Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Åh, herre, det finns bättre ställen; Läs mer! August (kastar bort brefvet). Fördömdt! hur gränslöst platt! Men jag skall sätta P for hans projecter. Vi resa bort i denna natt, I trots af Onklar, tanter, slägter. Det finns på jorden nog en vrå För oss, att hitta på. Ställ dig i ordning blott; vi resa. Emelie. Nej, August, ingen sådan nesa! August (stött). Se så! gif råd då bäst du kan. Katrine. Det vore skönt minsann, Att fara bort och lemna mig i sticket! Det går i evighet ej an. Nej, sätt er ned på ögonblicket; Ni kan väl härma Arrendatorns stil? August. Och hvarför ej? Katrine. Till pennan, som en pil! Concepter borde jag dictera, Men kanske duga också era. Förstår ni hufvudsaken är, Att lägga ut och reqvirera, Allt hvad som grannast finns i hufvudstaden här; Och såsom skäl ni förebär: Att herr Patron må i sitt hus logera, Som folk af ton på landet plär. När Onkel läsit allt det der, Och börjar grubbla och fundera, Då slå vi in, som Pål, som Pär, Frän orten komna dit han ärnar resa, Och skryta, larma, catechesa. I korthet, Onkel måste tro, Att sta'n är der incognito Och lefver tusen gånger värre. Ni känner nu min mening, herre; Och går förslaget icke an? August. Katrine, du borde få dig man, Och ledas rakt uppå Parnassen. Katrine. Haf ej bekymmer, skrif blott han! August. Hur suddar då den gamla tassen? Låt se, hur väl jag härma kan? Förträffligt! (Skrifver och skrattar). Katrine. Nu, Mamsell, är det min mening, Att ni ej blandar er i vår förening; Men sitter tyst hos Onkel och hör på. Ni torde mig förstå? Emelie. Katrine, Katrine, hur skall det gå? Hur blir det möjligt att en man bedraga Som hunnit nära sjutti år? August. Var tyst! det går, det går! Katrine. Bed Gud, att ej vår galna saga Gör gubben platt förryckt till slut.
Då antingen Justitiekansleren eller Justitieombudsmannen finnér sig befogad att Hö gsta Domstolen samfäldt eller serskildt dess ledamöter inför Riksrätten tilltala, äske han hos Presidenten i Svea Hofrätt, såsom Riksrättens ordförande, laglig kallelse å den eller dem, som skola tilltalas. Presidenten i Hofrätten foge derefter anstalt om Riksrättens sammanträde, för att kallelsen utfärda och målet vidare i Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 83. 67 laglig ordning behandla. Skulle emot förmodan han della underlåta, eller någon af öfriga förenämnde embetsman, undandraga sig att uti Riksrätten deltaga, stånde de för en sadan uppsåtlig försummelse af deras embetspligt lill lagligt ansvar. Hafva en eller flere af Riksrättens ledamöter laga förfall, eller finnes emot någon af dem laga jäf, vare ändock rätten domför, om tolf deruti sitta. Är Presidenten i Hofrätten af laga förfall eller jäf hindrad, företräde den äldste i tjenst varande Kollegiipresidenten hans ställe. Denna domstol eger, sedan ransakningen fulländad är, och domen efter lag fälld, att densamma för öppna dörrar afkunna. Ingen bafve makt att sådan dom ändra; Konungen dock obetaget att göra nåd, hvilken likväl icke mä sträcka sig till den dömdes återinsättande i rikets tjenst. § 84. Riksförsamlingen väljer, å hvarje lagtima riksdag, på sätt Riksdags-Ordningen R. F. § 105. föreskrifver, en Nämnd, som eger att dömma, huruvida Högsta Domstolens samtlige R. O. § 64. ledamöter gjort sig lörtjente att i deras vigtiga kall bibehållas, eller om vissa af dem, utan bevisligen begångna fel och brott, hvarom föregående § handlar, likväl kunde anses böra från utöfningen af Konungens domsrätt skiljas. Denna Nämnd träder samma dag, den blifvit vald, tillsammans. I den ordning, som för omröstningar inom Utskott är genom Riksdags-Ordningen stadgad, rösta samtlige ledamöterne man för man, med slutna sedlar, öfver den frågan: skall omröstning anställas till uteslutande af någon bland Högsta Domstolens ledamöter?
