Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jemlikt 4 Art. 3 Afd. 9 § uti 1823 års Banko-Reglemente samt 6 Art. 5 § uti det samma år för Riksgälds-Kontoret utfärdade Reglemente, skulle den summa af Kreditsedlar, reducerade till Bankomynt, genom en tredjedels afdrag, B (‘.rättelse af B anko-Yullmäktige. 27 hvilken den 51 December 1823, enligt Riksgälds-Kontorets räkenskaper, vore utelöpande, efter derom från Riksgälds-Kontoret erhållen uppgift, medelst assignation af Låne-Banken, uppföras såsom en för Riksgälds-Kontoret tillgänglig behållning eller avance från 182-4 års början, på en serskild räkning, som i och för liqviden om kreditsedlar, i Vexel-Bankeu borde öppnas; uppå hvilken räkning Riksgälds-Kontoret ej egde att utställa invisningar för andra behof än till Kreditsedlars inlösen; likasom det för utvexlade Kreditsedlar till Kontoret inflytande Bankomynt ovilkorligen skulle på samma räkning insättas, så att dess saldo alltid jemnt svarade emot den utevarande Riksgälds-sedelstockens belopp i Bankomynt efter realisationsgrunden; och borde detta saldo följaktligen, till förekommande af missförstånd och irringar vid beräkning af rörelsekapitalet, finnas äfven uti Bankens generela Hufvudslut, afskiljdt från den öfriga Vexel-Banko-skulden. Sedan, af en från Riksgälds-Kontoret meddelad uträkning, upplysning vunnits derom, att beloppet af de vid 1823 års slut utelöpande Kreditsedlar och Kopparskiljemynts-poletter utgjorde 6,037,643 Rdr 34 sk. 6 rst. Riksgäldssedlar eller 4,025,093 Rdr 39 sk.
Ilos Bidderskapet och Adeln är anmärkt, att Stearinljus-fabriker borde uppföras lill bevillning; men då tillverkningen af Stearinljus nyligen blifvit införd, och ännu i så inskränkt nion bedrifves, att denna näringsgren icke ens hunnit blifva i landet allmänneligen känd, bär Utskottet ansett det vara för tidigt att, i afseende derpå, föreslå någon beskattning. 27. §. Inom Ridderskapet och Adeln har blifvit anmärkt, att för auctionister på landet borde uti denna §. serskild afgift bestämmas; men då befallningen med auclions-förrältningar i allmänhet medför ringa fördel vid andra tillfallen, än då fråga är om mera belydlige försäljningar af lös och fast egendom, hvilka vanligen ombesörjas af tjenstemän, som derföre efter andra grunder beskattas, hemställer Utskottet, att berörde anmärkning må lemnäs utan afseende. pag. 25. Gerningsmän. Ilos Borgare-Ståndet är anmärkt, att Gerningsmän, som bo inom en mil från stad, borde taxeras lika med handtverkare i samma stad, emedan sådane Gerningsmän, i anseende till sin ringa beskattning, kunna derstädes sälja sina tillverkningar för bättre pris, än handtverkare i staden; 3o Beuillaings-Utskottets Utlåtande, N'.a 27. men då en så beskaffad olika beskattning å Gerningsmän icke rä Lisen ligt kunde ega rum, torde anmärkningen få förfalla. pag. 25 och a6. Gårdfarihandlande. Inom Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet bar blifvit anmärkt: att afgiflea för resor lill Norrige borde bibehållas; alt en gårdfarihanlande, som reser utrikes, deremot ej borde, i olikhet nied hvarje annan Svensk undersåte, betala serskild afgift, hvilken kunde anses falla såsom en utförselstull på varor, helst en sådan skatt icke rättvisligen vore personel, samt att, då produeternas utförande är en vinst för Riket, afgiften blefve så mycket mera orimlig.
