Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag måste sluta. H v e m vet, kanhända är det sista gången sig o m Den i den surret stora af en salen, insekts u n d e r rörelse själf framlärarekallet på f ö l j a n d e sätt: 2 november De året efter gick Tegnér abituri, hvilka ur blifvit denna tertiden. Tegnér plägade taga stilprof. ur Horners Härför fick Iliad, jag af m e d all skyldig h o n n ö r förbi för att m e d några ord — som sig bör — dröja vid de kvinnliga. Vid » damernas täfling » togs alltså första pris af fröken Kerstin Damstedi från Stockholm o c h andra pris af fröken Eva Harting från Upsala. V i d » täfling i samåkning » togs dessutom första pris af fröken Valborg Lagergren från Göteborg. På måndagen uppträdde åter de tre pristagarinnorna på en extra föreställning i den mondäna Idrottsparken. En närvarande referent ger i följande ordalag en skildring af de unga idrottskvinnorna: Fröken Darnstedt är en m y c k e t ung, brunett sportdam i mörkblå, pälskantad kjol, rödt band o m armen, blågrön mössa o c h fläta nedåt ryggen. H o n åker med sirlighet, behag o c h själfkänsla, s o m det anstår den s o m vunnit ett första pris, samt nästan utan koketteri, om någon, som födts att bära kjolar, kan uppträda utan koketteri, i synnerhet inför en publik, s o m ' räknar så många herrar. Fröken Harting är en lång, ljus dam med fin grekisk profil o c h blått sidenband o m armen. H o n syntes något stel o c h allvarsam i början, med en viss prägel af lärdomsstad öfver sig. Men sina långa ytterskär gjorde h o n med elegans och » snits ». Fröken Lagergren är en liten, pigg brunett med svart sammetskjol, som skimrar i solen, när hon svänger på stålskon, och gult band o m armen. H o n kilade s o m en pil bland de andra och gjorde sina svängar med en viss kläm o c h hurtighet. ocb hans inbjudne. Man man vinge, sammetsrock, nedför bröstet hängde en groflänkad gyllene 1897 Damer och idrott.
Majit, jemte underdånig skrifvelse den 19 sistlidne Juli, afgifna förslag, erfordras, utöfver förut beviljade anslag, 1,000,000 ridr banko, för uppförande af nya läns-cellfängelser i de län, der sådana ännu saknas, samt fullbordande af förut under byggnad varande dylika fängelser. I sagde skrif - Stats-Utskotlets Utlåtande, N:o 160. 3 '♦else hemställde styrelsen i underdånighet, att Kongl. Maj:t måtte täckas af Rikets nu församlade Ständer för berörde ändamål äska anslag af 500,000 r:dr, motsvarande hälften af hvad förden fullständiga regleringen beräknats; men Kongl. Maj:t har i Dess Nådiga Proposition om statsverkets tillstånd och behof härtill äskat endast 400,000 r:dr; —att nu, såsom Utskottet föreslagit, ytterligare nedsätta detta anslagsbelopp, anser jag icke kunna rättfärdigas af annat skäl än det att statens tillgångar icke medgifva anvisande af hela det äskade anslaget. Men detta skäl lärer svårligen kunna användas, och något annat har ej heller blifvit af Utskottet för nedsättningen åberopadt. Hvarje binder för fortskyndandet af ifrågavarande byggnadsplans fullbordande medför oundgängligen skada och förlust för det allmänna både i ekonomiskt och moraliskt hänseende; — i ekonomiskt, emedan, enligt allmän erfarenhet, byggnadsarbeteten, som kunna verkställas med samlad hand och med all den skyndsamhet, som vilkoret af varaktighet medgifver, jemförelsevis alltid blifva mindre kostsamma, än de, som af en eller annan orsak, utöfver behofvet för nämnde vilkor, utdragas på tiden; i moraliskt åter, emedan, om det medgifves — hvad redan vunnen erfarenhet torde hafva tillräckligen ådagalagt — att gemensamhets-fängelserna äro i mer eller mindre mån sedeförderfvets och brottens skolor, hvarje dags uppskof med deras förbytande till ändamålsenligare fängelser måste öka det samhälls-vådliga i dessa anstalter, hvilket väl af ingen kan anses uppvägdt genom en möjlig räntevinst å för skattkammaren besparade medel-tillgångar.