Förste stadsläkaren dr Grapes förslag att förvandla den till en asyl för obotligt sjuka hade visserligen af stadsfullmäktige bifallits, men denna förändring kräfde pengar, ganska mycket pengar. I fru Björkman, som med värme omfattat detta förslag, fick han en lika ifrig som energisk medhjälparinna. Hon bragte år 1887 till stånd en första och 1890 en andra basar, hvilka tillsammans gåfvo en nettobehållning af ej mindre än 15,000 kr. Med denna summa kunde i det närmaste det gamla obekväma lasarettet förvandlas till ett trefnadsfullt sjukhem, där sedan dess många obotligt sjuka fått en lugn och angenäm fristad för sina återstående lefnadsdagar. Fru Björkmans tre döttrar äro nu alla gifta och goda husmödrar i trefna h e m; hennes två söner äro jurister med goda hufvuden och ljusa framtidsutsikter. Vid studenternas vårfest i Upsala 1894 ägnades kvinnan, såsom god sed är vid dessa fester, en varm och vördsam hyllning. Talaren frammanade därvid kvinnan i olika skeden af sin lifsutveckling, däribland äfven » sin moders bild så blid ». Vi m I äro visse om att, när fru Björkman en gång lämnar ifrån sig den husmoderliga spiran på Gefle slott, skola många, många, med tankarne fästa vid hennes person och lifsgärning, i likhet med nyss antydde talare, känna sig manade: » att bringa ett tack för hvad hon oss var i ljusa som mörka lefnadsda ' r, ett tack så varmt, fast så ringa ». — dv — Elisabeth Hederstierna, född Eckhoff. Enda dottern till en af Gefle stads mest betydande köpmän, brukspatron Hans Wilhelm Eckhoff af en gammal holländsk släkt och hans maka Louise Ennes, föddes landshöfdingskan fru Elisabeth Hederstierna i Gefle 1831. Tidigt moderlös, intog hon redan vid 17 års ålder platsen såsom vär " dinna i sin faders gästfria hus, tills hon 20 år gammal gifte sig med länsnotarien i Gefle, v. häradshöfding Victor Lindgren. Detta äktenskap upplöstes dock efter några månader, då mannen under bröllopsresan afled i Paris.
Denna 3assa bidrager till Arméens rörlighet, och få af denna natur, hafva under dess närvarande orm, varit mera gagnande» inom deras bestända gränsor; dess styrelseoch förhållande utgöt ingen hemlighet. Contracten ör dess bestånd, stalde under 15 år upphöra 1827. Under Mötespavolence Cassati, har Hans Maj;t Konungen i nåder funnit för godt att tills vidare ståla LÖDingsCassan, Utgörande ep fond af 100,000 R-.dr Banco, som af Hans Majtts injkiltå uppoffride tillgångar, är uppkpmm;en0- Häraf Den 7 Murtii. Häraf utgå årligen 6,000 R:dr Baned, till får, ökande af 6 särskilte Kegementers aflöning. Att det;ta mitt vördsamma anförande får åtfölja Herr von Hartmansdorff* memorial an<» håller jag ödmjukast. Herr Hegardt, Christian Bernhard', I anledning af Herr Gripenstedt* yttrande om följderne af en i frågastäld Realisation af Bancosedlarne, utber jag mig vördsamt att få göra några erinringar. Om med Realisation förstås endast och allenast en bestämning af BancoSedelns värde, ^enligt dess nu varande förhållande till det me^ -talliska mynt den skall föreställa, samt en anstalt, syftande att upprätthålla det, och förebomma dess ytterligare försämring, så väl aom dess förhöjning, så synas ingalunda de olägenheter deraf vara att befara, uppå hvilka Herr Gripenstedt velat fästa uppmärksamhet. Han befarar att capitalisten eller för. dringsägaren skulle deraf föranlåtas, att till betalning uppsäga sina utlånte penningar. Jag tror att just motsatsen bör efter all sannolikhet förväntas, och att Capitalisten, genom se* Bil. till Ridd. o. Ad.
