Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
a t t län111.a anvisning p&amp; böcker, lämpliga för ett bibliotek afsedt för folksliolebarn, samt att uppsätta förslag å böcker, lämpliga för ett bibliotek för kroppsarbetare: Båda dessa uppdrag har kommitten efter bästa förmåga utfört. Däyjamte har ock kom-. mitten såväl ni~~ntligen som skriftligen tillha~idagå.tt författ % rinnor och öfversättari~~nor på af dem framställdbegäran med upplysnia.gar. Förbundets bokförråd, som är stäldt under kommittens vård, Bar under det förflutna året genom frikostiga gåfvor från herrar förläggare vunnit en icke obetydlig tillökning. KomnittBns meClleinmar hafva varit: fruarna E. Ankarsvärd, H. Anderson, B. Nordenson, fröknarna L. Engströin, M. Forsell, G. Hj elmenis samt bokhandlaren H. Sandberg. Förbundets tidskrift Dagry har under år 1893 ntgifvits efter sainma plan och under samma ledning som näst föregäende år. Tidskriften h&amp; således redigerats af en af ' förbundet utsedd redaktionskommitté med fröken Lotten Dahlgren shsom redaktris samt med förbnndets ordförande, fruarna Ankarsvärd och Kerfstedt samt fröknarna L. Engström och M. Cederschiöld såsom kom~nitthmedlemmar, hvarj änlte fru Adlers arre godhetsfullt så långt heniies tid och krafter det tillåtit eltagit i kommittens arbete och lamnat värdefulla bidrag .till tidskriften. Efter hvad. af förbunaets räkenskaper synes, har Dagnys ekonomiska ställning under 1893 ej obetydligt förbättrats.
Lag samma vare, om, vid anställd undersökning af resandes och vägfarandes medförde saker, eller af saker, som bäras af tili fots gående person, å orter och ställen, som ofvan sagde äro, anträffats varor, som äro underkastade beslag, och i den mängd, att lydeligen skönjes, det afsiglen varit alt dermed drifva köpenskap. 11 Mom. Nu har någon, af okynne, genom uppstoppning af kläder eller annorledes, föranledt skälig misstänka; vare undersökningsman och tullbetjent, som den misstänkte undersökt eller anhållit, äfvenledes från bötesansvar befriade, och vare den som slikt okynne visat, förfallen till böter af 50 r:dr, målsägaudes ensak. — Sker det andra gången eller flere, ligge i tveböte. Frih. Raab: Så vidt jag uuder den hastiga uppläsningen af Frih. Palmstjernas förslag kunnat upptäcka, belöpa sig de skiljaktigheter, som delta förslag innehåller ifrån Utsk:ns, ungefärligen lill följande. Frih. har i 1 mom. talat om undersökning vid gränsort, der allmän landsväg går fram; men detta oaktadt i 6 morn. särskildt upptagit förhållandet då lurendrejeri anträdas inom ett visst afstånd från kusten. Det 3 morn. har blifvit tillagdt, gående derpå ut, att tullbetjening, som misshandlar person, den der undersökas skall, derför bör underkastas ansvar. Det 4 mom. handlar om samma sak i afseende på undersökning anställd å qvinnsperson Vidare har Frih. föreslagit ett 7 morn., som upptager förhållandet, då större iurendrejeriföretag upptäckas, hvilka bedrifvas förmedelst varors fördöljande pä kroppen. Uti det 8 mom. föreslår Frih., att, då undersökning ä misstänkt person skett, men beslag icke följt, så skall till samme person betyg derå meddelas, hvilket sedermera under hans då förehafvande färd honom från all vidare undersökning befriar.