N.'0 189 Herr ldääk, UeonkLrä Ureclilc, Ux QXloräimirie LLul2li8t. Herr dletbervooä Fullmagtig. Herr 8ilver8tolps, 6u8tLi ^biLtiLA, Usmor Lcbolle. Hans Den 16 Jun!?. 80L Hans ^xcellence Herr Grefwen och Ordföranden anmälte at Friherre laude, Larl, hade afsagt sig at wara Ledamot af Stats-Utffottet; j anledning hwaraf Herrar llectorerne af i:sta anmodades at en annan Ledamot l dest ställe fftse. Nidderffapet och Adeln ätffildes kl. z 9. In ticjem krolocolli O. Lilverstol^e. Mändagen den 19 Junii.' rienum klockan;n förmiddagen. Upbrötos Herrar UlectorLrna8 af Första och Tredje Clatzerna Listor til ryal af Ledamöter i Stats-Utffottet efter Friherre laude. Larl, och i Erpeditions-Utffottet efter Herr oii vecreut2, sod^ ^äolxd, och befunnos wara utsedde, t den förres ställe: Friherre ^cielgvarll, li-u (rörån: E>fwerste, och i den senares Herr Ler§en8cdjöl6, Uris josian, (lc>xl8t i Kongl. ^U8titi9s UEvi5ion.
Hvad åter angår det förslag, som Herr Rosenblad jemväl i sin reservation anderstadt» att serskilt höja belåningsbeloppet på jern i Götheborg, i mån af det högre Börspris, sorn der äger rum; så anser jag detta förslag både osäkert i tillämpningen, och oriktigt i principen; ty i samma mån Götheborgs läge medför åtskilliga lokal-fördelar, händer det ock, att en stockning i handeln medför en våldsammare sänkning i prisen derstädes, än på andra ställen, och omen förlust således möjligen uppstod, vore det till följd af en anstalt, som icke medförde någon allmän nytta, utan endast innefattade en enskild fördel för Götheborg. Jag afstyrker på dessa skäl all skillnad i belåningsbeloppet serskildta stallen emellan, mea tillstyrker, att det allmänna belåningsbeloppet må fastställas tvänne gånger om året, nemligen i April och November månader. Om derföre Herr Grefven och LandtMarskalken behagade framställa proposition å båda punkterne i ett sammanhang, skulle jag vilja föreslå, att låubeloppet fastställes till \ af värdet, och räntan till 4 procent, samt alt belåningsbeloppet bestämmes af BankoStyrelsen tvänne gångor om året. Den 7.5 November m. Herr Rosenblad: Herr Hjerta har fullständigt utvecklat den ringa fara, eller rättare sagt den brist på fara, som är förenad med lånerättens utsträckning till Jaf värdet. Jag förenar mig ock helt och hållet med honom, och frångår den tanka jag yttrat i 6 punkten af min reservation, rörande så väl olika belåningsbelopp för Stockholm och Götheborg, sorn bestämmandet af detta belopp hvar tredje månad, i hvilket sistnämnde afseende jag jemväl låter bero vid Herr Hjertås förslag, alt belåningsbeloppet må bestämmas endast tvänne gångor om året. Jag får alltså hos Herr Grefven och LandtMarskalken anhålla om proposition till förkastande af Utskottets förslag i punkterne a och b, samt antagande af följande punkter af min vid första Betänkandet fogade reservation: 1:0 att lån å jern och öfrige länbara effecter må beviljas till högst | af värdet , dock ej å mindre summa än 5oo R:dr, och deröfver å jemna 100 R:dr.