Nionde d:o » » — För sälj er skor, så kallade Rrödjungfrur, samt alla öfriga personer af qvinnokönet, som föreslå försäljning i bodar eller på näringsställen för andras räkning, i Fyra klasser: Första klassen R:dr R:mt 7: 50. Andra d:o » » 6: — Tredje d:o » » 3: 75. Fjerde d:o » » 1: 50. Gästgifvare, lika som på landel, §. 27. Handels-expediter, Agenter, Föreståndare för Commissions-Contor, Commissionärer, ehvad de äro Borgare eller ej, Cassörer, Bokhållare och Betjente samt Inspektörer och Faktorer, med flere, vid Handel, Bruk, Manufaktur ier och Boktryckerier, jemte Provisorer: 1 Stockholm och Götheborg samt Första Klassens Städer, i Atta Klasser: Första Klassen Andra d:o , . » » 18: 75. Tredje d:o Fjerde d:o » » 9: — Femte d:o » » 6: — Sjette d:o , , » » 50, Bevillnings-Ulskollels Betänkande J\t o. 7 Sjunde Klassen R:dr R:mt 8: — Åttonde d:o » »2: 25. I de öfriga Släder ne, i Sex Klasser: Första Klassen . » * . R:dr R:m t 11: 28. Andra d:o , . » » 7: 50. Tredje d:o 0 » » » 5: 25. Fjerde d:o » » 3: 75. Femte d:o * . » » 2: 25. Sjette d:o * i » » 1: 50. Och skall den, sorn antingen efter Taxerings-kommittéens kännedom sig med Kommissionsrörelse befattar, eller ock sjelf uppgifver sig vilja blifva för sä beskaffad rörelse beskattad, ovilkorligen taxeras såsom Kommissionär, utan att Taxeringskommittéen må ega ingå i pröfning, om den skattskyldige är till Kommissionsrörelses idkande berättigad. Handtverkare, vid Hofvet och de Kongl.
I Norrbottens Län hafva Mantalspenningarne hittills blifvit erlaggde af Bönder och deras vederlikar, 184 Stats-Utskottets jemte deras husfolk nied 8 sk., men af Städernes innevånare, Ståndspersoner, Gerningsmän och andre på Landet, som ej egentligen idkat jordbruk, med 12 sk. af hvarje mantalsskrifven person. Egentliga orsaken till denna lindring har ej kunnat bestämdt utrönas, utan förmodas allenast, att afseende dervid blifvit gjordt å ett af fordno mindre lönande jordbruk i denna landsort, och måhända på en strängare rotering samt andre omständigheter, hvaraf allt den dass sorn erlägger 12 sk. då ej hade känning, men någon mot lindringen svarande och ännu fortfarande serskild tjenstbarhet finnes icke hafva varit stadgad, ej heller ägt rum. I frågan om Mantalspenningarnes jemnande till likhet öfver hela Riket, har K. M:ts Bef:h:de medgifvit, att de omständigheter, som i forntiden föranledt till undantag för denna landsort, till hufvudsaklig del försvunnit genom de åtgärder, som till hemmanens och andre jordlägenheters ordentliga skattläggning och afvittring blifvit vidtagne och för sig gått, emedan sådane grunder för desse åtgärder uti författningarne Sro utstakade, att jordbrukets fördelar dervid blifvit afsedde, i förhållande till andre orter; hvarförutan erfarenheten redan ådagalaggt jordbrukets stora förkofran i sednare tider, så att jordbruksnäringen, i förening med boskapsskötsel, kan anses nu vara Landets hufvudnäring. För Lagmansoch Häradshöfdingeräntan med Tingsgästnings-permingarnes utgörande i detta Län gälla ej några undantag ifrån de allmänna grunderne. I Stockholms Stad erläggas, till följd af K. Kun - Betänkande!). i85 görelsen d. io Februarii i8i3, Mantalspenningarne med 12 sk. för personen. Sterbhus-afgiften utgöres, enligt K. Förordningen d. t
Län, hvari han anfört, att Landshöfdinge-Embetena synas vara umbärlige, när man afser Landshöfdingarnes täta resor, än till hufvudstaden, än till bad och än på ambassader samt deras ofta årslånga frånvaro från Länen vid Riksdagarne, under hvilka tider Lands-Secreterare och Lands-Kamererare måste utgöra Läns-Styrelser, hvilket motionären dessutom förmodat ofta inträffa, äfven då Landshöfdingarne vistas inom sine Län, i så måtto, att de i sjelfva verket uträtta det, hvarför Landshöfdingarne få namnet; och har motionären derföre hemställt: att Landshöfdingarnes löner, i mon af deras innehafvares bortgång, måtte indragas och deras löneförmoner ingå till Stats-Verket, men att, om sådant ej ansåges ändamålsenligt, Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, då Landshöfding begagnar tjenstledighet utöfver 14 dagar, annan man må i dess ställe förordnas att Embete! förestå, emot erhållande af halfva lönen. Vid remitterandet af denna motion hafva emot densamma sig yttrat Riksdags-Fullmäktige Nils Strindlund från Wester-Norrlands Län, Petter Classon och Anders Ericsson från Elfsborgs Län, Eric Andersson, Johan Ericsson och Lars Olssoti från Stora Kopparbergs Län, Johan Fredric Dahllöf från Elfsborgs Län, samt med honom många Ledamöter i Ståndet, Johan Andersson från Upsala Län, Olof Nilsson från Westerbottens Län och Matts Pehrsson från Stockholms Län; samt dessutom emot första alternativet af motionen, men med instämmande i det andra, Fredric von Zweigbergk från Skaraborgs Län, Pehr Sahlström från Stockholms Län, jemte flere af Ståndets Ledamöter, Carl Gustaf Bruhn från Hallands Län »arnt Henric Andersson från Örebro Län. Hvad först beträffar förslaget om indragning af Landshöfdinge-Embetena, så och då dessa Embeten, i Utskottets tanke, äro oumbärliga för lanBik. till R. St. Besv. och Ekon. Etsk.
