Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vet ej huru det kommer sig, men jag har på en tid sett mycket i ett helt annat ljus än förr. Kanske jag, som far, bort handla helt annorlunda. Det var Guds försyn, som förde friherrinnan hit för din skull, det inser jag nog. Välsignelse öfver hennes stoft!» «Af Petter har jag aldrig haft någon glädje, och i hans hus finnes ingen trefnad. Jag tror väl icke, att någonsin en öppen träta ägt rum emellan båda makarna, men förhållandet dem emellan är icke godt. Petters lynne inom hus är icke häftigt; han går der och tiger, tills han bryter ut i stickord, öfver allt ting. Marie har nästan samma lynne, ty hon tiger också, hvilket visst mången gång är bra, men jag har ännu aldrig hört henne yttra ett godt, kärleksfullt ord, för att mildra hans lynne. Det är något, som hvarje hustru likväl borde göra. — Marie aflägsnar sig, och när man ändteligen får se henne igen, har hon alltid gråtit, och det har jag ofta sett verka obehagligt på honom.» «Marie och systern dra också icke jemnt. Stackars den lilla flickan, som skall vexa upp bland dessa stridiga elementer.» Så hade jag ännu aldrig hört pappa resonera. Han sade mig nu också, att han vid afskedet lofvat Feodor, att icke göra min framtid beroende af Petters godtycke. «Derföre önskar jag, att den raske gossen snart ville komma» yttrade han. Sedan tillade han liksom en plötslig tanke fallit honom in: «kanske det vore bäst» men afbröt meningen hastigt, steg upp, tog sin hatt, och frågade, om jag hade lust att komma med på en promenad kring ägorna. Tidigt om måndagsmorgonen for han åter bort. Hans fot beträdde aldrig mer Grönskogs ägor. Tre dagar derefter blef jag efterskickad. O gud, mitt hjerta vill ännu brista vid minnet af den syn, som mötte mig min far, min gode far, hade aftonen förut blifvit illa sårad i hufvudet af en från timren nedfallen bila. Så snart han genom den i kyrkbyn lyckligtvis tillhandsvarande fältskärens skicklighet, återfått sansningen, hade han låtit pastorn uppsätta sin yttersta vilja.
I afseende å denna fråga har Utskottet inhemtat, att, sedan Direktionerna för navigationsskolorna i nämnda 4 städer och i Hernösand, med anledning af vederbörande lärares derom gjorda framställningar, fästat Kommers-kollegii uppmärksamhet ej mindre pä behofvet af förbiittrade oflöningsvilkor för de vid dessa skolor anställde lärare äri ock om nödvändigheten af förhöjning i berörda skolors nuvarande årliga materielanslag, på det att, i man af tidens och undervisningens kraf, skolornas förråd af böcker, kartor och instrumenter måtte kunna ökas Kollegium vid underdånig anmälan af detta ärende den 12 Augusti föilidet år för egen del anfört, alt, enär de till stöd för berörla framställningar uppgifna giltiga skäl synts Kollegium ega tillämplighet jemväl i fråga om de öfriga på allmän bekostnad här i riket inrättade navigationsskolor, nemligen i Calmar. Westervik, Wisby och Carlshamn, Kollegium funnit sig böra underställa Kongl. Majlis nådiga pröfning frågan om förhöjning i de för samtliga dessa skolor anvisade anslag. I sådant afseende hade Kollegium erinrat om deci för navigationsskolorna i riket för samma år fastställda afiöningsstat, enligt hvilken lärarnes aflöningsförmåner utgirige med följande belopp: Slats-Utsliottets Utlåtande JVI 99. 99 Ord. lärarens lön. l:e underlärarens arfvode. 2:e underlärarens arfvode. id Stockholms Navigationsskola 5,000: — 850: — 825: TJnderlärarens arfvode. » Göteborgs dito 2,250 — 750: — » Gefle dito 2,241 25 625: — » Malmö dito 1,870 — 625: — » Calmar dito 1,870 — 625: — » Hernösands dito 1,870 — 625: — » Westerviks dito 1,900 — 600: — n Wisby dito 1,875 — 625: — » Carlshamns dito 1,675 — 625:
Men i allmänhet har emellertid den grundsats uttalats, enligt hvilken en förläggare är att betrakta såsom en förskottsgifvare på blifvande tillverkning eller egentligen en förlagstagares medintressent för samma tillverkning; och af sådan anledning benämnes förläggandet 6 Lag-TJtskottets Memorial N:o 59. af ifrågaställa verk än »förlagshandel» och än »förlagShandtering», hvilket förhållande utöfvat ett märkbart inflytande vid bestämmandet af kontraktets väsende, form och följder. Enahanda grundsats har ock gjort sig gällande i öfriga, angående förlag utfärdade författningar, som utsträcka förlagsrätten till andra än ofvanomförmälda verk och inrättningar. Efter det i manufakturoch handtverkeri-privilegierna den 29 Maj 1739 stadgadt blifvit, att förlagsman är den, som