Bifölls. M 133, i anledning af väckt motion om låneunderstöd lill uppförande af ny kyrka i Åryds socken af Blekinge län. Bifölls. M 136, i anledning af väckt motion om statsbidrag för uppförande af ett kapell och anskaffande af boställe åt en kapellpredikant för en del af Augerums församling i Blekinge. Bifölls. JM 137, i anledning af väckt motion om låneunderstöd åt Torrskogs församling för fullbordande af dess kyrkobyggnad. Bifölls. S. D. Föredrogs ånyo Banko-Utskottets Utlåtande, M 43, i anledning af erhållen återremiss af åtskilliga punkter i Betänkandet M 33, angående låneoch kreditivrörelsen. Lades till handlingarne, med förklarande att Preste-Ståndet vidbiifver sitt i sammanhang med Utskottets inbjudning uti 2:dra punkten omförmälda beslut. Frän Vallöf!,. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Sammansatta Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, JM 3, i anledning af dels gjorda anmärkningar emot vissa delar, dels ock Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i afseende å andra delar af Betänkandet, JM 2, angående vilkoren för bränvinstillverkning; och blef samma utlåtande godkändt utom hvad angår 2 och 24 §§ af det vid Betänkandet JVs 2 fogade för fatt ningsförslag, hvilka båda §§ bibehöllos vid den lydelse de ega 484 Prot.-Utdrag den 25 Juli 1863. i nu gällande förordning i ämnet, allenast med den förändring, att 2:dra momentet af 2:dra § utbytes mot ett så lydande moment: »Bränvinstillverkare ege alt under alla ofvannämnda terminer eller under en, en och en half, två, två och en half, tre eller fy rafi terminer handteringen utöfva, dock icke under kortare tid än en termin; och må bränvinstillverkning jemväl börjas den 1 November kl. 12 på dagen samt fortsättas till den 1 eller 15 December vid samma timma. Från Heder v. Bonde-Ståndet. S. D.
Jag förenar mig med Friherre Boije uti den af honom för en stund sedan gjorde anhållan, att ordet arbitrair måtte utur contrapropositionen utgå. Härefter upplästes, godkändes och anslogs följande voteringspropösilion: Den 6 Junii e. ro. Den som bifaller att det represenlaliva MyntCapitalet till det belopp, som blir en följd af den nu föreslagne regleringen, oförändradt må qvarblifva i rörelsen circulerande, så att det permanent hvarken ökas eller minskas under liden, skrifver Ja; I Den det ej vill, skrifver Nej; Vinner Nej, kommer RörelseCapitalet i Bancooch RiksgäldsSedlar, inberäknadt Dis» conternes 3 proCents Obligationer och Assignationer, till den numeraire det utgjorde ultimo December 1814» att utan förändring intill nästa Riksdag förblifva oberoende af de eventuela bidrag Riksens Ständer nu kunna besluta till Magazinslnrättningen och Lånen på exportabla efFecter, Sedan 53 §. i Riksdagsordningen samt 43 §. i RiddarhusOrdningeu blifvit uppläste, börjades voteringen klockan tre qvart till 8 om aftonen; och befunnos efter voteringens slut, sedan en Voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, rösterne hafva utfallit, som följer: Ja 210. Den 6 Junii e. m. 5U I följd hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att tredje punkten i Utskottens Betänkande hade Blifvit af Ridderskapet och Adeln gillad. Höglollige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes kl. ett qvart Lill 11 om aftonen. In fidem Protocolli O. J. Lagerheim. Måndagen den 8 Junii, Plenum kl. 9 förmiddagen. Upplästes tvenne från Hans Excellence HofCanzleren Herr Friherre af Wetterstedt tili Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken på Nådigste Befallning aflåtne skrifvelser, så lydande: Enligt StatsSecreterarens för Kongl.
