Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Någon beskrifning på djuret lemnas dock icke, men från den tiden blefvo alla deltagare i engelska och holländska nordostfärderna i tillfälle att se hvalrossar i hundraoch tusental. Det var först nu som man lärde verkligen känna detta märkliga, med så många fabler utsmyckade djur. Från denna tid härrör ock den vackra och naturtrogna afbildning af hvalrossen, som här meddelas. Hvalrossar (hona med unge).Gammal holländsk bild.88 En egenhet hos hvalrossen må ännu omnämnas. Huden, i synnerhet hos gamla hanar, är ofta full med sår och skråmor, hvilka dels tyckas härröra från strider och skrapning mot skarpa isstycken, dels från någon svår hudåkomma. Detsamma har Mr H. W. Elliott anmärkt i af Japansk bild af hvalross.90 seende å hvalrossen i Beringhafvet.89 Hvalrossen är äfven plågad af löss, hvilket, så vidt jag vet, icke är förhållandet med sälarterna; i stället träffar man massor af intestinalmaskar i sälarnes magsäck, då deremot inga sådana förekomma i hvalrossens. Rörande de öfriga fångstdjuren i Ishafvet nödgas jag fatta mig ganska kort, då jag om dem knappast har att Ungar af grönlands-säl. Efter en teckning af A. W. Quennerstedt (1864). anföra några iakttagelser, som ej redan genom talrika skrifter äro tillräckligt kända. Af sälar finnas vid Novaja Semlja tre arter. Storsälen (Phoca barbata Fabr.) förekommer temligen allmänt äfven vid Spetsbergens kuster, ehuru aldrig i stora hjordar. Jagten på detta djur är den vigtigaste delen af sälfångsten i dessa farvatten, och storsälen dödas ännu årligen i tusental. Dess värde beräknas vid redarens uppgörelse med fångstmannen till 20 à 25 kronor. Storsäl. (Phoca barbata Fabr.) Snadd.
Rikets Ständer hafva således funnit att den, som år 1852 eller 1853 till bränvins-tillverkning begagnat enkel redskap af större pannerymd, än sorn i 7 §. af underdånigst bifogade författnings-förslag omförmäles, bör vara berättigad att med enkel redskap af högst 27 kannors pannerymd utan, eller högst 20 kannor med mäskvärmare, år 1855 i mindre bränneri tillverka bränvin; dock så, att den, hvars redskap under ettdera af de förstnämnda åren ej uppgått till 27 kannors rymd ulan, eller 20 kannors med mäskvärmare, icke må med större eller annorlunda beskaffad redskap, än han då begagnat, år 1855 tillverkningen utöfva. Af hufvudsakligen samma skäl och emedan säkerligen en mängd gammal redskap af sämre konstruktion finnes, som, då de förbättringar i tillverkningen, hvilka af den högre skatten otvifvelaktig! skola framkallas, icke torde kunna så snart tillvägabringas, skulle blifva obrukbar eller endast med förlust kunna brukas, hafva Rikets Ständer ansett, att för bränvins-tillverkning i mindre bränneri under år 1855 afgiften skall utgå efter redskapens afverkningsförmåga, sålunda beräknad, att det under ett dygn tillverkade bränvin anses uppgå till tre fjerdedelar af pannerymden, dä redskap utan märkvärmare, och till lika belopp med pannerymden, då redskap med mäskvärmare begagnas. 1 enlighet med hvad E. K. M:t i den nådiga Propositionen föreslagit, hafva Rikets Ständer funnit billigt, att, då, genom den nu åsyftade nya författning om bränvinsbränningen, en mängd enkel bränvins-redskap kommer att blifva obrukbar, denna redskap varder af Slals-verket inlöst. Dä ett förut tillåtet bruk af en redskap förbjudes och redskapen derigenom göres oanvändbar, så fordrar billigheten jemväl, att egaren hålles skadeslös för en förlust, den han måste lida, då materialet icke kan hafva fullt 588 Expeditions-Vtskottets Förslag lill underd.