förskjuter till manufakturier, fabriker och handtverkerier rudimaterier, viktualievaror och penningar, att derför njuta och taga dess ersättning uti tillverkade varor, samt att han bör hägnas och skyddas vid den rätt, som, enligt 17 kap. 7 § Handels-balken, tillkommer förläggare i gemen, förordnades dels i reglementet för handeln i Stockholm den 27 Oktober 1749, att den, som åstundar att der “träda i en sådan förlagshandel bör dertill erhålla Magistratens tillstånd, med skyldighet likväl att hos samma myndighet uppvisa och låta anteckna sitt slutna förlagskontrakt, så framt han vill åtnjuta den rätt, som nämnda lagrum tillägger förlagsman, dels i 5 art. 5 § af Kongl. Hallordningen den 7 April 1770, att den som förlägger ordentligen inrättade manufakturverk och fabriker, njuter säkerhet i verkets effekter, om förlaget blifvit lagligen intecknadt vid Hallrätten, dels ock, genom reglementet för Eskilstuna fristad af den 2 Mars 1833, att den, som åt tillverkare af så kallade fristadsarbeten meddelar förlag af verktyg, rudimaterier, födoämnen eller penningar, samt åstundar njuta säkerhet i manufakturverksladens effekter, skall ställa sig till efterrättelse hvad Hallordningen i sådant afseende föreskrifver. Genom Kongl.
Centner utbetald i afräkning å ett genom Kongl. Brefvet den 9 Februari 1833 honom beviijadt lån af 5000 R:dr lill inköp och begag>- nande vid hans Kamulisspånads-fabrik af några, för flera år tillbaka, för allmänna medel införskrifna machiner och spinnstolar, hvilka på allmän auction blifvit försålda. I afseende på denna balance hafva Revisorerne inhemtat, att sedan Centner derefter afstått sin egendom till borgenärers förnöjande, hade Kongl. Secreteraren Nathhorst, som ej allenast för ofvannämnde lån ingått proprie borgen, utan ock å Centners concursauction inropat berörde machinerier, hos Kongl. Maj:l i underdånighet anhållit, det honom antingen måtte i Nåder tillåtas att utföra desamma till utrikes ort, eller ock Kongl. Commerce-Collegium berättigas öfvertaga machinerna till det pris, hvartill Nathhorst dem inköpt, med tillägg af det Centner beviljade lån så till capital som ränta, för att hållas de fabrikanter tillhanda, som i en framtid kunde vara hugade att sig af dem begagna, hvilken underdåniga ansökning Kongl. Maj:t, enligt till Kongl. CommerceCollegium aflåtna Nådiga bref af den 23 Februari och den 15 December O O 1837, behagade på det sätt bifalla, att, så vida Nathhorst kunde inom Juni månads slut 1838 bereda sig tillfälle att, i det skick machinerne befunnos, dem inom Riket för en ofvanberörde skuld af 4,636
Sedan jag slutat, få vi väl se huruvida ej Den 17 April e. m. så inånga ledamöter anmält sig att få ordet, att nödigt blir ali uppskjuta öfverläggningen till nästa plenum, och att kanske då först propos. kan af Hr Landtm, fram ställas. Medan jag liar ordet ber jag att få något yttra mig i afseende å de statistiska uppgifter, som Gr. Anckarsvärd v a 1 it så alltför god alt meddela oss rörtde förhållandet mellan tjo,ooo, sorn uro emot, och 3,000,000, som öro för förslaget till representationsförändring. Med den statistiska kännedom jag har, så vet jag, alt i landet finnas något öfver 65,000 hemman, och kan ej begripa hvarifrån de 3 millionerne skola komma, 0111 ej deribland skola inräknas samtliga pigor och drängar, eljest ser jag ej huru Hr Grefven skall kunna (å i hop sina 3 millioner. Samme ledamot har sagt att i tider nes tider blefve ståndsvaibarheten omöjlig; jag tror i motsats dertill att aldrig i tidernes tider den allmänna valrätten skall komma att införas, d. v. s. tilöfvas utan afseende på villkor, eller huruvida man har rätt alt öfver sitt och sig råda, ty då är den allmänna valrätten ett oförnuft i tanke och en omöjlighet i tillämpningen. Frih. Boye har yttrat, att genom afslag å betänk, skulle en moralisk kraft vara ådagalagd, sorn den värde ledamoten anser nyttig; för min del får jag förklara, alt om någon moralisk kraft ådagalägges genom ett grundlagsvidiigt förhållande, så vill jag icke deltaga i en sådan kraftulöfning; ty den står helt och hållet på sidan 0111 lagen, och sätter man sig öfver Ingen, då äro i och med detsamma de band brustna, på hvilka samhällets ^ lögn, trefnad och bestånd hvila. Villkoret för styrka inom representationen är att strängt hålin sig vid lagligheten; i samina stund som härutinnan ådagalägges svaghet och man afviker derifrån, då kan äfven Styrelsen tillåta sig afsteg under förebärande af Ständernes egna exempel.
