Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Oss tillkommer blott, att enligt 107 §. pröfva huruvida Konungens Rådgifvare uppfyllt sine åligganden i de fall, der Lagens öfverträdelse ieke ägt rum , utan, der handlingarne allenast stämpla Rådgifvare nes omdöme och vilja eller caracter. Mig. synes dä att ansvar efter 107 §. icke är lämpligt för de af Utskottet uppgifna fall;- emedan de fleste, ehuru hvarje handling i sin nion caractiserar Styrelsen, tyckas vara antingen, oskyldiga eller lägst kl ga. Då Utskottetantingen bordt gä dem lörbi, eller ock af egen myndighet begära ansvar efter 106 §, Den andra punkten i Utskottets framställ - »«« io Juli i e. m. hiflg, nemligen den, angående JustitiaeCanzlerens inställda åtal mot KrigsColIegium, synes mig Vara et$ sådant fall, då tilltal efter 107 §. icke bör komma i fråga; just emedan de af Utskottet såsom öfverträdda åberopade stadganden visa, att bestämd lag finnes för denna händelse, och att följaktligen endast 106 §. varit tillämplig. Sådant anser jag äfven förhållandet Vara med det Ebersteinska målet. Antingen var det Kronans eller enskilt mans egendom, som genom Styrelsens åtgärd disponerades; Uti intetdera fallet var hon berättigad att bortskänka dem Kunde Regeringen, till förmon för enskilta, än. dra en afliden mans testamente, så kunde hon äfven göra det till fördel för Staten, i fall hon ansåg skadligt att använda så mycken egendom till en SöndagsSkola. Intet hinder synes mig derföre hafva varit till att mottaga Testamentet, men väl att icke göra det, så länge det är oförbjudet att förära till Staten, och den enskilte således i slikt fall följer sin böjelse. Får Styrelsen bortskänka någon del af Statens egendom, så kan hon äfven bortgifva mera, och då frågas; hvar gränsen för detta afiiändande ligger?
Den 6 December. ingå i bedömande af utslagets behöriga tillkomst och deraf dragit slutföljder, som skulle detsamma icke här hos R. o. Ad. kunna tjena till efterrättelse. Jag bestrider alla försök, som åsyfta att ingå i något bedömande af utslagets behörighet. Detta tillhör icke R. o. Ad. Det beror på vederbönde domstol, der utslaget blifvit öfverklagadt, att afgöra denna fråga. Här inskränker sig frågan allenast dertill, huruvida utslaget är af sådan beskaffenhet, att deri person, det rörer, hemfaller under den kathegori, hvarpå stadgandet i den åberopade § af Riddarh.Ordn:n har afseende. I detta fall är det som beviset ligger öppet i utslaget och kan, om så påfordras, ytterligare ådagaläggas. Jag vill icke uptaga R. o. Ad:s tid med upläsande af de §§ i Lunds Consistii Akademici constitutioner, hvilka som brott stämpla de förbrytelser Hr Munck ar Rosenschöld begått och för hvilka han blifvit dömd till perpetuel relegation. Det är nog att på 3 serskilda ställen i dessa constitutioner finnas bestämmelser, som med vanfrejd brännmärker denna slags relegation. Ar det nu gifvet, att med vanfrejd ock följer att brottet är af vanärande art, så är det ju äfven hemfallet under den benämning, som 7 § 2 mom. Riddarh.Ordn. uptager. Jag fullföljer således mitt påstående, att tillämpning af oftanämnde § måtte ega rum, och att således min motion mätte af R. o. Ad. bifallas. Hvad angår Hr Munck af Rosenschölds begäran, att man måtte upläsa R.
