Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det torde särskildt förtjena uppmärksamhet att, enligt den med Frankrike afslutade Sjöfartstraktaten, de här utgående lastpenningar reciprokt uppbäras för Svenska fartyg, som besöka Franska hamnar, och att lastpenningarnes fullkomliga afskaffande härstädes sålunda genom motsvarande nedsättning af tonnage-afgiften skulle än ytterligare främja Sveriges sjöfart på Frankrike. Oaktadt alla dessa omständigheter otvifvelaktigt innebära manande skäl att alldeles upphäfva den under namn af lastpenningar stadgade afgift, hafva Komiterade likväl, då denna afgift årligen inbringar en statsinkomst af omkring 350,000 rdr, tvekat att, samtidigt med förslaget till betydlig lindring i nu stadgade tullafgifter, jemnväl tillstyrka en sådan afgiftsfrihet; hvaremot Komiterade redan nu trott sig böra fästa Eders Kongl. Maj-.ts nådiga uppmärksamhet på önskvärdheten af nedsättning i eller helst fullkomligt borttagande af lästetalsafgiften, så snart statsverkets öfriga tillgångar, beredda efter lämpligare beskattningsgrunder, sådant medgifva. 28 Genom de i § 6 af ifrågavarande underrättelser åberopade Författningar finnes, i afseende på till förtullning angifna varors utlemnande, stadgadt, att sådant utlemnande icke må ega rum förr, än tullafgifterna å nämnda varor blifvit till fullo erlagda. Ett dylikt stadgande måste ofta blifva i hög grad hinderligt både för tullbehandlingen och för trafiken, samt har derföre i andra länder, exempelvis Danmark och Norge, blifvit utbytt mot helt olika, till stor lättnad för rörelsen ländande medgifvanden. Det springer lätt i ögonen, att trafikantens förmåga att anskaffa hvad till afgiftens erläggande erfordras ej sällan är beroende deraf, huruvida han kan fritt disponera varan eller icke, samt att han icke ens alltid, äfven om det förra honom medgifves, genast och omedelbarligen kan påräkna hvarken afsättning eller liqvid.
Vid Kommunal-stämma skola ock företagas alla de ärenden, som enligt särskilda förordningar nu äro lill Sockenstämmas handläggning hänvisade; dock med undantag af sådana angelägenheter, om hvilka särskildt stadgas, alt de till behandling å kyrkostämma skola upptagas. Kommunal-slämman kan dock på sätt § 27 föreskrifver sin beslutanderätt till Fullmäktige öfverlemna. Kommunal-slämman ege jemväl att för upprätthållande af de ordningsstadgar, dem Stämman kan finna skäl alt för kommunen uppgöra, bestämma vitén, från och med En till och med Tjugo R:dr R:mt, hvilka dock, för att blifva gällande, skola Konungens Befallningsbafvandes pröfning underställas. § 8. Enligt 1843 års Sockenstämmo-förordning, jemförd med Kongl. Kungörelsen den 24 November 1857, tillkommer rösträtt vid Sockenstämma ä landet, utom för i mantal salt jord, ingen, som icke i bevillning efter 2:dra Artikeln erlägger minst Två R:dr R:mt. Dä ett hemmans taxeringsvärde för närvarande i medeltal torde kunna antagas till omkring 8,000 R:dr Runt och 5 skatteören, uträknade efter den i § 59 stadgade grund, således skulle motsvara en bevillning af endast omkring 40 öre, visar sig klart alt de Kommitterades förslag medgifver rösträtt åt ett betydligt antal af Kommunens medlemmar, som för närvarande äro derifrån uteslutna. Rikets Ständer hafva visserligen för sin del ingenting alt anmärka deremot att, i samma mån bildningen blir allmännare och göres tillgänglig för allt flera folkklasser äfven rösträtten utvidgas, men tro dock, enär det i frågor, sådana som denna, torde vara rådligast att afvakta erfarenhetens vittnesbörd om nyttan af en mindre förändring, innan man vidtager en större, det af de Komniitterade föreslagna minimibelopp böra fördubblas, helst i allt fall äfven det derigenom erhållna minimum icke blott är betydligt lägre än det, som i 1857 års Kungörelse stadgas, utan äfven antagligen understiger det, som för utöfvande af rösträtt i stadskommunen blifvit af de Komniitterade föreslaget.
