Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enär vid Riks-Slatens ordnande den irring emedlertid inträffat, att nämnde lönebelopp, hvilket var upptaget å allmänna indragningsstaten för år 1844, blifvit icke allenast derifrån uteslutet, ulan äfven afdraget från det till Svea Hofrätt och derunder lydande Justitie-stat på andra Hufvudtileln belöpande anslag; vill Kongl. Maj:t, uppå Stats-kontorets underdåniga hemställan om rättelse häraf, föreslå, att samma Hofrätts stat, som icke bort genom afdrag af ifrågavarande lönebelopp minskas, åter godtgöres afdragssumrnan med 3:o Krigs-Hofrätten. Uppå underdånig hemställan af Krigs-Hofrällen, bar Kongl. Majit, genom beslut den 2 Februari innevarande, förklarat, att civil-ledamoten bos Krigs-Hofi ätten icke vidare skall åtnjuta i ditintills gällande författningar stadgad andel i de böter, som af bemälde Hofrätt ifrån och med 1847 års ingång voro eller blefvo ådömde, ulan att. de bötesandelar, som varit honom ansbagne, skulle tillfalla kronan, dock att nuvarande civil-ledamoten Krigs-Hofrätts-Rådet Gethe borde, så länge han embelet innehar, åtnjuta ersättning af 80 R:dr B:co om året. Denna ersättning utgår för det närvarande af O C? besparingarne på Riks-Slatens Andra hufvudlitel, men synes hädanefter böra uppföras på allmänna indragningsstaten under Nionde hufvudtileln. Maj:ts Nåd. Prop. till R.
Vid denna fordran förefaller den märkliga omständighet, att, sedan de Liffländska PanlGodsen bortgått, som Kronan till säkerhet för betalningen lemnat, så hafva Riksens Högloflige Ständer vid 1720 års Riksdag förordnat, alt Fordringsägarne skulle få njuta Tionden af Täby Socken i Stockholms Län i afräkning på Interesset, så länge och intilldess de lill fullo blifvit förnöjda. En säkerhet, som dock likväl icke kommit Barnhuset Lill endo, eliar, sedan Friherre Cederhjelm år 1749 hos Herr Landshöfdingen anmält sin afsägelse, alt lian med Uppbörden ej mera kunnat taga befattning, har Kongl. KammarCollegium ej tillåtit Barnhuset tillträda densamma; förmodligen i fruktan att Uppbörden skulle öfverstiga Capitalet. Att denna farhåga varit fåfäng, visar sig dock nogsamt 1111 mera, då den i vederbörande Contoir upprättade Liqvidationen finnes utslå med en Barnhusets fordran af 24,821 R:dr 44 s^* i Silfver. Intet skäl qvarstår således nu mera att neka Barnhuset en sådan Uppbörd, om icke den förmodan, att betalningen oförtöfvadt *262 Den 5 Januarii, full göres. Men äfven detta beror af Riksens Högloflige Ständer, som af Rikets Intrader förbehållit sig Dispositionen. Jag hemställer fördenskull ödmjukligen, om icke någon Fond må anslås till denna un? derdåniga fordrings godtgörande, och om ej Barnhuset, intilldess den till fullo blifvit ersatt, må tillgodonjuta Riksens Högloflige Ständers eget Förordnande, att nemligen orubbadt uppbära Täby Tionde; anhållandes jag ödmjukast, så framt sådant vinner Höglofl, Ridderskapets och Adelns bifall, att de öfrige Re<- spective Stånden och Vederbörande Utskott häraf måtte få del, Lades på bordet. A Herr von Wahrendorff^ Anders t hade inlem nät ett så lydande; Vördsamt Memorial!