Derigenom beröfvar man, i min tanka, mer än hälften af de nuvar:de hnsbehofsbrännarne rättigheten att bränna, och då tycker jag för min del att det icke kan kallas någon orättvisa alt, utan att direct förbjuda det, man likväl lagstiftar så att de små ångbrännerierne, som icke komma under kategorien stora fabriker, hvilka man nu vill framkalla, äfven må komma att uphöra. Afven ber jag, att få fästa R. o. Ad:s upmärksamhet vid detta tillfälle derpå, att just för att vara rättvis både emot den ena och den andra sidan emot de billiga fordringar man kan hafva ifrån bränneriernas sida och Statens, har såväl Utsk. som K. M. bestämt ett minimum, som skulle göra det möjligt för alla de nuvartde små ångbrännerierne alt under kategorien större brännerier fortfara, i fall de höjde sin tillverkning till detta mininum. Olägenheterne deraf hafva redan blifvit af flere talare framlagda. Jag skulle för min del icke hafva något emot antagandet af Hr von Köchs förslag såsom ett öfvergångsstadgande, om det icke vore för kontrollanternas skull, och om jag icke ansåg det omöjligt att få så många kontrollanter som behöfdes, ty det minsta antalet vore naturligtvis 670 eller jemt sä många som ångbrännerierne nu äro, om jag icke räknar de ångbrännerier, som komma att upstå. Ilr von Hartmansdorff har äfven sagt, att vi icke behöfva rätta oss efter opinionerne, ty de vilseleda ofta. Jag ber då Hr von Hartmansdorff besinna, att den lagstiftning, som nu blifvit föreslagen, den är just framkallad af opinionens makt och det förundrar mig verkligen att Hr von Hartmansdorff yttrat sig i denna syftning, då det är just Hr von Hartmansdorff som, jag kan nästan säga, i första eller andra rummet, genom sin mångåriga verksamhet i denna riktning, bidragit att framkalla denna opinion hos folket och hos RSt. Jag anhåller om bifall till Utsk:s Betänk. Frih. Adlercreutz, Carl Gust.:
Hvad beträffar den svårighet, som möjligen skulle kunna upp stå att anskaffa de summor, som komma att lyftas på det mindre kreditivet; så ber jag att få fästa uppmärksamheten deruppå, att genom utgången af votering i förstärkta StatsUtsk. kommer riksg:s-kont. att till nästkommande riksdag disponera omkring 4 å 500,000 ndr mera, än hvad förhållandet skulle blifvit om voteringen annorlunda utfallit. Häraf synes, att ingen fara skulle, genom antagandet af ifrågavarrde §, för riksg:s-kont. uppslå; men deremot tror jag att en återremiss möjligen skulle kunna föranleda till återinförande af orden ”svenskt mynt”, hvilka nu med mycken svårighet blifvit ur texten uteslutna. Jag kan således ej frångå min anhållan om bifall till denna §. Hr Hammarhjelm, Carl Gust.: Då vi hafva erfarenhet af att efter 38 års fredstid ej ett öre blifvit af landels inkomster afsatt till oförutsedda behof; och dä vi derföre varit tvungna att söka län på 3 J million; så tillstyrker jag, att åtminstone det lilla kreditivet må förblifva som det är, men att det stora kreditivet ej må utan R. St:s hörande lyftas. Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle ifrågavar:de emot 107 § i nu gällande reglemente svarande §, bief denna propos. besvarad med ja. 470 Den 5 Juli f. m. Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. jemväl de utan anmärkn. lemnade §§, som i st. f. 104 och 105 §§ i nu gällande reglemente blifvit af Utsk. föreslagna. Hr Gr. o. Landtm, yttrade sedermera, att då enl. 63 § Reg.F. Konungen egde att lyfta stora kreditivet, sedan riksdagskallelsen blifvit i hufvudstadens kyrkor vederbörligen kungjord, någon annan inskränkning i Konungens rätt till lyftning af detta kreditiv icke kunde grundlagsenligen ega rum; samt att fördenskull
