Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid föredragning inom Riks-Stånden af Stats-Utskottets den i-;de nästhdne Februari under N:o 206 afgifna utlåtande, i anledning af väckt motion om anslag tiil nykterhetsskrifters utgifvande, har Ridderskapet och Adeln detsamma återremitterat, på grund af anma»kningar, åsyftande att, med afseende å nyttan utaf dylika skrifter, Utskottet måtte tillstyrka anvisande al ett anslag å Riksgälds-Contoret af 5 å 6000 R;dr, att af Kongl. Maj:t vid lämpliga tillfällen för ändamålet disponeras; Preste-Ståndet har, med afslag å förenämnde Betänkande, beslutat, alt ett anslag af 3,Ooo R:dr må ställas till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition, för att, på sätt pröfvas lämpligt, användas till tjenlige nykterhetsskrifters utspridande bland folket. Då likväl 2:ne Riks-Stånd, Borgare och Bonde-Stånden, gillat Utskottets förslag, enligt hvilket motionen ansetts böra förfalla, finner Utskottet sig böra berörde utlåtande vidblifva. Stockholm den ty Mars 1845. STOCKHOLM, tryckt nos W. F. Dalman , 1845. Stats-Utskottets Utlåtande, IV.o 247. 1 JM vrs. Ank. till Exp. Utsk. den 22 Mars, kl. 11 f. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om skattlagde vattenverks befriande helt och hållet eller till någon del frän grundräntas framtida utgörande, då de, i följd af sjöars eller strömmars sänkning eller af tappning, utrifvas eller förändras. (I. A.)
Herr Prosten Doctor Wallgvist Utlät sig tväl finna Herr Grosihandlare» Lanteslorw beräkning af personer pä hemman wara för hög i afseende pä Slätten och Östergöthland; men dä mänga orter onekeligen gifrvas, der 24 personer och deröfwer finnas pä ett belt hemman, styckadt i fjerdedclar eller mindre mantal, sä ansäg Herr Dockorn berörde beräkningsgrund i det hela wara rigkig. ksr fansson fran Helsingland anmärkte, att sa mänga personer, som Herr Handelsman Ökman npgifwik icke finnas ä hemmannen i desi ort, hwilket bemälde Herr Handelsman deremot yttrade sig kunna styrka med flere Riksdagsmän frän norra delen af Riket. I afseende pä hwad Herr Lagmannen Ltäbls yttrar VM nödwändigheten af clasijficarionen pä SkäLsrne i anseende lif! ifragawarande afgiftö bestämman - IZ6H Den 24 November, mande, anmärkte Herr Grotzhandlare» Zantesson, att om denna Bewillning blifwir sammaiistagen med desi allmänna, wille han Medgifwa ari sadaiu borde äga rum; men dä dek ej skett, och rättigheten art tillwerka och försälja bränwin nplateö l-ka sä wäl ät den minsta som den största
Vid 1847 års mantalsskrifning uppgafs folkmängden inom Länet vara 178,194 personer. År 1850 var förhållandet: På Landet: Skattskrifne personer 94,247. Skattfrie af Gemenskapen vid Indelta Armeen 1,257 Öfrige skattfrie 80,554 | / Städene: Skattskrifne personer 5,063. Skattfrie. Värfvade Armeen inberäknad 4,064. Summa personer 185,185, och således en tillökning af 6,991 personer. Går man i denna beräkning något längre tillbaka, eller från och med år 1838, då Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande hade nåden afgifva underdånig be - rättelse för sistnämnde och näst föregående feni åren, synes folkökningen under sist förflutna tolf år utgöra 29,450 personer eller stigande något öfver 20 procent. De härtill bidragande orsaker äro desamma som af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande uppgåfvos i dess sednaste underdåniga berättelse. Vidgade odlingar hafva skapat nya bostäder, och jordens alltjemnt stigande köpvärde, som bidragit till en fortsatt jordens delning emellan flera ägare, hvarigenom hushållens antal ökats, är, jemte begäret till sjelfberoende, orsaken till denna hastiga tillväxt i folknummern. Om anledning ej saknats till bekymmer i följdafjordens öfverdrifna sönderdelning, hvarigenom bosättningar uppstå på så små lägenheter, att den produktion, som deraf hittills kunnat fås, varit mindre än sorn behöfts för konsumtionen, har ej heller anledning saknats till enahanda bekymmer för dem, som ej kunnat med äganderätt tillvinna sig fastighet, utan nödsakas söka sin bergning genom en osäker arbetsförtjenst. Likväl bör detta bekymmer minskas, i samma mån som jordens afkastning genom ett bättre och rationellare jordbruk ökas och binäringar uppstå, som lemna större arbetsförtjenst. Tillfredsställande är det derföre kunna vitsorda att, om än mycket i detta hänseende återstår, både jordbruk och en del andra näringar gå framåt, hvarigenom de fruktade missförhållandena till en del afhjelpas.