En annan talare har förmenat, att det skulle leda till tidsutdrägt, om från vittneseden uteslötes orden: ”hvad till sakens och sanningens uplysning lända kan”; hvilket uteslutande skulle hafva till följd, att vittnet omtalade en mängd omständigheter, som icke hörde till saken. Sådant kan likväl af domaren förekommas, ty finnér denne, att vittnet i sin berättelse förirrar sig till ämnen, hvilka ej lända till uplysning i sjelfva saken, kan och bör domaren tillrättavisa vittnet och tillhälla detsamma att ej omtala annat än hvad saken rörer. Man har bestridt, att det läge något förvillande i orden ”allt hvad mig frågadt varder” samt påstått, att om än så vore, kunde domaren, dä han märkte att ett vittne ville krypa bakom dessa ord. och ej komma fram med hela sanningen, tillhälla vittnet att uppenbara allt hvad det i saken visste. Men jag får härvid erinra, att en domare aldeles icke kan i hvarje fall känna, om ett vittne talar sanning eller icke, ty han äger icke förmågan alt ransaka njurar och pröfva hjeltan. linder åberopande af hvad jag så väl denna som förra gången, då jag hade ordet, anfört, får jag fortfarande anhålla om bifall lill Betänk. Frih. Cederström: Det vill synas mig såsom Gr. Lagerbjelke begått eli förbiseende, dä han sade, ali elt vittne på grund af det nya edsformuläret möjligen skulle finna sig tillständigt, att i den hufvudsakliga viltnesberättelsen uptaga en mängd till saken ej hörande eller derå ej inverkande biomständigheter. Det nya edsformuläret gifver ingen anledn. till en sådan förmodan, ty deri säges uttryckligen, att vittnet skall vittna och gifva tillkänna allt hvad det vet i denna sak händt och sannt vara. Således berättigar det icke till inblandande af andra ämnen.
Man bör väl icke, utan nödtvång och blott af begär att ändra, vända upp och ned på de beprepp, som redan inom lagskipningen gjort sig gällande. Jag anhåller derföre om återremiss för ändringars vidta gande i Utsk:ts förslag. Gr. Sparre: Det är icke åtgärdens enkelhet, utan den om ständigheten, att åtgärden möjligen kan vara af den beskaffenhet, att den icke fordrar något annat än den rent mekaniska åtgärden, som föranledt den föreslagna §:n. Jag kan icke förstå att någon pröfning behöfver ske, då en person inlemnar ansökning att få afträda sin egendom. Dessutom är det stadgadt att, då detta skett, anmäler domaren jäfvet hos HolRätten, som då förordnar annan person i den jäfvige domarens ställe. Jag kan verkligen icke fatta att, om man vill principen, hvilken äfven redan är godkänd, man skall så i detaljerna sönderslita förslaget. Gr. Mörner: Det må förlåtas mig att jag icke kan tala annorlunda, än i öfverensstämmelse med min öfvertygelse, hvilken jag åtminstone på detta rum har rättighet att fritt uttala; här nedtystas man ej af någon jäfvig domare. 1 denna § förekommer det stadgande, att der förordnande för särskild domare tarfvas, jäfvet utan dröjsmål bör af domaren i HofRätten anmälas. Den jäfvige domaren skall således icke allenast utfärda den offentliga stämningen, utan han skall äfven pröfva huruvida förordnande för I) n n !1 Juli e. m. särskild domare tarfvas, i hvilket fall endast han är skyldig att jäfvet i HofRätten anmäla. Månne dervid icke någon mannamån kan ega rum? Man behöfver icke tänka långt, för att finna åtminstone möjligheten af något sådant. Hr Dalman: Jag förenar mig med Gr. Mörner under an hållan om återremiss. Gr. Sparre: Pröfningen huruvida en domare är jäfvig eller icke tillkommer ju alltid domaren sjelf, och i så fall skall han anmäla jäfvet i Hofrätten. Gr. Mörner: Jag måtte icke kunna läsa denna g rätt in nantill.
Äfvensom, på de skäl betänkandet N:o 4 innehåller för deri föreslagen bevillning å Utländning ar, som resa omkring i handelsärenden, och enär de i afseende å Doktorer-, Medicina;- samt Fruntimmer, som idka klädsöm, af Utskottet föreslagtie stadganden icke synas kunna föranleda till något missförstånd, Utskottet vidblifver sitt i dessa hänseenden af tre Stånd godkända förslag; Och som, hvad slutligen angår den, i enlighet med friherre af Schmidts reservation, gjorda framställning om Boktryckares ansvarighet för Tidningsskrifcares bevillning, ett stadgande i sådan syftning hvarken vore med andan af i allmänhet antagne beskattningsgrunder öfverensstämmande eller annorlunda, än måhända undantagsvis, för statsverkets betryggande erforderligt, finner Utskottet den gjorda anmärkningen härom icke böra till någou åtgärd föranleda. § 16. Mot det af Utskottet i denna § föreslagna tillägg, hvarigenom uttryckes, att härvarande stadgande endast afser sådane ångfartyg, som ej egas af aktiebolag, för hvilka i 35 § 2 mom. finnes i allmänhet föreskrifvet, att bevillning bör utgöras med fern procent af utdelningen, har inom vällofl. Borgare-sländet blifvit anmärkt, att sistnämnde bevillningsgrund vore i afseende på ångfartyg mindre billig, helst ett får - * Bevillninjs-Utskottets Utlåtande, ft-.o 15. tyg med hvarje år förlorade i värde; hvadan yrkats, att det i förevarande § befintliga stadgandet borde gälla för alla ångfartyg, äfven dem, som ogas af aktiebolag.