Det är visserligen sannt, men deri mäste man också taga i betraktande huru ringa löner som bestås de vid sjukvården anställde personer; Läkarne hafva i allmänhet icke mera än 6 å 700 r:dr i ett för allt. Vid Wadstena finnes en uppsyningsman med 200 r:dr b:co i lön samt en förestånderska med 50 r:dr b:ko i lön jemte några vaktdrängar och sköterskor. Dessa skola nu sköta öfver 200 sinnessjuka personer. Der finnas dessutom en läkare med endast 1000 R:dr rgds i lön. En sådan läkare hvars tid ej medgifver att han egnar sig åt någon lönande enskild praktik, har icke något hopp om bergning för sin framtid. Ehuru R. St. nu beviljat en särskild pension åt en hospitalsläkare som tjenstgjort i 20 år, hafva tjenstemännen dock icke någon bestämd rätt dertill, isynnerhet icke betjeningen, som måste egna hela sin tid åt hospitalshjonens vård. För denna vård fordras likväl en betjening som visar nit och omtanka. Ju äldre och erfarnare betjeningen vid hospitalet blifver, ju bättre bör vården blifva. Men om såsom för närvar-.de är förhållandet, de icke äga någon utsigt att efter en besvärlig tjenstgöring på sin ålderdom — då de icke mera äga krafter dertill — fä åtnjuta något understöd till sin lifsbergning, hur kan man då vänta att denna betjening skall uppfylla sina pligter pä ett sätt som motsvarar hvad man utomlands af dem fordrar? Der finnas ett stort antal af sådane inrättningar, som kunna tagas till mönster för andra, betydligt större än hos oss. I st. f. att här i Sverige förhållandet hittills varit, att vid en patients intagande på något hospital, betalas Den 17 Juni f. m. 171 i ett för allt 33 r:dr 16 sk., så se vi deremot att utomlands vid de bättre inrättningarne, såsom t. ex. vid Winnenthal i Wurtemberg betalas för dem som af allmänna kassor underhållas 146 floriner om året så länge de förblifva vid inrättningen, men deremot för andra sinnessvaga personer ända till 500 floriner om äret.
Det bär alltså blifvit erinradt? vid 5 §. af Herr Friherre af Nordin, att Stadgan-; deua i 5:dje och 4:de Momenten måtte, till förekommande af missförstånd , ytterligare förtydljgas, samt af Herr Sandblad, vid 2;dra Momentet, "att lossning i nödfall må tillåtas innan bevakning om bord kommit,” och vid tredje och fjerde momenten,’’att främmande Bergnings' redskap nia af den Skeppsbrutne få begagnas, utan att föranleda till förhöjda procent, om ”Skepparens försök, att med eget folk verkställa "bergningen, skulle misslyckas.” Utskotten få, med anledning häraf, vördsamt förklara, att då lossning eller varors transporterande i land, från strandadt fartyg, icke annorlunda, ån i närvaro af Krono-, Dykeri-eller Tull betjent^bör tillåtas, enär controllen Stalssamt Allm. Besv.- o. Occ.-Utsk. Uti. N.o g3. i5. emot lui’endrågeri och tullförsnillning, i motsatt händelse, alldeles förfelas, samt Skepparen i öfrigt alltid år oförhindrad, alt, genom kastning öfver bord af en del af lasten, låtta skeppet, der sådant, för detsammas räddning eller bringande af grund, finnes af omständigheterna Utan dröjsmål påkalladt, anse Utskotten sig icke bunna medgifva någon förändring i 2 Morrits innehåll ; hvaremot, med fästad t afseende å de vid 5:dje och 4’.de Momenten gjorda erinringar, samt efter ytterligare profning af de i dessa båda Mo ment innefattade grannlaga föreskrifter, Utskotten funnit sig böra till Rikets Höglofl. Stånders bifall föreslå följande förändrade redaction: 3- Jj'e Momentet. ”Alt Skeppare å strandadt fartyg må ”vara tillåtet, att, så långe han helst ”vill och kan, med eget folk, och den ”om bord befintliga redskap, allena sofka rådda skepp och gods; men orp ’’han deruti misslyckas och, för rådd”ning af det strandade, nödsakas att, a 6 Stats~ samt Ailm. Besvo. Oec.-Utsk.
