Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Boktryckare, lika med manufakturister, § 9. 46 ‘JSeriMnings-tdskotMs Utfå famie] X:o 21. Doktorer, medicina-, eller läkare, för inkomst af praktik utom tjeii-fen. två procent, dock ej under .. .. B:ko R:4r o: —' — Fruntimmer, som idka klädsöm, med en eller flera medhjelperskor, erlägga hälften emot handtverkare, § 9, och deras medhjelperskor hälften emot gesäller, enligt nästföregående mom. Hyrkuskar, lika med handtverkare, £ 9. Informatorer hos enskilde, lika med tjenstemän, § 2. Inköpare för de kongl, hofven, jemföras med handlande, § 9. Licentiater, medicina, med praktik utom tjensten, se doktorer. Läkare, se doktorer. Mjölnare, se qvarnar, § 30. Modekrämare och Modehr ilmer skor, af alla slag, lika med handlande, § 9. Nipperhandlare och Nipp erhan dier skor, lika med handlande, § 9. Skeppare, coopvaerdie, äfvensom Sjökaptener med burskap, och Befälhafvare é ångfartyg, med tillämpning af föreskriften uti 46’§ 3 morn., lika med handtverkare i den stad, dit fartyget hörer, .§ 9. Skutoch Båtskeppare, se morn. 1. Skol-lärare, som antingen hafva egna skolor eller biträda vid sådane inrättningar, lika med tjenstemän, § 2. Spanmålshandlande, sorn icke äro borgare, taxeras efter deras rörelse, lika med städernas öfrige handlande, § 9. Stadstjenare eller Polisbetjente, se stiidernes betjente, § 2. '/'idningsskrifrare, hvarunder förslås, så väl förläggare, som redaktörer och deras biträden, taxeras till bevillning efter tre procent af den inkomst de njuta. Timmeroch Brädhandlande, se handlande, § 9.
Han uppmanar allmogen, att icke gifva någon akt på hvad eders herrlighet månde utfärda för befallningar, alldenstund, som orden lyda: han sådana påbud, utan befallning och tillstånd, gjort hafver, särdeles från oss och riksens råd. Hertigen säger ock vidare: der han ock någon befallning från kunglig majestät bekommit, som han beropar sig på, hvilket vi dock icke kunne tro, så är det genom orätt och falsk berättelse skedt." "Kasta brefvet i den der lådan", sade Fleming, "jag känner sorten". "Här är ett annat bref, som Lasse Nielson inskickat från Österbotten. Han lät tillika anmäla, att han, enligt eders herrlighets befallning, skall innan kort tåga hit med sina knektar. Brefvet är från hans furstliga nåde, stäldt till menige knektar vid Lars Nielsons fana. Torde icke vara af nöden att uppläsa alla de vanliga beskyllningarne, som stå främst, emot eders herrlighet, om lögner och bedrägeri och förtryckande af allmogen. Sedan följer: Derföre är vår nådige vilje och befallning att J ingen vart begifve eder efter herr Klas Flemings bud och tillsägelse, utan hålle eder qvar i den landsändan, till dess vi med riksens råd, eder något, till kunglig majestät och kronans gagn och bästa, befalla låte. Och der något olagligt kan blifva eder ålagdt, antingen af herr Klas eller någon annan, då gifve vi eder fullmagt och befallning, att J, med allmogens hjelp, må försvara hvad våld och orätt, som eder kan tillbjudit varda. Det J, trogne tjenare och krigsmän, må veta eder efter rätta." "Fördömmelses mordbrandsstiftare!" sade Fleming, sammanbitande tänderna. "Undra sen öfver bönderna! Släng det i lådan." "Här är yttermera ett bref, som jag fann ibland några papper här på slottet. Det är skrifvet till herr Clas Hermanson Fleming, och till Hans Erikson, då de hade Åbohus omhanda, att de icke måtte inlåta eders herrlighet på fästet."
