Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vet visserligen, att det i Norrige är förmandskapernas rätt, att härutinnan besluta, men, utan att ega någon speciel kännedom om administrationen i Norrige och kommunalväsendet derstädes, tror jag mig likväl veta, att förmandskaperne i Norrige åro af annan beskaffenhet, än sockehnämnderne härstädes, och att således förmandskapernes beslut i dylika frågor är af annan beskaffenhet, än dem våra sockennämnder fatta. Hvad angår Frih. Raabs yttrande i anledn. af min anmärkn. rondo ordet likaledes, torde Frih.-n, vid genomläsning af den mening, der detta ord förekommer, nogsamt finna, att detsamma uttrycker något helt annat, än hvad Utsk. dermed menat. Det 56 Den 4 Oktober e. m. innebär blott ett förklarande, att dessa frågor skola väckas och behandlas, men sättet, hvarpå det skall ske, står der icke. Om man alltså utbyter detta ord emot orden: på enahanda sätt, erhåller meningen den tydlighet, Utsk. tvifvelsutan åsyftat. Hr von Hartmansdorff, A tig.: Det är ett besynnerligt förhållande, att, då man anser bränvins utskänkning såsom ett ondt, bidragande till fylleri, vill man likväl förmena församlingarne, att värja sig deremot. Enskilde personer tillätes eljest sjelfförsvar. Men emot bränvin får en menighet icke försvara sig. Inom Utsk. yttrades detsamma, som Hr Printzensköld, och jag tror äfven andra ledamöter, sagt, nemi. alt man icke kan föreställa sig, det en Landshöfd. är så likgiltig för sitt läns väl, att han, mot sockennämnds och sockenstämmas bestridande, tillåter krogars anläggning inom en socken. Men häremot upreste sig i Utsk. Prester och Bönder, förklarande, att församlingar finnas, som önskat slippa krogar, men icke kunnat undgå dem, emedan Landhöfd:n likväl tillåtit deras anläggande. Derföre voro dessa ledamöter angelägna derom, alt församlingarna hädanefter måtte kunna motverka Landshöfd:rs kärlek för krogar.
De anförda omständigheterna hafva, förrän Förslaget i ämnet framställdes hos Utskottet, varit öfverläggnings-ämnen; men som dervid upplystes: att i Sverige utgifvas ganska få periodiska skrifter; att dessa redan någon gång blifvit såsom Tidningar stämplade och begagnat portofrihet, utan någon olägenhet; och att, med den inskränkning till 4 ark> sora blifvit bestämd, och genom den kostnad, hvilken uppkommer af stämplingen, som för rättighetens begagnande måste utsträckas till hela upplagan , periodiska Skrifters och serdeles - Bevillnings-Utskottets Utlåtande )V.o 39. 33 deles Brochurers afsändnnde med Posten mera sällan torde komma i fråga, och aldrig till den mängd, att någon egentlig tonga vid Postföringen derigenom uppkommer; så har Utskottet, med afseende å den båtnad (dr Vetenskaper och Upplysningen i allmänhet, som kunde blifva följd af denna åtgärd, trott sig både i förra Betänkandet kunna tillstyrka, och nu å nyo framställa detta Förslag. ti §. Härvid har väl i Högvordige Preste-Ståndet den Redactions-förändring blifvit föreslagen, att i irsta Mom. vid 5 ’ Ch a r tre - S i g i 11 a tae - O rn b u d s m än, ” malte tillsättas orden: ”sorn böra vara -vålfrej datlemen då sådant ovilkorligen mäste fordras af alla dem, sorn erhålla något offentligt uppdrag, torde en serskild föreskrift härom icke vara mera behöflig i detta än i andra fall. Bill. till R. St. Under anförande, all Stadgandet i detta Moment icke bestämde om Förbrytaren borde straffas såsom Upp-5 bördsman eller bedräglig Creditor, har Hr* Friherre F. Ridderstolpe yrkat, att någonting härom måtte stadgasj, och att detta, såsom en ny Motion, äfvert mätte remitteras till Lag-Utsköttetj oell uppgafs äfven exempel på behöfvet af ett sådant bestämmande. Utskottet, som erhållit upplysning derom, alt Herr Friherrens Motion verkligen blifvit från Höglofl.