Den del af ofvanberörde 2.100.000 R:dr, som hittills varit använd för belåning af guld och silfver samt för utlåning med omsättningsrält, bör till belopp af högst 800,000 R:dr, i den mån dessa medel varda tillgänglige och intilldess desamma i och för Privat-baukers ersättande kunna erfordras, af Fullmäktige användas dels i första rummet till diskontering och utlåning för handel och näringar samt till kassa-kreditiv, efter den fördelning emellan de särskilda Diskont-verken, Fullmäktige bestämma, samt dels till inköp af sådana räntebärande papper, som i (213 §.) af Bankoreglementet omiförmälas. Bolag, sorn, genom aktieteckning, i stad bildas, för att, ulan rätt till utgifvande af egna tryckta eller graverade kredit - Banko-Utskottets Betänkande, N:o 34. 77 bindelser, bedrifva batik-rörelse, vare sig till ersättande af upphörd Privatbank, eller för att eljest underlätta allmänna rörelsen i någon ort, erhåller försträckning från Rikets Ständers Bank till nedan upptagna belopp, under följande dervid fästade vilkor och förbehåll, nemligen : a) Sådant bolag skall, under namn af Filial-bank, bildas genom aktieteckning och utgöras af minst trettio personer, hvilka, en för alla och alla för en, ansvara för Filial-bankens förbindelser. b) af leckningssumman erlägges minst en fjerdedel eller 25 procent i rikets gällande mynt.
Flax, flax, K Dramatiska teaterns nya, redan i förra numså flyger han, och så stannar han utanför någon ret omnämnda program har ej gjort någon stördörr och knackar på. » re lycka. Bisson är utan tvifvel en af de kvic » Ah, Ulla, hvad kan han knacka med, han har kaste moderna franska farsörerna, men » Under ju inga fingrar! » förmyndare » tillhör hans tidigare och mindre » Joho du, han lyfter upp ena foten såh Jag rutinerade arbeten. Hela genren borde egentlitrotsar någon stork att kunna dunka med sådan gen vara under Dramatiska teaterns niveau, men kraft, som Pontus nu med sin skodda klack om och när den nu odlas, borde åtminstone engjorde det mot dörren. dast det bästa ifrågakomma. Fru Hartmann fick » Men sluta då, Pontus, faster Gina skulle ju emellertid tillfälle att som en pikant liten patala om något roligt för oss! » riserfru utveckla både sina egna och sin modists » Ja, barn, våren stilla nu, ni störa mamma också, förtjänster och hr Backström som en driftkuku som vill hvila litet! Tänk barn, nu snart komtill förmyndare fyllde sin roll och plats med mer storken hit och knackar på och frågar, om sedvanlig bonhomie. Hvad därutöfver var var ni vilja ha en liten bror eller syster! » intet. Matt munterhet, matt bifall och liflig till» En bror! » fredsställelse, när man, utkommen i » torget », » En syster vill jag ha! » finner klockan i Jakob ännu ej peka på tio. Bror och syster, dessa ord flögo som hvita Kort, om också inte godt — det var ju i alla fall snöbollar i luften. ett plus för det nya programmet. » Småttingar, lugna er, ni skrämmer storken. Inte kan han vilja lämna något litet barn hit, om ni inte äro snälla. Den lille, som kommer, » han har lekt med små änglabarn uppe hos Glid förut, sen I, men så såg han, att er pappa och mamma så gärna ville ha ett litet barn till, så gärna ville ge er en liten lekkamrat, och så frågade han Gud, om han kunde få följa med storken ner till barnen Lönner i Köpinge.