Jag deremot skulle tro, att genom antagande af det förslag, som är å bane, alla karaktersfullmagter snart skulle försvinna. Det är sannt, att derigenom skulle utmärkelser för förtjenster litet mindre ofta meddelas; men deremot blefve utmärkelsen af mera betydenhet än nu, ty det kan icke bestridas, att all utmärkelse, hvars värde beror på opinionen, i samma mån förlorar i värde, som den i mängd utdelas, och följaktligen blir förtjensten lika mycket belönt, om den erhåller en lägre grad, som mera sällan utdelas, som om den erhåller en högre grad, hvartill i massa befordras. I afseende på de upplysningar, som blifvit meddelade om förhållandet inom armeen, kan jag icke instämma med 2:ne ledamöter deruti, att gen.adjutantsgraden nödvändigt måste passeras för att komma till generalsgraden. Den utgör, likasom gen.majorsgraden, blott en karakter, utan tjenstgörtsskyldighet; ty emellan vanliga gen.adjutanter och Konungens Gen.adjutant för Armeen äger ingen jemnförelse rum. Yi hafva på stat endast en Fältmarskalk och 9 Generaler. Jag kan icke föreställa mig, att K. M. på ringaste sätt är förhindrad att taga till generalsplatser öfverstar eller andra, som icke varit gen.adjutanter. Med öfverstelieutenantsplatserna förhåller det sig så, att de äro tjenster på stat, ehuru förenade med första majorstjensterna. Hvad majorer med tjenstebref beträffar, har man länge varit i osäkerhet om hvad dermed förstås. Nu har man kommit under fund med, att det betyder ett bref på att slippa göra tjenst. Om man får en högre grad, men slipper att göra tjenst för den lön, man åtnjuter, så är det ju icke obilligt, att man erlägger Devi11n. Utöfvar man deremot tjensten, så är man, enligt Utsk:s förslag, befriad från afgiften. Samma förhållande måste det vara med de omnämnda befattningarna inom Konungens Cancelli. Om en person med copistlön, befordras till exped.secreterare, med skyldighet att förrätta denna tjenst, är befordringen icke blott en karakter.
Sammantaget för hela Länet, som, utom 10 preste-boslällen i Sotholms och Färentuna härader, hvilka icke äro satte till visst Jordeboksmantal, men anses lika med helt hemman, består af 4’0^9i^o mantal, brukas således 2,189/55 mantal af ägarne sjelfve, lgOj?! äro boställen, och 1,669/55 mantal äro upplåtne åt arrendatorer och brukare. Medelvärdet af ett mantal efter sista årets uppskattning är 4*732, af 1 mantal frälseränta 1,948 R:dr, af lägenhet 2,191 R:dr, af bergverk 111,282, af manufakturier 7,625 R:dr, af mjöloch såg-qvarnar 2,527 R:dr Banko. Jordeboksoch mantals-räntorna af Rusthålls-stammarne tillsammans 33oA mantal, förmedlade till 298—, uppgå till 10,682 R:dr i3 sk. 11 r:st; och Lill 14,961 Ridr 46 sk. 11 rist. banko för augmenterna, som tillhopa utgöra 3o9|g mantal, förmedlade till 279H mantal. För 37^5 mantal, samt 8 lägenheter i Åkers fögderi, ansedde lill 2|J mantal, betalas rotefrihets-afgift med tillhopa 481 R:dr 36 sk. banko. Stats-Bidrag. Af livad förut blifvit i underdånighet yttradt om den förmonligare afsättning och de tillfällen till biförtjenster, som tillskyndas orten af dess läge omkring bufvudstaden, följer ock, att penni nge-förlägenhet der, sannolikt mindre än i någon annan del af landet, är rådande, och alt de skattskyldige mera sällan sakna utväg till statsbidragens afbördande. I allmänhet taget, inflyta äfven desse jemt och ordentligt, ulan att näringarne, jemförelsevis med andra orter af landet, synas deraf tryckte och återhållne.