Hålles sådan sammankomst nu sagd är, innan anmälan. derom efter 2 §. bevisligen skett, bote den, som 12 Lag-Utskottets lielänkande, A';o 34. sammankomsten föranstaltat, .v« oc£ ilen, som dertill upplåtit plats, från 25 till och med 100 R:dr. Sker det å tid, som i 5 §. sägs, eller hålles sammankomst, oaktadt Pastor den förbjudit, vare den, som föranstaltat, sä ock den, sorn upplåtit plats, förfallen till böter frän tvä till och med femhundra R:dr. Fortsättes sammankomst, sedan Pastor upplösning deraf påbjudit, böle hvar och en af devi, sorn i forsättningen deltagit, frän 10 lill och med 100 Hulr. §-7. Böter, sorn efter denna författning äulömas, gånge till treskiftes, efter thy i 52 Kap. / §. Rättegängs-Balken sägs. Den, sorn ej orkar böta, skall i stället undergå motsvarande fängelse vid vatten och bröd. §• 8. Ofverträdelser af den i G § sagda art tillhöra allmän åklagares beifran. Begås annan förbrytelse, gånge så, sorn i hvarje fall särskildt stadgadt är. Stockholm den 30 Maj 1854. Bese r v a tio n c r: af Herr Friherre Posse, J. A. Det är egentligen tvänne hufvudsakliga fel, sorn synas mig vidlåda Kongl, plakatet af den 12 Januari 1726: det ena, att sammankomster för gemensamma andaktsöfningar, under andra'än vederbörande Presterskaps ledning, äro i och för sig sjelfva förbjudna, äfven om dervid något emot vår kyrkas lära eller ordning stridande icke förekommer; det andra, att kännetecknen på dylika förbjudna sammankomster äro obestämda, hvaraf uppkommit en vacklande och godtycklig lagskipning.
Då vidare Utskotten gått ut från den åsigt, att församlingarne sjelfve böra bekosta sitt skolverk, anse Utskotten de yrkanden, som blifvit gjordp, att omförmälde bidrag och afgift mätte uppbäras och redovisas af vederbörande Kronofogdar, icke böra af Rikets Ständer bifallas, utan tillstyrka, att både ifrågavarande afgift och det föreslagna personella bidraget må uppbäras och redovisas samt användas på sätt Utskotten i sitt förra Betänkande föreslagit. Utskotten hafva härjemte fästat sin uppmärksamhet dervid , att någon grund icke blifvit uppgifven, efter hvilken det i 7 morn. föreslagne tillskott skulle utgå; i anseende hvartill Utskotten nu föreslå det tillägg, att mellan orden: ”lönen”, och ”tillskjuta”, införes orden: ^derest annan frivillig öfverenskommelse ej träffas, efter den grund , sorn uti 2:dra Art. af Bevillnings-Förordningen bestämmes”. Och sorn det blifvit erinradt, att, om Staten lemnar medel till lärarnes aflöning, den också bör ega någon säkeihet att medlen användas till det med dem åsyftade ändamål, anse Utskotten det vilkor böra fästas; vidi rättigheten att erhålla det i morn. omnämnde understöd: att hvarje församling, sorn; sökt och fått sig beviljndt ett sådant understöd, bör, innan den får detsamma lyfta, hafva visat, att den Staissamt Allm, Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, JV.o 128. 19 gäll i författning om ett ändamålsenligt inrättande af sitt skolverk. Med förutsättning, alt icke andre församlingar, än de, som för sine lärares aflönande hafva oundgängligt behof af understöd, komma att söka och erhålla sådant, tro Utskotten det uti 8 mom. af denna föreslagna Ci ed i ti vet af 5o,ooo R:dr årligen , till och med året efter nästpåföljande Riksdag, vara lör det dermed afsedda ändamål tillräckligt, och, hvad detsammas fördelning beträffar, få Utskotten hemställa, att behofvet af understöd må utgöra enda fördelningsgrunden.