Maj:ts nådiga proposition angående upplåtelse åt staden Jönköping af plats till skolhus å den Jönköpings f. d. fästning tillhörande mark; ✓ 222 Prot.-Utdrag den 9 Ajmi 185i. Nto 94, i anledning af väckt motion om anslag af statsmedel till uppförande af en fast bro öfver Dalellven vid Näs färjeställe; N:o 95, i anledning af väckt motion om anslag af allmänna medel till förbättring af Häradsskrifvares löne vilkor; och 1 N:o 97, i anledning af väckt motion om lönefyllnad åt Häradsskrifvare» i Wadsbo fögderi af Skaraborgs län. S. D. Vid föredragning af Stats-Utskottets, den 2 dennes på bordet lagda, Utlåtande N:o 96, dels i anledning af erhållne återremisser af vissa punkter af Betänkandet Nto 30, angående Rikets Ständers Revisorers berättelse om verkställd granskning af Statsverkets och andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren d846 och 1847, dels i följd af Riksståndens beslut i öfriga delar af samma betänkande, biföll Ridderskapet och Adeln Utskottets hemställan i 6:te punkten, att de i 33, 36 och 37 §§ af berörde Betänkande gjorda tillstyrkanden må förfalla, samt ansågos de öfrige punkterne af ifrågavarande Utlåtande ej erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. S. D. Föredrogs och bifölls Bevillnings-Utskottets, den 2 dennes på bordet lagda, Betänkande N.'o 3, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition angående den så kallade kurhus-afgiften. S. D. Föredrogs och afslogs Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets, den 2 dennes på bordet lagda, Utlåtande N:o 68, i anledning af väckt motion om ändring i Kongl.
Om werkets principaler förklara, att pä wista wilkor och wist tid undantag kunna äga rum, Va blifwa desta undantag en Lag, och werket befarar derwid ingen ting; men om undantag kunna göras stödde pä förwaltarenas öfwertygclse, stär controllen pä klenare fötter, och fältet är öppet för misttankar bland Allmänheten. Om jag ej bedrager mig, har Kongl. Maj:t noga öfwerwägit alla fördelar och olägenheter innan Han till Riksens Sländer öfwerlemnade sin proposition. Jag skulle för min del wilja till denfamma tillstyrka bifall endast med tillägg af en bestämd tid för de deri föreflagne städganden, hwilkcn jag wille förestä till nästa Riksdag. Jag skulle likwäl för att wara utmärkt försigtig, och i fall man ej derpä will ingä, föreställa mig att innan nästa Riksdag en sa lycklig conjunctur kunde inträffa, att genom en fri export, näringen ej kunde behöfwa detta biträde af Banquen; och i sädant fall wille jag förestä att tiden utsattes till nästa Banco-Revision, inom hwilken, äfwen med den lyckltgastr conjunctur, wära Metall-wägar ej kunna wara tömda frän de förlag der nu finnas samlade. Det kunde dä öfwerlemnas ät Reviforerns att ytterligare derom lemna föreskrift. Men dä Riksdags-Ordningen föreffrifwer att ett inkommet Memorial ej första gängen med förändringar kan afgöras , fär jag anställa att detta i anledning af nu gjorda anmärkningar mätte till Banco-Utskottet äterremitteras. Herr Baron och Landt-Marffalken frägade om Ridderskapet och Adeln ansägs de af Lid-, och Ad. pcsr. r7?'.o ZZ, Z4. Herr 418 Den 11 October. Herr Qcijerstgm gjorda anmärkningar hinderlige för Memorialets antagande, i hwilket fall Memorialet borde, enligt 8!cgerings-Formen, återremitteras. Ropades Ja blandadt med ett och annat Nej.