Domstolen, som med dess åsigt om brottets svårare art, jemlikt 24 Kåp. 3 §. Rättegångsbalken, bordt angifva de hufvudskål, hvarå Utslaget sig grundat, sådant underlåtit och än vidare sig undandragit, jag, med fortsatt anmärkning emot denna underlåtenhet, och enligt derom förut gjordt förbehåll, i underdånighet framställt den ytterligare, på de å min sida nu anförda skäl och omständigheter grundade anmärkning, att Domstolen , som, efter det Nämnden förklarat åtalade skriften brottslig och anvisat de Lagrum, hvarefter brottet borde bedömas, ägt bestämma det straff, hvartill Assessoren Crusenstolpe, såsom skriftens författare, gjort sig skyldig, härvid i så måtto sig misstagit, som Domstolen, med åsidosättande af behörig R. St. Just. Ombudm. Emb.-Bcr. den 14 ^an.
Framför de lassade Renarne låter han drifva ett antal lösa Rendjur, hvilka genom trampning förbereda lassens obehindrade framsläpande. Han lastar sin dragare med 17 samt någongång ända till 25 Lispund, och han fogar dessa lass-Renar med sina Den i5 De c em b er f. m. i43 slädar eller pulkor, bundna i räder,' vanligen 5 och 5 efter hvarannan, under uppsigt, för hvarje afdelning, af en enda person. Således, i män af personalen i hans hushåll och styrkan af hans Renhjord, kan han, isynnerhet med friskt ombyte aflassRenar, ensam åstadkomma mer, än många Nybyggare tillsammans; ty hvarken behöfver han medföra något betesfoder, hvilket lians dragare sjelfve förstå att finna under snön, ehvar Renmossan växer, ej eller för egen proviantering ingå uti annan anstalt, än att, om det torra Renköttet eller osten någon gång skulle tryta, i nödens stund slagta ett af de medföljande lösa Rendjuren. Lägger man nu härtill, att Lappmannen lägrar sig, än i vilda skogen, än på öppna fältet, och att hans karavan uppbryter likaså väl under dagen, som vid månans eller norrskenens ljus, så finner man lätt, att, med en sådan indelning af dygnet, mjcket iner måste medhinnas än eljest. Jag har velat omnämna dessa förhållanden endast för att visa, att den merendels afglömde eller föraktade Lappmannen äfven intager sitt rum i Statens allmänna interesse, och att ett Fädernesland, som han redan ägde före våra dagar, oell som han i sin mån ännu gagnar och kan gagna utan någons förnärmande, om billiga och möjliga ordningsreglor stiftas, borde sträcka sin uppmärksamhet ända till honom, fastän han 144 Den 15 December f. ra. sjelf är utesluten från allt annat, sorn Fosterlandets angelägenheter angår, än att skatta sin skärf lill detsamma efter Författningar, som reglerades långt innan den tid, hans Samfund började aftyna.
I afseende på tiden för vittnets närvaro och biträde vid bränneriet ställe sig vittnet till efterrättelse hvad ordningsstadgan derom innehåller, och de föreskrifter, kontrollören i enlighet med densamma meddelar. Vid förrättning i bränneri tillkomme vittne i dagtraktamente minst En och högst Två Riksdaler, efter bepröfvande af Stadslullmägtige eller, der sådane ej finnas, allmän Rådstufva i stad och Kommunalnämnd på landet. Vid bränvins uppmätning och profning ege, efter derom erhållen underrättelse, bränvinstillverkare, sjelt eller genom ombud, vara tillstädes; men förrättningen må, för hans uteblifvande, icke inställas. § 36. Om, för lättad kontroll vid bränvinstillverkning, Kongl. Maj:t skulle finna för godt förordna, att särskilda instrument för bränvinets mätning och profning skola å redskapen anbringas, vare bränvinstillverkare skyldige alt, på egen bekostnad, sådana instrument anskaffa och underhålla. § 37. Uppstår emellan bränvinstillverkare och kontrollör tvist om uppmätt bränvins styrka, insändes deraf, under bådas försegling, prof till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, som, efter det sakkunnig person undersökt profvet och skriftligt yttrande derom algilvit, afgör tvisten genom beslut, som ej ölverklagas må. Den, sorn tvisten tappar, skall gälda sä väl den af undersökningen uppkommande kostnad, som vederpartens utgifter och besvär. § 38. Bränvinstillverkning eller distillering må ej företagas innan bränneriet blifvit af vederbörande kontrollör besigtigadf och befunnet icke vara annorlunda inrätladt, än denna författning och ordningsstadgan medgifva. Sådan besigtning bör anställas, innan liden för bränvinstillverkningen infaller. Varder besigtningen af kontrollör fördröjd, förhålles som i ordningsstadgan föreskrifves. Vid besigtningen skall kontrollören öfver bränneriet upprätta beskrifning i (re exemplar. Dessa skola af honom och bränvinstiilverkareu undertecknas. Ett exemplar insändes till Kongl. Majlis Befallningshafvande ; och skola kontrollören och bränvinstillverkaren ett hvardera till sig laga.