Den 12 Augusti. 639 Commitöen i der district der han är ffaktstrifwen, lill pröfning af Taxerings - Commi een, och med rättighet till afdrag af skulder, upgifwa hela sin bchällna inkomst, ware sig af fastighet, rörelse eller capitalerr akt den progretziva asgiflen stall endast ä en sadan behållen inkomst beräknas, och ark Embetsoch tjenstemän sto a derwiv sine löne-inkomster, med sin enstilta förmögenhets, behällning, sammanräkna. Ropades Ja ^err Landt - Marskalken krägade, om Rid» derjkapet och Adeln ansäg akt kör den härigenom Mö.l igen upkommande brist i den, af den prvaresiiva afgisken päräknade summa, ersättning wid andra arti lar more att påräkna. Swarades Ia> Upiästes l.lsto.tets swar pä anmärkmngarne tvid 4 Arlikeln. Zerr Landt Marskalken gjorde härS proposition kill ditatl hwilken Med ^a beswarades. äerr klscir yttrade sig instämma med hwad Herr von d-csiultronkeim nid förra öfwerläggmnq vm vekla ämne, len z dennes, yttrat, att de forn nysi börjat el er hädanefter bör>a anlägga snus och tobak, böra derföre erlägga en högre afgift. Zcrr von Lckulnrenkeim: Malek är af mera rvlgk an mangen sig föreställer. Utom den stora penninae summan som ärligen utgår för tobak och snus, s8 föripilles, för denna werkeligen ffabliga w xks cust iverande, mycken förrräffelig jord och gödning, samt förödes en mängd af dagswerken »vid dest plantering och stötsel, som wida bättre till Mo° 64-r Den ro Augusti. födoämnens producuon anwändas kunde. Huru mycken lid förnöleS icke jcmwäl wid den onyttiga tobakens bruk? Man kan icke utan harm se arbetaren kill halsten driswa sitt yrke Med pipan i mun, och ofta underbryta sina sysilor
- P^n hade jig den äran vidröra de orsaker, varf öre jag afstyrker, att Städerna nvi tillkännas rättighet att bränna Bränvin. I ..itt Memorial af den 26 sistlidne M.j, om är tryckt, och hvilket jag i detta ögonlick icke kan uppvisa, finnas dessa orsaker noupptagna, och. derjemte skälen, hvarfö„ jag vördsamligen önskar, att bränningsätten i samtliga Städerna må tillegnas MaazinsDirectionen, a.tt utöfvas på de ställen ch det sätt, hvarigenom ändamålet, nanten jordbrukets fördel, kan befrämjas. Jag vågar i stöd häraf hos Eders Ex^ellence, Högvälborne Herr Grefven och ^andtMarskalken, vördsamligen anhålla otn iroposition till afslag å den Städerna illegnade bränvinsbränning, samt att Högofl. Ståndets yttrande, huruvida denna rättighet må cfverlåtas till Allmänna MagabinsDirection, matte uppskjutas till den dag, jäå Höglofl. Ståndet företager Särskildta Utskottets förslag till reglerande af Allmänna Magazinslnrättningen. Herr Mannevstam, Johan: Jag imtäminer endast såvida uti de Herrars yttran - Den 17 Juli. f. m. de, hvilka tillverka bränvin, att detta förbud bor galla intill dess en allmän näringsfrihet, på sätt Tit. redan beslutit, bli: för hela Riket tillåten. Ja^ anser bi än vinsbränning dä äfven böra rned. ifvas de Städer, sorn hafva jordbruk, allt efter lika grund som för Landet eller i män af deras jotd. I afseende på Stockholm och Götheborg åter, förnyar jag det förslag, som jag i min om Magazinslnrättmngen väckta motion haft äran underställa Tit., nämligen att KmnoBrännerierna må upphöra, på det att jordbrukare uti de provin: ei af Riket, sorn kunna skicka bränvin till dessa Städer, må deraf hämta den fordel, hvilken en utvidgad afsättning ofelbart skall för dem beleda.