Slutligen och då angelägenheten fordrar, att väckte anmärkningar, hvarför reservationskraf blifvit anstälde, med möjligaste skyndsamhet varda afgjorde, så att icke de skattskyldiges ansvarighet blifver för långt på tiden utdragen, tillstyrka Comiterade underdånigst, ej mindre att, på sätt KammarRätten föreslagit, den förklaring af 24 g. uti detta Embetsverks Instruktion måtte i Nåder meddelas, att dylike anmärkningar böra inom två år efter reservationskrafvet vara hufvudsakligen pröfvade, utan ock det tillägg till samma förordnas, att Utslaget skall inom tre år ifrån nämnde kraf den skattskyldige delgifvas; allt vid äfventyr, att, om något deraf försummas, verkan af reservationskrafvet förfaller. Sedan sålunda underdånigt yttrande blifvit afgifvet i alla de ämnen, som bordt utgöra föremål för detta Betänkande, hafva Gomiterade, för att bereda en lättare öfversigt, ansett sig slutligen böra i ett sammanhang upptaga alla de framställningar, hvartill Gomiterade, på sätt i det föregående blifvit närmare utveckladt, funnit sig befogade, nemligen: l:o. Att
Brefvet den 18 Augusti 1845, 1,080 Rdr, måtte å artilleriets nya stat uteslutas och, ifall detta anslag pröfvas fortfarande vara nödvändigt, från inqvarteringsmedlen anvisas; att, i enlighet med kommitterades förslag angående indelda arméens organisation, kostnaden för artilleriet i Norrland måtte upphöra att bestridas från den s. k. Norrbottens Hästjägaresqvadronsfonden och, jemlikt hvad nyss blifvit hemstäldt, tå utgå af samma medel som kostnaden för det öfriga artilleriet; att det å staten för artilleriet i allmänhet uppförda belopp, 4,956 Rdr 19 öre för Konungens f. d. eget värfvade regemente måtte få uteslutas från artilleriets stat, såsom derför främmande; samt att de å staterna för 4:de hufvudtitelns anslag till försvarsverket i allmänhet eller materielen uppförda arvoden, dels för ecklesiastikvårdens besörjande å Waxholm 300 Rdr, dels för en redogörare vid Norrländska artilleriet 50 Rdr, måtte från dessa stater till artilleriets nya stat öfverföras. Landförsvarskomit. Bet. III. H Rdr 2,100. „ 1,635. I öfverensstämmelse med de för löneregleringen vid öfriga vapen af värfvade arméen iakttagna grunder, hafva lönerna för den till ingeniör-corpsen hörande personal blifvit föreslagna till samma belopp, som i nu gällande stat finnas uppförda, för såvidt dessa löner icke understiga dem, som borde tillkomma vederlikar af artilleriet enligt kommitterades förslag. I sådana lall har en motsvarande förhöjning af nämnda belopp billigtvis egt rum.
Cederström hyser den öfvertygelse, att icke blott den 56 §, utan äfven hvar och en annan § af vår grundlag, bör vara och förblifva en sanning, som i alla möjliga afseenden, utan konsideration, bör efter ordalydelsen tillämpas, anhåller jag få förklara, att jag icke ser någon möjlighet att medgifva remiss af nu ifrågavar.-de motion. De skäl, som för remiss äro i motionen åberopade, hafva redan af Gr. Lagerbjelke blifvit uptagne. Dessa skäl skulle vara, att K. Sig icke kunna aflåta nåd. propos. i ämnet till Ständerna, derföre att K. M. ansåg det tillkomma Stockholms stad att underhålla dess Barnhus, och för det andra, att frågan hade varit dragen under härvarande sockenstämmors pröfning, och desse förklarat sig icke vilja tillåta medels uptagande af församlingarne till Barnhusets hjelp. Hr Rosenblad har förklarat, att han ansåg ett tredje skäl böra utgöra grunden för bifall till remiss af motionen, det nemi., att först under loppet af förliden vår komiterades betänk., som utredde saken blifvit afgifvet och till K. M. aflemnadt. Jag ber då få fästa upmärksamheten uppå att det just är på grund af detta de komiterades betänk., som K. M., enl. mitt förmenande, fattat det beslut, att icke till Ständerna aflåta nåd. propos. i ämnet, och jag för min del kan icke finna alt hvarken det ena eller andra af de åberopade skålen, kan tydas såsom giltig anledn. för beviljande af remiss utaf motionen. Hvart skulle det taga vägen, om man på så lösliga grunder kunde mot slutet af riksdagen väcka hvad förslag som helst. Når skulle riksdagarne då sluta? Jag ber dessutom få i minnet återkalla att vid flere tillfällen det varit fråga om motioner väckta i olaglig tid, och att, så vidt jag påminner mig, för större delen af dessa, jag vågar lill och med säga alla, remiss blifvit vägrad, just derföre alt icke någon gillig anledn. till deras remitterande förefunnits. Jag ber serskildt bland dessa få nämna den motion som Frih.