Wiborg kan derföre i allmänhet icke bereda synnerligen mycket arbetstillfällen åt de från landets nordöstra trakter tillströmmande hjelpbehöfvande, utan går strömmen tyvärr åt öster, der de flesta af de stackars arbetssökande jemmerligen gå under. Vallarnes nedbrytning beredde dock en god arbetsförtjenst åt flera hundrade personer, men detta arbete torde nu till någon del ha afstannat. Deremot har man på stadens sydöstra sida, åren 1865-67, uppfört en mängd batterier, hvarigenom jemväl något arbetsförtjenst beredts åtminstone för grusoch sandsläpare. Wiborg har ganska vackra omgifningar, deribland flere allmänna trädgårdsanläggningar som rätt väl fylla sin plats. Men stadsboernes mest älskade samlingsställe är den s.k. "långa bron", hvilken, isynnerhet i sommaraftonens svalka, verkligen erbjuder en ganska behaglig och vacker promenadplats med det gamla tysta slottet på den ena och den lifliga hamnen på den andra sidan. Bland Wiborgs omgifningar kunna vi icke förbigå att omnämna "Monrepos", en praktfull park, tillhörig den från Frankrike under revolutionen emigrerade familjen Nicolay. Den baron Nicolay, som erhöll sig detta gods förlänadt år 1811, började här, ungefär en fjerdingsväg från staden, vid stranden af "det finska vattnets botten", en storartad parkanläggning, som sedermera utvecklat sina skönheter på en förvånande kort tid. Förste egarens son, baron P. Nicolay, f.d. rysk minister i Kjöbenhavn, fortsatte med mycken ifver sin faders verk. Numera behöfver parken endast underhållas; man har nära nog gjort allt hvad möjligt varit för dess fulländning. Monrepos, på hvars närmare beskrifning utrymmet ej tillåter oss att ingå, är ganska omvexlande: det bjuder på fjärdar och holmar, på ängar, skogar, berg och klippor, allt skickligt berördt af konstens förädlande hand. Det är ett stycke "Finland i ädlaste stil". Men Wiborgs intressantaste sida är i alla fall den etnogrofiska profkarta som denna stad företer.
Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets den 6 och 10 dennes under N:ris 516 och 517 afgifne , samt den 11 derpåföljde efter-! middagen pl bordet lagde, Utlåtanden, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkanden: 1 :o Om ytterligare anslag för Tredje HufvudTitelns behof j 2:0 Angående Kronans Fisken ; Fann Eidderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkanden redan blifvit af Eidderskapet och Adeln bifallne, Utskottets ifrågavarande Utlåtanden borde läggas till Handlingarne. Ut supra. S. D. Då nu ånyo föredrogs Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets den 6 dennes under N:o 192 afgifne, samt den ) I derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande , om vidsträcktare frihet i afseende på Tackjernstill verkningen och Tackjernshandeln; fann Eidderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af Eidderskapet och Adeln bifallit, Utskottets ifrågavarande Utlåtande borde läggas till Handlingarne. Ut supra. Ridd, o. Ad, Fröt, IX Band. lista Afdt 28. t . ~ - • - *— - 434 Ven l5 Octobei c, w„ S. D. Remitterades til! BancoUtskoitei: Friherre Cederströma, Jacob, den 16 sistledne September eftermiddagen pi bordet iagde Motion, angående förslag till en sådan förändring i myntnsngen, att kostnaden för den samma eller den s§ kallade slagskatten må uti sjelfva myntet in beräknas; jemte de af Herr Hjerta, Gustaf, och Friherre Gederström, i anledning deraf, afgifne yttranden. Ut supra.