KammarBergsoch CommerceCollegierne varande PresidentsEmbeten. (U. A.) Till Utskottet har blifvit remitteradt ett till Högh R. o. A. af Herr Rosenquist af Åkershult, F. L., in - 'Betänkanden, Nio 171, 172. 4^ gifvet Memorial, deruti, på anförde skä 1, hemställes, att de i berörde K. Gollegicr varande PresidentsEmbeten mätte indragas och de samma Embeten anslagne löner och Taffelpenningar StatsVerket besparas; i anledning hvaraf Utskottet får vördsamt tillkännagifva, att som detta ämne äger gemenskap med den hos R. Stlr vid flere Riksdagar förehafde fråga om förändring i organisationen af Rikets StyrélseVerk och detsamma äfven, i sammanhang dermed, blifvit, i grund af Serskildta Utskottets vid sednaste Riksdag afgifne yttrande, hos K. Mit i underdånighet anmäldt samt således beror på hvad som i liufvudfrågan vidgöres; så hemställer Utskottet, att förrberörde Motion må förfalla. Utlåtande, angående indragning af VexelControlleursBefattningarne. (U.-A.) Uti ett från Yällofl. BorgareStåndet till Utskottet remitteradt Memorial har Herr Jan Lamberg förnyat den vid förra Riksdagen väckte fråga om Indragning af VäxelGontrolIeursBeställningen samt, med anförande att samma befattning icke är af ringaste nytta , helst den ingalunda kan förekomma missbruk, om sådane begås, men indragningen deremot föranleder till besparing uti Statens utgifter, hemställt att underd. anhållan hos K. Mit måtte göras om indragning af merberörde Beställning; uti hvilken hemställan Herrar Sandblad och Ekerman sig förenat. 44 Stats-Utskottets Utskottet, sora inhemtat, att, jemlikt K.
Ändteligen kom han i ett rum, som framför alla de öfriga var smyckadt med guld, silfver och ädla stenar. Midt i det präktiga rummet stod en säng, bäddad med blåa silkes-bolstrar, och på bädden slumrade en mö, så fager, att väl aldrig någon sett hennes like i verlden. Då rördes hjertat i ungersvennens bröst, han glömde den vise hvalens varningar, och sof i famnen hos den fagra konunga-dottern. När svennen hade sofvit en blund och skulle gå sin väg, tycktes honom att han väl borde låta mön veta, hvem det var som hade njutit hennes ynnest. Till den ändan skref han på väggen, att Prins Venius af Engeland hade varit der, och ilade så bort ur slottet. Det var också hög tid; ty knappast hade han gått igenom borg-porten, förr än allt vaknade ur sin dvala; djuren röto, vapen slamrade, och hela borgen blef uppfylld af lif och rörelse. Men prinsen satte sig hastigt upp på hvalens rygg, och sedan bar det af som en blåst öfver böljorna. De färdades så någon stund, och kommo ut på det villande hafvet. Då sänkte sig hvalen plötsligt ned under vattnet, och drog prinsen med sig. När de åter kommo upp var svennen mycket förfärad, och tänkte att han varit nära sin sista stund. Hvalen sporde: »blef du rädd?» Prinsen jakade att så var. Hvalen tog till orda: »lika rädd var jag, när du tog för många äpplen.» De färdades ännu en stund, och hvalen dök åter ned i hafvet. Men den gången blef han mycket längre under vattnet än förut, och när de kommo åter upp var prinsen nästan halfdöd af förskräckelse. Hvalen sporde: »blef du rädd?» Svennen jakade att så var. Hvalen tog till orda: »lika rädd var jag, när du sof hos den unga prinsessan.» De färdades nu åter en stund, och hvalen dök tredje resan ned i hafvet; men denna gången for han så djupt, att prinsen trodde sig aldrig mer få skåda dagsens ljus. När de kommo upp sporde hvalen ånyo: »blef du rädd?»