Erfarenheten har icke gifvit oss anledn. till klander öfver ett v sådant förhållande, utan vågar jag påstå, att Sveriges historia ådagalägger, att, under den tid, som denna grundlag fortfarit att vara gällande, lycka, trefnad och välmåga blifvit genom K. M. och R. St:r landet beredt. Man var likväl icke nöjd med detta förhållande, utan den tid inträffade, då åter begäret att göra ingrepp i Konungamakten upstod, och, då man icke kunde det på annat sätt, sökte man att sammanföra Riksdagarne, så tätt som möjligt. Man tog frihetstiden till föredöme, samt beslöt, att Riksdag skulle hållas hvart tredje år. Men icke nog härmed. Man frångick den tolkning af dessa ord, sorn 1809 års lagstiftare uttryckte rör:de de 5-ären, och, i st. f. att låta 3 år förflyta från den ena Riksdagens slut till den andres början, inneslöt man uti dessa tre är den tid, som Riksdagen pågick. Pä sådant sätt har man ändtligen lyckats komma så nära frihetstiden som möjligt. Vi hafva nu t. ex. icke mer än 2 år lill nästa Riksdag. Det finnes många, som ega intresse i dessa täta Riksdagar, dels emedan de tilläfventyrs sakna en tillräcklig sysselsättning, dels emedan de under desamma utöfva ett visst välde åt vissa håll, dels emedan de icke på annat sätt kunna vinna den namnkunnighet, som de älska samt önska förvärfva. Dock nöjer man sig nu icke med alt på detta sätt så nära som möjligt sammanföra Riksdagarne, utan man vill nära nog göra dem 362 Den 21 Oktober. permanenta, ty, genom den nu föreslagna prorogeringen, skall man komma att framflytta den ena Riksdagen så nära den andra, att understundom icke ett år, utan blott några månader skola förflyta emellan den ena lagtima Riksdagens slut och den . andras början. Under sådana förhållanden är det naturligt, att verkningarne skola förblifva desamma, som under de s. k. Riksdags-tiderna, ty om äfven sekler passera och menniskor dö ut, så qvarstår likväl menniskonaturen oförändrad; och under ett påföljande sekel skall inträffa, hvad som under ett föreg:de redan skett.
Härmed var jag dock icke befriad från skyldigheten att fordra redo äfven af Styrelsen vid Göteborgs Straffoch Arbets-fängelse för underlåtet tillkännagifvande hos Konungens Befallningshafvande, om hvad som genom Fångpredikantens förhör med fången redan år 1838 blifvit upplyst; och jag har iakttagit denna skyldighet på det sätt, att jag den 29 Januari 1850 anmodat Styrelsen vid nämnde fängelse att underrätta mig om förhållandet; i följd hvaraf Styrelsen den 23 Febr. samma år meddelat det svar, att redan den 27 Okt. 1838 skrifvelse derifrån afgått till Konungens Befallningshafvande i Malmöhus län med Fångpredikantens rapport om det ifrågavarande förhöret, enligt hvad Direktionen sökte styrka med bifogad afskrift al dess till Konungens Befallningshafvande aflåtna skrifvelse; förmodande Direktionen visshet härom kunna erhållas af Magistratens i Göteborg fribrefsbok för år 1838, hvilken blifvit till Ofverpostdirektionen insänd. Ehuru denna fribrelsbok ej funnits hos Öfverpostdirektionen förvarad, och Konungens Befallningshafvande i Malmöhus Län nekat sig hafva erhållit det ifrågavarande brefvet; har jag dock icke ansett mig befogad att lägga Direktionen vid Straffoch Arbets-fängelset till last en försummelse, om hvars verklighet sålunda ingen nöjaktig bevisning kunde åstadkommas. Jag åberopar för öfrigt, hvad Hofrättens utslag i målet, intaget i 1852 års berättelse, innehåller, såsom utvecklande de skäl, på hvilka åtalet varit fotadt; och i rubriken af Kongl. Maj:ts nådiga Utslag finnes förhållandet af brefvexlingen imellan Straffoch Arbets-fängelsets Direktion och Konungens Befallningshafvande upptaget. Boktryckaren Franz Sjöberg har hos mig anmält, att Direktören vid Stockholms södra Kronohäkte, under det Sjöberg derstädes undergick honom ådömdt fängelsestraff, skall hafva den 28 Sept. 1852 förvägrat
