Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I följd häraf blef äfven eu Bih. till R. St. Beredning tillsatt; och sedan denna Beredning den 16 December 1842 afgifvit underdånigt utlåtande angående de sträf!', som i ny allmän Kriminallag borde bestämmas, har Beredningen den 25 November sistlidne år, med tillkännagifvande, alt den ansett sig ega så mycket större anledning att i främsta rummet företaga förslaget till Kriminallag, som, enligt hvad Rikets Ständer anmärkt, behofvet af förbättring deraf vore störst, såsom resultat af dess arbete, i underdånighet aflemnat förslag till Straffbalk, med tillhörande motiver, hvilket jemväl från trycket utkommit. Med förklarande, att Kong]. Maj:t funnit detta slutliga förslag till Brottmålslag till dess grunder öfverensstämmande med tidehvarfvets ädlaste sträfvanden, samt med aktning för menniskovärde förena tillbörligt allvar i bestraffningen_, har Kongl. Maj: t, medelst Nådig Proposition, till antagande föreslagit detsamma, under benämning Strafflag, med de få afvikelser i öfrigt, h vilka Kongl. Maj:t, enligt Propositionen bilagdt Utdrag af Stats-Rådets Protokoll för den 17 December sistlidne år, beslutat; hvarjemte Kongl. Maj:t till Rikets Ständers antagande öfveriemnat ett af Lagberedningen upprättadt förslag till serskild Lag om verkställighet af fängelsestraff, dock med de förändringar, Kongl. Maj:t, på sätt dervid jemväl fogadt Utdrag af Stats-Råds-Protokollet för den 19 nyssnämnde månad utvisar, ansett af nöden, och under tillkännagifvande, att denna Lag ej borde gå i verkställighet, utan i förening med den blifvande Strafflagen. Dessa Kongl. Maj Domstolen i ämnet afgifvit, tillika med de handlingar, som detsamma angå, utan ock de anföranden, hvilka hos Ilöglofl. Ridderskapet och Adeln, Högv. Preste-Ståndet samt Heder v. BondeStåndet, i anledning af förslaget till ny Strafflag, blifvit afgifna.
Det är i anledn. af de sist afgifna yttranden, som jag begärt ordet. Lagmansoch hä - Den 8 Augusti c. ra. radshöfdinge-räntan, som utgår med 12 sk. i allmänhet, utgöres i somliga provinser med 12 runst. d. ä. 1 sk., i andra med ingenting, och i andra med 4 *':st. Är det någon lindring i skattebördorna att efterskänka en dylik ränta? Första villkoret för eftergift måtte vara, att den skall träffa lika alla medborgare inom samma dass i Staten: örn nuen person med rök i Jemtland vunnit 1 sk. i nedsättning, och Herjeådalen icke får någon nedsättning men Upländningar och Westmanländningar m. fl. få en nedsättning af 12 sk., — är rättvisa då iakttagen? Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Ehuru jag har föga att tillägga till hvad Gr. Horn samt Frih:ne Tersmeden och Sprengtporten yttrat, ber jag dock få säga några ord i afseende på Frih. Cederströms bevisning, om hvars riktighet jag icke kunnat öfvertygas. Jag kan ej föreställa mig annat, än att en eftergift, vare sig huru stor eller huru liten som helst, då den kan äga rum, äfven bör medgifvas. Af Frih. Cederströms yttrande skulle man alltför val kunna draga den slutsats, att omtankan först borde sträckas derhän att lagmansoch häradshöfdinge-räntan blefve lika öfver hela landet, för att sedan komma till det resultat att kunna eftergifva densamma. Jag kan ej föreställa mig att bland innebyggare inom samma land en sådan afundsjuka skulle kunna blifva rådande, att de, som ej drogo tungan af en viss skatt, eller buro den till en mindre grad än andra, icke gerna skulle se en sådan skalte-nedsättning, under hopp att vid ett annat tillfälle kunna förvänta en motsvarande nedsättning på annat sätt.