Tre daler i det närmaste svara emot Tio och Tvåtredjedels kappar spanmål, och pröfvade fördenskull skäligt förordna, att vid nämnde regementen planpenningar, i de händelser de enligt Kneckte-contracten borde utgå, och behöriga öfverenskommelse!- till ett annat förhållande icke föranledde, skulle af hjelp-eller utrotarne samfäldt och i 111011 af deras andel i roten till stamroten erläggas med Tio och Tvåtredjedels kappar säd, hälften råg och hälften korn, eller med penningar efter markegång, men i Östergöthland endast med hälften deraf eller Fem och en tredjedels kappar spanmål; att, vidkommande åter den af Krigsoch Kammar-Collegierne väckta fråga om bestämmandet af ett visst vederlag i spanmål åt stamroten för åt soldaten lemnade gärdselfång, vedbrand och mulbete för hans kreatur, Kongl. Majit, enär af Rikets Ständers sednare framställning i detta ämne ej inhemtades. att dessa soldatens förmoner borde ingå i den af Ständerna önskade föreskrift för jordlegans förvandling till spanmål, ansåge så mycket mindre lämpligt att härutinnan något förordnande meddela, som i allmänhet icke endast stamroten dessa förnödenheter för soldaten tillsläppte; och slutligen, att Kongl. Majit ej funné nödigt att, på sätt Rikets Ständer önskat och Collegierne jemväl hemställt, utfärda något ovillkorligt påbud derom, att den jord, soldat-torpen utöfver kneckte-contractet innehade, borde utläggas, emedan derigenom en rubbning uti de emellan rote och soldat möjligen träffade öfverenskommelse!- eller afhandlingar skulle åstadkommas. Derefter och i anledning af hos Rikets Ständer vid 1823 års Riksdag väckte frågor om en billig jemkning af de olika onera, som träffade starnroie vid de indeldte Regementena emot hvad hjelproten till soldatens underhåll Statssamt Allni.
I och för den pågående hamnbyggnaden bar staden Warberg redan erhållit eli lån af 20,000 r:dr, vid emoltagandet af hvilket län staden, till följd af reglementet för riksg:s-kont., aflemnat skriftlig förbindelse, att, utan vidare bidrag från Statens sida, fullborda arbetet. Staden Warberg kan sålunda omöjligen erhålla ett förnyadl låneunderstöd med mindre, än man måste frångå den princip, sorn man tillförene följt. Vid liera tillfällen under denna riksdag hafva 15. St., äfven då de mest ömmande omständigheter varit för handen, afslagit ansökningar om afskrifning af erhåll na låneunderstöd under missvextår, hvilka ansökningar blifvit afslagna just derföre, alt R. St. icke velat frångå den engång fattade och sedermera följda principen, att icke bevilja afskrifningar för alt såmedelst undgå att blifva öfverlupne af dylika ansökningar. Det är af så mycket mera vigt, alt icke lemna något låneunderstöd tili förevar:de fall, som några olyckor icke inträffat, hvarigenom skäl förefinnas, alt frångå de vilkor, hvarunder det redan åtnjutna understödet blifvit lemnadt, och med hvilka vilkor staden förklarat sig nöjd och förbundit sig alt arbetet fullborda. Går man ifrån den engång antagna principen i fråga om Warberg, hvarest några sådana olyckor icke inträffat, som kunna påkalla en dylik afvikelse, skola R. St. snart nog blifva öfverhopade med ansökningar frän andra båll i enahanda syfte, utan alt kunna lemna alla samma fördelar som staden Warberg. Jag tror derföre, att man bör så bevilja medel, all man dermed kan fortfara i likartade fall, hvarföre jag anhåller örn afslag å betänk. Ur von Hohenhausen, Mich. Si 1 v.: Först och främst får jag fästa uppmärksamheten på skillnaden emellan att erhålla ett län med skyldighet att detsamma återbetala, och att, efter erhållandet af dylikt lån, söka befrielse från denna återbetalningsskyldighet. Detta är något helt annat, än då jag begär ett län för att utföra ett arbete, men vid hvilket lån Ständerne fästat det vilkor, att jag icke har rätt att begära något vidare för utförandet af det arbete för hvilket lånet blifvit beviljadt.