Att, på sätt Utsk. i 10 punkten säger, K. M. skulle garantera de obligationer, som af Riksg.cont. skulle utgifvas, det är naturligtvis nödvändigt, på det att dessa obligationer må hafva någon credit utomlands. Delta förutsätter likväl, att K. M., för att kunna garantera dem, skulle äga att när som helst inhemta kännedom om Riksg.conhs ställning, hvilket åter icke strider emot grundlagen, såvida nemi. som en föreskrift i denna syftning lemnäs af R. St. lill deras Fullmäktige i Riksg.cont. Enär 67 § Reg.F. innehåller: ”Konungens ombud i Riksg.cont. beviste ej Fullmäktiges sammankomster oftare, än dä Fullmäktige åstunda, att med honom öfverlägga”; men häraf synes, alt K. M:s ombud icke har denna rättighet, så vida han ej särskildt af Riksg.fullm. dertill bemyndigas; så torde ett stadgande i detta afseende böra i reglementet för Fullmäktige i Riksg.cont. intagas. Utsk. föreslår uti 11 punkten: ”alt ett maximum bestämmes för hvarje gren af den lånerörelse, som Banken kommer att bibehålla, dock under iakttagande, att då någon del af de fonder, hvilka blifvit anvisade för utlåning genom Handelsoch Näringsdisconten, på adier och publika papper eller på guld, silfver och jern m. m., under en eller annan månad icke kunnat i någon eller några af dessa låne-rörelsegrenar användas, Bancofullm. äga alt för en lid af högst tre månader öfverlemna de varande beliållningarne till den eller de af ofvanberörde låne-rörelsegrenar, som deraf äro i behof, med villkor likväl, att i händelse medlen derförinnan blifva för sina ursprunglige föremål erforderlige, desamme dä genast återtaga.”
Rem tsér, af den 31 Mars 1783 Och den 22 Juli 1800, infordradt, och sorn tillika, under den 25 Juni 1811, erhållit befallning att i. underdånighet yttra sig öfvér Riksdags-Fuli mägtigens för Örebro och Glangham mars Härader Eric Pehrssons särskilta underdåniga ansökning', att rento halmen från dessa Härader matte elter vigt fä afletnnas,- funnit sig , i anseende tili elénolikhet i beräknande af sa val vigt sorn Krorio-värdi å ifrågavarande rente» persediar , hvilken intiälfade* inom ■ särskilta orter - Den 16 Juli. 2273 (er af Riket, föranlåtet, att idella afseende, genom Circulaire Bref infordra uppgifter från Kgl. Maj:ts samtliga Befallningshafvande; så har bemälte Kongl. Collegium , uti dess underdåniga utlåtande, af deri 19 December 1814, ansett, af dessa uppgifter, hvad fdrst höet angår, kunna inhämtas, att den skillnad, som i åtskilliga Dan förekomme imellan ett lass hö af 40, 48 och 50 lisspund samt ett lass af 20, 24 och 25 liss pund , borde hänföras till benämningen och beräkningen af vinteroch sommar-lass, hvarmed det allmännast asatte Krono värderingspriset af 2 Daler S:mt för ett vinter-lass och 1 Daler S:mt for ett sommar-lass jemväl instämde. Den skillnad åter i vigten, som visade sig för hvarje lass af lika namn inom särskildta