Piidderskapet och Adelil ansett ”vara orättvist, enär ändring af de förmoner eller onera, som tillhöra jorden, skulle rubba dess värde, till lika obillig förlust för den ena, sorn opåräknad vinst för den andra, äfvensom förslaget ansetts medföra missiiälligheter mellan Säteriegare och frälsebonde, svårigheter vid contracters uppgörande m. m. Hos Högv. Preste-Ståndet är b): mot en annan del af denna § anmärkt, att det ej vore klart uttryckt, om arrendatorn egde att rösta, fastän jordegaren sjelf på stället bor, hvilket ock icke skulle vara fullkomligen billigt; c): att, uti första punkten af §, den händelsen borde ihogkommas, att flere kunna sitta i styrelsen af en Bolags - 32 Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. Utsh. Uti. IV.-o 60. egendom, äfvensom en pupill ega flera förmyndare; d): att antingen alla eller de jlesta rösterna inom en Församling kunna tillhöra en egendom, afträdd till Borgenärer, i hvilket fall, då för en sådan egendom ieke får röstas, Prestlägenheten länge kan blifva obesatt, eller ock borlgifvas blott af några få sjelfegande hernmans-innehafvare; samt ändtligen e), att samma ovisshet om tillsättnings-rätten ock skulle, till följd af detta stadgande, uppkomma, om innehafvaren af ett jas patronatus försattes i cessionslillstånd vid den tid, då ledighet af det patroueia Gället inträffade.” Emot alla dessa anmärkningar få Utskotten a): vördsamt förklara, att likstämmighet uti rösters afgifvande vid Prestval för all slags jordegendom är, enligt Utskottens öfvertygelse, lika förenlig med rättvisa, som bidragande till enkelhet af valen samt afböjande af onödiga uppehåll och tvister. Enär utgörandet af hemmanets onera i allmänhet blifvit antaget såsom grund för röst-rättighet, och, sedan det hinder , som förut mött stadgandet af likhet i denna rättighets utöfning mellan innehafvare af Rikets jord, nu mera upphört genom Högloft.
Till förekommande af anmärkning får jag upplysa, att min motion, som gifvit anledning till det nu uppläste Memorialet, blifvit oriktigt rubricerad. Jag har alldrig föreslagit, att fråntaga någon Ridderskapets och Adelns ledamot sin representationsrätt. Min motion var blott, att RiddarhusDirectionen skulle åläggas, att antyda de extra ordinarie Canzlister, och den betjening, som antages för Riksdagen, att de vore skilde från sine befattningar örn de toge plats sorn Riksdagsmän på Riddarhuset. Utom hvad som blifvit tillstyrkt torde det tillåtas mig^ att nämna det besynnerliga förhållande, som kun - Den 17 Mars e. m; de uppkomma emellan Ståndets Secreterare, såsom Chef för Canzliet, och de extra ordinarie tjenstemännen, i fall de sednare finge vara ledamöter. Det låter då lätt tänka sig en collision i disciplinariska mål. Dessutom har Ridderskapet och Ådeln beslutit offentlighet vid sina öfverläggningar. Det skulle då se besynnerligt ut, om protocollsföranden vandrade från sin stol till bänken för att laga ordet. Jag tillstyrker bifall å Memorialet. Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob'. RiddarhusUtskottet tyckes i så måtto hafva tagit exempel af ConstitutionsUtskottet, att dess ledamöter uppträda för att försvara Utskottets Memorialer innan anmärkningar dervid blifvit gjorde, hvilket tyckes visa, att de icke anse saken i sig sjelf så särdeles god. Vid många föregående Riksdagar hafva Canzlister funnits, som haft representations-rätt, och ingen collision har uppstått. Jag medgifver visserligen, att 0111 en Canzlist vandrade från Protocollsbordet och intoge LandtMarskalkens plats i dess frånvaro, det vore opassande; men jag tror, att, genbm lämpliga föreställningar enskilt, sådana olägenheter skulle förekommas. Jag tror ej, att det vore svårt alt förekomma sådant, och så ställa, att Canzlisterne tyst och stilla afträdde om de vore i tillfälle att intaga ordförandeplatsen, samt ej yttrade sig till prolocollet om de förevarande ären - 2Ö2 Den 17 Mars e. ra. derne.