Ännu obiiligare anser jag att, då tillstånd till bedrifvande af Privatbank-rörelse ej lemnäs längre än för tio år, bestämma en preskriptionstid af ända till hälften af denna tid för dessa Bankers sedlar och alt till följe häraf säkerhets-handlingar för grundfond skola qvarstå hela fem år efter Bankens upphörande. Genom en kort preskriptionstid skola sedlarna så mycket förr förlora sin kredit och hvar och en skynda att göra sig af med dem; och enligt min öfvertygelse blefve allmänheten mindre utsatt för förluster på dessa sedlar, om preskriptionstiden inskränktes till tvänne år, än om den, enligt Utskottens förslag, utsträcktes lill fem.» af Herr von Hartmansdorff och Herr Falkenstedt, hvilka instämde med Herr Arnell. af Herr von Printz ener enis, i afseende å 7, 23 och 25 §§ af Utskottens lagförslag. af Herr Domprosten Thomander, som utlät sig: »Emot det beslut, hvarigenom de förenade Utskotten, med frångående af Afdelningens förslag, hemställt, att den säkerhet, som fordras lör Privat banks grundfond, skall vara betydligt svagare, än den som fordras af Filial-bank för, samma ändamål, får jag mig vördsamt reservera. Om än della beslut skulle vara det fullkomligaste sättet alt ådagalägga den opartiskhet man ulan tvifvel vill iakttaga emot bägge dessa slags Banker samt att särskildt sörja för Prival-bankernas kredit och anseende, så torde det dock kunna Utan öfverdrift antagas, att allmänheten, hvars rätt och fördel härunder är i fråga, icke önskar att man fordrar mindre säkerhet af de Banker, som röra sig med egna sedlar, än af dem som röra sig med Rikets mynt och med riksbankens kredit-sedlar. Jag tillstyrker för min del följande lydelse af § 7 mom. 2: Såsom säkerhet för den öfriga delen af grundfonden må begagnas
Preste-Ståndet den 1 Maj — Borgare-Ståndet den 1 — —- Bonde-Ståndet den 2 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående kostnadsfri upplåtelse af kronomark för jernvägsanläggningen emellan Gellivara malmfält och Luleå eif. (Stats-Utskottets Ullålande N:o 61.) S. A. K. Sedan, till understödjande af en ifrågasatt jernvägsanläggning emellan de tili Gellivara egendom hörande malmfält och Bottniska viken, Rikets Sländer uti underdånig skrifvelse den 30 Juni 1860, med vilkor att bolag för jernvägens utförande blefve bildadt och jernvägsanläggningen af detsamma påbörjad inom 1861 års utgång, medgifvit kostnadsfri upplåtelse af dertill erforderlig, Kronan tillhörig mark, samt Rikets sednast församlade Ständer, som inhemta!, att ofvanberörda jernvägsanläggning icke kommit till utförande, men att egarne af Gellivara, under förutsättning att Luleå eif blefve kanaliserad, afslutat förberedande aftal om byggande af en jernväg emellan Gellivara och nämnda eif, genom underdånig skrifvelse den 19 November 1863 tili E. K. Maj:ts disposition anvisat en summa af 852,000 R:dr, för ali, i händelse aftal, som af E. K. Maj:t förklarades giltigt, blefve afslutadt om anläggande, inom viss af E. K. Maj:t bestämd lid, utaf jernväg emellan Luleå eif och Gellivara malmfält, under stadgade vilkor utbetalas, för verkställande af nödiga rensningar i elfven samt anläggande af kanaler med lutande planer förbi Hedens och Ede forssar, till det bolag, som genom kontrakt, hvilket sednast inom 1864 års utgång borde vara vederbörligen afslutadt, förbunde sig alt elter fastställd plan utföra och fullborda arbetet; så, och efter det ett i England bildadt aktiebolag, benämndt “The Gellivara Company limited®, hvilket genom Kongl. Resolution den 17