Enkefru Margareta Emerentia von Kühlens farmor – hon, som sett verlden och derför alltid utgjort familjens orakel – hade i sin ungdoms mest lysande dagar erhållit meranämde instrument såsom fästmöpresent. Men då denna dam ej af himlen begåfvades med någon dotter, testamenterade hon klaveret åt sin sonhustru, genom hvilken händelse det från maskulina sidan kom till sista egarinnan inom slägten, den sextonåriga fröken Blenda, som likväl ej längre än under ett enda fattigt år egde lyckan att kalla det sitt. Detta år hade dock varit fullt tillräckligt att inviga Blenda i alla klaverets hemligheter, hvilka troget gått från mor till dotter. Ofta hade fru Emerentia sagt till den då varande presumtiva arftagerskan: ”Just der du nu sitter, Blenda, satt jag och slog an det vackra ackompanjemanget till riddar Kuno, då Sven Göran hviskade mig sitt frieri i örat; och på samma plats gaf min mor, som uppfostrades i min farmors hus, tre gånger korgen åt en stenrik baron samt slutligen ja-ordet åt min salig far.” Och vid alla dessa intressanta förtroenden klappade lifligt den unga Blendas hjerta. Hon kunde ej låta bli att drömma om huru troligtvis en gång, då hon sjöng sin älsklingsvisa om ”riddar Egbert Montabor”, någon skön yngling skulle sätta henne i samma bryderi som det hvari hennes mor och mormor förut varit, och hon fann ganska angenämt att i inbillningen söka gissa de svar, som hon då skulle gifva. Men hur vackert Blenda än sjöng, hur noggrant hon än spelade efter sin mors och organistens förenade metoder, hur mycken känsla hon än lade i sin röst, ville likväl ingen ungersven komma genom lunden. I stället kommo sjukdomen och döden – fattigdomen var en gammal förtrogen – och nu tystnade sången, och förhoppningarne förbyttes i tvifvel, ty mer än sju bedröfvelser hade följt på den dag, när hennes far lades ner för att aldrig mera uppstå, och intill den närvarande, då sorgen fullrågades genom familjklenodens bortförande.
Årligt arfvode, eller så kallad Extra Lön på Stat 120: —■ ■*— Förhöjning derå a4: — •— För 9 Extra-Ordinarier: Årligt arfvode eller Extra Lön på Stat 90: Förhöjning derå . , 18: Med rättighet derjemte för Banco-Fullmäglige, att, så snart genom skeende tjenste-indragningar och deraf följande Lönebesparingar erforderlige medel blifva att tillgå, och intill dess en ny aflöningsstat för Banken varder fastställd, åt hvardera af Bankens sju Cassa-Skrifvare anordna ett ytterligare arfvode, motsvarande skilnaden emellan den för Cassa-Skrifvarne här ofvan bestämda aflöning, och hvad Bankens Contorsskrifvare och Canceilister med lägsta Löne-inkomst åtnjuta. 3:o Å Bankens Aflönings-stat 5ro vidare, för nedannämnde befattningar» uppförde följande belopp, nemligen: För Banco-Utskoflets Betänkande N.o 96. 17 För en Stereotyperings-Föreståndare: Lon pä Slät ... samt personelt för den nu varande: Löneförhöjning , och årligt arfvode För en Medailleur: Lön på Stat Årligt arfvode , . För en Conducteur : Lön på Stat Årligt arfvode för dess speciela befattning med Bankens Brandanstalter För en Stilgjutare: Lön på Stat Årligt arfvode För en Bokbindare: Lön på Stat Årligt arfvode För en Stämplare: Lön på Stat Årligt arfvode 4:o Bankens ordinarie vaktbetjening utgöres af en Vaktmästare, i5 Kam - mördrängar och 12 Husdrängar, hvilka åtnjuta: Vaktmästaren Lön på Stat 3oo: Årligt arfvode 60: — •— jemte boningsrum i Bankens hus och nödig vedbrand. Kammardrängame, hvar för sig, Lön på Stat aa5: •— Årligt Arfvode 45: Husdrängarne hvardera Lön på Stat i i5o: — —.