Det är endast af smak han valt sitt äfventyrliga, farliga yrke. » Gregersen var mycket godhj artad och särskildt en gång räddade han genom sin klokhet och sin goda vilja en, mänskligt att döma, annars förlorad medmänniska, så att denna åter blef en nykter och bra medlem i samhället. En eftermiddag kom läkaren och förberedde mig på, att jag skulle få en vildsint patient — han var kolbärare, hade af polisen blifvit funnen redlös och sjuk samt mot sin vilja förd till oss. I badrummet hade han slagit omkring sig, och det var en ganska ruskig uppenbarelse att skåda denne ursinnige jätte med det svartrandiga ansiktet och händer, alltid färdiga att slå till. Han lades i sängen, och jag gjorde genast i ordning tvättvatten för att få honom någorlunda presentabel till den blifvande läkareundersökningen. Jag gick till sängen, satte tvättfatet på en stol BIS.MARCKS MAUSOLEUM. 1 W. A. Smith foto TEATERN PA CRA1G-Y-NOS. bredvid och såg med lugn fast blick på den sjuke, rasande karlen. Gregersen hade hela tiden följt mig med sin skarpa blick, nu reste han på sig och stod i närheten af den nykomnes säng. Då jätten såg, att j a g skulle börja min rengöringsprocess, höjde han handen, men snabbt lade jag min hand öfver hans samt tryckte den lugnt och bestämdt ner bredvid honom. Började så mitt arbete. Därpå lades kuddarna till rätta, den feberheta pannan svalkades och jag räckte honom en läskande dryck. Då jag var färdig, smög sig ett: » tack, syster! » öfver hans läppar, och det ursinniga uttrycket i ansiktet förbyttes till ett godmodigt. Pillerna han skulle ta in väckte dock åter hans harm, men då jag fått dem i hans mun, knep jag honom raskt o m näsan — och nere voro d e! Sedan gick allt utan protester. Rasmussen hette han och hade egentligen varit packhuskarl hos en grosshandlare, men mans lif, blef dock snart klart för mig. Hvarför låg han då på allmän sal, han som ej var fattig? Och att han ej var det, märktes j u af hans frikostighet mot fattiga rumskamrater. Hans sjukdom var lindrig — hvarför blef han ej utskrifven? Med ett ord, hela hans personlighet var mig en gåta.
7 Sami. i Afd. 34 Iläft. o Lag-Utskottets Betänkande, N:o 6i. barnamord, verbal motsatsen, enär offentliga handlingar ådagalade, att detta brott alltjemt varit i tilltagande; hvarförutan samma Författning i flera andra hänseenden hade medfört skadliga verkningar, nemligen: att de böter, sorn borde erläggas till kyrkan af den qvinna, som försett sig med lägersmål, ofta icke komme att uttagas, emedan qvinnan ej vore pligtig att vända sig lill sin ordinarie själasörjare;—att hon, på samma grund, kunde underlåta den för lägersmål föreskrifna enskilda skriften, saint således gå strafflös, om hon vill; — att obestämdt vore, huruvida qvinna bör vid domstol tilltalas för första och andra resan lägersmål, enär Författningen förbjöd prest att vägra skrift, då hon sig anmäler; —- att densamma vidare stod i strid mot andra gällande lagar i så måtto, att den i Kongl. Förordningen den 18 November 1811 lemnade föreskrift om sätt, tid och ort för verkställighet al enskild skrilt, icke kunde förenas med den hemlighetsfullhet, hvarmed lägrad qvinna, jemlikt o fia nämnde Nådiga bref, skall bemötas; — att barn kunde födas till verlden, utan att lå kännedom om sina föräldrar, hvilket åter verkade menligt på barnens uppfostran; — samt slutligen att äktenskap och' lägersmål inom förbudna leder, äfvensom blodskam, genom Författningen underlättades. Om ifrågaställda Författning verkligen haft de följder och medfört de olägenheter, som motionären sålunda uppgifvit, medger äfven Utskottet att skäl saknas för dess bibehållande; men derom äro likväl ej några tillfyllestgörande bevis förebragte. Att Författningen varit dikterad af mensklighet, ligger klart för hvar och en, som deråt egnar en närmare uppmärksamhet.