Hr Stuart* jemförelse med silfvermyntet passar således icke till förevar, fråga. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Banco.Utsk:s utlåt. N;o 7. ;> Ropades starka ja, blandade med nej. Hr Frih. o. Landtm, förklarade, det han funnit ja hafva öfverrösta! nej. Hr von Hartmansdorff: Jag skall icke besvära Ståndet med någon votering. Jag vill blott uttryckamin önskan, att den frikostighet, som Ståndet nu har visat blott för att erhålla en vacker myntpregel, måtte fortfara, då fråga blir att åstadkomma något nyttigt roed bankens medel. Vid förnyad föredragning biföll R. o. Ad. BaneoUtskrs den 1 dennes på bordet lagda betänk. N:o 8, i anledn. af väckt motion om rättighet för bankens gäldenärer. all i landtränteriet få erlägga ränta och capital-afbelalningar å innehafvunde fastighetslån. Föredrogs ånyo Ridd.Utskrs den t dennes på hordet lagda mein., i anledn. af åtskilliga förslag till ändring i Ridd,- Ord ningen. Begärdes ånyo på bordel af Hrr Silfverhjelm, Carl Adam, samt Bråkenhjelm, Pehr Reinhold. Hr von Moltzer, Anders Joli. Fredr., hade inlemnat ett så lydande anförande: Vid öfveriäggningen i SlalsUtsk., augtde Hr Möllerhjelm? väckta motion, rör:de förhöjning af Krigs-cassettrcn Reuterborg} lön, genom £ proc. remisslage af de statsmedel, hvilka af nämnde Gasseur »fsändas, anser jag följande böra anmärkas : Den 4 April. 99 t:o Att i K. Krigs-colhm finnas a:ne casseurer. 2:0 Att om remisslage för defa ene casseuren beviljas, kommer äfven den andie oell tror sig äga samma rättighet. Motionären har, efter min öfvertygelse, handlat ensidigt, som ofta förr varit öfligt inom K.
lag måste således nöja mig med Utsk:s förslag, som åtminstone böjer räntan till :delar af det ursprungliga beloppet och tillstyrker derföre vördsammast R. o. Ad. att dertill lemna sitt bifall. Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm., på begäran af Hr A k e rman, Fredr., upplyst att från de öfriga RiksSl.-n ännu icke hade ankommit någon officiel underrättelse om deras i förevar, ämne fattade beslut, yttrade: Hr Akerman: Mig synes att man vid afgörande af denna fråga bör lemna å sido alla försök att genom kalkyler få utredt huruvida tackjernstillverkningen nu är i bättre tillstånd än den var före förra riksdagen, emedan sådane kalkyler svårligen kunna leda till något resultat, dä den ena uträkningen visar en förbättring, den andra åter motsatsen. Och det blefve svårt för R. o. Ad. att afgöra hvilkendera är den rätta. I denna fråga fäster jag mig förnämligast vid den princip som mäste ligga till grund för beskattningssystemet i allmänhet, och som väl måste vara att relativt fördela beskattningen så, att hvarje näring, i mån af dermed förenad vinst, proportionerlig! bidrager lill fyllande af Statens behof. Jag har icke blott vid denna och vid föreg:de riksdag, utan äfven vid många andra tillfällen hört den satsen drifvas, alt jernhandteringen i allmänhet vore en företrädesvis skyddad näring och droge en jemförelsevis ringa skatt. Jag tror att detta grundar sig antingen på en obekantskap om verkliga förhållandet eller ock ovilja att riktigt för sig förklara detsamma. Jag kan icke finna annat, än att denna näring, som innefattar så väl tackjernets tillverkning som dess föräd - I) e n IC
Ar:o 28. vata Personers namn, och Summan af sådana för bristande behållning casserade Assignationer, åtminstone i senare tider, varit så ringa och obetydliga, att dejiknappast förtjena att nämnas, ehuru på sista 10 åren efter förra Filial-Disconternes upplösning och sedan Assigneringar af enskilde på enskilde blifvit, genom vidtagne Stadganden, i väsendtlig nion inskränkta, Privates Assignering på Banken mycket tilltagit, så att några och Sjuttio enskilda Räkningar för närvarande hållas, hvaribland de vidlyftigare upptagit från 80 ända till 180 folier på ett år. När nu, vid ett sådant förhållande, (uti medeltal för 10 år taget} årligen En å Två falska eller förfalskade Assignationer blifvit i Banken synlige , samt Fyra å Fem 20 Riksdalers Invisningar gått tillhaka med Cassation för det att full behållning ej stått öfver en natt Assignanten till godo skrifven, och då, vid dessa) sistnämnde händelser, någon verklig förlust för allmänheten ej uppstått, emedan de i Banken casserade Invisningar alltid blifvit af Assignanterne eller deras Ombud inlöste; så synes det Banco-Utskottet, som ingen anledning ännu vore för handen, att till värn mot oj inträffade, utan blott såsom möjlige befarade, större missbruk, vidtaga åtgärder, som, efter hvad ofvan är visadi, ofelbart ledde Banco-Utskottets Utlåtande. N:o 28. 9 derhän, att all Privat Assignering på Banken komme att upphöra, och detta Verks bestämmelse i hvad sorn angår Privata Penningars emottagande för Räkning, tillika med deraf härflytande vighet och lättnad för rörelsen, helt och hållet gjordes om intet. Enligt dessa åsigter, samt med åberopande i öfrigt af hvad Banco-Utskottet uti ett serskildt