»Jag dömer honom inte för strängt. Han har genom sin likgiltighet och oförsvarliga slapphet låtit en präktig ung man ligga och dö. Och till och med om jag inte visste detta, skulle jag genast af hans ansigte se hvad han är för en menniska. Har ni sett ett ansigte uttrycka mer slöhet och brutalitet på en gång? Det riktigt kryper i en!» »Jag tror inte, att man kan döma folk så der afgörande efter deras utseende», invände Nina, som satt och sydde på verandan. »Jo, det tror ni visst», svarade Tofte. Ni vill väl inte inbilla mig, att en qvinna med er instinkt inte skulle ta ett starkt intryck af en persons yttre.» »Det nekar jag inte till», svarade Nina, »men, — jag har ett par gånger tagit mycket miste», tillade hon och rodnade. »Jag har aldrig tagit miste», svarade Tofte. »När jag i första ögonblicket — ja, jag menar nu efter att ha sett och talat med en obekant menniska, — får ett godt intryck af henne, så behåller jag det alltid. Jag kan naturligtvis sedan uppdaga deras fel — vi ha alla fel — men det är aldrig sådana fel, som komma att väcka min afsky. Har deremot en person vid första sammanträffandet gjort ett obehagligt och frånstötande intryck på mig, så» »Så tror ni, att ni måste hata och afsky honom», inföll Nina. »Visst inte», svarade Tofte. »Jag kan tvärt om ofta till och med ångra detta intryck, erkänna att personen i fråga har många förträffliga och goda egenskaper, men förr eller senare kommer det alltid ett ögonblick, då han gör något som bevisar att det icke var utan orsak som mitt första intryck var så obehagligt. Då kommer han sjelf fram, och jag kan förakta mig, att jag lät narra mig af allt som har förvirrat mig under mellantiden. Jag är för öfrigt säker på, att alla menniskor ha samma erfarenhet, mer eller mindre, fastän det anses vara något ytligt och lättsinnigt att bekänna det. Jag är så säker på, att till exempel ni, fru Curtmann, vid vårt första sammanträffande fick ett tydligt intryck af mig och skulle kunna säga mig det, om ni ville.» »Nej, visst inte!» sade Nina och slog med handen.
Å andra sidan framträder den absoluta identiteten i hvarje särskild individ såsom allsidigt bestämd af det hela. På grund af denna samhörighet kan ett minimalt förnuftsherravälde — grof sinlighet — hos den ene ersättas af sedlighet hos de andre, så att hvarje personlighet ur denna synpunkt, står han ock aldrig så lågt i sedligt hänseende, blott han har en form af personlighet, kan framställa den absoluta identiteten af förnuft och natur84. Om Schleiermachers lära om den religiösa känslan i »Reden über die Religion» sammanfattas, erhåller den följande lydelse. Den religiösa känslan är 1:o) det omedelbara medvetandet om det oändliga i det ändliga (universum), 2:o) en omedelbar enhet af aktivitet och passivitet. Den involverar passivitet såsom en medvetandets affektion af universum, aktivitet såsom ett själfverksamt upptagande af denna affektion, den är omedelbar enhet af aktivitet och passivitet, emedan universum, hvaraf medvetandet i densamma afficieras, är till sin väsentliga sida ett inre och idealt i mänskligheten, hvarför medvetandet har detsamma såsom ett ursprungligt innehåll i sig och för att uppfatta det måste rikta sig på sig själf (känslan själfmedvetande, hvarje individ i sig fullständigt bestämd af det hela). Den religiösa känslan är 3:o) enhet af universalitet och individualitet, dock icke på samma sätt som det sedliga begreppet, d. v. s. så, att den hade en grad af universalitet och en grad af individualitet, utan den är fullständigt universell (alltomfattande) såsom uttryckande medvetandets bestämdhet af universum samt fullständigt individuell, såvidt den ej kan ytterligare specificeras. Dess möjlighet hvilar på mänsklighetens karakter att såsom ett personlighetens rike framställa den absoluta identiteten af förnuft och natur, dels därigenom att alla möjliga personer tillsammans bilda alla möjliga specifikationer af den relativa enheten af förnuft och natur, dels därigenom att hvar och en för sig är bestämd af det hela. Slutligen märkes med afseende på den religiösa känslan, att den med det sedliga handlandet och vetandet bildar en inre enhet, så att de ömsevis förutsätta hvarandra. I ett annat af sina tidigare arbeten, »Monologen», utreder Schleiermacher ytterligare den religiösa känslans natur, af hvilken utredning till belysning af det föregående må anföras följande.