Till Stats-Ulskottets behandling hafva från Ridderskapet och Adeln blifvit remitterade nedannämnda inom bemälda Riks-Stånd, med åberopadt stöd af 56 § Riksdagsordningen, väckta motioner, nemligen: a) 275, af Grefve Liljencrants, G. F., hvilken, under förmälan, hurusom, genom Konungens af Danmark nyligen timade frånfälle, Hertigens af Augustenburg uppträdande såsom pretendent till Holstein och Schleswig, samt vidare genom det sätt hvarpå Tyska Förbundet hotade att uppträda mot Danmark, sådana omständigheter inträdt, som syntes motionären påkalla kraftiga åtgärders vidtagande för att försätta landets stridskrafter till lands och sjös uti det skick, att man kunde ega grundade förhoppningar att med framgång kunna möta och afvärja följderna af de mägtiga förstörelsemedel, hvilka sednaste tidens uppfinningar framkallat såväl med afseende å krigsmaterielen i allmänhet, som särskildt hvad anginge de till krigsbruk bestämda fartyg, hemställt att Stats-Utskotlet måtte uppmanas att bereda sig upplysning om den summa, som för här förut uppgifna ändamåls ernående kunde anses fullt tillfredsställande och att derefter för Rikets Ständer framlägga förslag rörande beloppet af det anslag, Ulskottet ansåge böra öfverlemnas till Kongl. Majrts disposition för att, i mån af behof och omständigheter, för det angifna ändamålet användas; b) M 274, deruti Herr Cederschöld, Rudolf på grund af den utaf Rikets Ständers sist församlade Revisorer framställda anmärkning i afseende å anordningen af Waxholms fästning och dess bestyckning, och under erinran hurusom det för bevarandet af Rikets sjelfständighet vore af största vigt, att hufvudstadens säkerhet vore Bih. till R. St. 4 Sami 1 Afd. 4 Band. 36 Häft. 2 Stats-Utskottets Utlåtande M 241. fullt tryggad, föreslagit, att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, att Kongl.
Men att derföre kalla den kan hända månadsgamla Friherrliga ätten lör äldre_, än den andra, synes mig föga lämpligt. Ridd. o. Ad. Prat. X. Band. 20 3o6 Den g November. Herr von Hohenhausen: Jag hemstäl ler, om icke, i anledning af ordet främst, något misstag kan äga rum. Hvad beträffar Grefve Cronhjelms anmärkning om Land t-Marskalkens rättighet att vägra proposition, får jag fästa uppmärksamheten derpå, att förhållandet är olika efter Riksdagens början emot vid detta tillfälle, hvarvid han möjligen sattes i den belägenhet, att hans beslut kunde af Ståndet ogillas. Herr von Ilartmansdorffs Förslag gifver en vidsträcktare rätt åt Landt-Marskalken, än Utskottets. Efter Utskottets Förslag, skulle han vid anleckningarne blott äga en röst, och vid lika röster, votum decisivum, deremot åligger Landt-Marskalken, efter Herr von Hartmansdorffs, rättigheten att utreda de tvistiga frågorne, och låta afgöra dem genom votering. I de fall han skulle finna en olaglighet begången, äger han äfven vägra Pollet. I den andra händelsen skulle han ingå i discussion öfver frågan, och afge sin röst, så* som enskildt Ledamot.