gick med snällpost genom lifvet, som ett ouppbrutet bref. Djupa sinnen, allvarsamma, brinna helst med sluten flamma, osedd, blygsam, jungfruren. Först se’n grafven med den stora frågan öppnat sig, då röjes lågan derutöfver med ett vänligt sken. Döm med vördnad: den Publiken, som hon sökte, bor i Englars riken, och bland oss gick hon som deras bud. Verldens vrånga dom försmår hon, ty när detta läses, står hon, inför Gud. Tegnér. GÖSTA OCH ELIN. I våra stränga ordningstider är väl ej mer värdt att, såsom förr, helt enkelt börja en saga med: det var en gång en Man eller Qvinna, en Konung eller en Prinsessa Namn på mannen eller qvinnan, uppgift på riket, hvaröfver Konungen eller Furstinnan regerat, måste nog sagan numera vara betänkt att skaffa, så framt hon ej vill utsättas för obehaget att få de personer, med hvilka hon ämnar sysselsätta sig, nesligt affärdade till Långholmen eller andra korrektionsinrättningar, dit lösdrifvare och passlösa ju skola befordras och hvarthän ett åldrigt fruntimmer, som en gång, en skön sommarafton satt på en prydlig soffa i en städad och vacker trädgård, verkligen icke behöfver skickas, af brist på namn och behörig dokumentering . En och annan ”mauvais plaisant” skulle måhända här vilja påstå, att Fruntimret, för att undslippa den befarade forslingen, ej behöfver säga ett ord, utan endast framvisa de anvisningar på flera och trettiotusende henne tillhöriga Riksdaler hon just håller i ena handen, men det vore i sanning ett högst dåligt skämt, efter godt namn är allmänt erkändt att vara bättre än penningar, och här dessutom i sjelfva verket intet namn är att skämmas för, om man än så torde kunna sluta af den långa förberedelsen till en så liten sak, som att vårt åldriga Fruntimmer heter Inga Amalia Wahl, född Hägerhjelm, med Titlarna: Brukspatronessa, Egarinna till det magnifika Stånga,
Sådan inskrifning medför besittningsrätt, som jemväl utsträckts lill ”försäljning. ”lill bevarande af enskildes rätt är derföre nödigt, att den ordning ”dervid bör följas, som för åboskaps tilldelande ar fastställd, nemligen att ”ledigheten kungöres med tillkännagilvande om hvilken som sökt inskrifning, och med förständigande för den eller dem, som förmena sig dertill ”ega bättre rätt, att sina anspråk inom natt och år, vid talans förlust, bejaka. Vid pröfning af detta mål, sorn ansetts böra af Utskotten gemensamt behandlas, hafva Utskotten trott sig bora erinra, att uti Kongl. Förordningen dan 2a Februarii 1749 °ch Kongl. Förklaringen den 29 Junii 1S14 redan finnes föreskrifvet, att då Krono-ruslhåil, genom dödsfall, transport eller på annat sätt blifvit ledigt, bör Konungens Befallningshafvande genom publication å predikstolarne låta i häradet kungöra, att en annan rusthållare för det lediga rusthållet kommer att antagas och inskrifva®, samt alt den eller de, som förmena sig på något sätt vara dertill berättigade, måge inom natt och år efter kungörelsens uppläsande sig angifva och sina skäl förete; hvarefter delegarnes i rusthållet lösningsrätt under tre månader fortfar: varandes, beträffande Kronohemman, som genom afhandling till någon annan än åboens barn öfverlåtes, uti Ivammar-Collegii Kungörelse den 29 Februarii 1808 stadgadt, att Konungens Befallningshafvande skall derom utfärda kungörelse i häradet, med föreläggande för dem, sorn tro sig ega buttre rätt till hemmanet, att inom natt och &r från Xugsamt Allm. Besv. och Oer.on. Ut sk. Utlåtande N.O ia. 9 fihn en sadan Kungörelses uppläsande, samma rätt hos Konungens Befallningshafvande anmäla och fulltyga.