Sil verstolpe, A. G., Riddarhus-Secreterare. » 336 F rili er re Adlerberg, Carl Gustaf', Envoyé. » 1056 Herr Schönström, Pehr, Öfverste. » 2153 Herr Edelcrantz, Öfver-Intendent. 3 2200 Herr Hadenstjerna, Regerings-Råd. af Högvördiga Preste-Ståndet: Her rar Biskopparne Tingstadius, Faxe. » Doctorerne Wijkman, Falk, Agrell, Wählin. 246 Riksdagen 1812. af Vällojl. Borgare-Ståndet: Herr Lagmannen och Vice Talmannen J. P. Sandberg. » Borgmästaren Anders Nensén. » Assessoren Carl Arosenius. » Borgmästaren C. Ulr. Egge. * » Borgmästaren Carl Fr% Norström. » Borgmästaren Jon. Ullberg. af Hedervärda Bonde-Ståndet: Bengt Svensson från Oster-Göthlands län. Anders Aberg från Westerbottens län. Bengt Andersson från Elfsborgs län. Jonas Nordstedt från Jönköpings län. Lars Israelsson från Orebro län. Pehr Nilsson från Christianstads län. Sedan Höglofl. Utskottet ansett nödigt att, till vinnande af erforderlig skyndsamhet med granskningen af de hos Stats-Rådet sedan sista Riksdag förde Protocoll och till likhet med hvad då brukligt varit, arbeta på 3:ne fördelningar, beslöt Höglofl. Utskottet att enligt 24 § Riksdags-Ordningen till sin betjening antaga 3:ne Canzlister. Hvarefter Utskottet till Dess Secreterare förordnade undertecknad, till Canzlister Copisten vid Pommerska Expeditionen af Kongl. Maj:ts Canzli Aug. von Hartmansdorff och Copi« sten vid Kongl. Maj:ts Justitiae-Revision Anton Kock-, men den tredje Canzlist-beställningen lemnades tills vidare obesatt. Ut supra. G. A. Silverstolpe. Expeditioner till Riksstånden. N:0 1. Memorial i anledning' af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående en särskild Författning med Svenska Ultramarinska besittningars Styrelse och Drätsel.
April 1799 belägger rned confiscation alla de wahror, hwilka ä en Skeppares sä kallade märk-rulla ej äro antrknade. En af Kongl. Majrts och Rikets Commerce-Collegium utfärdad Kungörelse af den 24 Zulii iLsr moWcerar wäi Den 14 September. 47^ - sä mätto iverkan af denna författning, akt confiscalion undwikcs, om wahran af godsägaren angifwcS invan den till första landnings - ort ankommer. Men härigenom syneS gods-ägarens ställning föga wara för» bättrad. Han wille säsom kcwis derpä nämna en händelse, hwilken för ett par är sedan inträffade. En lärd i London hade till en sin correspondent i Upsala afsändt med en Engels? Skeppare ett dyrbart Botavisst werk. Om Advis-bref och Connoitzement ej wid afsändning!» blifwit ssickadt, eller om Skepparen, före 2n detze ankommit till Stockholm, kunde han ej erinra sig; men han päminde sig med full witzhet, att Werkcts ägare först derom fick underrättelse, sedan det war lill Auction anflagek och Skepparen war afseglad. Att offenteligen rcclamcra det, hade blott drägt honom i vya olägenheter. Han widtog derföre den enda utwägen, som för honom Skerstad, att okänd läka genom commihionair inropa det; och ssattade sig emedlertid lycklig, att med dc§ äterköpande hafwa frälst frän förgängelsen en för Wettenssapen dyrbar skatt. När dek Medes är synbart att bäde Författningen af d. 6 April 1799 °ch Kungörelsen af den 24 Julii 1801, twärtemot all wcrldflig Lagstiftnings - princip straffar ben ossyldige för en annans brott, sä wägade han kill Högloft. Ridderssapet och Adeln hemställa, om icke nägon ändring deri borde sökas. Hwad Högloft.