Boye nu gjort, vore tydligare och tillämpligare för Jagskiparen, skulle jag icke hafva något deremot; men jag vill blott erinra, att aldrig någonsin någon apothekare, i denna sin egenskap, tillverkar brännvin eller begagnar sig af tillmäskning. Hr af Ekenstam: Jag anser Frih. Boyes tillägg vara riktigt, och yrkar derföre bifall till Hr Frih:s förslag, soini öfrigt var lika med Hr af Billberghs, utom det att i Hr Frih:s förslag fattades ordet jemväl, sorn deremot fanns i Hr af Billberghs, hvilket i slutet var så lydande: beträdes han dermed 3:dje gången, vare jemväl sitt privilegium förlustig. Frih. Boye: Mot båda de af mig föreslagna alternativerna kunna visserligen anmärknlr göras; men jag tror, att om man säger: Apothekare, som i denna sin egenskap, d. v. s. i och för sitt apothek, nyttjar distilleringspannor etc., meningen derigenom bättre uttryckes. Dessutom får jag erinra derom, att till apothekaren rättighet, att begagna sina pannor, äfven hörer att göra det alla tider på året. Walhall har denna särskilda rättighet, och utan åtal kan hafva mäsk alla tider på året, i fall han är till brännvinsbränning berättigad, så bör äfven correctivet mot missbruk vara större. Jag kan derföre icke frångå min anhållan om propos. på det förslag, jag framställt. Hr af Billbergh: Om jag riktigt fattat Hr Cederschjölds och Frih. Boyes scrupler vid detta morn., tror jag, att deras önskan utan något tillägg skulle kunna uppfyllas genom borttagande af ordet eller på andra stället i mom. Hr Cederschjöld: Den siste värde talaren symes nu hafva nu återkommit från sina mildare tänkesätt; ty det var blott för 3:dje gångens förbrytelse, han ansåg privilegierna vara förverkade, men nu vill han återgå till Utsk:ns förslag, som stadgar förlust af privilegierna redan vid i:sta förbrytelsen.
Hr Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s förslag i afseende på minimi-beloppet af ägande fast egendom, som kan föranleda erläggandet af skyddsafgift efter fyllda 60 år. Ropades ja och nej. Hr Stuart, Fredr. Christopher: Jag tager mig friheten fiista Hr Frih. o. Landtm:s uppmärksamhet derpå, alt Bevilln.Utsk. har uti sitt sednare betänk, föreslagit, att skyddsafgiften bör, äfven efter fyllda 60 år, utgöras af dem, hvilka efter 2:dra ail. erlägga bevillning för fast Den 3 October f. m. egendom öfver 200 r:dr, och i det förra blott öfver 100 r:dr; och fur jag hemställa, det Hr Frih. o. Landtm, behagade framställa propos. å Utsk:s förslag i sednare betänkandet. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att den af honora framställda propos. mäste afse Utsk:s sednare förslag, då ingen annan propos. blifvit begärd, och det förra betänk, icke särskildt blifvit af Landtm, uttryckt. Den mening, som utom Utsk. i afseende på den fasta egendom, hvilken borde föranleda erläggandet af personlig skyddsafgift efter fyllda 60 år, velat göra sig gällande, hade varit, att intet bestämmande i detta fall skulle äga rum. Frih. Cederström: Jag anhåller att få instämma med Frih. Nauckhoff uti dess förslag lill redaction af detta moment, hvarigenom summan af 200 r:dr kommer att försvinna, och grunden för bevillnings utgörande i detta hänseende blir 100 r:drs inkomst, vare sig af egendom eller af hvad annat som helst. Hr Stuart: Jag får fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att om Frill. Nauckhoffs förslag skulle antagas, så skulle en stor del af Rikets innevånare befrias från bevillning, hvilka efter nu gällande bevilln.förordn. bevillning utgöra, och icke torde skäligen böra derifrån frilagas. Frih. Nauckhoff:
Joban Magnus: Då K. M:t, uppå vederbörandes anmälan, fattade det beslut, att skfirgårds-marinbataljoner borde bildas för flottan, skedde detta hufvudsakligen med afseende å beholvet af befäl för detta beväringsmanskaps ledning, som borde för flottans räkning exerceras. De ynglingar af vår befolkning, hvilka tilldeiats flottan, tillhöra nemi. sträckor af län, hvilka iiro belägna längs utefter kusterna. De äro verkligen sjöfolk och hafva möjligen begagnat sig af tillfällen att på egna farkoster besöka haf vid andra längre bort belägna orter; men ingen bör väl derföre kunna med något skäl göra sig den föreställning, att de äro hvad man egentligen menar med sjömän. Åtminstone mäste de, som äro detta, räknas till undantagen. De finnas egentligen der, hvarest de stora fiskelägena äro belägna; men detta manskap är afsedt att användas, icke allenast för skärgårdsflottan utan äfven till lands. Detta manskap måste således hafva någorlunda tillräckligt befäl; och då flottan icke eger befäl i tillräckligt antal för ifrågavule behof, saint detta befäl dessutom måste söka egen öfning å örlogsfartyg och främmande fartyg, så har ock varit ganska naturligt att särskildt befäl måst begäras för dessa inarin-bataljoner, på det att de måUe erhålla den utbildning, som bör dem beredas. Så länge arméens befäl är så fåtaligt, att det icke kan blifva i tillfälle att meddela den öfning, som erfordras åt den stora massan af beväringsmanskap, blir ock nödigt att afskilja sjöbevälingar från detta befäl. På så sätt bringas allt i fullkomlig ordning. Hvad som tillhör Sjöförsvaret kommer ock att dit hänföras. Det tillhör en omtänksam förvaltning att så ordna dessa förhållanden, att de i möjligaste måtto blifva lämpliga och nyttiga för vapnet; och den omsorg, som blifvit nedlagd på sammanfattandet af detta förslag, hade förtjent att af 11. St:r välvilligt erkännas. I ölrigt får jag fästa upmärksamheten deruppå, att, då K. M:t, med alseende å R.
Allmännare penninge-förlägenhet måste i och för sig sjelf blifva, och är jemväl, närmaste följden häraf; men att utreda i hvad mån samma för lägenhet tillika må hafva andra orsaker, lärer i nåder anses icke vara föremål för denna underdåniga Berättelse. Den gissning torde likväl kunna vågas, att osäkerheten i myntförhållanden, hvilken försvagat crediten man och man emellan, och obeständigheten i vissa lmshålInings-anstalter, som närmast hafva inflytande på spanmålshandeln, äro att räkna bland dessa orsaker. Man har ännu alltför få och osäkra uppgifter om inkomsten af Länets alla Näringsgrenar, och om Invånarnes samfällta utgifter, lili så vidt de stanna utom Länet, för att ens försöka en beräkning deröfver, till utredande af balancen och huruvida den slutar sisr årligen med öfverskott eller brist; men det är sannolikt, att en slik beräkning icke skulle slå ut till Länets fördel under ifrågavarande qvinqvennium; ty, när under åren 1S27 och 1831 det ytterst nödvändiga spanmålsbehofvet måst fyllas genom inköp från andre Län och orter, till dubbelt pris emot vanligheten, uppkommer endast härigenom förhöjde utgifter af åtminstone En Million Piiksdaler Banco tillhopa, för hvilket belopp Länets binäringar, fastän ej minskade under desse år, icke kunnat lemna motsvarande inkomst, hvaraf åter följer att summan utgått af behållningen från lyckligare år, eller ännu graverar Länet såsom skuld, hvilket sednare är fallet med omkring I 2 120,000 R:dr undsättningsskulder till Stats-Cassan. Utsökningsmålen vid Lands-Canzliet hafva under sådane omständigheter varit flere än förr, men de visa sig lyckligtvis redan i aftagande, från innevarande års början, och man är befogad antaga, att det fördelaktiga priset på Landtmanna-producter efter förlidne årets skörd, och den ymniga tillgången derpå efter den goda skörden i år, skola fortfarande bidraga att minska hos allmogen förlägenheten efter penningar. 3. Näringar. a) Åkerbruk.