Väl förekommer i tullkomitéens betänkande en beräkning, men denna alser allenast den förlust, som skulle uppkomma, om de af samma komité föreslagna tullnedsättningar komma till stånd, i sammanhang hvarmed komitéen, såsom ett sätt att anskaffa motsvarande inkomster, föreslagit höjande af tullen å kaffe, socker, bränvin m. m. Dessa beräkningar grunda sig dessutom på förhållandena år 1862 och äro således föråldrade. Komitéen hade i stället bort stödja sig på en 10-årig medelberäkning, eller, om tid dertill saknats, på förhållandet det sista år, för hvilket uppgifter kunnat anskaffas, och på grund af 1865 års tulltaxa. Vidare finner man med förvåning att icke något officielt utlåtande blifvit afgifvet från Kommers-Coll., som är det embetsverk, der man närmast bort känna till dylika frågor. Jag tror icke att före traktatens afslutande detta embetsverk blifvit ens rådfrågadt. Att så skett efteråt, har jag låtit mig berättas, men kan icke af de tryckta handlingar, som blifvit öfverlemnade till R. St:r, inhemta, att så verkligen varit förhållandet. H. II. 23 354 Den 7 Febrnnri f. m. Att utlåtande från Kommers-Coll. skulle dock varit af icke ringa vigt för den, som i ämnet vill bilda sig en egen öfvertygelse. Beträffande frågans behandling inom Bevilln.-Utsk:t, vill jag icke yttra många ord. Jag har mig något så när bekant hvilka strider der egt rum, och jag finner af Betänk:t att åtminstone icke reservanterna underlåtit att i sin mån göra en utredning, hvaraf frågan synes väl förtjent. Må det derföre vara Utsk:ts majoritet förbehållet att söka förklara orsaken till det, i min tanke, oförklarliga förhållandet, att icke B. St:r genom en sakrik utredning blifvit satta i tillfälle att bedöma denna fråga. Af Betänk:t framgår nemi. nogsamt, att äfven Utsk:t i sin ordning sträfvat att kasta ifrån sig en oeftergiflig utredning af frågan, sorn B. St:r dock voro så väl berättigade att fordra.
Secreterare. Konge-Riget Norges nu forsamtede StorThing har, med den i det overordentlige StorThing vedtagne Grundlov for 0inene, taget under nöieste overveielse Hans Konglige Majestäts Naadigste forslagt angaaende bestemmelsen af de spörgsmaales natur, der vedkomme Poreningsbaandet imellan Norge og Sverige, og er i anledning deraf kommen, til fölgende beslutninger: A. ”At de spörgsmaale, sorn alfrede ere opstaaede om Constitutionelle forhold imellan Norge og Sverige, kunne, i overeensstemmelse sned hvad der af det overordentlige Stor-Thing blev Den so JulU blev antaget, og i Grundloven findes anfort, ved dette Stor-Thing strax afgjöres, og behöve saa^ ledes, ikke at udsasttes til et fölgende StoyThing. ” J3. ”At de hesternmelser angaaende fore-t klingen , der rnaatte vedtages , bör indföres og. ud-> fasrdiges i en fra Norges og Sveriges Grundlov. adskilt og sasrskilt Rigs Act, der i overeensstem-» xnel.se Stor Tbinget troer hermed at havé bragt Corund lovens. bydende i förbindelse saavef med; Hans Majestasts Naadigste villie, som det Sven-? ske Riges Sta riders 0nske, og hai; derför bemyndiget det sarnlede Stor-Things President, til den Kongelige Norske Regjering at afgive indberét. ning om disse beslutninger. Stor-Thinget \ Christiania dept 13 Juli 1815. Christie , p. t. President-. Weideman», p. t. Secretair. t/jjpläst hos Högt. Ridd. och Ad. den so Jain Högvörd, Prest-Ståndet den 40 Vallofl. Borgare-Ståndet den 21 _ Hederv. Bonde-Ständer den 20 Riksens Högloft.