Jag godkänner visserligen den afsigt, som legat till grund för Utsk:s förslag, att nemi. bibehålla skickliga fångprédikanter, emedan det behöfves närmare kännedom af personer och förhållanden vid en sådant anstalt, för alt kunna verka så som vederbör. Men, å andra sidan , måste man komma ihåg att Tångarne vid en correct.-inrättn. icke böra anses såsom stadigvarande, ulan att personalen städse ombytes, och att det sålunda alltid äro nya bekantskaper att göra af den tjenstgörande fångpredikanten. Att nu emedlertid vilja tilt den uppgifna graden förhöja dessa tjejnstemäns löner, skulle förmodligen vid åtskilliga tillfällen hafva till följd, att samma persqn för ali sin lid qvarstannade på en sådan plats. Het tror jag ej vore nyttigt; ty befattningen är så svår och trägen samt förenad med så många olägenheter, att jag icke förmpdar; det-en äldre man vöre rätt tjenlig till hennes skötande, tittan att dertill behöfves en yngre mans friska krafter. Det förhöjda löneanslag, sorn gifves denna fångpredikant, borde bestämmas i förhållande till hvad dylika tjenstemän beviljas på andra ställen, t. ex. vid correct.-iurättnln på Långholmen eller Smedjegården. Jag tillstyrker således återremiss, på det att Utsk. må komma i tillfälle att taga i närmare öfvervägande hvad som kan vara rätt och billigt. Frih. Cederström: Jag har begärt ordet derföre, att jag finner uti Utsk:s tillstyrkande, i den nu under öfverläggning Varande puukt, att Utsk., utan anledn. af någon derom väckt motion, föreslagit, "att predikanten vid Malmö "correct.-inrättn. må förklaras berättigad att, sedan han en "tid af 5 år innehaft sysslan och derunder ådagalagt skicklighet och nit, uppbära i lön ett dubbelt belopp mot hvad "nu finnes för honom på stat bestämdt, eller tillhopa 1,200 "r:dr b:co." Men ehuru jag lika med Utsk. anser, att det vöre nyttigt, om 600 f:dr kunde åt pastorn vid denna in - Den i5
Kungörelsen den 30 Nov. 1810, samt Förklaringen deröfver af den 30 Mars 1814 , hvilka blifvit utfärdade i anledning af den, vid Landttullarnas upphäfvande, till Kongl. Maj:t af Riksens Ständer an* Ben XI Juli, Ständer i underdånighet öfverlernnade omsorg , att vid dessa Tullar bibehålla den bevakning, som för vissa exporters controllerande kunde finnas nödig ; och dä häribland visserligen för de för. adlade metallers,-i synnerhet vår förnämsta export-vara , jernets utförsel , en så beskaffad controll, der den står att erhålla, är så mycket mer nödig, som den icke helt och hållet bör bero af en enda Tjenstemans redlighet och noggrannhet vid sjn sysslas förrättande, anser sig Utskottet, som icke är i tillfälle att förskaffa sig fullständig kännedom om alla de skal och anledningar, hvilka till Högstbérörde stadganden föranledt, icke kunna tillstyrka de samrnas upphäfvande, Utan får i stället hemställa, om icke Riksens Höglofl. Ständer kunde finna för godt, att denna sak till KonglMaj:ts Eget Höga skärskådande i underdånighet hänskjuta, då K°ngl. Maj:t , efter vederbörande Embetsmäns hörande, i Nåder lärer inse, huruvida de nämnde Stadgarnas upphäfvande eiler förändrande kan utan befarande af missbruk verkställas, och derefter lämpa de Nådiga åtgärder, som Kongl. Maj:t, i sin vishet, med Rikets väl kan finna vara öfverensstämmande, Hock varder detta allt till Riksens Höglofl. Ständers Eget ompröfvande vördsamligen öfverlemnadt. Stockholm den 6 Juli 1815. På Höglofl. Biddersk, På Högv. Prest-Stånoeh Ad. Ledamöters dets Ledamöters vägnar vägnar A. Lantingshausen. Bryn. Hesselgren. Pä Den Ii Juli. lill På Vällofl EorgareStåndets Ledamöters vägnar And. Fredin. På Hederv.