Härads-Rätten förklarade, i Utslag den 26 April 1838, att, emedan Rikets Ständers Bank erhållit inteckning uti Cathrineberg och Ryd gemensamt och Bankens rätt derigenom vore på målets utgång beroende, Banken borde, på sätt äfven yrkadt blifvit, höras såsom part i målet, innan detsamma kunde afdömmas; samt att, vid sådant förhållande, och då, enligt foreskrifterne uti Riksdagsbeslutet den 22 September 1668 och Kongl. Kungörelsen den i3 Augusti 1790, Kongl. Svea Hof-Rätt lillkomme att handlägga sådane mål, af hvilken beskaffenhet, som helst, deruti Bankens rätt vore i fråga; Härads-Rätten ansåge sig ej vara behörig Domstol i delta mål, hvilket Utslag vann laga kraft. Till följd häraf, och i öfverensstämmelse med af Justitias-CancellersEmbetet meddelad föreskrift, har Advocat-Fiscals-Embetet uti Kongl. Svea Hof-Rätt utverkat stämning till nämnde Hof-Rätt å såväl Banken, som Sysslomännen i Enkan Lidbäcks gäldbundna bo samt bemälda Enka och Bataillons-Ådjutanten von Björnberg, med påstående* att, utan afseende å ofvanberörde fastebref och Inteckningsbevis samt verkställd försäljning af berörde ^ mantal Cathrinaeberg, Kongl. Majit och Kronan målte varda vid full egande rätt lill detta hemman bibehållne; till stöd för hvilket påstående blifvit åberopade och under rättegången företedde, dels ett af Kongl.
— Att nu åter afvika från desse antagne grundsatser och deremot indraga Representationen i mer eller mindre klyftiga undersökningar om arten af de förseelser emot Regeringsform eller andra Rikets gällande Lagar, hvilka kunna komma Konungens Rådgifvare till last, samt sålunda låta Rikets Ständer preliminärt skärskåda rent juridiska, under domaremagten egentligen hörande, frågor, det finnér jag för min del högst betänkligt; fruktande, alt ett sådant förfarande skulle lältligen leda, å ena sidan, lill söndringar och parti-strider, å den andra , lill högst skiljagtiga resultat af ömsom flathet, ömsom hårdare omdömen, möjligen icke ulan inverkan pä det blifvande domslutet. Man har velat försvara den tillstyrkta hemställan, rörande tilltal inför RiksRält, under andragande, att densamma vore analog och enahanda med den, som, i grund af Regerings-Formens ro7'§, redan eger rum; men behöfves val någon djup eftersinning, för att finna, hvilken stor skilnad det vill vara, att i förekommande enstaka fall bedöma halten af begångna lag-öfverträdelser, och att uttala en väl redan på annan väg förberedd opinion, huruvida icke endast Rikets sannskyldiga nytta må vara förbisedd, utan ock Rikets väl kräfva-, att någon afgång eller ändring eger runa i den Rådgifvare-personal, som omgifver Konungen? — I öfrigt instämmer jag äfvenv-äl i hvad af Herr Brukspatron de Maréblifvit anförd t." Memorialj N-o 61. Ani. till Exp. Utsi, den g November, kl. i e. m.