Sjelfva det egna uttrycket af rå vildhet, som alltid utmärkt honom, låg liksom bundet; men der fanns ett annat: sorgens och passionens förenade makt hade inbränt sin omisskänneliga pregel i hvarje hans rörelse. Hvad klädseln vidkom, var den både finare och bättre, än den han förut begagnade till helgdagsdrägt; men Erika ihågkom att hon af Haraldson hört det Birger nu tagit sin skeppare-examen. Det var således mindre underligt att han lagt sig till herrekarlsrock, i stället för den fordna tröjan. ”God afton, Birger!” sade Erika, som omöjligt kunde förmå sig att säga välkommen. Birger steg upp. En ryckning flög genom hans lemmar. ”Mamsell Erika!”.. Han var icke i stånd att frambringa ett ord mera; men den blick, han fästade på henne, innehöll en sådan blandning af qval och bitterhet, att Erika häpnade och kände sitt hjerta darra af medlidande. ”Jag tror ni varit sjuk, Birger?” ”Nej, jag har icke varit sjuk. Tycker mamsell Erika att jag är så förändrad?” ”Ja, verkligen.” ”Det kan väl icke heller vara så underligt; mycket har förändrat sig sedan vi sist träffades. Jag är ej mera densamme.” Birgers afmagrade kind öfverdrogs vid dessa ord af en hemsk blekhet, och hans ögon följde troget alla Erikas rörelser. Hon, som ej kunde uthärda den forskande blicken, sänkte sin. Då tillade han saktare: ”Har mamsell Erika ibland kommit ihåg mitt afsked?” ”Ja visserligen, men jag har tänkt ...” ”Hvad?” frågade Birger ifrigt; ”har ni kanske tänkt att jag icke höll ord?” Erika ryste ovilkorligt för den häftiga frågan, hvilken tycktes henne innebära den försäkran att hon i det fallet misstagit sig. ”Jag har innerligt bedt,” sade hon, ”att Gud skulle hålla sin hand öfver er, Birger.” Han såg på henne med ett obeskrifligt uttryck af smärta. ”Gud har icke hört er bön. Då ni förkastade mig, uttalade ni också min förkastelsedom.” ”Nej, Birger, tro icke något så rysligt! Jag är ju endast en fattig syndig menniska, och handlade efter hvad min känsla och pligt bjöd mig.”
Specie per Norskt skålpund; ty vid elen lindväga utförseln intill nämnde tid, äfvensom vid utförseln i allmänhet under derefter följande 5 år är Fredrikshalls raffinaderi genom nu ifrågavarande af Norska stats makterna gjorda medgifvanden icke förunnadt några större förmåner, än hittills egt rum. Att den under förstnämnde tid Fredrikshalls raffinaderi, jemte full restitution af å råvaran erlagd full, medgifna, nyss omförmälda exportpremie, emellertid är af beskaffenhet att, med hänseende till de internationella tullbestämmelserna och den för råsocker här stadgade införselsafgift, kunna, på sätt motionärerna antydt, menligt inverka både på Svenska statsverkets inkomst af råsockerlullen, och på härvarande sockerraffinaderiers bestånd vid täflan med det i Fredrikshall, finner Utskottet mera än sannolikt; hvarföre ock Utskottet anser behof vara för handen att genom förändrade bestämmelser i vår tull-lagstiftning afvärja denna menliga inverkan. Erfarenheten har dock bekräftat lämpligheten i allmänhet af den vid sista riksdagen bestämda införselstull A så väl topp-, kandioch kak-socker som sockersirap; och det partiella förhållande, som nu iu träd t i afseende å ett enda sockerraffinaderi uti Norge, synes Utskottet hvarken påkalla eller kunna rättfärdiga en förändring af de allmänna tullsattserna å ifrågavarande artiklar, äfven om vid dessa tullsaItSer kunde, såsom motionärerna föreslagit, fäsfas vilkor, som till konsumentens lievillnings-Utskoltcts Memorial, J\s 10. 3 betryggande, lade band på inhemska varuprisen. Då dessa varupris oemotsägligen äro beroende af råvarornas vexlande värde i produktionsorterna och på verldsmarknaden, samt följaktligen icke kunna på förhand bestämmas för ens den närmaste tiden, än mindre för en tid af flera år, utan att antingen industriidkaren eller konsumenten derigenom förnärmas, måste, efter Utskottets tanka^ motionärernas förslag, att, genom ifrågavarande tullafgifter reglera varuprisen, lemnäs å sido.