4,384 ass pr skålp. 14,204,160 ass. Med enahanda förvand - å 534f.dels ass på hvarje R:dr Hvarifrån, enligt myntets uträkning, såsom myntarelön och slagskatt ä 3: 100 R:dr ling 20,555; 16, 8. 14,204,160 ass. lod. 5. pr $20: 32, afgå Alltså netto behållning Specie R:dr 25,634.' ^5, hvarje R:dr af 534fass fint silfver. 6. skålp. utgörande 1 victualievigt' å 8,848 ass . , i,6o5 till desse lägges -|-:del Koppar då i myntvigt erhållas 2,i4o i5. för hvilka, å l2iR:dr, uppkomma Sp. R:dr 26,255; 41* Hvarje R:dr af 53o,88 ass fint silfver eller Hdels procent mindre än de gamla. 3. i6 Stats-Utslottets Utlåtande N:o Q/f. relön afdrages |:dels procent å desse Riksdalrar med 200: 02, i|, Om ifrån den härigenom uppkommande återstod 26,555: y, i|. afdrages gamla myntare-lönen, efter 3: 22, 5., med <)2o: 32. i§. hlifver Bergslagets behållning R:dr 25,634: 25. — hvarje R:dr af 53o,88 ass fint silfver, eller jemnt |:dels procent sämre, än de gamla Riksdalrarne.
Cederström, som, då frågan om lagmansoch häradshöfdinge-räntan nyligen förevar, klagade öfver densammas ojemna fördelning inom olika provinser, icke vill begagna det motsatta skälet för att få bort sterbhusafgiften. Ehuru mycket jag beklagar det beslut, som R. o. Ad:s majoritet fattat i afseende på lagmansoch häradshöfdinge-räntan; så kan jag för conseqvensens bibehållande icke frånträda min åsigt, alt sterbhusafgiften sådant oaktadt måtte få utgå. Det förekommer mig särdeles främmande, att denna afgift utgår från de döda, på sätt som Frih. Cederström behagat för Huset omnämna; ty jag har aldrig vetat att de döda skattade; men det är en upplysning mer att vinna. Ehuru mina arma medbroder af den jordbrukande classen icke vinna behjertande inom R. o. Ad. för skaltenedsättning, får jag dock förklara, att jag ingalunda på grund deraf vill på något sätt handla mot öfriga classerna, så att de icke heller skulle få tillgodonjuta den minskning, hvartill SlatsUtsk. kunde finna utväg. Derföre yrkar jag bifall till StatsUtsk:s betänk., och att, oansedt R. o. Ad. har afslagit StatsUtsk:s förslag om lagmansoch häradshöfdinge-räntans upphörande, sterbhusafgiften likväl måtte försvinna. Hr Rosenblad: Jag hoppas att jag misstagit mig, då jag tyckt mig höra den siste värde talaren yttra, att R. o. Ad. skulle hafva afslagit lagmansoch häradshöfdinge-räntans upphörande, på den grund att en annan väld talare skulle hafva anfört, att denna ränta tryckte ojemnt olika samhällsclasser inom landet. Jag hoppas alt ett så oparle men - Den 8 Augusti c. ra. '77 mentariskt och obilligt yttrande icke blifvit faldt.