N:o 5 till Kongl. Majds Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. Bland dessa 100 lärjungar, — eller närmare dubbla antalet mot det, åt hvilket Institutet år skyldigt att lemna undervisning, nämligen 4 frielever, 24 betalande elever och 24 frilårlingar —. bekostas visserligen af några Hushållnings-Sållskap undervisningen till smeder och folkskolelärare; men det år dock vid Institutet som denna undervisning blifvit beredd, och det år Institutets såväl lärarekrafter som öfriga organisation, som gjort denna undervisning möjlig. För att dock kunna bereda Staten mera gagn för det ökade årsanslag, som Institutet behöfver för att kunna fortgå, har Styrelsen förklarat sig villig att, mot det att det ordinarie årsanslaget höjes till 32,675 rdr, bereda plats för 38 betalande elever i stället för de 24 dylika, som Institutet nu år skyldigt antaga, en utvidgning, som i allo visat sig behöflig då till de lediga 28 elevplatserna förliden höst ej mindre ån 75 sökande sig anmält. Sålunda skulle, på samma gång som Institutets ekonomiska ställning genom ett högre årsanslag betryggades, undervisning kunna meddelas till ett hälften större antal elever ån hvad Institutet förut varit skyldigt emottaga. I sammanhang härmed har Styrelsen ansett sig böra anföra, att densamma funnit sig nödsakad till att höja årsafgiften för de betalande eleverna från 600 Riksdaler till 750 Riksdaler per år. Styrelsen har ej förbisett det önskliga i att denna åtgärd ej behöft vidtagas, men Styrelsen har ej haft någon annan utväg för att hejda Institutets skuldsättning, och har ej ansett sig förr böra ifrågasätta att denna afgift minskas, — äfven om det nödiga äskade högre anslaget skulle beviljas —, ån erfarenheten visat, att en dylik nedsättning kan, utan fara för Institutets ekonomiska ställning, vidtagas. Förutom dessa båda anslag, som utgöra vilkoret för Institutets fortfarande bestånd, har Styrelsen underdånigst anhållit att få förnya sin förut gjorda framställning om behöfliga anslag för Institutet, nämligen l:o. Till Ekonomibyggnad och Ångtröskverk.
M. endast ankommer att i afseende på utländska magter bereda en för Svenska handeln förmånlig reciprocitet, II. St. behagade i und. anhålla, det K. M. i nåder må vidtaga alla de mått och steg, som i afseende härpå med landets bästa äro förenliga, samt, för befrämjande häraf, öfverlåta till K. M. rättigheten att minska eller nedsätta den i tullbevillntslaxan utsatta tull. Vid denna punkt tager jag mig friheten anmärka för det forsta, att deraf skulle kunna dragas den slutsats, sorn skulle K. M. icke äga rättighet att minska eller nedsätta tullen vid andra tillfällen, än då fråga vore att bereda en för Svenska handeln förmånlig reciprocitet med främmande magter. Det har likväl vid alla föregående riksdagar varit medgifvet, att K. M. haft ovilkorlig rättighet att nedsätta tullen, hvilken rättighet man väl icke lärer vilja betaga K. M., då följden deraf skulle blifva, att, örn ett misstag sker och erfarenheten visar, att man vid en eller annan artikel satt för hög tull, sorn föranleder lill tullförsnillning, K. M. skulle vara förmenad att vidtaga det correcliv, som erfarenheten visat vara nödvändigt, nemi. att nedsätta tullen till hvad den lämpligen bör utgöra. Något missbruk har man aldrig kunnat tänka sig, då man ansett för ovilkorligen gifvet, att K. M. icke skulle vilja minska den påräknade inkomsten. Min andra anmärkn. vid denna punkt är den, att inan väl medgifvit K. M. rättighet att minska tullen vid Den i5 December e, m. tractater med främmande rnagter, men icke att under enahanda förhållande öka densamma. Jag tror, att K. M. i detta fall i möjligaste måtto bör äga fria händer. Man kan nemi. tänka sig den händelse kunna inträffa, att en stat viii stadga en förbudstull på våra hufvudsakligaste exportartiklar, såsom vårt jern, våra bräder; och bör då icke K. M. hafva i sin magt att kunna säga till denna stat: Vill ni fortfara ined en sådan förbudstull, mäste jag uppsätta tullen på edra exportvaror. Att K.