Gärdesgårdarne på Gottland, redan af Linné berömda uti dess från trycket utgifna beskrifning öfver sin resa till Öland och Gottland, hafva ehuru skogsödande genom deras byggnadssätt, stora företräden framför dem, som vanligen brukas på fasta landet, med afseende på styrka och varaktighet; stenmurar i stället för gärdesgårdar användas allmänneligast endast uti det skoglösa Hoburgs Ting. Äfven på Wisby Stads vidlyftiga ägor, der stenbrott äro nära till hands, får man icke se annat än vanliga gärdesgårdar, ehuru numera nästan all gärdsel måste inköpas. Skogsbesparing främjas på ön egentligen äfven icke af annat än stenhusbyggnader, hvilka uppföras af kalksten så väl lill boningssom uthus, samt derigenom att allmogen börjar begagna kakelugnar i stället för de förut allestädes brukade spisarne utan spjell, i hvilka en ständig eld underhölls hela vintern om. Någon veterlig tillgång på bränntorf linnes icke på ön. Bergsrörelse. Kalktill verkningen är den enda, som kan hitföras, och utgör en betydlig näringsgren; den idkas vid 39 privilegierade kalkugnar, hvarförutan allmogen till husbehof begagnar så kallade kalkmilor. Den i Wisby Stad privilegierade kalkugnen, hvartill 271 f kaster Kronans räntered, alt in natura levereras, äro anslägne, bär ännu namn af Kronougnen, ehuru den med ofvannämnde rättighet till ränteved, till privata blifvit såld, sedan der förut, för Kronans räkning, till kalk blifvit förbränd all den huggna sten, hvaraf Wisborgs slott var bygdt. Den årliga kalktillverkningen vid de privilegierade ugnarne har endast med afseende å skogstillgången blifvit bestämd genom Kongl. Brefvet af den 14 Juni 1806. Den betydligt, mot förra tider, minskade afsättningen af denna vara har gjort en noggrannare kontroll öfver bränningen mindre behöflig.
Bonde - Ståndet den 11 Riksens Höglofl. Ständers Allmänna Be sver s och Oeconomie - Utskotts betänkande, i anie aning af vackt jraga om Båt smans-Fbr dubblingens ht er i, tallande Till Utskottets handläggning har ett Memorial i detta ämne, af Herr Öfversten A. M. Berghman under den 24 nasti. April, blifvit frän Hoglofl. Ridderskapet och Adeln rernittexadt, deruti anföres att, sedan Oeconomie-Utskuttet, under 1809 och 1810 arens Riksdag, afgifvit ett Betänkande, som samtliga Riks-Ständen bifallit, uti hvilket Batsmans-Fördubblingen skall blifvit med Vargeringen förblandad och jemte denna föreslagen till indragning; så funne Herr Öfversten sig nu böra förnya de upplysningar, örn den betydliga skillnaden imellan dessa båda onéra , som han redan vid förenämnde Riksdag Höglofl. Ridderskapet och Adeln meddelt, nemligen: Att Bätsmans-Rotar ne i deras Contracter med Kronan, förbundit sig till Fördubblingens uppsättande i krigstider, och af sådan anledning blifvit sammansatte af ett dubbelt antal hemman , och stundom deröfver emot Soldate-Rotarna , i hvilka Contracter ordet Vargering icke ens skall finnas och än mindre något åtagande att den utgöra ; men genom - Den 11 Jidit 1043 nom hvilkens då bifallna indragning, Piket skall hafva förlorat uti krigstider ett antal af icke mindre än 3,385 Båtsmän , beklädde och utrustade af Rptarna till Sjötjenst; i anledning af hvilket allt Herr Öfversten hemställer, om icke Båtsmans-fördubblingen bör åter sättas i det skick den var före deri 13 April 1810. I sammanhang med detta Memorial hafva dessutom följande hav nu allenast till hufvudsakeliga innehållet upptagna mundtellga andra, gauden lill Höglofl. Ridderskapets och Adelns Protocoll den 19 nasti. April blifvit Utskottet meddelade: Af Herr Zelow, Christer:
Följden af ett bifall till Const.Utsk:s ifrågavande förslag blefve naturligtvis den, att af sju ledamöter skulle endast tre komma att tillhöra den del af den civila admistrationen, som icke tillhör domare-korpsen, emedan två ovilkorligen skulle vara domare och K. M. vore berättigad att tillsätta tvenne andra, som icke beklädt civila befattningar. Naturligtvis måste man förutsätta att K. M. också skall begagna en sådan rätt, och för min del anser jag af stor vigt, att äfven militära embetsman skulle kunna blifva ledamöter af Regerings-rätten. Jag vill för öfrigt icke med någon ifver fullfölja mina anmärkmr, emedan jag är fullt öfvertvgad, att hela förslaget, i det skick, hvaruti det nu befinner sig, kommer att falla vid nästa Riksdag. Hr von Hartmansdorff: Efter Hr Printzenskölds sista yttrande, torde allt vidare tal i denna fråga vara onödigt. Propos. lill bifall å Utsk:s i denna punkt gjorda hemställan blef härefter framställd och besvarad med starka Ja, blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han funnit Ja öfvervägande. öde punkten, ang:de förändrad redaclion af 21 :sta §:n R eg .F. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Då Utsk. i denna punkt föreslår förändring i l:sta mom. af 21:sta §:n, synes mig, att förändringen bort äfven sträcka sig till det sednare morn., enär Riks-rätten äfven der bort, jemte Högsta Domstolen, omnämnas. 10 Den 2 Augusti. Uppå härefter framställd propos. blef Utsk:s Mern. i förevar:de punkt godkändt. 7:de, 8:de, 9:de, 10:de och 11 :te punkterne, innehållande hemställanden lill de öfriga RiksSt:n. Dessa punkter lades till handlingarne. Föredrogs StatsUtsk:s d. 29 sisth Juli på bordet lagda Utlåt. N:o 192, i anledn. af R. Sl:rs åren 1851 och 1853 församlade Revisorers berättelse om granskningen af de under K.
Jag nödgas öppet förklara, att jag i Utskottets Memorial saknar annan plan i uppställning, änden, att i möjligaste motto försvära fullföljandet af den enskild ta anmärkningsrätten emot Konungens Rådgifvare. När man jemnför de tillfällen, då 106 §. förr vunnit tillämpning, med dem, för 3 iG Den 18 Julii e. m. hvilka nuvarande CdnstitutionsUtskott ej funnit skäl att tillämpa den, så finnér man, huru de constitutionella garantierne inom oss dageligen försvagas, och att det är genom ConslitutionsUtskottets ytterlighet i öfverseende , sorn den enskildta representantens måhända ytterlighet i ansvarsfordrande ovilkorligt påkallas. Jag är af den orubheliga öfvertygelse, att Nationen, förr eller sednare, skall finna, att de grundsatser, hvilka sedan sista Regementsförändringen utmärkt Ministeren, omöjligt kunna blifva samhällsbåtande; och det är utom allt tvifvel, att den vanzaagt, hvarunder samhället dväljes, snart kommer att uteslutande tillskrifvas en Ministere, som, under de mäst gynnande yttre och inre förhållanden, icke förmått bibringa samhället någon slags drift till ett bättre tillstånd, eller till en fördelaktigare ekonomisk ställning. Att jag under en sådan öfvertygelse icke kan medverka till den nu ifrågavarande dechargen för StatsRådets ledamöter i allmänhet, torde finnas helt naturligt; men jag utbeder mig, att äfven få ådagalägga, huru ConstitutionsUtskottets Memorial icke eller i dess närvarande skick rimligtvis kan medföra den decharge, Utskottet uttrycker vara förnämsta föremålet för dess arbete. ConstitutionsUtskottets anmäldte anmärkning i anseende till rådgifvande åtgärden Den 18 Jul ii e, m.
Löjet bröt fram öfver hans ansigte som ett muntert solsken; det hela hade endast varit en krigslist, och i krig är allting tillåtet. Hon gaf honom en duktig dask i hufvudet med sin lilla nätta hand, och springande upp med ens tog hon till fötterna för att undfly hans hämd – naturligtvis förföljd af honom. Det bar åstad i vildaste fart ned för backen, längs åkanten och in i småskogen, tills han fångade henne i en uppförsbacke. Han såg på henne så triumferande gladt, i det han höll fast båda hennes händer. Hon var röd och varm, och det klädde henne. »Fy Erik», flämtade hon andtruten, »jag är riktigt – riktigt ond på dig – att säga någonting sådant! – som inte är sant –» Hon kunde icke hålla sig för skratt. Den hastiga flykten hade satt henne i godt humör igen, trots den iråkade fångenskapen. »Men du är allt bra glad att det icke är sant?» sade han. »Usch då!» svarade hon skrattande. Han lade hennes arm i sin, och de anträdde lugnt sitt återtåg. Emellertid hade Sandra nystat upp sin garnhärfva och i det samma ropade Per upp till sin kamrat: »Jag behöfver en figur på taflan; ut med dig i den gamla båten och se bra ut.» »Har inte tid», svarades det. »Kom ihåg att din bild skall gå förevigad till efterverlden; det blir kanske enda sättet.» »Det närvarande är allt för mig, jag bryr mig strunt om efterverlden.» »Men det är en ära, förstår du!» »Jag är icke äregirig.» »Det är ett stort fel», inföll Sandra, »och jag skall säga er något » , hon hejdade sig och rodnade. »Hvad då?» frågade han och flyttade sig närmare. »Jag höll på att säga någonting alldeles förskräckligt.» »Säg det i alla fall.» Hon räckte sig fram, och sättande handen för munnen med den näpnaste lilla åtbörd, hviskade hon: »Ni är rysligt lättjefull.»