(K. A.) Vid uppgörande af hosföljande förslag till de stadganden i Riksgälds-kontorets reglemente, hvilka angå de af Rikets nu församlade Ständer beviljade tillfälliga statsutgifter, som blifvit anvisade att från nämnda Kontor utgå, har Utskottet, i likhet med hvad vid sistförflutna riksdag egde rum, ansett eig böra i en särskild underafdelning upptaga de vid denna riksdag för jernvägsbyggnaderna beviljade anslag, helst dessa icke ingå i Riksgälds-kontorets hufvudbok, utan i en särskild räkenskap redovisas. I afseende på det eller de ämnen, hvarom hvarje särskild § handlar, får Utskottet i öfrigt hänvisa till nedanstående förteckning, som jemväl upptager de Memorial eller Utlåtanden, på hvilka hvarje föreslagen § sig grundar; hvarjemte Utskottet får erinra att, derest Rikets Ständer, i anledning af väckta, men tilläfventyrs ännu icke slutligen afgjorda frågor, skulle före riksdagens slut bevilja och till utgående från Riksgälds-kontoret anvisa några ytterligare låneeller anslagssummor, torde, till följd af derigenom föranledda tillägg, de numror, hvarunder de särskilda §§ upptagits, komma att undergå någon förändring vid utskrifningen af original-exemplaret utaf det blifvande reglementet. § 136, angående utbetalningssättet för de under denna riksdag beviljade extra statsutgifter, är lika lydande med § 126 i 1863 års reglemente. § 137, angående extra anslag å Riks-statens Första Hufvudtitel, grundar sig på Stats-Utskottets af Rikets Ständer bifallna Utlåtande N:o 8, nemligen: „ mom. 1, angående förhöjning i anslaget till Hans Kongl. Höghet Hertigen af Dalarne, på 5:te punkten; „ mom. 2, angående inköp af en Brädhandlaren A. G. Enblom tillhörig egendom å Kungsholmen, på 6:te punkten; och „ mom. 3, angående anslag för uppförande af ett vagnshus vid Haga lustslott, på 7:de punkten. Bih. till B. St.
Om icke en representant med uppmärksamhet följde det nya skick, frågan får hvarje gäng den ånyo behandlas, sä skulle han anses medgifva, att det icke vore värdt att förfäkta en riklig grundsats till det yttersta, eller strida emot en oriktig, utan att man endast, som man säger, hade att kasta yxan i sjön och gä landvågen hem. Jag ber derföre om ursäkt, att jag tillåter mig upptaga Ståndets tid med att säga några ord om de vigtigaste af de grundsatser, som här uttalats, såsom grund för afslag ä förslaget. Börjande med att förklara, huru uppriktigt jag värderar det sätt, hvarpå en ledamot, som blott till hälften är förslagets motståndare, yttrat sig i ordningen näst efter den förste, hemställer jag, om icke vid sådana öfverläggningar som denna, det allid är bäst att utan alla omsvep praktiskt och directe uppgifva de fel och brister i förslaget, för hvilkas skull man anser sig icke kunna votera ja. Eli sådant sätt att argumentera är lika begripligt för hvar och en, som det leder till den goda påföljd, att man vet, om hvilka frågor det kan vara värdt att med de ledamöter som yttrat sig vidare discutera. Af sådan natur har Frih. Hugo Hamiltons yttrande varit. Men efter denna förklaring må det dock tillåtas mig anmärka, att han ofta åberopat s. k. grundsatser, för upprättande af en vallag, hvilka dock ingalunda förtjena detta namn, äfvensom de såsom satser, under vissa mindre vigtiga synpunkter, kunna anses gilltiga. I fråga om att uppfatta grundsatser, beror det naturligtvis på en hvar att uppfatta sin ståndpunkt, och huruvida man vill fälla omdömen på grund af partiella eller mera allmänna förhållanden. Men lika naturligt inträffar, att om synkretsen blifvit vald längre ned än den bort, sä förlorar den åsigt af ftbemälet man tagit ganska mycket af sitt värde såsom grundsats. Jag vill visserligen icke bestrida Frihrns förmåga alt uppfatta grundsatser ur omfattande synpunkter, men jag tror, att han vid detta tillfälle företrädesvis uppfattat detta förslag endast ur en arithmetisk synpunkt. Dä han sade sig vilja afväga företrädet af personlighetsprincipen mot egendomsprincipen, var dock, jag medgifver det, sådant ett undantag; men denna afvägning syntes mig långt ifrån icke noggrann eller fullkomlig.