I anledning af dessa förhållanden och då den vid sistnämnda regementen nu befintliga befälspersonal, som icke kunde befrias från sin tjenstgöring i öfrigt, vore otillräcklig, för att kunna äfven besörja vapenöfningen med det regementena sålunda tillslagna beväringsmanskap, hade E. K. Maj:t funnit nödigt, att hvartdera af Lifgardesregementena till löt, efter hand och i mån af blifvande tillgångar på Lifbeväringsregementels stat, erhölle tillökning i sitt befäl med 1 Tredje Major och 4 Andre Kapitener, för hvilka aflöningen borde sålunda bestämmas: 1 Tredje Major lön R:dr 3,500: — rationer för 2 hästar ä 270 R:dr „ 540: — stallhjra för d:o å 100 R:dr „ 200: — 4,240: 4 Andre Kaptener lön å 2,000 R:dr 8,000: — tillhopa R:dr 12,240: — hvarigenom för begge regementena således uppkomme ett sammanräknadl förhöjdl aflöningsbelopp af 24,480 R:dr; — och är af E. K. Maj.t nu föreslaget, att berörde anslagstillökning måtte få utgå i mån af blifvande tillgångar på Tifbevärings-regementets stat, som, uti nuvarande Riks-stat upptagen till 31,911 R:dr 50 öre, framdeles härtill lemnade full tillgång, hvarförutan de för vakanta beställningar vid Lifbevärings-regemenlet belöpande afgifter till ackordsamorleringen jemväl borde från anslaget utgå. Då Rikets
Barnet blef svagare och låg ofta i balfsfummer, ur hvilken det oroligt spratt upp, för hvarje gång porten slog. Då blef farmor ond på människorna, som icke unnade barnet ro, men strax därpå böjde hon sitt gamla hufvud i blygsel. Ack, knappt nå- gon visste ju, att det var sjukt. Hade människorna bara kommit att tänka på, att någon kanske led af de dånande slagen i porten, förvisso hade de då varit så barmhärtiga, att de sträckte ut handen för att hindra den. — Ja, hade do blott kommit att tänka därpå, så hade ju så lätt den pinan kunnat blifva gamla farmor besparad! Men det är nu så här i lifvet, alt vi både medvetet i vredens och hämndens stund med ord och gärning förgå oss mot hvarandra samt äfven, genom bristande hänsyn för andra, säga ord och begå handlingar, som, utan att vi ens i vår tanklöshet ana det, kunna förorsaka en stackars medmänniska lidande. Det kan ske genom bagateller, icke större än att vi ovarsamt läta en dörr skrällande falla igen efter oss. Lika lätt, som vi kunna bespara vår granne det obehaget genom att sakta draga igen dörren efter oss, lika lätt skulle det nog också i andra fall gå för sig. Man kan » göra väl mot andra » pä mångahanda sätt, ett är att gifva, men ett annat är förvisso att bespara, bespara hvar andra ömsesidigt, i hvad mån man kan, lidande och obehag. % TURGENJEJF. Men j a g var ensam. En rationel städning af våra boningsrum. DufVopna. Sch — y. och en k ä n s l a af ängslan grep mig. tycktes endast bli allt tjockare och m ö r k a r e. Strax d ä r p å k o m en hvit dufva flygande bort ifrån byn. oeh slog ned i skogen. Men se där! Prisbelönad uppsats af DIXI. (I den öfver detta ämne utlysta lä / lingen har nu det utfösta priset — 25 kr. — efter samråd med erfarna husmödrar tilldelats nedanstående uppsats af signaturen DIXI, hvilken snarast behagade uppgifva namn oeh adress till redaktionen för prisets öfver sändande.