Donna Micaelas läppar arbetade, och man såg, att hon ville tala om något, men det var endast få ord, som hördes. Det var omöjligt att förstå hvad hon menade. »Mot honom, som mot min far,» sade hon, gång på gång. Och så sade hon något om att alla dem, som älskade henne, störtade hon i olycka. Donna Elisa hade fått henne ned på en stol, och där satt donna Micaela och kysste hennes gamla rynkiga händer och bad henne förlåta hvad hon gjort. Ja visst, ja visst, donna Elisa förlät henne. Donna Micaela såg henne skarpt in i ansiktet med stora febervilda ögon och frågade om det var sant. Det var visst sant. Då lade hon sitt hufvud på donna Elisas axel och snyftade, och sedan tackade hon henne och sade, att hon ej kunde lefva, om hon ej finge hennes förlåtelse. Mot ingen hade hon syndat som mot henne. Kunde hon förlåta henne? »Ja, ja,» sade donna Elisa gång på gång och visste ej annat, än att den andra yrade till följd af feber och förskräckelse. »Det är något jag skulle säga dig,» sade donna Micaela. »Jag vet det, men du vet det ej. Du förlåter mig ej, om du får veta det.» »Jo visst förlåter jag dig,» sade donna Elisa. De talade på detta sätt länge utan att förstå hvarandra, men det var godt för gamla donna Elisa att den natten hafva någon att bädda ned och trösta och ge in stärkande örter och droppar. Det var godt för henne, att det ännu fanns någon, som kom och lade hufvudet mot hennes skuldra och grät öfver sin sorg. Donna Micaela, som i nära tre år hade älskat Gaetano, utan en tanke på att de någonsin skulle komma att tillhöra hvarandra, hade vant sig vid en egendomlig sorts kärlek. Det var nog för henne, att hon visste, att Gaetano älskade henne. Då hon tänkte på detta, smög sig en ljuf känsla af trygghet och lycka genom henne. »Hvad gör det, hvad gör det?» sade hon, då hon led en motgång. »Gaetano älskar mig.» Han var alltid hos henne, uppmuntrade henne och tröstade henne. Han lefde med i alla hennes tankar och förehafvanden.
sker i landsorten a post a n s t a l t, i Stockholm h o s r e d a k t i o n ••Tron ej hvad håglösheten hviskar till er, striden är för hög (ör er förmåga, och att den kämpas ut väl er förutan » Tegnér. ed dessa den store § !_, skaldens ord såsom motto utsände » S venska kvinnoföreningen till fosterlandets försvar » sitt första upprop till Sveriges kvinnor att med Danmarks vackra föredöme i Sveriges bygder verka för fosterlandskärlekens väckande och närande samt genom anslutning till föreningen medverka till detta dess ideella och äfven till dess materiella mål: en insamling af medel till det fasta försvarets stärkande. Huru uppkom då denna kvinnoförening? Var det någon eller några ungmor, hvilka ville göra sig märkvärdiga eller söka vinna något för kvinnans likställighet med mannen, äfven när det gällde den under en så lång följd af år dryftade försvarsfrågan '? Nej — det var i stället en blyg, tillbakadragen, men varmt fosterländsk kvinna, hvilken, såsom hon själf till en vän skrifvit: » efter mycken tvekan och ångest » till tidningen Nya Dagligt Allehanda insände en artikel kallad: » Kvinnan och försvaret », som i nämnda tidning infördes utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Allm. Telef. För » Platssökande » o. » Lediga platser ' 25 öre för hvarje pabörjadt tiotal stafv. 70 öre pr n o n p. - r a d Wästfeit. i början af april 1883. Hon uppmanar däri Sveriges kvinnor att genom handling visa, att de älska sitt fosterland och verkligen vilja offra något därför, » ty ännu aldrig, » skrifver hon, » har en kvinna, som älskar, undandragit sig att — när så behöfves — för den älskade göra till och med stora offer. Och hvilken svensk kvinna älskar väl icke sitt fädernesland? » Det är bilden af den varmhjärtade svenska kvinna, som så uttalade sig, hvilken vi i dag hafva nöjet att framställa för Iduns läsaiinnor.