Jag delar, livad mig angår, Utsk:s tanke, att för en så grof förbrytelse, som sedelförfalskning, är det vådligt att borttaga dödsstraffet, om än det icke tillämpades. Det har dock i sednare tider blifvit tillämpadt och skulle måhända i en för icke längesedan inträffad ryktbar casus, om ej andra omständigheter inträffat, kommit att tillämpas. Men för alt få frågan snarast afgjord, anhåller jag att få veta huru de öfriga Stånden afgjoi t detta betänk., ifall sådant blifvit bekant till följe af ankomna prot. utdrag. Underl. Ridd.Secret. tillkännagaf, att prot.utdr:n väl icke för ögonblicket vore till hands, men att anteckningen i diarium utvisade, alt de tre öfriga Stånden bifallit Bancooch LagUtskms utlåt. Uppå derefter framställd propos. blef detta utlåt, äfven af R. o. Ad. bifallet. Ånyo föredrogs Bancooch LagUtsk:ns den 5 och t) dennes på bordet lagda betänk. N:o 4» • anledn. af väckta frågor, dels om upphäfvande af nu gällande stadgande, att 3:dje uppbudet icke må meddelas å i banken pantsatt fastighet, förrän lånet blifvit slutbelaldt eller omsatt, dels ock om åläggande för banken att till vederbör, domare årligen aflemna förteckningar på intecknade fordringar. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag delar den tanke, som i reservationerna uttryckes, alt det är betänkligt att borttaga från banken den rättighet den äger. Det är af mycken vigt för banken att känna hvilka som äro dess gäldenärer, och detta skulle banken upphöra alt känna, 0111 ifrågavar. stadgande borttoges. Deremot vill jag medgifva , att det kan vara besvärligt för domarena att verkställa stadgandei, livar - Den 19 September f. m. 5oi före också en mängd exempel förefinna;, att de icke iakttagit föreskriften.
Nå min kära Clara, hvarföre står Ni h är och hänger? Har Ni inte annat at göra, än at hålla sällskap med Herrn där? Arbetet v äntar Er i Fabriken. Men Ni borde s pinna på et annat ställe. CLARA. Ja, det vore l yckligt nog, om jag kunde komma dit utan brott. Ibland andra pl ågor jag då undveke, blefve den at se Ert ansigte. För öfrigt ska jag låta Er veta, at mi n Patron kallat mig opp; och ehuru förtryck t j ag är, s tår jag likväl ej under Er l ydnad. CEDERBERG. Kom, lät oss gå Clara. D en där Physionomien är verkeligen så vidrig, at v ärre knapt fins på det ställe, dit Jungfrun behag at önska Er. AGATHA. Ja, gå altf ör gärna, mit Herrskap. Vackert eng agement, kära Herre! ( De gå. ) TRE TREDJE SCENEN. AGATHA ( en sam ). Så har jag då fått et lyckligt tilfälle at hämnas på dem allesamman. Min Husbonde, den skamlöse människan, sk all pli gta för sin kallsinnighet mot mig. Jag sk all göra honom svartsjuk på Clara och hans Fru svartsjuk på honom. Studenten och Fabriksslynan måste borrt, så visst som jag heter Ag atha. Min Physionomie är vidrig, säger den försmädliga karlen, som jag tänkt visa lång t s tö rre artighet, än en så hederlig Flicka bo rt göra. Min Physionomie är vidrig! Så mång a K ammartjenare ha tyckt om den, så mång a Hofmästare ha berömt den; och en s ådan där en eländig stackare, som si tter och läser horum, harum, horum _ h an understår sig at skymfa den. Men det, som j ag minst kan uthärda, är, at hon också törs vara näsvis. Ja, nu går sk ammen öf ver torra l andet. Men i et s å h ederligt hus ska det följet ej få ha deras rendes-vous. Frun ska få veta af sak en och hos henne förmår jag alt. Lyckligtvis kommer hon just nu. FJER -
Den som vet huru vigtigt det är, ali åklagaremakten icke saknar biträde i landsorterna, och att Konungens Bef:h:de har alt påräkna ett sådant biträde, han vet också, alt .kronobeljegen är af vigliga göromål upptagen lill den grad, att den ej kan uppoffra sin lid till åklagarekallets bestridande; och jag kail ej annat än finna det besynnerligt, att man vill afskaffa ett åklagarebiträde, sorn, då man äger sakkännedom oell erfarenhet, ostridigt måste anses vara afbehofvet påkalla dl. Jag förenar mig således i begäran 0111 afslag å betänk., och det så myckel iner, sorn Utsk. bort ihågkomma, all sedan Ständerne en eller två gånger tillförene gjoi t framställning 0111 landsfiscaIs-tjenste!'lies indragning, men Konungen derpå icke fästat afseende, detta förhållande, säger jag, bort utgöra ett skäl att finna, del Konungen ansett Ständernes frarn19 II. 35 Den 18 Januari. ställning i ämnet vara sådan, att densamma, med afseende å det allmänna bästa, icke bör bifallas. Frih. Rehbinder, Fredr. Will).: Ehuru föga är att tillägga till de grundade yttranden, som de siste välde talarne afgifvit, önskar jag dock få nämna, alt under den fleråriga tid jag prakticerat som domare, har jag haft tillfälle att erfara huru vigliga persorer landsfiscalerne äro till upprätthållande af ordning och skick. Det är, som förut blifvit sagdt, vid många tillfällen, som en länsman ej kan begagnas sorn actor, och då landsfiscalen är högst behöflig. Jag tillstyrker således äfven afslag å betänkandet. Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:s betänk. N:o 120 blef af R. o. Ad. afslaget. Ånyo föredrogs och bifölls Allm. Besvärsoch Ekon.- Utsk:s den 5 sisth Dec. på bordet lagda utlåt. JNT:o 121, i anledn. af väckt fråga, att Utsk:s förslag i dess betänk.