Sin ådra fyllt med dubbelt-öl. Hans Muser sig på spinnhus nära, Hans Gracer ligga under cur, Och uti Platskans jungfrubur Han Kärleksgudens språk fått lära.” Bland ”Epigrammer af Movitz” är det sista kanske det roligaste, änskönt just ej heller utmärkt genom någon tonens finhet: ”Hvarför är jag ej i ropet, Liksom du, för oboe? Jo, sad’ Mollberg, tog till stopet: För du spelar som ett fä”. ”Valda Skrifter”, Del. VI, sid. 269. Enligt realisationen år 1776, utgör ofvanbemälta summa 166 Riksd. 32 Skill. Specie; eller, enligt sista realisationen, 666 Riksd. 32 Skill. Riksgälds (sannolikt, i afseende på lefnadsförnödenheterna, motsvarande real-värdet af hvad vi nu kalla 1000 Riksd Riksg.) Riksg. T. ex. visan: ”Solen glimmar blank och trind” m. m. Det sedermera af Carl Johans frikostighet förstorade, som nu kallas det Kungliga. Den sednare, för första delen af hans ”Svea Rikes Historia under Konung Gustaf Adolf den Stores regering”. Han erhöll deremot en årlig pension på Svenska Akademiens stat. Se, i Del. XVI af Svenska Akademiens Handlingar, den af dess Sekreterare afgifna ”Berättelsen vid Akademiens femtionde årshögtid”. I det på Haga (nyårsnatten 1790) uppförda och af ett ganska muntert lynne utmärkta divertissementet ”Dramatiska Sammankomsten”, der personerna eljest äro idel bekanta aktörer och aktriser från den tiden (hvilka spelades af andra dylika), uppträdde Bellman sjelf såsom en blesserad och afskedad soldat, sjungande vid sin cittra en ”inpromtu”, och sedan med henne accompagnerande de andras sånger. Äro samtliga personerna – såsom vi väl kunna förmoda – tecknade efter naturen, så måste ”Mamsell Löf” haft en synnerlig benägenhet och vana att svärja. Särdeles (enligt hans egen utlåtelse i fragmentet af Lefvernesbeskrifningen) åt ”satir på Biographier”.
– Känner man de begrepp om ”episk höghet” och ”episkt machineri”, som i dåtidens smaklära hade utbildat sig ur en uppfattning, för hvilken Virgilii Äneid var den Homeriska Epikens första och Voltaires Henriad dess sista fullkomning: så förmodar man ock, att interesset af ett sådant föremål måste ligga i det skickliga genomförandet af den komiska kontrast, som uppkommer, då denna höga ton, dessa gudainblandningar användas på idel företeelser af den mest obetydliga beskaffenhet. Och slik förmodan finner sig här verkligen uppfylld. Detta poem är, i sanning, den bästa hjeltedikt som Sveriges vitterhet äger att uppvisa från tidehvarfven före det nuvarande. Läsaren torde fördenskull icke ogerna här se det behandladt med en utförligare redogörelse. Sedan Skalden börjat med denna ingång: Jag sjunger om Borås, och om den Hjeltens ära, Som efter långt besvär fick segerns lagrar bära: Som Håffmans ilska tämt med påk och mannamod ... och åkallat sin Sånggudinna: Gif mig den eld, den kraft, som förr Homerus dref, Då han om Thetis’ son och Grekers fälttåg skref! skildrar han, huru Mars vredgas öfver fredslugnet i Sverige och de i en ”föraktlig dvala söfda” Svenskarnes otacksamhet, att ifrån hans dyrkan, som tillförne hade lyftat dem ”till ärans högsta spets”, nu vända hela sin håg blott till att ”söka pris af slöjd och kunskaps-ljus”. Guden besluter att hämnas, och straffa dem genom att inom Sveriges sköte upptända ett inbördes krig, som skall störta detta urgamla rike och förfära jorden. Så snart han detta sagt, han i ett moln sig kastar Och i en hvirfvelvind till Vestergötland hastar; Bland heta ångors qvalm han finner Håffman der, Uppå en fuktig ort, der Bacchi tempel är. Der bränvin ljuflig färg på bleka kinder målar, Der dusig glädje töms ur djupa, fulla skålar; Af kannor, krus och glas byggs Hjeltens ärestod, Och ölet i sitt fall bär vittne om hans mod. Mars i en Länsmans hamn strax in i templet stiger:
Och som dessa kontroller, hvilka syntes Stats-rådet för ändamålet tillfyllestgörande, icke borde vara svårare att utöfva på längre än på kortare distanser, ansåg Stats-radet icke eller i nu omförmälda afseende någon betänklig - Kongl. Ma/.-ts Nådiga Skrifvelse N:o 57. 15 het böra möta mot antagande af förslaget, hvilket Stals-rådet alltså i sin helhet underdånigst tillst yrkte. Öfrige närvarande Ledamöter af Svenska och Norrska Stats-Rådet biträdde hvad föredragande Herr Departements-Chefen nu i underdånighet föreslagit. Hvad föredragande Herr Departements-Chefen och StatsRådets fleste Ledamöter sålunda i underdånighet hemställt, läcktes Kongl. Maj:t till alla delar i Nåder gilla och bifalla; i sammanhang hvarmed, och sedan Hans Excellens, Norrske Herr SlatsMinistern samt Norrske Stats-Råden afträdt, Kongl. Maj:t i Nåder befallle, att, i enlighet med ett af föredragande Herr Departements-Chefen nu uppläst förslag, Nådig Skrifvelse i ämnet, sådan den finnes detta Protokoll bilagd, skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo IV. Th. Strokirk. STOCKHOLM, tryckt bos Isaac Marcus, 1857. Kongl. Maj.ls Nåd. Skrifvelse N:o 58. \ N:o 58. Ank. till Exp.-Utsk. d. 14 Febr. 1857, kl. 1 e. m. Kongl. Maj.ls Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständers Statsutskott, angående sökt förhöjning i anslaget för Svenska Trädgdrds-föreningens Elev-skola; Gifven Stockholms Slott den 30 Januari 1857.
Det är förut anmärkt, att den praktiska öfningen måste inhemtas på annat ställe, äfven om skolan icke flyttas, ty i Fahlun finnes icke tillfälle dertill. Man har åberopat förhållandet vid landtbruksinstitut och navigationsskolor, men vid de förra kan allt, som till undervisningen hörer, sammanföras på Den 18 April f. m. 263 ett ställe, hvilket, såsom förut är anmärkt, icke kan ske vid en bergsskola; och vid de sednare måste eleverna under sommartiden pä annat håll inhemta den praktiska undervisningen. En talare har anmärkt, att man i en fråga, sådan sorn denna, icke bör fästa sig endast vid auktoritetstro; men man kan dock icke frånkänna sakkunniga personers omdöme dess vigt, och äfven om man velat påbörda Bruks-societeten att vara partisk, är den likväl sammansatt af personer, hvilkas insigter och omdöme man icke kan jäfva. De i afseende på kursernas theoretiska och praktiska delar framställda anmärkningar äro redan besvarade. Jag vill blott fästa uppmärksamheten på en sak, som icke är utan sin betydelse, nemligen den benägenhet, som alltmer visar sig, att sammanslå de mindre jernverken till större förädlingsverk och förlägga dessa utom bergslagerna, såsom vid Göteborg, Trollhättan, i Skåne eller på Gotland. Skulle på ett eller annat af dessa ställen större jernförädlingsverk verkligen uppstå, så förlorar bergslagerna sin betydelse som bästa platsen. för bergsskolan såsom ett för bergshandteringen nödigt högre undervisningsverk. Det kan väl hända, att äfven lägre skolor behöfva inrättas, men tiden bör icke förhalas att ju förr dess heldre ordna en högre läroanstalt. På grund af hvad förut blifvit anlördt och jag nu haft äran yttra, anhåller jag, att II. o. Ad. ville, med afslag å Utsk:ts hemställan, bifalla K. M:ts i ämnet gjorda framställning. Frih. Klinckowström, Rudolf: Det kan synas förmätet af mig att deltaga i diskussionen öfver ett ämne, hvari jag måste hafva nog ringa insigter, då jag är så lycklig att icke vara brukspatron; men då jag med min röst bidragit tili det beslut, hvartill Utsk:t kommit, vill jag icke lemna de ledamöter i sticket, som sökt visa att