Kontrakten om dessa arrenden äro 28 så uppgjorda, att arrendatorerna få farmerna bebygga, och derföre erhålla ersättning, hvilket torde blifva en af de mest verkande orsaker, att få denna ypperliga jord på ett rationelt sätt brukad. Akademien har jemväl utarrenderat större delen af sin jord och dervid vidtagit en åtgärd, som är ganska ändamålsenlig i denna skoglösa ort, nemligen att arrendatorerne skola, i afseende på stängselskyldigheten, iakttaga den af Rikets Ständer vid 1855—1854 årens Riksdag stadgade grundsats. Genom laga skiftet har jemväl tilldelats staden jord, dels till nya tomter, hvilka redan till en del utanför Waksala tull börjat bebyggas, dels till ny plats för de vid Fyrisån belägna vanprydliga strandbodar, för att få dem från sistnämnde ställe bortflyttade, dels ock till utvidgning af promenadplatser, hvilka af trädplanterings-komitén redan öfvertagits. Åmurarne emellan Nybron och Dombron hafva blifvit ombyggde samt med jernstaket försedde, hvilket arbete kostat omkring 16,000 R:dr Ranko. Sedan af de ‘/Adelar af den afgift, som tillfaller staden för minuthandel med och utskänkning af spirituösa drycker, Adelar, eller omkring 6000 R:dr Banko, årligen anslagits till fortsättning af åmurarnes ombyggnad, har förslag öfver kostnaden, beräknad till 83,353 R:dr 16 sk. Banko, blifvit uppgjordt; men arbetet är annu icke börjadt i anseende till väckt fråga om en förändrad rigtning af dessa murar, hvarigenom ågatorna skulle komma att utvidgas och staden derigenom ytterligare förskönas. En stenhusegendom är inköpt till ny gästgifvaregård, som, med nu pågående tillbyggnad, beräknas att kosta omkring 66,666 R:dr 32 sk. Banko. Hamnoch grundpenningekassans årliga inkomster, uppgående till något öfver 5,000 R:dr Banko, användas till segelledens förbättrande emellan staden och Flottsund.
Bruncrona berättigad att i BancoStyrelsen intaga dét, genom CanzliPresidenten Friherre Ehrenlieims död, lediga rum, har jemväl i allmänhet ansett ordningen för Suppleanternes inträde, icke böra fastställas efter nummerföljden i Matrikeln, utan efter röstantalet, hvilket säkrast utmärker graden af Ridderskapets och Adelns förtroende, och således torde vara den naturliga grunden för bestämmandet af företrädesrätten i detta hänseende: utur hvilken synpunkt Utskottet, uti det ingifna förslaget till ny Riddarhusordning, hemställt, att de flesta rösterna borde afgöra den ordning, hvarefter af Ridderskapet och Adeln utsedde Suppleanter böra tillkallas; Den g J11 n i i e. ra. 335 genom hvilket stadgande den af RiddarhusDirectionen anmärkta tvetydighet är undanröjd. §• 5. IJti 6 §. har Directionen anmält, att Directionen, bland sine afHögloflige Ridderskapet och Adeln vid sista Riksdag förordnade Ledamöter, förlorat Öfversten och Riddaren af Konung Carl XIII:s Orden Herr Friherre A. G. Lejonhufvud, som den p November 1826 aflidit; ocb sedan, bland de 3:ne af Höglofiige Ridderskapet och Adelil vid sista Riksdag utsedda Suppleanter, TullDistrict-Chefen, Assessoren m. m. Herr G. M. Danckvardt förklarat sig icke kunna emottaga den således lediga platsen i Directionen, samt Amiralen m. m.
Detta menliga förkällande kan afkjelpas, derest lagstiftningen kugges pä den fullt rättsenliga grundsats, att, om någon ofverläter samma lastigket ät tvänne, skall den ölverlätelse gälla, derä lagfart först sker; dock att, i kändelse kegge köparne söka lagfart vid ett ock samma rättegängs-tillfälle, den äldre öfverlätelsen klifver gällande. Dnakanda osäkerket, som kär ofvan förmäles, visar sig oek med känseende till inteckningar. Dä nemligen förordningen den i3 duni 1818 ^!0 2^5. angäende lagkart ock körd, äfvensom Intecknings-Dörordningen den i3 dull 1818, i3 innefatta, att den, som köper kast egendom, kan utan nägot sitt äfventyr, dröja med lagkarten, i stad, intill slutet ak tredje mänaden, oek pa landet till dst Ding, som inkaller näst ester sex mängder, trän det kandeln slutad klef, oell att icke, med mindre den tid försummas, sörre egarens korgenärer kalva rättigket taga inteckning i kastigketen; sä föijer karas, att de inteckningar, sam, för den sörre egarens skuld, ske under tiden emellan köpet ock lagsarten, icke äro gällande, änskönt köpet var för klätten oek korgenären okändt, dä inteckningen gass. Det kan säledes kända, att inteckning, ekuru meddelad med iagttagancle as alla lagliga formaliteter, ändock mäste ätergä ock klifva kraftlös, utan att nägon möjligket gikves att sädant förese, vid den tid, dä länet sker. Detta kör korek^ggas genom fullständig tillämpning as den grundsats, att, vid uppkommande stridiga anspräk egare ock inteckningskakvare emellan, skall företrädet kero deras, antingen lagfarten eller inteckningen skett först; likväl sä, att, om flere söka lagfart ook inteckning vid samma rättegängs-tillfälle, inteckningssökanden ma vika för den n^e egaren.
