dest enffildta lugn utan ock wiv alla andra tilfällen, icke et ögonblick dragit i betänkande, at i farans stund ätaga sig et kärt Fosterlands räddning och försm ar. Under loppet af Stats-Utskottets arbete, har Utskottet med werkeligt bekymmer funnit än ytterligare bekräftadt, hwad Kongl, Maj:t uti Dest Stats-Utffottet meddelta Nädiga proposition om Stats-Werkets tilständ yttrat, neml. at Stats-Werkets inkomster ingalunda smara emot dest utgifter, och denna erfarenhet jemte det betryckta tilständ, hmaruti Riket genom det olyckliga kriget sig för öfrigt befinner, har sä mycket mera fästat Stats-Utskottets förnämsta omsorg därä, huru genom Statens Reglerande nägon besparing i Stats Werkets utgifter mätte kunna minnas, som dest förutan Kongl. Maj:t uti dest osman högst berörde Nädiga proposition jämmäl förklarat, det Kongl.
Ständer framhärda etc, 74 Underdåniga Skrifvelser. Uppl. o, godkänd hos Ridd. o. Ad. d. 14 Apr. 1823.’ Preste-Ståndet d. 17 Eorgare-Ståndet d. 17 Bonde-Ståndet d. 17 — —^ Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Majlis Kådiga Remiss, angående understöd får uppmuddring af Landscrona hamn. S. A. K. H os EK. M. har Riksdagsfullmagtigen för Landskrona Stad, vid sisth Riksdag, L. L. Edelberg, i underdånighet anhållit, att, sedan Rik« sens då församlade Ständers Stats-Utskott ansett den af honom föreslagne anstalt till förbättrande och underhållande af Stadens hamn på Kronans bekostnad , böra, såsom ett företag af allmännare nytta, hänföras till de föremål, för hvilka en årlig summa under gule Hufvud-Titeln blifvit af Riksens Ständer anslagen, E. K. M, täcktes de uti sådant ändamål erforderliga medel i Nåder bevilja; i anledning hvaraf E. K. IVL, genom Nådig remiss å de uti ämnet inkomne handlingar, den 25 sisth Januarii, ined tillkännagifvamle, att E. K, M. väl ansett Landskrona Stads hamn vara af mycken vigt , både i militairiskt och mercantilt hänseende, men tillika funnit, att kostnaden för densammas uppmuddring och vidroagthåhande, hvarken borde af Kronan ensamt bestridas , eller hittills kunnat af ofvanberörde Underdåniga Skrifvelser. 75 anslag förskjutas, öfverlemnat till det nu förordnade Stats-Utskottet , att föreslå det allmänna bidrag, som till ifrågavarande behof skulle kunna användas. Riksens Ständer, som från Stats-Utskottet erhållit del af denna E, K.
Hvad vill detta säga ? och hvad är det för en summa, som bör läggas till, för att den skall fullt motsvara behofven? St:r bevilja den summa, som K. M. begärt, så måste man anse att Regeringen kollektivt blir ansvarig för att flottan blir organiserad inom vissa år, hvilket den naturligtvis icke är, om man gör någon afprutning på detta anslag. Det är denna ansvarighet som jag anser att R. St:r icke böra undandraga Regeringen, och fördenskull anhåller jag att R. o. Ad., med afslag å Stats-Utsk:ts hemställan, för sin del måtte bevilja den af K. M. begärda anslagssumman. Gr, af Ugglas, Ludvig: Den punkt af Stat-Utsk:ts Utlåt., som nu afhandlas, är otvifvelaktigt den vigtigaste. Den berör de medel, som skola anslås för att upprätta ett nytt vapen, och på samma gång berör den äfven hela den nya organisationen. Att om den yttra något med någon större säkerhet, är icke möjligt, men då den är af så stor vigt, bör hvarje tanke derom vara af betydenhet, och derför anhåller jag att R. o. Ad. ville skänka sin uppmärksamhet till det som jag har att anföra. Vårt sjöförsvar har sedan långliga tider tillhaka varit föremål för många och stundom ganska häftiga strider. Alla dessa strider hafva varit utan resultat, och hvad kan väl skälet vara dertill? Månne det icke ligger deri, att de stridande sjelfva icke med full förtröstan och tillförsigt kunnat föra sina vapen? Om de än voro öfvertygade orri den relativa öfverlägsenheten hos det vapen, hvilket de förfäktade, eller, rättare sagdt, om det Den 18 April f. m. 535 andra vapnets relativa underlägsenhet, så fanns det dock hos deni ett medvetande om svårigheter och oförmåga. Detta har nu framtradt såsom ett öppet erkännande i K, M:s Nådiga Propos. och i det Stats-Råds-prot., som åtföljer densamma. Derutur framstår klart och tydligt, att Sverige i närvide stund icke eger något sjöförsvar.