I anledn. af den siste välde talarens yttrande, anhåller jag få lemna den upplysning, att Utsk. ansett Ridd.Direkt, hafva mera af skyldighet än böjelse föreslagit upphörandet af denna afgift, af det skäl, att Ståndet vid sisla riksdag beslöt, att afgiften skulle fortfarande utgå till denna riksdags slut, och räkenskaperne i öfrigt visade att för handen varande behof icke fordrade dess fortfarande. Vid sådant förhål - Den 8 Mars f. m. 105 lande ansåg Ulsk. sig böra göra framställning om kapilalionsafgiflens fortfarande utgående, så mycket hellre som annars i snar framtid kunde komma att saknas tillgångar för fyllande af kostnader vid blifvande reparationer å Riddarhuset, hvartill afgiften egentligen skulle användas och i sådant fall Riddarhus-kassan då möjligen måste anlitas, som dertill ej är afsedd, samt då härtill kommer i utlät, vidrörde ränlenedsättning och svårighet för utlåning af kapitalerna, så tager jag mig friheten tillstyrka antagandet af Ridd.Ulsk:s förslag; men i händelse R. o. Ad. fäster sig vid Hr von Hartmansdorffs tillägg, skall jag icke hafva något deremot alt invända. Frih. Cederström, Anders: Lika med Ilr Prytz, anhåller jag om afslag å betänk. Ulsk. har föreslagit, alt afgiften bör fortfarande utgå, men jag inser icke något skäl dertill. Ehuru jag äger visserligen ringa hopp att vinna bifall till min önskan att fä afgiften upphäfd, enär jag förutser, att jag nu lika litet sorn tillförene skall segra, hoppas jag likväl, att, om Ståndet ämnar bibehålla afgiflen, den icke mätte utgå längre än till nästa riksdag, och att den då måtte upphöra. Det kan således förefinnas något skäl, att intill denna tid bibehålla afgiften, som fråga är om nybyggnader, och jag förmodar, att R. o. Ad. icke är villig att för sådana ändamål tillskjuta nya medel. Gr. von Platen, Baltzar: Ingen skulle hellre än jag tillstyrka de tillskott, som för R. o. Ad. eller Riddarhusets bästa kunna vara af nöden, men det kan dock icke nekas mig rättigheten att tillse med hvad skäl dessa tillskott begäras.
Men så framt ej — emot hvad den starka ka Eitalefterfrågan och den höga räntefoten tycktes utvisa, — inhemska kapitaler funnes, vilka för närvarande saknade användning i nyttiga och naturliga rörelsegrenar, måste, oberäknadt den mer eller mindre olycksbringande rubbning, som i mångfaldiga enskilda kreditförhållanden skulle genom en dylik omflyttning uppstå, följden häraf blifva antingen att de inhemska näringarne, till oberäknelig skada för hela samhället, komme att sakna nödigt förlag eller ock alt dessa näringar tvingades att utomlands söka ersättning för de kapitaler, hvilka, genom Statens konkurrens, dem beröfvats; och den skuldsättning, som i löijd deraf måste af enskilde ingås i främmande länder, otvifvelaktig! blifva mera betungande än om näringarne lemnats i ostörd besittning af de inhemska kapitaler, hvilka af dem begagnades och Slaten deremot sjelf upplånat de för ifrågavarande allmänt nyttiga ändamål erforderliga medel. Beträffande det belopp, som för jernvägsarbetenas fortsatta bedrifvande syntes nu behöfva genom utländskt lån anskaffas, har E. K. Majit, efter uttalande al den åsigt att en mindre del af ifrågavarande medel borde, utan ringaste fara för näringarne eller penningeställningen, kunna erhållas inom landet, i nåder förklarat sig anse detta belopp böra bestämmas till 20,000,000 Ridr. Dock skulle Svenska kapitaler äfven till en del kunna å nedan uppgifna sätt ingå i nyssnämnde upplåningssumma, hvarigenom och med antagande att inhemska kapitalernas andel deri komme all utgöra 4,000,000 Ridr, den egentliga utländska skuldsättningen blefvc inskränkt till 16,000,000 Ridr.