Denna, till Lag-utskottet remitterade motion, har nämnde Utskott i förening med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet förehaft till pröfning; men då skyldigheten att bygga ria, enligt hvad ofvan åberopade lagens rum utvisar, är beroende deraf huruvida skog vid bostället är att tillgå eller icke,— af hvilket sednare skäl ris å de flesta boställen icke heller finnes, samt hvad åter angår badstufva eller mälthus, nämnde byggnad icke utan olägenhet torde kunna undvaras, synnerligen å de ställen, hvarest, genom verkställda laga skiften, boställen erhållit ett från andra gårdar afskildt läge, — hafva Utskotten funnit betänkligt att tillstyrka en eftergift uti omförmä.lda byggnadsskyldighet, och få i följd deraf hemställa, att motionen icke må föranleda till någon åtgärd, Stockholm den 19 September 1848. Ank. till Exp. Utsk. den ao Sept., kl. a e, m. Betänkandej i anledning af väckta frågor om ersättning åt Nämnd för biträde vid syner och extra förrättningar. Genom remiss från Hederv. Bonde-ståndet har Lag-utskottet fått till behandling emottaga följande, i detta ämne gjorda fiamställningar, nemligen: Bill. till R. St. 2 Afil, 17 Haft. 1 2 Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskoltens Betänkande, N.-o 5G. l:o Af riksdagsfullmäktigen Pehr Bengtsson frän Calmar län: att en författning mätte i nåder utfärdas, hvarigenom de som forratta syner å militiaebostället) , berättigas att härför af innehafvare» enhålfa ersättnings hvilken, för det fall att bostället vore till arrendator upplåtet, af denne sednare borde utgifvas. 2:o Af riksdagsfullmäktigen Pehr Pålsson från Skåne: att nämnden hädanefter måtte antingen i enlighet med expeditions-taxan, af vederbörande åtnjuta reseoch traktaments-kostnadsersätining för syner och besigtningar„ utan afseende derå, om förrättningen fortgår en eller flera dagar, eller ock fritagas från skyldigheten att vid dylika förrättningar biträda; samt 3:o och 4:o
Lättheten i della afseende är således alldeles lika; men jag anser, alt om man antager räkne-enhetcn till 24 sk., så blir , , deraf verkligen något mindre än som vanligen bchöfves, hvaremot Tao deraf blir. för stor lill yttersta enhet, Således ligger, om man vill gå nedifrån, icke deruti något skäl att antaga en räkne-enbet, motsvarande 24 sk., hvaremot, om man antoge den lill ett värde af l r:dr, sä blefve T0(lfl5 deraf ungefärligen ett halft runstycke (,60), och då man ofta ser, åtminstone i de räkenskaper jag understundom bar för ögonen, huruledes man får dela runstycken i halfvor, så finner man, att, med antagande af ett system, hvarigenom man skulle komma till j-rfn en sa(lan enhet som jag önskar, nemi. 1 r:dr r:gs, man erhåller för dea vanliga räkningen en yttersta underafdelning, passande för behofvet, samt att T Ja af samma enhet skulle motsvara nära tvä styfver, hvilket jag älven anser vara riktigt. Frih. Wrede, Fabian Jacob: Jag anhåller att få förena mig med dera som yrkat, alt enheten mätte bestämmas till 436 Den 23 November f. m. |-dels r:dr sp., eller lill värdet af 24 sk. r:gs. DS en förändring i elt existerande förhållande skall införas, så har man, i fråga om sättet för verkställigheten deraf, två omständigheter att noga öfverväga. Den ena omständigheten är nemi. den, alt det nya, som man föreslår, är så principmässigt, så ändamålsenligt, i oell för sig sjelf betraktadt, som möjligt. Den andra omständigheten är, alt delta nya, särdeles då fråga är om elt föremål, som har så nära sammanhang med folkets dagliga trafik och rörelse, hör införas på elt sådant sätt, att öfvergången dertill ifrån det förut varande blir så lätt och omärkligt som ske kan.