St:rs. Utan alt vilja inlåta mig i de djupsinniga undersökningar, som här blifvit anställda, ang:de den ena lärans företräde framför den andra, har jag likväl funnit, att då allmänna meningen icke for drar den vidsträckta religiösa frihet, åtskilliga påyrkat, bör man gå varsamt till väga vid införandet af en sådan frihet, och derföre har jag, då jag fann alt min åsigt i nn förevar:de fall icke delades af Utsk., ej envist sökt genomdrifva densamma, men deremot sökt och lyckats förmå Utsk. att tillstyrka en större frihet inom sjelfva kyrkan, i den öfvertygelse, att detta är det första steget, som bör tagas, och alt man vid denna, likasom vid hvarje annan reform, bör stegvis och med varsamhet framgå. Frågan om religionsfrihet inom värt land, har först i sednare tider upkommit, och vid sådant förhållande väcker det ej min förundran, alt representationen visar sig obenägen, att med ens borttaga de skrankor, hvarmed statsreligionen under sekler varit omgärdad. Jag vet, att denna åsigt ligger till grund för majoritetens inom LagUlskis beslut, att afstyrka motionärernas förslag, och jag har ansett det vara min pligt, att då de, som i beslutet deltagit icke åro tillstädes, redogöra för deras åsigter i ämnet. Bland de skäl, som tala för denna åsigt, må äfven nämnas, att straffbestämmelsen för affall från Statskyrkan icke kan uphäfvas, utan att, i sammanhang dermed, åtskilliga mer eller mindre genomgripande lagstiftningsåtgärder mäste vidtagas, samt att en så vigtig fråga, som införande af religionsfrihet, bör vara mera utredd, än som nu är fallet, och heldst komma ifrån den andra Statsmakten, hvilken är mera i tillfälle att känna samhällets verkliga behof i detta hänseende, än en enskild motionär. Saken är af största vigt, ingriper djupt i en mängd förhållanden, och bör derföre med ytterst varsam hand beröras. Det är öfvervägandet af dessa omständigheter, som gjort Utsk. tveksamt, och som föranledt mig alt icke, i strid med den allmänna meningen inom Utsk. framlägga den serskilda mening, som mera öfverensstämde med mitt hjertås böjelse.
§ 110 Ingen riksdagsman kan ställas under tilltal eller berövas sin frihet för gärningar och yttranden i riksstånden, utan att det stånd till vilket han hör uttryckligt beslutat med femsjättedels majoritet instämt. Ingen riksdagsledamot kan förvisas från den ort där riksdagen hålls. Skulle någon enskild eller militär styrka våldföra sig på ständerna eller någon enskild riksdagsman eller störa överläggningarna och besluten, är sådant ansett som föräderi och skall i laga ordning bestraffas. § 111 Blir någon riksdagsman under pågående riksdag eller under resa dit eller därifrån med ord eller gärningar ofredad då han berättat att han har sådant ärende, skall det anses som edsöresbrott. § 112 I riksdagsmannavalen må ingen ämbetseller tjänsteman med ämbetsmyndighet obehörigen medverka. Han mister då sysslan. § 113 Taxeringsmän som tillämpar bevillningens föreskrifter, skall ej för debitering eller taxering ställas till ansvar. §114 Kungen låter samtliga ständer åtnjuta sina privilegier, förmåner, rättigheter och friheter. Stockholm den 6 juni 1809. Undertecknat av talmännen. Detta som föreskrivet är vill Vi antaga som orygglig grundlag och bjuder och befaller alla som Oss och Våra efterträdare samt riket med huldhet, lydnad, och hörsamhet förbundna är erkänna denna regeringsform efterleva och hörsamma. Stockholm den 6 juni 1809 CARL Kungörelse angående ytterligare subskription till upprättande av ett bolag för Hjälmare kanal och slussverks nybyggande och framtida underhåll. Stockholm den 10 juni 1818 Sedan Vi den 31 juli 1816 bjudit enskilda av Våra trogna undersåtar Vårt privilegium att köpa aktier i ett bolag under namn av Hjälmare kanaloch slussbolag, för att ombygga och för evärdeliga tider äga och underhålla kanaloch slussverket. Den öppnade subskriptionen och aktieteckningen har dock hittills endast inbringat 49.000 riksdaler banko. Förra bolagsdelägarn i Örebro har förklarat att de tar aktier för en fordran, så en tillgång på 61.200 riksdaler är att påräkna. Det är Vår övertygelse att transporterna är viktiga för näringarna och har sett som Vår konungsliga plikt att rikta ständernas uppmärksamhet på vikten och nyttan därav.