Maj:ts Nådiga Skrifvelse angående väckt fråga om Sala silfververk återgång till Statens disposition: B. IV. 90, 190, 292, A, 292. Statens jernvägar: se Jernvägar. Statens skogar i Norrland, om vidtagande af åtgärd till förekommande af åverkan på dem; motion af Grefve Glaes Magnus Lewenhaupt: se Motioner. Statens tjenstemän: se Tjenstemän. Stats-Kontoret, angående ersättning för sådana af nämnde verk förskottsvis bestridda utgifter, för hvilka stats-anslag ej blifvit beviljade: B. V. 442, 457, 464, A. 465, E. 698. Stats-reglering, angående den under innevarande Riksdag verkställda, samt anskaffande af de för Riksgälds-Kontorets utgifter erforderliga medel: B. V. 638, 657, 662, A. 662, E. 698. Stats-regleringen, den ordinarie, med förslag till stadganden i Riksgälds-Kontorets Reglemente angående de med nämnde stats-reglering gemenskap egande utgifter samt de på Kontoret anvisade kreditiver och derifrån utgående riksdagsoch revisionskostnader, aflöningar m, m., äfvensom angående RiksgäldsKontorets inkomster samt uppbörden af dit ingående bevillningsmed flera medel: B. V. 662, 665, A. 665. —, den extra, i anledning af väckt motion om dess bestämmande för trenne år, m. m.: B. I. 155, 175, A. 175. —: se för öfrigt Riks-Statens Hufvud-Titlar. Stats-revision, 1866 års, afsägelser att å Ridderskapets och Adelns vägnar deri deltaga: IV. 634; V. 608. Stats-Revisorer: se Revisorer, Rikets Ständers. Stats-Råd, angående ankomsten af ett sådant för aflemnande af Kongl. Maj:ts Nådiga Propositioner och Skrifvelser: I. 41, 139, 183; II. 56, 164, 557.
"Ett bibliskt ordspråk", utbrast Annchen och såg förvånad på Franz, "hvad är det för ett ordspråk?" "Det säger, att 'den förbjudna frukten smakar alltid bäst'. Har du inte hört det?" Till en början kunde icke den unga flickan utfundera hvad Franz menade, men till slut fann hon det. En brännande rodnad betäckte hennes kinder och hals, då hon svarade: "Du kommer för att förebrå mig. Gör det, men jag kan inte ändra mitt en gång fattade beslut." Franz hade under tiden närmat sig förstugubron. Hans gång liknade en drucken menniskas, så osäkert trampade han på den sandade gången, och hans blickar voro så bedjande, då han hviskade: "Annchen, säg att det är osanning hvad folket pratar om dig och..." Den stackars ynglingen hejdade sig sjelf här. Tungan nekade att göra tjenst, då han ville uttala det förhatliga namnet. "Hvad är det som folket pratar?" inföll Annchen raskt. "Bara skräp, kan jag tro." "Ja, Gud gifve att det vore så", svarade den stackars Franz och torkade de stora svettperlorna ur ansigtet. "Ingen skulle bli gladare deröfver än jag." "Men säg då hvad det är frågan om", ropade den vackra flickan otåligt. "Har du alldeles förlorat målföret?" "Inte alldeles, men nära nog", svarade Franz med halft jemrande ton. "Jo, hör på, Annchen, hvad folket pratar om. Men, hvarför vänder du dig bort? Kan du inte se mig rakt i ansigtet?" När den unga flickan nu hörde, att det skulle bli allvar af med bekännelsen, och hon kände med sig sjelf hur hon ytterligare rodnade men icke nu af samma orsak som förra gången, hade hon för några ögonblick vändt sig bort för att söka bemästra sin rörelse och återvinna det lugn, som höll på att lemna henne. Då Franz gjorde sin sista fråga "kan du inte se mig rakt i ansigtet?" hade det lyckats henne att återfå sitt lugn. "Jo, nog kan jag se dig rakt i ansigtet", sade hon derför temligen obesväradt. "Hvad är det folket pratar om?" Franz var i föga mindre afundsvärd ställning än Annchen.