Framför det prydligaste huset i byn stod ortens »Hauptmann», ortens högsta ämbetsman. Han stod framför sin förmögna familjs lilla men ärevördiga hus och höll i sin hand – Ja, gissa! Kanske en staf eller något annat tecken på sin makt? Nej, låt oss icke glömma i hvilket land vi äro. I sin hand höll han en – sopkvast. Han stod, svartklädd, i bländhvita skjortärmar och med de guldskalmade glasögonen skjutna i pannan samt sopade trottoaren till söndagen. Ofrivilligt strök jag af hatten och helsade, helsade djupt. Så kom jag upp till kyrkan, hvars portar stodo på vid gafvel. Der inne kunde ju alltid vara något att se, menade jag. Men hade jag tänkt mig för, skulle jag ha besparat mig stegen dit uppför den långa backen. Kyrkan var zwingliansk, och en sådan kyrka är helt och hållet utan prydnader samt utan altare. Några ceremonier skulle jag icke heller fått fröjda ögat med, om jag haft tålamod att vänta. Zwingli, den enda verkligt sympatiska personligheten bland reformatorerna, han som icke hade storherrar att kompromissa med och som också derför fullständigast bröt med de katolska traditionerna, har strängt bannlyst alla ceremonier. Öfver hans kyrka hvilar än i dag samma uppriktighet, som omgaf honom sjelf som en gloria, ända till den stund då han uppgaf anden under päronträdet vid Kappel. Inga signerier, inga knäfall. Hade jag stannat och öfvervarit en nattvardsgång, hade jag fått se hur till en början ett simpelt träbord lyfts fram i koret. Vid detta hade presten stält sig med vinet och någon af byns lekmän med brödet. Slutligen hade en efter en af församlingen gått fram och mottagit nattvarden med en egendomlig liten knix för att derefter, djupt generad af de kringsittandes blickar, raskt återvända till sin plats. Lutheranernas och zwinglianernas strider om nattvardens »detta är» eller detta »föreställer» äro ju lyckligtvis länge sedan endast ett minne.
Vi Carl Johan etc. —. Della, med hvad befälhafvande Amiralen vid Vår Flottas Station i Carlskrona, i afgifvet utlåtande, i underdånighet anfört, samt härvid i öfrigt förekommit, håfve Vi i Nådigt öfvervägande tagit; och håfve Vi i Nåder funnit godt förordna: att den för årstjenare-båtsmäns årliga uppfordring i Vårt Nådiga Bref den 20 December 1826 fastställda tid förändras tillden 31 Maj för Carlskrona och Götheborgs stationer af Flottan, samt lill den 30 Juni för Stockholms station, på det att manskapet må kunna transporteras sjövägen till och ifrån sina hemorter; alt tiden för sommar!jenarebålsmäns uppfordring och hemlof må få bero af omständigheterna; ' —- Bel a Ilandes etc. Stockholms Slott den 22 Maj 1843. CARL JOHAN. Joli. Lagerbielke. Rätteligen transsumeradt intygar Ex ollicio Cart Gust. Sehtnanrr. Registrator i Kongl. Sjöförsvars-Departemenlet. Statssami Allm. Bese.- och Ekan.-Utskottens Utlåtande, N:o 55. 5 N:o 55. Ant. till Exp. Utsk. d. 5 Mars, kl, 6 e. m. Utlåtande, i anledningaf vacht fråga om förändring i sättet för fångars transporterande. Från Hedevv. Bonde-Ståndet har till Utskotten blifvit remitteradt ett af Riksdags-fullmägtigen Johannes Samuelsson från Jönköpings Län ingifvet memorial, deruti han, jemte framställning om de kostnader och besvär, sorn uppstode genom fångars och brottslingars transporterande med skjuts, föreslagit, alt såväl fångar som deras bevakning hädanefter måtte färdas till löts; men, för den händelse, detta förslag ej skulle vinna bifall, hemställt, all: Landshöfdinge-Embetet i hvarje
M. skulle finna för godt att upphäfva sådana, såsom å kläden m. fl. artiklar, och att för andra åter följa en annan princip, än den Utsk. följt, att nedsätta tullen, är jag öfvertygad, att tullbevilln. skall stiga till den höjd, att den skall betäcka alla missräkningar. Icke heller befarar jag någon brist i allm. bevilln., till betäckande hvaraf Riksg.cont., om så skulle, inträffa, äger 5oo,ooo r:dr att disponera. Af dessa orsaker, och då jag hoppas, att riksdagen nalkas sitt slut, instämmer jag i begäran-om bifall å betänk. Frih. Boye, Ludv.: Af de 3:ne ledamöter, som gjort anmärknrr vid betänk., hafva 2:ne tillstyrkt bifall och blott den 3:dje återremiss af detsamma. Vid detta förhållande må det tillåtas mig att inskränka mitt yttrande till