Det är hon, som genom sin ställning till alla Själars Själ mottager, och i alla våra själs-functioner sprider, det andliga ljus, hvilket aldrig skulle utifrån, eller genom de yttre sinnena, kunna förvärfvas. Hon lefver nämligen just i och genom de från sjelfva Andesolen utgående radier, hvilka, såsom väsende-fyllda fortsättningar och bestämningar af dess verksamhet, concentreras i henne, för att, sedan de sålunda framalstrat en motbild (i smått) till den ljuskälla, hvars flöde enhvar af dem såsom bäck innebär, från denna nya (ehuru jemnförelsevis oändligt lilla) andesol vidare framalstra; och först den sammanfattning af andligheter och naturligheter, utan hvilken hennes varelse blefve formlös – d. ä. icke vore till. Att Lifvets källa är andlig, och att allt egentligt Lif bibehåller denna egenskap, eller – hvilket är detsamma – att Andlighetens källa är allt Lifs källa, borde icke vara svårt att inse: ty hvad är lif annat, än medvetenhet om ändamål, yttrad i en verksamhet, som af sådant medvetande bestämmes? Men slik förmåga kan icke finnas i ett physiskt väsende; den kan blott tillhöra ett intelligent. Hvad inom djuren deraf förekommer, i deras så kallade ”instinkt”, är en så ofullkomlig skuggbild, att det icke höjer dem öfver området af Natur-tillvarelsen; denna åter, såsom sådan, är skapad, icke till ändamål, utan blott till ändamåls medel. Men allt intelligerande väsende är, hvad det är, endast i kraft af sin andlighet. Hvad det, inom menniskan, i sin första åskådnings-act emottager, är visserligen naturbilder: men dessa sublimeras, förmedelst mottagandets gradvis uppstigande sätt att bearbeta och begagna dem, till fullkomnad immaterialisering; de afkläda sig, vid hvarje steg uppåt, flera ändligheter; de blotta dervid, mer och mer, ett i dem sjelfva inneboende högre. Huru kunde detta ske, om de icke genast grepes och genomträngdes af inifrån mötande andliga krafter, som komma från en rymd, hvarutur, enligt högre och lägre lifsformers bestämda ordningar, andliga inflytelser nedströmma till de sednare från de förra?
Att befria rusthållarne från skyldigheten att bekosta bevärings-persedlarne, en skyldighet, för hvilken de, på sätt nämndt är, undfått och ännu alltjemt njuta ersättning, — skulle väl innefatta en lindring för rusthållarne, men staten komme derigenom att få vidkännas en betydlig kostnad, som skulle till största delen drabba rikets öfriga innevånare. Utskotten kunna derföre icke biträda motionärens förslag, destomindre som rusthållarne genom befrielsen från mötes-passevolansens erläggande redan åtnjutit en ganska betydlig lindring uti rustningens utgörande. Utskotten hemställa alltså, att motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 17 Juli 1848. Ank. till Exp. Utsk. den 18 Juli, kf. i e. ra. Utlåtande , i anledning af väckt fråga om åläggande för kronofogdarne i riket att redovisa vissa af dem uppburne, häraderne tillkommande, medel. Inom Hederv. Bonde-ståndet bar riksdagsfullmägtigen Jöns Jönsson från Christianstads län, uti afgifven och till Stats-utskottet remitterad motion, anfört: att kronofogdarne, i sådan sin egenskap, uppbära och förvalta åtskillige hära der ne tillhörige medel, såsom bropenningar, snöplogspenningar m. m., utan att likväl någon redovisningsskyldighet derföre funnes i lag föreskrifven, hvaraf ock varit en följd, att dylika medel flere år innehafts af sådane tjenstemän, hvilka efter godtfinnande användt desamma. Till undanrödjande af den osäkerhet, som härigenom vållades och på det 8 Slatssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 5j. medlen, vid förekommande behof, måtte vara att tillgå, har motionären föreslagit, att kronofogdarne måtte åläggas att inom slutet af Juni månad hvarje år aflemna redovisning öfver alla de, häraderne tillhörande enskilde medel, som af dem blifvit uppburne; hvilken redovisning borde underställas inom församlingarne valde revisioner, som, på kallelse af domhafvande!! i orten, borde sammanträda den 1 Juli hvarje år.