Ridderskåpet och Adeln bifallna Memorial, N:o 90, innehållande förslag angående vissa förändringar af Bankens Sedlar, till deras Valeur, Text, Format m. m., garantierna emot missbruk och förfalskningar, samt ordnin - Prot.‘Utdrag den 19 Ftbruärii 1830.' 197 garne inom Banken för olika Sedelsorters utbyte och förvexling, blef ifrågavarande Ut« låtande, N o 117, bifallet af Ståndet; hvilket beslut äfven skulle meddelas till svar å Rid* darskapets och Adelns, uti Profocolls-Utdrag af den 3 innevarande Februarii, gjorda inbjudning till Med-Stånden att förena sig om bifall till Utskottets Memorial N:o 90. S. D. Föredrogos å nyo och lades till handlingarne: Stats-, Bevillnings*, Bagoch Oeconomie-Utskottens Utlåtande, N:o 126, i anledning af erhållen återremiss å Utskottens Betänkande, N:o 79, rörande väckt motion om förändrad grund för prsestationers^ utgörande af hemman; samt Stats-, Bevillnings*, Banco-, Bagsamt Oeconomie-Utskottens Utlåtande, N:o 127, i anledning af erhållen återremiss å Utskottens Betänkande, N:o ”89, angående väckt förslag till grunder för ett förändradt Statshushållningsoeh Beskattningssystem. S. D. Bades till handlingarne, vid förnyad föredragning, Statsoch Banco-Utskottens Memorial, N:o 52, i anledning af dé hos Vällofl, BorgareStåndet och Hedervärda 198 Prot.-ZJtdrag den 19 Februarii 1S30. BondeStåndet, i serskilda frågor framställda anmärkningar vid de af Utskottet, under N:ris 34, 36, 37, 40 och 41, afgifna Ullatanden. S. D. Föredrogos
Men vid närmare undersökning skall lätt inses, att de städer, hvilka icke hafva annan grund, hvarpå de kunna stödja hoppet om sin tillvaro, än det fortfarande näringstnonopoliet, i allt fall icke kunna bestå. Erfarenheten har nemligen visat, att idkarne af de fordom under skrå lydande yrkena icke kunnat täfla med manufakturisterna, och att städernas handtverkare icke egentligen kunna påräkna någon större afsättning på landsbygden, utan alltjemt varit beroende af konsumtionen inom städerna. Dessa kunna derför icke hafva någon fördel af ett fortfarande förbud att idka handtverk på landsbygden; och det måste anses såsom en skadlig fördom, att landsbygdens vinst skulle blifva städernas förlust, Den ökade produktion, som, till följd af näringsfriheten, skulle uppkomma på landsbygden, blefve icke en minskning i städernas, men väl en för - Allmänna Besvärsoch Ekon.-TJtskotiets Betänkande N:o 119. 5 höjning i hela rikets inkomst. Beträffande åter särskildt handeln, för hvilken frihet i allmänhet är ett hufvudvilkor, gifva inga förhållanden vid handen, att denna näringsgren skulle vara mindre naturlig för landet än för städerna. Hvad de handlande sjelfva angår, torde de, som i städerna idka denna näring, icke behöfva befara någon farlig täflan af de mindre kapitaler, hvilka söka sig verksamhet i en handelsbod på landet, likasom äfven enskildes beräkningar i allmänhet bättre än myndigheterna förmå att i hvarje särskildt fall bedöma bohofvet af denna industri. De Svenska städernas anspråk på uteslutande rättigheter till handel och handtverk måste dessutom synas obilliga i samma mån som deras befolkning är landsbygdens underlägsen. Statistiska uppgifter visa, att vid 1860 års slut Sveriges befolkning utgjorde 3,859,728, hvaraf 434,519 i städerna och 3,425,209 på landet, samt att således städernas befolkning uppgick till blott inemot £ af hela rikets befolkning. Yid slutet af år 1845 uppgick folknuinmern i hela riket till 3,316,536, deraf i städerna 310,238. Befolkningen i riket, var då mer än 10 gånger större än stadsbefolkningen.