Som det må lemnäs obestridt, att värdet å ifrågavarande artikel, hvilket, i anseende till mångfalden af de dertill hänförlige varuslag, måste vara i icke ringa mon omvexlande, kan i allmänhet antagas vara högre, än det af Utskottet i dess förra betänkande utsatta, samt två Riks-Stånd redan antagit sagde värde till Tre R:dr per skålp., får Utskottet, vidblifvande sitt förra förslag i afseende å förtullnings-sättet, men afvikande derifrån med hänsigt till värdesoch tullbeloppen, hemställa, att, i öfverensstämmelse med Borgareoch Bonde-Ståndens berörde beslut, den ifrågavarande artikeln må åsättas ett tullvärde af 3 R:dr och införseltull af 1 R:dr skålpundet. Be vill nirius Ut sköttel s UtlåtandeN'.o 26. Läder. Vid artikeln ”Läder, mer eller mindre beredt,” hade Utskottet för den del deraf, som innefattas under rubrikerne ”karduanssamt färgade eller tryckta skinn” och ”andra slag, ej specificerade hudar och skinn”, hemställt, i afseende å förstnämnde rubrik, att nu stadgade tullvärde 4 R:dr och införsels-tull 1 R:dr per skålp. måtte höjas, värdet till hvad varan ansågs verkligen kosta, eller 6 R:dr, och tullen i samma förhållande, eller till 1 R:dr sk., samt att, enär nuvarande värde och införsels-tull å rubriken ”andra slag” voro i allmänhet väl låga, derutur måtte utbrytas och serskildt specificeras Sulläder, med bibehållande för detsamma af nu bestämda tull värde 1 R:dr och införselstull 12 sk. per skålp, men deremot för sagde rubrik ”andra slag, ej specificerade hudar och skinn” i öfrigt, värdet höjas till 2 R:dr och införsels-tullen till 24 sk. skålpundet.
Behållningen af samtliga ifrågavarande medel utgjorde vid 1853 års början . 29,155: 18. Summa ll:dr 56,072: 23. 9 Utgifterna, bestående af premier för finare lärfter, stipendier och arfvoden, rese-bidrag och understöd åt fabriksoch slöjd-idkare, aflöning för tjenstemän i Eskilstuna fristad, m. m., hafva deremot under samma tid bestigit sig till 30,403: 1. 7. hvartill kommer ofvanberörde afskrifning af det år 1837 utaf tulloch beslags-medlen till gamla ull-diskont-fonden förskjutna belopp 4,487: 7. 8. tillsammans R:dr 34,890; 9. 3. utgörande således behållningen vid 1854 års slut 21,182 R:dr 14 sk. 6 rst. Enligt hvad den bland berörde räkenskaper intagna redogörelse utvisar, har, såsom premier för inom Wester-Norrlands län tillverkade fina lärfter, blifvit utbetaldt ett belopp år 1853 af, R:dr 3,334: 22. — och år 1854 af . » 3,492: 47. — Granskning har jemväl ägt rum dels öfver det, jemlikt Kongl, brefvet den 30 Januari 1830, från stats-verket utgående anslag till belopp af högst 1,800 R:dr årligen, för godtgörande af Svenska Konsulers förskott för nödstäldt Svenskt sjöfolks underhåll och hemförskaffande, dels öfver det, genom Kongl, brefvet af den 14 September 1843, å handelsoch sjöfarts-fonden till Kongl. Kommerse-koilegii disposition anvisade årliga anslag, stort 1,333 R:dr 16 sk., att användas till sådana bevisliga utgifter för Svenskar och Norrmän, hvartill Konsulerne, antingen i anseende till utgifternas beskaffenhet eller svårigheten att derå anskaffa fullständiga verifikationer, ej äro enligt förut gällande föreskrifter berättigade till godtgörelsc af allmänna medel.