Detta är blott en personel sak, den" ändrar ingenting i jemn-* vigten emellan Stats-Magterne, ingenting om Konungens Rådgifvare ooh deras ansvarighet, ingenting 0111 Nationens säkerhet, ingenting i Grundlagens stadganden och förhållanden i allmänhet. När dessa rubbas, då vidtages en CojjsrtituLions-vidrig mesure; men när‘b,lolt fråga är S5& Den 19 Martii, em den eller den person skall sitta i Regering gen , när Regeringen derigenom ej får mera magt än den förut äger, när ingen annan förändring uppkommer, än att ärenderne behandlas under |3ens ögon sorn en gång skall styra Riket; då tror jag att Ridderskapet och Adeln kan låta sin känsla råda och ej fästa afseende på ord, som ej grunda sig på sak, Hvad återremissen angår, så tror jag att om det blott är en eller annans öfvertygelse att en sådan bör ske, bör det likväl icke hindra propositionen. Men att gå längre än Konungens skrifvelse innehåller, tror jag vore att misstaga sig om ändamålet och gära, en förändring, hvilken ej vore lämpelig. Herr Stråle, Nils Wilhelm: Frågan har delat sig uti 5me delar. Den första huruvida det med Grundlagen är öfverensstämmande att bifalla, det Hans Kongl. Höghet KronPrinsen må under Konungens frånvaro deltaga liti Regeringen: den andra om sådant bör skepa sätt Kongl. Majit föreslagit endast med 2:ne vöster, eller för det tredje om KronPrinsen hörföra Styrelsen med Kongl, magt och myndighet. Hvad den föggta, angår, tror jag icke att man borlänge förvilla sig. Då Grundlagen stadgar att i ett visst bestämdt fall bör på ett bestämdt sätt förhållas och uran nu vill stadga , att i samma fall bör på annat sätt förhållas, så mäste väl detta innefatta en rubbning i Grundlagen.
Enligt hvad kommitterade vidare anfört, hade väl Kammar-kollégium hemställt, att prseskriptionen endast skulle afse anmärkningar åsyftande ^rubbning af skatterätt till jord.;” men kommitterade fuano en så beskaffad inskränkning hvarken lämplig eller erforderlig, och ej heller förenlig med de af Kongl. Majit och Rikets Ständer i afseende derå yttrade åsigter, men att deremot det stadgande, som meddelades, borde utan undantag omfatta alla anmärkningar i sådana omständigheter, som af jordeboken vore beroende, helst många andra förhållanden kunde förekomma, deruti rubbning efter längre tids förlopp skulle medföra lidande och osäkerhet för enskilde; hvarpå, såsom exempel blifvit anförde, dels de ändringar af skattläggningar och förmedlingar, hvilka under en längre tidrymd oklandrade efterlefvats och egt bestånd, ehuru de icke i föreskrifven ordning blifvit hos Kammar-kollegium anmälde, samt pröfvade och fastställe, dels det förhållande, då tilläfventyrs hemman till alla vederbörandes belåtenhet fullgjort sin roteringsskyldighet i annan rote, än hvartill detsamma efter roteringsverket skulle höra, utan att likväl det beslut, hvarpå en sådan flyttning grundats, kunnat tillrättaskafFas och hvaruti förändring icke eller skulle till något gagna. Om än staten på detta sätt skulle medgifva viss praeskription för efterräkning å dess sida, höllö kommitterade likväl före, att någon sådan inskränkning uti de enskildes anmärkningsrätt icke skäligen borde ifrågakomma, utan dessa bibehållas vid rättigheten att vinna ändring uti alla sådana felaktigheter, som till deras skada bevisligen egde rum, allenast framställning derom gjordes inom den tid, som, i följd af hvad kommitterade föreslagit, på sätt bär efteråt omförmäles, kunde blifva bestämd.