den förste talarens framställning. Iir Hjärne har först en stund klandrat Utsk., att det gjort för höga beräknaoch derefter klandrat Utsk. för att summan vore för låg och att deri lage inconsequensen mot Utsk:s förra betänk. Det är i sanning svårt att vederlägga en talare, som finner samma summa både för hög och för låg. Hr Hjärne borde hafva funnit, att Utsk. sökt närma sig hans åsigt, och då är det ej vackert, att han dermed finner sig missnöjd. Jag vill nu öfvergå till de särskilda anmärkningarna. Hvad först tullbevillningen beträffar, är den beräknad för fem år. Det kan väl hända, att den förespådda bristen deri kan slå in Den 6 A piil f. m. !9 de första åren; men deraf följer ingalunda, att icke den möjJigen under första åren uppkommande bristen ian ersättas under de följande. Sådan har åtminstone Utsk:s öfvertygelse varit, och om man vill göra Utsk. den rättvisa att eftersinna, huru betydlig förhöjning i tullintraden uppstår efter den föreslagna förhöjningen i införseltullen å caffe och socker och huru liten förhöjningen är i sjelfva slutsumman, torde man finna, att Utsk. ej beräknat orimligt.
Sedan detta åtal blifvit inför Kongl. Hofrätten öfver Skåne och Blekinge utfördt, samt derefter det hinder undanröjdt, hvaraf Hofrätten låtit målets afgörande uppehållas, och hvilket uti min sista berättelse omförmäles; så har nu mera Hofrättens utslag i denna sak utfallit den 30 April 1855, hvaraf inhämtas att, efter det Munck af Rosenschölds besvärstalan öfver Consistorii åtalade beslut blifvit fullföljd genom underdånig klagan öfver Akademiekantslersembetets i ämnet gifna utslag, och Kongl. Maj:t i anledning af denna klagan den 25 Januari 1855 sig i Nåder utlåtit, att Kongl. Majit ej funne skäl att återgifva Munck af Rosenschöld den honom genom det i underdånighet öfverklagade beslutet frånkända akademiska medborgarerält, Kongl. Hofrätten, beträffande först den af Professor Naumann gjorda hemställan, huruvida åtalet emot honom borde af Kongl.
Departements-chefen nu framställda förslag, som genom bifall till detsamma större förmån skulle tillskyndas de hemman, hvarifrån dessa räntor utgöras, än som tillkomma icke allenast den rotering eller rustning underkastade jord i öfriga delar af Sverige, utan ock rusthållen, samt den nyroterade jorden i sjelfva Blekinge, och dessutom den ifrågasatta eftergiften, hvilken skulle komma att ske sedan mera än 13 år förflutit efter det den föreskrifna nya ordningen blifvit införd, till följd häraf skulle komma ett stort antal hemmans-innehafvare tillgodo, som först under denna sedermera förflutna tid vunnit besittning af hemmanen, och hvilka således öfvertagit dem med kännedom om förberörde, hemmanen åliggande, onus; men, i betraktande af hvad under ärendets handläggning förekommit, anser jag mig dock, beträffande grunden för beräkningen af öfverskottsoch tillskotts-ränlorna vid Båtsmanshållet i Blekinge, böra i underdånighet hemställa, det Nådig framställning må till Rikets Ständer göras att, på sätt Kongl. Majlis Befallningshafvande föreslagit och de förvaltande Embets-verken jemväl tillstyrkt, till jemnande af rustnings-bördan för de hemman i Blekinge, som till Båtsmanshållet derstädes utgöra kontanta bidrag under benämning af öfverskottseller tillskolts-räntor, hvarje räntedaler, för hvilken omförmäldta kontanta tillskott till rustningen erlägges, förklaras skola motsvara l/20:del af kostnaden elter markegång å de till båtsmansruätningen, enligt 1685 års kontrakt, hörande prestationer, samt att, till betäckande af den brist i tillgång på rustnings-tillskott, som förmodas enligt denna beräkningsgrund komma att uppstå, men hvilken ej nu kan till siffran bestämmas, må få anlitas den af Rikets Ständer redan anvisade tillgång för bestridande af de bidrag till rustningen i Blekinge, som af lillskotts-räntornas tillämnade förmedling kunde föranledas ; och hvad åter rörer frågan om nedsättning eller förmedling af räntorna å de hemman, af hvilka tillskott till rustningen eller de s. k. öfverskotts-räntorna erläggas, får jag, med instämmande i öfrigt uti hvad Förvaltningen af Sjö-ärendena och Kammar-kollegium i afseende på detta ärende tillstyrkt, för min del i under - 12 Kongl. Maj.ls Nåd.