Vid denna graf skall kanhända någon tycka sig uti en fjerran aflägsen tid med vemod skönja förslafvade och förslöade afkomlfngai af det bortgångna hjelteslägtet på minnesvården sammanstafva berättelsen om ett fordom fritt och lyckligt folk, som glömde forntiden, öfvergaf den historiska fosterländska ridderligheten innan ännu andens och kulturens ridderlighet hunnit i tillräckligt mått allmänneligen förvärfvas, — försjönk i lyx, utsväfning och veklighet; och förlorade sin sjelfständighet. Stockholm den 20 November 1863. Rudolf Cederschiöld. Af Grefve liljencrants* Gustaf Fredrik* angående särskilda medels ställande tilt Kongl. Maj:ts disposition för ordnande af rikets landtoch sjöförsvar. Genom Konungens af Danmark nyligen timade frånfälle, Hertigens af Augustenburg uppträdande såsom pretendent till Holstein och Sleswig, samt vidare genom 674 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1803. JYr:o 270. det sätt hvarpå Tyska Förbundet hotar att uppträda emot Danmark, hafva sådana omständigheter inträdt, som synas påkalla kraftiga åtgärders vidtagande för att försätta landets stridskrafter till lands och sjös uti det skick, att vi må ega grundade förhoppningar att med framgång kunna möta och afvärja följderna af de mägtiga förstörelsemedel, hvilka sednaste tiders uppfinningar framkallat såväl med afseende å krigsroate rielen i allmänhet, som särskildt hvad angår de till krigsbruk bestämda fartyg. Med stöd af S6 § Riksdags-ordningen samt med anledning af här ofvan angifna förhållanden, föranledes jag hemställa, att Stats-Utskottet måtte uppmanas att bereda sig upplysning om den summa, som för här förut uppgifna ändamåls ernående må anses fuilt tillfredsställande, och att derefter för Rikets Ständer framlägga förslag, rörande beloppet af det anslag, Stats-Utskottet anser böra öfverlemnas till Kongl. Maj:ts höga disposition, för att, i mån af behof och omständigheter, användas till nu af mig angifna ändamål.
Det vore en bestämd olaglighet, om ordalagen ändrades, och ExpeditionsUtskottet äger ej rätt att gå ifrån en bokstaf af ProtocollsLltdragens lydelse , ty i annan händelse hade Riksens Ständer ingen säkerhet, att ej besluten vanstäldes, och jag tror , att deruti ligger den hufvudsakligaste* garanti för Ständers Cönstitutionella rättigheter förvarad. Herr von Hartmansdorff* I afseende på hvad de förre talarne omnämnt, rörande uteslutande af ordet befträjtelse , tror jag ock att det varit öfverflödigt. Men för närvarande är det blott ett åberopande af hvad Riksens Ständer vid förra Riksdagen sagt och det kan så-' ledes stå qvar utan skada för saken. I afseende på Friherre Cederströms anmärkning har jag redan yttrat, att ExpeditionsUtskottet i båda händelserne rigtigt följt StatsUtskottest Betänkande men att detta är origtigt i citatioBen. Således är här icke fråga om någon anmärkning emot ExpeditionsUtskottet, emedan det fullgjort sin pligt, men om rättelse af felagtiga uttryck, som StatsUtskottet föranleda jag vet ej s huru det annorlunda skall kunna ske än derigenom, att saken på detta vis Rom: mes till alla fyra Ståndens ompröfvande» Den a. September e. m, 157 Herr Hjerta i jag anhåller alt Friherre* Cederström ville uppläsa den §. sorn hindrar* då en fråga är före > att föreslå ett tillägg* oeh att, om det bifalles af Riksens Ständer* få det insatt i ett betänkande eller en skrifvelse. Så länge Expeditionen icke afgått * måtte det vara tillåtit att göra Motioner om tilllägg , och jag anser mig böra yrka att få proposition om ett sådant tillägg, äfvensom att de öfrige Stånden inbjudas att deruti instämmat Hans ExcelUnce Herr GrejvsMörnerV jag tror, att i. denna sak ej någon fråga är om logik, utan om bibehållande af heigden af Riksens Ständers beslut.