KomDet till manufakturernes och fabrikernes understöd anvisade m<rkiefmigii kreditiv, hvilket, enligt 51 § i 1860 års Revisions-berättelse, efter derå till Banken verkställd inbetalning, utgjorde R:dr 2,325,000: — har, vid slutet af nämnde år, blifvit ytterligare minskadt genom öfverflyttning till Reservfonden af „ 75,000: — så att detsamma numera uppgår till det belopp af R:dr 2,250,000: — som Banken, på grund af 147 § i Reglementet, bör Kongl. Koinmerse-Kollegium tillhandahålla; varande ny förbindelse för detta kreditiv af Kongl. Kollegium till Banken afgifven. § 51. jem-Kontorets I granskningen af räkenskaperne öfver den, genom § 148 i kreditiv. Reglementet, åt J ei-n-Kontoret anvisade kreditiv-fond, 900,000 R:dr, samt berörde fonds förvaltning under nästlidne år, hafva Fullmäktige genom ombud deltagit, utan att något dervid förekommit att erinra. § 52. Diskont Med ledning af Diskon t-Vei’kens Revisions-bei-ättelser, få Revi röreisen. gorerne meddela följande sammandrag öfver lånei-örelsen för år 1860: A. Handelsoch NäringsDishon t-jon den. 47 Inkomster : Af Vexel-diskonteringen: Förskotts-ränta Öfver-ränta Af lån på löpande förskrifningar: Förskotts-ränta Öfver-ränta Inbetalningar å inom linien förda lån: Kapital Af lån på aktier och publika papper: Förskotts-ränta . Öfver-ränta Inbetalning å inom linien fördt lån Af lån mot pant af vågförda effekter: Ränta , Öfver-ränta Af kassa-kreditiv-rörelsen: Inträdes-afgift Ränta till förfallotiderne Öfver-ränta I Stockholm. Utgifter: Arfvoden Diverse omkostnader I Malmö. I Wisby. Transport
&gt;len Gerhard föreföll desto mera obesvarad; det r a r som om de aldrig varit skilda åt, s % gladt och förtroligt uppträdde lian ifrhii första ögonblicket. Sedan han tagit af sig ytterkläderna och kastat en hastig blick öfver utsikten från salongsfönstren, hvars skönhet genast fängs lade hans konstnärsöga, visaiie Hedvig honom upp på lians rum, där lian gjorde en mycket oinständlig toalett efter nattresan, så att Hedvig fick vänta i iiiira en timme innan han koin ner till frukosten. Han tycktes vara vid ett strålande lynne, å t med en barnsligt glupsk aptit, som han själf karrikerade, så att till och med Jane började skratta, och pratade under. tiden om både gaminalt och nytt. Xen han icke endast pratade sjalf; lian hade niimligen den hos talföra personer ovanliga iigenskapen att v&amp; intresserad af livad andra sRga, och så snart Hedvig yttrade någonting mötte hon alltid en så uppm~rksaint lyssnande blick i lians ögon, att all hennes förlägenhet inom några ögonblick var borta. Hur väl hon kände igen detta sedan forna dagar l Det hade aldrig f nnnits någon människa, ' man eller kvinna, i hvars siillskap h6n kännt sig så väl till mods, som hon kände sig d % hon var tillsamnians med honom. Det var icke blott det, att lian talade lifligt och själfullt, att han hade ett behagligt sätt, på en gång ridderligt och litet skäliiiaktigt retsamt, men liksom en del personer iiga en besynnerlig förmåga att narra en att säga plattheter, att bli tafatt och otymplig, så hade lian en motsatt förmåga att i sitt sällskap göra människor behagliga, att försatta dem i en harmonisk sinnesstainning. Hon kiinde hur hon så sininingoin kom under inflytande af denna trollkraft, hur lians närhet gjorde hennes iipptradande lugnt och siikert, uppeggade henne att gifva de själfullaste eller kvickaste svar hon kunde gifva, kom henne att kanna ett obeskrifligt valbeliag både till kropp och själ. Det blef en mycket angenäm dag.