Hos många barn kan man knappast tala o m en egen vilja, så svag är den. Men detta vållar uppfostraren ingen oro. Bristande viljekraft hos barnet ger han sällan denna benämning, han kallar den i stället godhet, vekhet eller liknande, därför attett så- dant barn verkligen är vekt och lätt att leda. Dess uppfostran erbjuder nästan inga svå- righeter; intet trots, inga brytningar, inga häftiga uppträden förekomma, ty barnet viker utan motstånd undan för den starkare viljan. Men det finnes i motsats härtill andra barn med synnerligen kraftigt utvecklad vilja, hvilken vi — mycket kortsynt för öfrigt — genast äro färdiga att omdöpa till obändighet, trots, styfsinthet eller dylikt. Sådana barn äro nämligen ytterst svåra att handleda. De ha en egen, fullkomligt utpräglad vilja, hvilken, då den naturligtvis ännu icke kan hållas i tygeln af förståndet, råkar i oupphörliga konflikter med uppfostrarens och förorsakar många obehagliga, stormiga uppträden i hemmet. Denna vår så vanliga förväxling af viljekraften med någon af dess yttringar kommer oss icke blott att ge den orätt namn utan äfven, hvad värre är, orätt behandling. • Den gamla åsikten, att barnets vilja sitter i riset, är sålunda ännu mycket ofta verksam i barnauppfostran och i nio fall af tio där, hvarest uppfostran verkligen tages på allvar och icke består i ett blott och bart sörjande för mat, kläder och dylikt. — Barnet skall ingenegen vilja h a! Har det icke någon eller är den svag, göres ingenting för att väcka eller stärka den, finns den återigen i större mått, så skall den bort med godo eller med ondo. Förr är icke barnasinnet bildbart. Så länge barnet är barn, d. v. s. är i hemmet och under föräldrarnes uppsikt kan det också mycket väl reda sig utan viljekraft, det har något som ersätter det — lydnaden. Barnet är flitigt och uppför sig väl — på befallning. Men det växer upp, blir sin egen herre och lydnaden har spelat ut sin roll. Nu vill man, att viljekraften skall finnas till hands för att tagas i bruk efter den uttjänta lydnaden, samma viljekraft som man under uppväxttiden systematiskt undertryckt! Men den finns där naturligtvis icke, och den unge får reda sig den förutan. Det går dåligt.
Jag kan icke förena mig uti den framställning Herr Grefve von Platen nu gjort; ty jag befarar ej, att en sådan penningebrist är för handen, att några dagars uppskof kunna verka inställelse i nödiga förberedelser till den förestående förmälningen. Grefve Lövenhjelm'. Ehuru den sista talaren ej synes befara några olägenheter af ett uppskof med afgörandet af denna fråga, kan dock jag, med den kännedom jag åger om förhållandet, försäkra, att allt Uppskof verkar menligt på tillstållningarne. Då olika meningar Uppstått om sättet, men ella åro ense om ändamålet, synes mig detta sednare kunna vinnas om Ridderskapet och Adeln instämmer uti Hr Grefve von Plåtens förslag. Grefve af Ugglas, Gustafi Jag anhåller att få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på nödvändigheten af att bifalla Herr Dzn 11 April e, 7iit ' Grefve von Flåtens framställning, sedan Ridderskapet och Adein nu beslutat, att till StatsUtskottet återremittera Betänkandet. Åferremissen kan ej komma Utskottet tillhanda förr, ån alla nu afgifna muntliga yttranden blifvit uppsatta och justerade, och jag har haft någon erfarenhet af hvad uppehåll, som derigenom åstadkommea. Om således skyndsamhet för medels anvisande år af nöden, i anseende dertill, att Hennes Kongl. Höghet blifvande IvronPrinsessans ankomst till Lybeck redan lårer vara fixerad, så tror jag, att hvad Herr Grefve vora Platen föreslagit icke år stridande mot formerna , och att ändamålet derigenom blifver uppfyildt.