Stander* derom gjorde underdåniga anhållan bifallit, att en så kallad Tahleau, suni viEar resultaten af Magasins-Inrättningens afslutade Bäkenskaper, bör årligen från trycket till Allmänhetens kännedom utgifvas, föreslår StatS'Utskottet vördsammast, om icke i sammanhang härmed, till en nyttig upplysning äfven ina tryckas ett kort sammandrag af Bandshöfdingarnes afgifvaride årsväxts-berättejser, tillika med en uppgift på de priser, hvartill Spannmåls upphandling inom Biket, blifvit af AU" ‘ manna Magazins-Dlreclionen verkställd; härförutan anser Stats Utskottet äfvenledes nödigt, att genom Magazins-Directionens försorg hiifyer föl-fattad en förordning eller kungörelse, som i ett sammanhang utvisar de rärtighetec och skyldigheter vederbörande hafva alt tillgodonjuta och iakttaga vid Spannemåls aflefvejeringar och ernottagningar till och från Kronans, Magasin, hvilken underrättelse synes såsom en ständig författning, årligen på vissa bestämda tider böra i kyrkorne uppläsas; och vid hvarje Magasin till Allmänhetens kännedom och efterrättelse anslås. Utlåtande öfver Revisorernes Berättelse, Sedan nu Stats-Utskottet vördsammeligen uppgifvit de serskildt^ frågor, Sorn under sjelf» va gransknings-arbetet uppstått, får Stats-Ut■kottet i följd af remissen från samtelig© Eiks* a516 Stats-Utskottens Bttäniandtni stången, afgifva dess Utlåtande ofver Riksens Höglo fl. Ständers Revisorers Berättelse angåen. de den af dem verkställde granskning af Alllmänna Magazmsinrättningens Räkenskaper och förvaltning. Vidkommande först Revisorernes anmälan
— I denna motivering talas hvarken om den högre principala ställningen, ej heller vidrör den några andra förhållanden, som kunna såra Norrmännen; men den ger i öfrigt giltiga skäl för R. St;rs önskan, att med frågans pröfning måtte få upskjutas intill dess en allmän revision af löreningsfördraget kommer till stånd. Jag hemställer alltså att de af mig nu upliiste motiver må i förslaget införas i stället för Gr. Sparres helt och hållet omotiverade framställning ang:de Ståthållareskapet. Hr Nordenfelt: Sedan jag vid förra plenum afgaf mitt förslag till underd. skrifvelse i ämnet och vid samma tillfälle hörde de båda öfriga förslagen till enahanda skrifvelser upläsas, hafva sammanträden egt rum, der jemväl flere af de andra Ståndens ledamöter varit närvarande. Sådana rättelser hafva dervid blifvit vidtagne uti Grefve Sparres förslag, att det nu är, åtminstone för mig, i hufvudsaken nöjaktigt. Jag erkänner gerna de fördelar, det obestridligen har, nemi. att vara mera concist och, i följd deraf, lättare sammanhållet än mitt förslag. Anledningen, hvarföre det af mig nu afgifna försteg erhållit den längd och vidlyftigare form, det innehar, har varit den, att jag ansåg mig, såsom en enskild representant och tillika Ordförande i det Utskott, på hvars Betänk, skrifvelsen grundade sig, skyldig att hålla mig närmare efter Utsk:s tankegång och framställningssätt, — en skyldighet, som Gr. Sparre icke haft. Derföre har han ock haft friare händer för upställniu - Den 28 Mars f. m. gen af sitt förslag uti en sådan ('orra, sora, — jag tror det — för de fleste faller sig behagligare än den tunga form, som det andra förslaget, i följd af omnämnde orsaker, erhållit.