Den i April f. m. ocli som torde medföra någon garanti, det nemligen, att hvar och en, som fordrade Åhörarnes aflägsnande, skulle straxt efter deras afträdande vara skyldig uppgifva skälet dertill. Jag tror detta skulle vara ett medel att något återhålla häftigheten hos mången och förekomma missbruk af rättigheten. Jag hemställer detta till Utskottets närmare bepröfvande. — Hvad åter formen för denna frågas behandling angår; så var orsaken, hvarföre jag nyss önskade frågans uppskjutande, till dess Förslaget till ny Riddarhusordning förekommer till pröfning, den förmodan, att personer, som nu yttrat sig i ämnet, ej skulle medgifva de reglementariska staögandernes införande i OrdningsStadgan. Nu har jag verkligen blifvit så angenämt öfverraskad, då jag hörde Grefve Posse ingå derpå, att jag gerna frånträder hvad jag i det afseendet nyss förut yrkat, och förenar mig i den anhållan, att < ett serskildt reglemente genast måtte uppgöras och i OrdningsStadgan inflyta. Grefve Horn: Som Ridderskapet och Adeln i allmänhet lärer hafva förenat sig i den opinion, att en lag för åhörare vid våra öfverläggningar är nödig, hvilken åsigt jag likväl ej delat och ännu icke kan dela, så torde det vara angelägit att bestämma, huru långt det egentliga lagbudet bör utsträckas. Jag får derföre anhålla, att, då Herr Grefven och LandtMarskalken fram - 9 Den i April f. m. ställer proposition om remiss af frågan till Lagutskottet, dervid måtte åtfölja ett af mig i hast uppsatt förslag till en Lag §. så lydande: Vid medgifvit tillträde för Åhörare till lliksStåndens öfverläggningaråligger den eller deni j hvilka en sådan rättighet vilja begagna j att ställa sig till efterrätt telse de ordningsreglor och föreskrifter för åhör arnes iakttagelser , som hvarje Riksstånd funer nödigt_, att^ i hvarje serskilt fallj stadga och offentliggöra. Jag tror att en speciellare Lag i detta afseende är alldeles öfverflödig och olämplig.
Och som man, dylika ovanliga händelser förutan, sällan tvingas samla de nyttiga lärdomar, tiden med så frikostig hand annars alstrar, och alldeles icke hemlighetsfullt utvecklar för dem som vilja följa den, förmodade jag att från banade medelvägen vid ett sådant tillfälle en biväg möjligtvis skulle kunna begagnas, som också ledde lill målet. brån den satsen att af Riks-Styrelsen nu kan fordras allt hvad man fordom begärt af Verlds-styrelsen, utgå de flesta förvillelserna i begreppen och all oro sorn visar sig; ty man fordrar ju icke endast födan när man ej kan förskaffa den sig sjelf, man fordrar ersättning för det man brutit sin egen jord sorn skulle lenina denna föda, om allt gick väl och rätt till samt ersättning för de barn man gifvit lifvet. Det finnes förmodligen ingen Landshöfdinge som ej emottagit till och med skrifteliga supliker af sådan art, uttryckande ganska bestämt hvad man menar, och som icke fått erfara suplikanlens missnöje då anspråken icke kunnat bifallas. Vi hafva sjelfve gjort oss sakre Lill dessa anspråks tillkomst genom våra mera välvilliga än välbetänkta uppmuntringar, rubbande naturens jemna gång. Det ljuder ännu ständigt för mitt minne, den cadancerade förebråelsen jag en gång fick af en beskedlig Finngubbe vid ett munteligt afslag på en dylik begäran: ”Uli dina företrädarestid fingo vi både mycket och godt; men du är så bårder, kära Landshöfdingen Gubben hade fordom röjt en trakt af den bergås, hvaruppå dess hemmanslott var belägen, visserligen med en berömlig flit, hvarföre han också hade blifvit belönt med tio Riksdaler, och den öppna jorden var, som vanligt i dessa trakter, nästan så stor som den hvaruppå de upptagne stenarne blifvit upplagde. Gubben hade emedlertid länge lifnärt sig eller befunnit sig uti ett relatift välstånd med hustru och många barn, för hvilka sednare han åtnjutit afkortning som minderårige och uppfostringshjelp sedan.