I ms avslutas dikten med en strof som korsats över och ej tagits med i de tryckta versionerna: Sjelf må jag vräkas af tidens bölja dit jag ej vill – eller gå i qvaf – kan jag ej hemsjukans längtan följa, beder jag dock att få här min graf. Öppnandet av järnvägen betydde för VB personligen att hon nu lättare kunde resa med sitt sjuka ben. Mårten Rahm (1844–1904) var sedan 1878 redaktör för Eslöfs Tidningar. Han blev folkskollärare i Lund 1869 och kom via Folkskolans Veckoblad, som han redigerade och utgav 1872–79 att övergår till tidningsverksamhet. Brevet har sänts tillsammans med dikten. Över rad 1 i strof 10 har VB skrivit varianten (’inför Guds anlet’) och över följande rad (Hans) i st. för ”dess”. Utkast till brev till Anna von Seth. Brevet finns ej i LUB. Den kritiserade dikten ingår däremot i Anna von Seths diktsamling Stämningar, som kom ut först 1908. I den tryckta versionen, ”En Saga”, sid. 31 ff i Stämningar, kan man se hur Anna von Seth omarbetat dikten strof för strof genom att helt rätta sig efter VBs anvisningar. Grundplanen har förändrats enligt hennes förslag om att landet måste vara hotat av fiender för att det skall vara någon mening att uppväcka den gamle kungen. Två nya strofer med detta innehåll har tillfogats. Vidare har detaljanmärkningarna följts till nästan 100 % och VBs omskrivning av strof 11 har Anna von Seth låtit trycka som sin med ändring endast av ”Dock” till ”och” på tredje raden. Mellan rad 1 och 2 i strof tre har VB skrivit: (dålig meter). Slutet av brevet, fr.o.m. ”Enligt min tanke ..” står i ms efter brevet till Beckman på sid. 119. I brevet från Ernst Beckman, Ny illustrerad tidnings redaktör, daterat 3 nov. 1882, står bl.a.:
Svärds-orden m. m. Mathias Leijon uti en af vederbörande Sekund-chef förordad skrift hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att, då sökanden vid snart uppnådd ålder af 66 år hade löga anledning att hoppas länge kunna fortfara med bestridandet af innehafvande stallmästarebefattning, och alltså snart måste vara betänkt på afgång derifrån. men den pension af 600 R:dr, han enligt författningarna kunde vid afskedet påräkna, blefve för honom, som saknade enskild förmögenhet, otillräcklig för en tarflig bergning, — Kongl. Majit måtte i nåder bereda honom någon peusionstillökning. Af de till den nådiga Propositionen hörande handlingar inbemtas hufvudsakligen, att Leijon, som är född den 27 Februari 1800, blifvit år 1818 antagen till Husar vid f. d. Cederströmska Husar-regementet, 1825 befordrats till Qvartermästare och 1827, på begäran, erhållit afsked, med Fanjunkares namn, heder och värdighet; att Leijon under åren 1828'—1831 varit i utländsk krigstjenst anställd; samt att lian, 1832 antagen till Fanjunkare vid Lif-regementets Dragonkorps och 1834 till Beridare vid Ottenby stuteri, 1838 utnämnts till sin ännu innehafvande stallmästare-befattning; äfvensom att Leijon blifvit befordrad 1834 till Kornett, 1843 till Löjtnant och 1855 till Ryttmästare i arméen.
Det förundrar mig, att försvararne både af det system, som anser, att K. M., vid meddelande af anslag åt släder och kommuner borde höras, äfvensom försvararne af det motsatta systemet, alt högst behöfliga, och till utsedda behof begärda anslag, böra beviljas, hafva i denna fråga förenat sig om bifall till Ulsk:s förslag. Jag finner icke, att för denna del af Södermanland, eller större delen af den ort, som nu omgifver Eskilstuna stad, en så väsendtlig fördel skulle upstå af denna kanal-anläggning; ty de sädes-producerande delarne af Södermanland, som hafva sin afsättning på Eskilstuna och Thorshälla, komma svårligen att begagna denna kanal. Emellan Eskilstuna och Thorshälla är icke fullt | mil, ganska slät och jemn, samt utmärkt god väg, och jag skulle tro att de, som hafva spannmål att föra till Thorshälla, Den 29 Juni e. m. 559 gerna låta den forslas förbi Eskilstuna, och direkt till Thorshälla, der i alla fall lastage-plats finnes, för att föra produkterna till Mälaren. Man har sagt, att genom kanalen skulle varorna direkt ifrån Eskilstuna kunna afgå till Mälaren. Jag tror likväl icke, att denna fördel skulle vinnas, Iv icke lära så djupgående fartyg, som äro afsedda att gä på Mälaren, kunna komma lill Eskilstuna genom denna kanal, eller de som afses för kanalen, kunna begagnas på Mälaren. Således tror jag, att, i sl. f. en omlastning, det skulle blifva tvenne sådana, så att producenterne skulle nödsakas magasinera sina varor i Eskilstuna, intilldess de kunde fä dem förda på pråmar till Thorshälla, för att der lastas pä Mälare-fartygen.