Och så en riddrägt med släp, som skulle bäras upp på armen,... en liten damsadel, af den der nya lätta konstruktionen,... naturligtvis också en betjentpojke vid stigbygeln: när man är så rik kan man ha hvad man vill. Hon såg ned och lade med stor omsorg fina små veck på klädningens garnering. »Tror farbror att han ville hålla ridhäst åt mig?» Frågan kom helt skyggt. Ett enda ord skulle kunna skrämma henne tillbaka. Med detta barn fick man köpslaga försigtigt som hin håle om en syndares själ. »På en sådan gård har man ju stallet fullt af hästar», sade kyrkoherden vårdslöst. Han kände farvattnet för väl, och hur käckt den lilla farkosten än i början höll upp mot vind, skulle det endast behöfvas ännu ett vindkast för att få den att falla af. Han viste det. »Jag är så ung», sade hon. Det var den sista svaga protesten. »Ja. Det är en sällsynt heder att få ett dylikt anbud redan vid dina år, och jag vet egentligen icke hvarmed du förtjent den», svarade han med sitt finaste leende. Det kittlade hennes fåfänga. Förlofvad så ung ... det skulle göra uppseende! Hennes ansigte var blekt och hade endast två skarpa röda flammor, som från kinderna sträckte sig ned åt halsen och genom sin prägel af upprörda passioner vanstälde det unga ansigtet. Hon såg på sin venstra hand. Den som visste hur det skulle taga sig ut med förlofningsringen en tung, tjock ring af tjugu karats guld. Hvad min skulle nu mor Möller göra? I minnet återsåg hon hennes hånande blick, som i kyrkan strök öfver den frånvuxna kappan. Det blixtrade till i hennes ögon och hon såg upp. »Jag ser bra fattig ut», sade hon och vände undersidan af sina klädningsärmar utåt för att visa hur slitna de voro, »det vore allt förargligt om han skulle behöfva klä’ upp mig.» »Jag skall gifva dig allt hvad du behöfver; det gör jag gerna för min enda brorsdotter.» Han kände sig så glad öfver sin seger. Det var också med ovanlig hjertlighet han öppnade sin famn.
Vid sådant förhållande och då genom Utsk:s förevande förslag framställning blifvit gjord rörande ändring i den allmänna lagen, men icke något serskildt förslag ang:de de speciella lagarne, så qvarstå ju dessa sednare i all sin gällande kraft. Gr. Lagerbjelke: Det försvar, som den siste värde talaren framställt, skulle visserligen vara tillfyllestgörande, om Hypotheks-föreningarnes reglementen vore speciella lagar, men det äro de icke, utan de utgöra ekonomiska Författn:r, hvilka K. M. utfärdat och sorn icke kunna uphäfva en civil-lag. - Hr Carleson: Den allmänna preskriptions-lagen för Hypotheks-föreningarna innefattas, om jag minnes rätt, uti en allmän Förfatln. af år 1848. Gr. Sparre: Till hvad Hr Carleson anfört, ber jag att få lägga den uplysning, att då den ekonomiska lagstiftningen är updragen åt K. M., och K. M. eger i fråga om Hypotheks-föreningarne utfärda speciella lagar, måste också dessa lagar i sin helhet Den 20 November. blifva gällande, samt utgöra ett undantag från den lag, hvilken endast och allenast rörer enskilde, men icke sådane bolag, hvilka bildas af enskilda. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: Då det i Irsta §:n framställda stadgande: ”hvar som häfver fordran hos-annan i penningar eller hvad del är, skall den utsöka eller, skriftligen eller mundtligen, af gäldenär kräfva”, onekligen är af allmän beskaffenhet, så är det tydligt att, då icke något serskildt undantagsstadgande förefinnes i förslaget, detsamma äfven afser Hypotheksförenings-obligalionerna. Jag tror att Gr. Sparre har orätt deruti, att, derföre att den ekonomiska lagstiftningen är updragen åt K. M., skulle K. M. ega rättighet att göra ändringar i de lagar, som gemensamt af K. M. och R. St:r stiftas. Men det är naturligt, att om