Röda berget i Göta eif, angående bortsprängning af 120: 33. s. Sahlgren, Kanslist, angående pension åt 152: 40. Sala silfververk, angående dess ersättningsfond - 78. » angående ersättning till 129. Sandberg, Kamererare, angående inlösen af hans anteckningar i ka meral-väsendet m. 193. Sandelhjelms enka, angående pension åt 152: 45. Sandströms enka, angående pension åt 152: 53, 76. Sandhammaren, angående fyranläggning derstädes 85: 19. Schanders enka, angående pension ät 152: 25. Scheutz, Auditör, angående pension åt 152: 86. Schlyter, Professor, angående pension ät 152: 12. Schram, Marmor-fabriksidkare, angående låneunderstöd åt 140. Memorial, i anledning af Riks-Ständens skiljaktiga beslut rörande dito 176. Seminarium för bildande af lärarinnor, angående 123: 61. Sigtuna kyrka, utlåtande angående reparation af 29. Memorial i anledning af äterremiss å N.o 29 179. Silfversparres enka, angående pension åt 152: 71. Sjösänkningar, angående statsbidrag till 120. Skattlåggningsmethod, angående ändring af nu gällande 87. Skellefteå, angående befrielse från onera för ett af staden inköpt hemman 68. » angående inrättande af en 2-klassig skola derstädes 123: 51. Skenninge, angående inrättande af en 2-klassig skola* derstädes 123: 50. Skeppsbyggeri-institutst i Carlskrona, angående anslag till 93: 45. 14 Utlåtandets Nummer och Moment. Skjutsnings-besväret, angående öfverlemnande till annat Utskott af motion härom , 28. Slöjdexpositioners befrämjande, angående anslag till 93: 41. Slöjdföreningens skola, angående anslag till 93: 38. Sockenallmänningar, angående skattefrihet för 38. Soldatrotar, svaga, angående ersättning till 146.
I stället att sålunda förfara, vände sig; Fullmäktige till låneöfvertagarne Schröder & Coinp., som ägde hela obligationsmassan, samt erbjödo denna firma helt enkelt ett utbyte af Riksgäldskontorets Tyska obligationer mot de nya Engelska, ett anbud, på hvars antagande firman naturligtvis ej länge besinnade sig. Utan att afvakta Schröder & Comp:s anmälan om öfvertagande af andra fjerdedelen af länet eller någon del deraf, afhände sig således Fullmäktige de Tyska obligationerna å 31)0,000 Th:r, utan att derför erhålla annan valuta än s. k. scrips elier Schröder & Compts interimsförbindelser. Att en sådan transaktion, ilall den blefve bekant på Londons börs, icke skulle öka benägenheten för de Svenska papperen, torde lätteligen kunna inses. Förutom den omständigheten, att Riksgälds-kontoret tor de inköpta Tyska obligationerna betalt ända till 96 procent, då deremot de Engelska noteras blott 88 å 89 procent utan köpare, hvarigenom denna transaktion måste tillskynda Riksgälds-kontoret en icke obetydlig förlust, förefaller det anmärkningsvärdt, att Fullmäktige i sin skrifvelse till Schröder <fc Comp. icke uttryckligen betingade sig att i utbyte erhålla obligationer utaf den del af lånet, som icke blifvit fixt öfvertagen. Det skulle nemligen kunna inträffa, att låneöfvertagarne såsom valuta för de Tyska obligationerna lemna obligationer, tillhörande den första fjerdedelen af det nya lånet. 1 sådant fäll skulle transaktionen leda till ytterligare minskning af den redan förut obetydliga andel af lånet, som blifvit fixt öfvertagen. Men om också denna sak slutligen skulle kunna ordnas så att, i de afhända obligationernas ställe, sådana erhöllos, som ej tillhöra den fästa låneandelen, synes dock hela denna operation icke i ringaste mån hafva gagnat Riksgälds-kontoret, enär den utelöpande obligationsmassan på det hela icke minskades, och följaktligen det mål ej kunde vinnas, sorn ursprungligen afsågs, att genom minskning i marknaden af dessa papper bereda deni en bättre kurs. Tili Rikets Ständer öfverlemna nu Revisorerne att bedöma hvad afseende här ofvan gjorda anmärkningar må förtjena.