Denna olägenhet kan afhjelpas, derigenom alt, hvilket ock skulle lända till hufvudsaklig fördel för Westervik, en snällpost inrättades från nämnde stad, antingen lill Linköping, eller genom Söderköping lill Norrköping, för att sammanträffa med södra snäIIposlen. Såsom ett ytterligare skäl lill bifall af min bär gjorda ansökan, torde jag kunna omnämna, alt Wisby är den enda residensstad i medlersta och södra Sverige, som hitintills icke haft någon fördel af de i riket inrättade snällposter. Om remiss af denna motion till Fl. Bevilln.Utsk. får jag äran anhålla, emedan delta Ulsk. af gammalt verkställer revision af poststyrelsens räkenskaper och förvaltning, och således är i bättre tillfälle, än något annat Ulsk., alt frågan utreda och bedomina; synnerligen som icke något af grundlagen häremot lagdt hinder torde förefinnas, helst Riksd.Ordn. uti dess 34 §. 2 moni. bjuder, att sjelfva ämnets beskaffenhet efter grundlagen, men icke den hvarje särskildt Utsk. i allmänhet uppdragna befattning, bestämmer, huruledes eli mål bör afgöras. Remitterades lill Bevilln.Utsk. IIr Westerstrand, Pehr, uppläste följande: Rikets elementarläroverk, från början för andlig oell verldslig cmlictsmannahildning ensidigt stiftade, alt uteslutande bibringa s. k. lärdom, hafva väl i sednare tider fått inrymma någon undervisning i de för allmänna medborgerliga lifvet nyttiga och nödiga kunskaper; dock denna undervisning, ansedd såsom ett barn af mindre ädel härkomst, hittills styfmoderligt behandlad, likasom dessa kunskaper skulle kunna, antingen af den lärde umbäras, eller för honom göra nog med att till de fiirsta begreppen ytligt inhemtas, har man för deras bibringande inom lärdomsskolorna afsell en högst ringa lid, glömmande, alt, efter naturlig ordning, uppfostran till medborgare bör föregå den till lärd. Sådan är i de Hesta städer, der skolor finnas, gången af den allmänna undervisningen.
Jag hatar den diktkonst, som gjort till sin hela uppgift att förhärliga manufakturvaror och modistpynt. Jag afskyr den öfverretade sinlighet, som till intet är nyttig i lifvet och som lefver på flärd och tomma ord. Jag föraktar den feghet, som icke vågar älska det fula och som måste ljuga bort alla brister hos sig sjelf och andra. Mig är den vidrig, denna fantasiens lek med kastrerade känslor. Jag förstår er ändå, I unga, märglösa stackare, och jag känner medlidande med er. Men jag förklarar krig mot er sak, – krig så länge jag kan föra en penna och tänka en tanke; Strid med alla mina krafter, med hela tyngden af min energi. Blinda barn, som, derför att dina nerver icke äro starka nog att bära en ansvarighetskänsla, kastar all skuld på ”samhället”, – du, som, lik Hans Jæger säger att samfundet ”snydt” dig på njutningar för det att samhället låter dig få köpa dina njutningar genom ansträngande af egen kraft, när skall du få ögonen upp för hvilken välsignelse arbetet är? Skall du alltjemt stå på presternas ståndpunkt och säga att det är syndens förbannelse? Tror du ännu att det ligger lycka i förfiningens öfvermättnad? – Jag vet att du icke tror det. Men det är förnämt att vara blaserad, öfverförfinad och förmäten. Och derför 386 Det käns som om hjertrötterna krasande bändes upp ur mitt bröst, nu – när du går. – Ja, jag hör till literaturens underklass. Jag hör till dem som äro skapade att arbeta, icke att njuta. Men för mig är arbetet mer än allt hvad njutningen kan ge. – Ja, gå! Jag vill icke hålla dig qvar. Ännu mindre vill jag följa på den väg du önskar gå. – Det ligger något storslaget, ödsligt i den tomhet jag känner. Den ger plats för mitt arbete, som kan växa och vidga sig, – den koncentrerade viljans långsamma arbete. Älskade arbete, jag inviger mig till din tjenst. Mig är den blåa arbetsblusen kär, ty den är symbolen af det jag kämpar för, den är också en symbol af de medel jag begagnar.