En vind hade börjat blåsa, och öfver mitt hufvud susade samma almar, som bragte min vän hans hemska varsel. Och jag tänkte, att det väl var en natt som den, hvilken nu bröt in, och medan almarna susade just som nu, att han åter funnit den andre vid sin sida i bädden. Ty en morgon någon tid efter den natt, då han berättat sin historia för mig, fann man honom liggande död i sin säng, i en pöl af lefradt blod och med en knif i hjärtat, om hvars skaft hans egen hand höll. Man såg, att det var själfmord, och man gissade, att han föröfvat det under ett anfall af vansinne; men hvem kände det själstillstånd och den syn, som dref honom att stöta knifven in i sitt eget hjärta, i den fulla tron, att det var mot en annan människas bröst som han riktade den? Skurup i mars 1889. EN SOMMAR-EPISOD. Fröken Sigrid Bergdahl, äldsta dottern till doktorn i Sollunda, gick fram långs vägen som lopp ut ur skogen förbi hennes faders boställe, in genom byn och upp öfver backarna, bakom hvilka slätten låg. Det var ännu helt tidigt på våren, en af de sista dagarna i april, men hon hade ändå tagit sommarkappan på och stråhatten med de breda brättena, ty då hon gick hemma i de mörka rummen, hade solljuset därute skinit så bländande att det formligen gjorde ondt i hennes ögon, och då hon lagt sin hand på fönsterkarmen, där solen låg på, hade det riktigt bränt i huden. Då hon kom in i byn, saktades hennes gång af sig själf: härinne mellan husen och halmstackarna hängde luften alldeles orörlig öfver hennes hufvud, likt ett uppvärmdt täcke. Folket sysslade inne i täpporna, gräfde och krattade i den svarta, luckra myllan; träden stodo bara, buskarna bara, men i alla rabatter sköt tätt med brodd, hvilka nätt och jämt hunnit sticka sina gulgröna eller köttröda hufvud upp ur jordbrynet, och påskliljor och aurikler blommade.
La^ Bondeståndet, s. 1043. af Borgareståndet, s. 1058'- i8o ZTtskyldernas erläggande, om förlängning af tiden för de allmänna; Ekonomioch BesvärsETVskottets betänkande, återrem, af Presteståndet, s. 102. af Borgareståndet, s. 105. af Bondeståndet, s. 108. Förnyadt Utlåtande blf. af Borgareståndet, s. 293. lagdt till handlingarne af Bondeståndet, s. 294. D:o r af Aden, s. 297. Ufskyldernas, om Krono, liquiderande, i Spannernål; StatsBevillningsoch EkonomiZ/tskottens betänkande, bif. af Presteståndet, s. 580. af Borgareståndet, s. 584. af Bondeståndet, s. 592* — om Krono-, erläggande in Natura; Statsoch E. konomiZ/tskottens betänkande, bif. af Presteståndet, s. 74t. af Bondeståndet, s. 794. af Borgareståndet, s. 808. Z/csökningsBalkens 9 Cap., om föreslagen ändring i; Lagutskottens betänkande, bif. af Bondeståndet, s. 552. af Presteståndet, s. 560. återrem. af Borgareståndet, s. 566. bif. af Adeln, s. 576. Ytterligare E/tlåtande, förkast, af Bondeståndet, sorn stadnat vid särskildt beslut, s. 81g. — mål, om'yrkad ändring i afseende på skyldigheten för Sökande i, att anmäla när de förfallit; LagZ/tskottets betänkande, bif. af Bondeståndet, s. 549- af Presteståndet, s. 560. af .Borgareståndet, s. 567- återrem, af Adeln, s. 576.