Med ett nästan faderligt utseende tog han båda mina händer i sina, såg mig mildt in i ögonen och, under det jag nästan kände doften från de pomaderade mustacherna, sade han sakta och mildt: » Kära barn, inte skall du vara rädd, inte är jag så fruktansvärd! » Han var tjuguåtta år och hade sett mig uppväxa, derför kallade han mig ännu du. Midt igenom tårarne, som ännu glimmade i mina ögon, såg jag leende in i de » gudomliga », under det jag sakta hviskade: » Ni får icke skratta åt mig, nu är det öfver igen. men jag var så r ä d d. » tillstymmelsen till ännu en liten darrning smög genom mina lemmar, men jag beherskade den hjeltemodigt. hans förlägna min. Allt detta repeterades ofta. Men till slut förstod jag, att han bestämdt måtte mena, att han genom våra lektioner sjelf trängt längre in i studiet och sjelf förstått detta bättre än till — förene. Lektionerna i orgel försiggingo uppe i vår lilla tarfliga, men för mig dock så kära kyrka, som just nu fått en ny, präktig orgel. Hvilken njutning skänkte mig ej dessa härliga lektioner på detta sköna instrument, på hvilket jag snart uppnådde ej så liten skicklighet, jag till. och med lärde mig mycket svåra saker, som min lärare under verklig andakt åhörde. Ibland, då jag fantiserat något öfver en enkel melodi, eller ock sjelf gjort denna, kunde han taga båda mina händer och säga: » Snart växer eleven läraren öfver hufvudet! » Så kunde han ibland fortsätta der jag slutat, fullkomligt sätta sig in i mina musikaliska tankegångar och göra ännu vackrare utvikningar. Då kunde jag stå der och lyssna med hvarje pulsslag till tonerna, under det mitt öga drömmande flög ut öfver kyrkans hvita tempelhvalf, under det jag tänkte — - ja, hvad? Jag tog dagligen lektioner och gjorde stora framsteg, så att snart kunde min lärare gå upp till » kapellmästaren » och anmäla mig till examen. Och så inföll den stora dagen. Jag var klädd i svart siden, med några skära rosor i bröstet.
Den förra händelsen hade wisterligen kunnat för mängen wara högst beswärande; den sednare föga förenlig med den huldhet och rättwisa en nitisk och trogen Tjensteman bör af Riksens Ständer wänt» efter 20 ärs »ppfyld» »ligter i Ständernes tjenst Sä - Den 2 Apkil. Såsom exempel ma nämnas förhässandet med en Commissarie wid namn hwilken fran Ständer ries förra Contoir, 1^89 blef inflyttad pä NiksgäldsContoirets Stat, der han efter hand hlef befordrad till Commissarie tjenst med LvQ R:drS Lön. Sedan denne person genom älder och orklöshet blifwit oförmögen att widare tjenstgöra, flyttades han för nägra är sedan, pä Expectance Stat med den innchafwande Lönen 50O Rd. , hwaraf han före är 1Z00 endast hade Z5v Rd. Utan att denna åtgärd nu blifwit klandrad, föijer dock af hwad i Reglementet för Herrar Ftlllmägtigs ar projsckcradt, i händelse det af Ständcrne fastställes, att Istclc hädanefter bör ätnöjas med ZsiO Nd. och detta i en tid dä han är oförmögen till annat arbete, samt skröplig i den grad, att han till sina angelägenhcterS bewarande, är under förmyndare satt. En hwar lärer ock lätt inse, huruledes, wid en skeende Reglering, dä Herrar Fullmägtige i RiksgäldsContoiret böra hafwa frig händer, till befrämjande af ordning och säkerhet , akt utse till Embetsmän i RikszäldS-Conkoiret de mäst passande för ändamälet; och will blifwa för Fullmägtige brydsaMt att ä ena sidan hafwa för ögnamärke Contoirets sanna nytta och ä den andra icke finna utwäg att sonlagera den pä Expectance Lön afgående med ett högst nödwändigt unders häll för lifwcts bergning.