Jag skulle likväl tro, att den afhandling, hvaruti han ingått, är mindre hörande till ämnet, emedan frågan, huruvida juryinrättningen skall äga bestånd, kan anses vara afgjord, då alla 4 Stånden tillkännagifvit sitt beslut. Vi kunna således helt och hållet frångå denna fråga. Jag vill blott nämna, att jag i allo instämmer uti Gr. Björnstjernas åsigter, ronde criminallagstiftningen och juryns inflytande derpå, synnerligast hvad angår tryckfrihetsmål, hvilka jag icke anser någon annan domstol vara competent att upptaga, än en så sammansatt, som en samvetsdomstol bör vara. Likväl är här fråga om form, icke om sak. Frågan är nemi., huruvida Constit.Utsk:s förfarande i denna sak kan erhålla R, o. Ad:s godkännande. Jag förmodar motsatsen, emedan R. o. Ad:s majoritet i några föregående frågor bestämdt förklarat, att Constit.Utskrs ovilkorliga åliggande är att ställa sig grundlagen till efterrättelse, sådan dess föreskrift lyder uti 56 § Reg.F., och alt all annan förtydning af lagens klara bud icke kan af R. o. Ad:s majoritet godkännas. Jag tror således icke, att vi hafva annat att göra med detta memor. än det föregående, nemi, att med vårt ogillande återremittera detsamma, med föreskrift för Constit.Utsk. att de, såsom gemensamma tankar, af Stånden yttrade särskilda anmärkntr till ett helt utlåt, sammanjemnka. Kan Constit.Utsk. icke tillvägabringa en sådan saimnanjemnkning, åligger det Utsk. att uppställa särskilda votertspropostr i öfverensstämmelse med samma anmärknjr, Här har återigen från Constit.Utskrs sida sökt uppställas hinder för en grundlagsenlig behandling pf deqna fråga.
Det är utan twifwel obehagligt at höra sättas i fräga behörigheten af en Person, som af Riksens Ständers LleÄorer blifwit wald, isynnerhet da det angar en man som genom en obefläckad wandel, genom utmärkta egenffaper och under denna Riksdag sa wäl genom handlingar som rädstag och arbeten gjort sig berättigad til min och Allmänhetens aktning och Nationens utmärkta erkänsla. Med dessa tänkesätt kan det ej wara min afsigt at tala emot honom, ej att förswara Herr callenSV3SN8 motion, men, Mine Herrar, det är tilförswar af hwar Riksdagsmans rätt at har obehindrat yttra sig, jag wägar upträda. Böre wi beröfwa någon rättigheten at här tala. Lika wäl som det ar öppet för en at här framställa sina tankar, lika wäl bör det stä en annan fritt, at om man ej kan gilla dem, ^vederlägga och öfwertyga, om någon Ledamot skulle yttra något, som är orätt, om det än af hela Stander sä bedömdes, blifwer det altid för hans egen räkning. Jag har af en wärd Ledamot hört äberopas xrejuciicat af Ridderstapels och Adelns sätt at behandla en Ledamot, sswars uttryck af Ridderstapet och Adeln ogillades. Afwen wid det rilfället kunde jag ej deltaga i plu> r.ilitetens mening, utan med den rätt, som flere gänger wid denna Riksdag blifwit utöfwad, reser, veracle mig afwen dä emot et bestut, som jag ansäg ledande til inskränkning i all Riksdagsmannafrihet. Wid detta tilfälle, som med det förra har mycken likhet, yrkar jag nu detsamma, af fruktan at 7? Den 2 Mars. at et prejuöicat af lVlajoritetens öfwerwalde öfwer enffilte Personer kan blifwa gansta wädligt, och at eljest wär frihet at fritt och öppenhjertigt yttra wara tankar, fluteligen stall förwandlas och instränkas inom den förbindelsen, at tala behagligt för mängden eller de mäktige.