Då nu i hvarje sådan organisation den sanning måste uppenbara sig, att innehåll och form äro på det närmaste förenade och ömsesidigt betinga hvarandra, så har det också händt, att mer än en gång, isynnerhet i senare tider, principen blifvit, äfven i andra afseenden, än de nyssnämnda, åberopad af Svarande parter i Tryckfrihetsmål, emot åklagarens tydning af bestämmelserna i Lagen. En annan olägenhet var den, att, då man öfverskådade hela vidden af det fält, som blifvit öppnadt genom den uppställda principen, och förmodligen mer anade än kunde fatta, huru mycket både godt och öndt som deruppå kunde utsås, så ansågs det vara nödigt att, genom upptagande i Lagen af så många serskilda missbruk, som, utan ledning af erfarenheten, kunde ingå i föreställningen, sätta gränser för tillämpningen af en i sig sjelf obegränsad sats och, genom controller på sättet för frihetens utöfning, tvinga denna att icke förirra sig inpå de många sig; erbjudande afvägarne. Häremot bär blifvit påmindi: att lefvande krafter icke kunna i längden ellef med säkerhet hämmas genom förelagda hinder; att det är omöjligt att förutse alla de sätt, hvaruppå en sådan kraft kan verka; att lagskipningen ifrån äldsta tider ådagalagt omöjligheten att stifta lagstadganden emot alla förbrytelser; att en mängd bestämmelser belasta en Lag och göra den, i anseende till allt flera inträffande modificationer, i de 4 R. Sl. Just.-Ornb. Emb.-Ber. d. i5 Januarii. 1834. supponerade fallen svår alt tillämpa; samt slutligen, att den med fintlighet begåfvade kan, ulan svårighet, eludera en Lag, sota är rigtad emot tankens brottslighet, men har inga andra bevisningsmedel än ordställningarna. Detta är i korthet det hufvudsakliga, som ifrån motsatta sidor blifvit anmärkt emot Tryckfrihetslagen i allmänhet.
Dro i,o58,ooo 2,821,000 Dro —r 25:te Dro 1,527,000 - « Dro —* 3ordc Dro 2,126*000, H:o 6. •S rid 35:lc årets slut 2,80)0,000 R:dr. Hain b. B:co Banco Om, vid 1818 urs Riksdag, dä moratorium beslöts, blott 2 millioner «f Bankens siifverfond sålunda blifvit förräntade, så hade Banken redan vid < x831 års utgång egt en behållen siifverfond af i3 och en half million R:dr •ilfverspecier, som med en half million öfverstiger hvad söm fordras för att. enligt myn t hesta mn infsgrunden, inlösa hela Bankens lörfällne skuld 34 och en half million R:dr Banco. Man invänder mot förslaget, alt sålunda, i utrikes fonder årligen capitalisera de ofvanmimnde 3a,000 R:dr Harab. Banco: alt man kan göra förluster å utländska fondpapper; att, om dessa 02,000 R:dr Hamb. Banco årligen inläggas i Bankens hvalf, Bankens inrikes lånerörelse årligen kan till näringarnes gagn utsträckas, utan att det af Utskottet föreslagne förhållandet emellan silfvercassan och utelöpande sedelstocken rubbas. På den första anmärkningen svaras: alt man bör vara försigtig vid valet af utländska fondpapper; att man bör taga dem från flere än en Stal; att de böra 'A* lianer,-Utskottets Bet. Nio 6. omsättas ifrån det ena slaget lill det andra, om säkerheten så skulle fodra; och slutligen, att räntevinsten mångfalldigt ersätter möjliga förluster.