Hr v. Knorring, Oscar, androg såsom skäl hvarföre R. o. Ad. skulle afslå detta Betänk., att ett nytt tjenstgöringsreglemente, utfärdadt år 1858, innehåller detta stadgande i afs:de på soldats och korporals giftermål, och att det, till följd deraf att nämnde regie - 188 Den 9 Juni e. nr. mente således icke kommit till någon hög Alder, skulle vara otjenligt och olämpligt, att frångå de uti detsamma gifne föreskrifter. Jag kan dock icke förmoda att II. o. Ad. på så lösa grunder förkastar ett förslag, som Utsk:t på verkligen goda skäl tillstyrkt. Under diskussionens lopp liar man hört talare mot förevide Betänk, framkasta åtskilliga uttryck, hvilka oförtydligen gifva vid handen, att man icke aktat för rof att liksom roa sig på Utskits bekostnad. Jag kan dock icke undgå att uttrycka min förundran, för att icke säga förvåning, öfver ett sådant argumentat.ionssätt. Det synes böra vara klart för hvar och en, att Utsk:t här med allt skäl 'framställt konseqvenserna af det nuv:de förhållandet, för att derifrån härleda nödvändigheten deraf, att It. St:r må i underd. skrifvelse hos K. M. anhålla om uphäfvande af förbudet för gemenskapen att gifta sig utan vederbide befäls samtycke. Jag hemställer, huruvida det kan vara öfverensstämmande med billighetens fordringar, att en menniska, som är sin egen man, icke äfven skall hafva rättighet att gifta sig med hvem han behagar. Man har här hört Frih. Cederström säga, att det är samma förhållande emellan befäl och soldater som mellan fäder och barn. Min öfvertygelse är dock att denna jemförelse icke stöder sig på någon riktig grund. Är det väl rimligt att en gammal soldat skall inställa sig hos en nybakad underlöjtnant och tilltala honom såsom ett barn sin fader. Gr. Liljencrants åter har uttalat den åsigt, att Utsk:t liksom gripits af en försmak och känsla för »rabulismen».
I den vanvettiga hvirfvel, hvari vi lefde, som för öfrigt ej var annorlunda, än hvad mängden af de människor, som »lefva med», år efter år uthärda, glömde vi liksom förmågan att lefva med hvarandra, och vi återfunno den först när sommaren kom, och vi drogo oss tillbaka till vår villa i skärgården. Den enda rest efter ett behof att lefva ett lugnt och lyckligt lif, som ännu fanns kvar hos oss, yttrade sig däri, att vi under sommarens månader gärna flyttade så långt ut som möjligt för att åtminstone då få vara allena. Här lefde vi med hvarandra och med våra barn. Och här hämtade vi krafter för att under den vinter som kom, kunna fortsätta med samma dåraktiga lefnadssätt, från hvilket vi på våren hade längtat. Hur många gånger minns jag icke från denna tid, att vi från en uppsluppen fest, där champagnen flödat och stämningen varit hög, tysta och förstämda följdes åt genom de folktomma gatorna för att återvända till vårt hem. Vi voro båda lika trötta, lika fulla af leda vid det lif, som förstörde oss genom öfveransträngande arbete och lika öfveransträngande förströelse. Jag öppnade porten till vår boning, vi gingo uppför trapporna, och så fort vi tagit af oss ytterplaggen, tände Olga ett ljus och gick in i barnkammaren. Jag följde henne på tå för att ej väcka barnen, och vid deras bäddar stannade vi, sågo på deras friska anleten och lyssnade till de lugna ljuden från deras jämna andetag. Det for som samvetsagg igenom oss, medan vi stodo där, och vi lutade oss tigande mot hvarandra, när vi gingo ut. Dessa aftnar kunde vi sitta länge uppe och känna, hur vi drogos allt djupare ned i det mörker, som är tomhet. Hvad gagnade det oss, om vi med åren blefvo förmögna? Hvad gagnade det oss, om vi ännu voro unga och till och med kunde vara lyckliga? Vi rycktes med i hvirfveln som spånor, hvilka kastas omkring utan uppehåll eller mål, hela vårt lif blef ingenting annat än ett meningslöst jagande efter tomma skal, som det ej lönade mödan att knäcka.