Stähders bifall — inför utländska magter skulle vittna om ett tvingande ögonblickligt behof, som enligt andan af våra grundlagar icke kan finnas — samt, efter alla beräkningar, föranleda till en för andra gången, med full befogenhet, vägrad sanktion.” Af Herr von Kramer, A. B., som tillkännagifvit sig vara/ af olika tankar mot Utskottets i memorialet uttalade åsigt. Af Herr Waern: ”Då Rikets Ständer vid sistlidna riksdag gifvit sin åsigt i denna fråga tillkänna och Kongl. Majit erkänt rigtigheten af denna åsigt, samt förklarat sig vilja i sammanhang med den under behandling varande frågan om revision af Riks-Akten taga ärendet i vidare öfvervägande, anser jag så mycket mindre skäl förefinnas att nu åter upptaga frågan, som jag öfverhufvud icke anser det för den snart afgående af Ständer sammansatta representationen lämpligt att till hvilande för afgörande vid nästa riksdag antaga förslag till ändringar af de grundlagsbestämmelser, som reglera de båda statsmagternas förhållande till hvarandra.” Af Doktorerne Ljungdahl och Falck samt Herr Blanche, hvilka förklarat sig instämma i Herr Waerns reservation. Af Riksdagsfullmägtigen Uhr, som gifvit tillkänna, det han i denna fråga varit af skiljaktig mening med Utskottets pluralitet. Herr Biskop Anjou, Herr Doktor Lindgren och Herr Carlén hafva anmält, att de ej deltagit i ärendets behandling inom Utskottet. STOCKHOLM, TRYCKT HOS ERIC KÅHRE, ISOG. Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 10. 1 N:o 10. Ant. till Eip.-Utsk. den 29 Mars 18G6, kl. 2 e. m. Memorial till Rikets Ständer, med förslag till den ändring i 28 § Regeringsformen, att till flera befattningar må kunna utnämnas bekännare af annan troslära än den\rena evangeliska.
Pröfnings-kommittéens sammnkomst, bör, om sakens beskaffenhet det fordrar, mot Pröfnings-kommittéens beslut genom besvär fullfölja talan.» 1 0:o af Herr Komminister W. Svartengren: »Man klagar öfver de många verldsliga bestyr, hvarmed Presterskapel är upptaget och likväl tillökas dessa bestyr nästan vid hvarje riksdag. Redan i den nu föreslagna Bevillnings-förordningen äro några verldsliga pligter Preslerskapet ålagda, som icke funnits förr, t. ex. skyldigheten att i Januari månad per posto tillsända Häradsskrilvaren förteckning på födda, döde och inflyttade, skyldigheten alt attestera deras autenticitet som klaga öfver Taxeiings-Kommittés åtgärder o. s. v, men af alla nya förslag synes mig intet vara olämpligare än förbindelsen jemväl för Presterskapet att vara ordförande i Bevillnings-beredningar, så vida ej laga förfall visas. Denna förbindelse kan i flera veckor å rad komma att helt och hållet upptaga Presterskapets tid, samt åstadkomma luckor och uppskof, att icke säga försummelse, i det, som närmare påkallar hans sorgfällighet. Om ock rent presterliga göromål å slättbygdernas små församlingar kunna vara mindre, så gäller i de flesta fall den gamla regeln: Sacerdotium non est otium sed negntium. Såsom exempel på vidden af presterliga verksamhetens områden, vill jag anföra, att det Pastorat, jag tillhör, består af mera än 20,000 själar, och att den församling, deri jag är ensam tjenstgörande, är 4V2 mil lång med nära 6,000 innevånare. Öfverbetungad, som jag redan är af göromål, nödgas jag afbedja hvarje ytterligare tillökning deruti. Skall en Prest sköta sitt embete med nit och framgång, så har han tillfyllest att göra och bör ej inmängas i främmande bestyr.