Hvem vet — kanske han med innerlig kärlek riktar blicken mot en plats, där han en gång, ombadad af lifvets sommarljus och med armen lindad om en ungmös midja, ristade in sitt och hennes namn i björkens stam. Hvem vet — kanske det är just hon, som väntar honom därute på bryggan, också hon något grånad, men med friska blomster omkring sig. Men sannt är, att dessa hederliga, anspråkslösa, kanske besvärliga sommarutfärder alltmer försvinna, åtminstone bland ståndpersonsklassen. Det är icke comme-il-faut längre. Ungdomen har växt ifrån att » kasta ring » och leka » sista paret ut »; gamle Nordblom är glömd, och hushållningssällskapet har förklarat, att det är skadligt att skära sönder uäfvern på björkarne. Poesin är slut. Unga läsarinnor, rynken ej på edra fina näsor och hvisken ej det där försmädliga ordet » gammalmodigt ». Frågen edra mödrar, eller ännu bättre edra fareller mormödrar, om de ej ännu gömma bland sina glada minnen dessa enkla nöjen, som i vår tid förefalla så tarfiiga. A c k, det finns så mycket » gammalmodigt » att taga vara på och så mycket » modernt », som vi gärna kunde strö för vindarne. Adolf Hellander. Vår presentbudget. Af Marie Landnian. fOitt » det är saligare att gifva än att taga, » känner säkert hvarje människa, hvars sinne ej är alldeles förvändt. Men ofta kan äfven emottagandet ha sitt behag, och från denna dubbla erfarenhet har bruket af gåfvor uppstått. Gåfvorna spela en rätt stor rol i umgängeslifvet, och det visar sig därvid, att detta bruk i praktiska lifvet ofta har sin skuggsida — åtminstone för dem, som endast äga inskränkta medel till sitt förfogande. tlSå » det Antalet af dem, åt hvilka man anser sig böra ge, visar benägenhet att ständigt växa, och liksom alla återkommande utgifter lättare förstoras än minskas, stiger äfven gåfvornas värde lätt år för år.
Kammar-Rådet och Riddaren af Eders Kongl. Maj:ts Wasa-orden N Dufva, har å säterierna Lina, Hanstavik och Tvetaberg, samt frälsehemmanen Meltveta och Mörby i Öknebo Härad anställt odlingar tillen sammantagen rymd af 3ii tunne20 kappland, dels genom rothuggning, plöjning och bränning af odugliga ängar och träsk, och dels genom uppbrukning till åkergärden af odugliga beleshagar. Kammar-Rådet, äfven i Eders Kongl. Majrts Befallningshafvandes förra berättelse nämd såsom verksam odlare, har till en stor del beredt sig utrymme dertill genom förut skedde och nu ytterligare företagne vattensänkningar och dambyggnader i fyra sjöar, hvilkas utlopp han ägt disponera, och är för närvarande sysselsatt med ett ännu ofulländadt företag, att, genom uppbrytning och murning af en igenramlad mina, som upptäckts hafva fordom varit ledd från malmsjön i säteriet Ånstads ägor under en hög stenbacke, framskaffa vatten tio alnar under sjöns yta, till öfversilning af Lina säteris lägre liggande ängar och till förbättrad drift af Lina qvarnar. Öfversten och Riddaren af Eders Kongl. Majrts Svärds-orden P. J. Hagelstam, hvars vidsträckta odlingar och vatten-afledningar å egendomen Lisma i Huddinge socken äfven omnämnes i förra berättelsen, har under den sednare tiden förökat dem med omkring 120 tunneland, samt betydligt fördjupat och utvidgat kanalen. Öfversten, som för bestridande af sitt jordbruk följer det äldre sättet, att, genom anläggning af jordtorp bereda sig arbetare i mohn af odlingarnes tillväxt, har, utom den mängd byggnader dertill erfodrats, äfven utfört flere mekaniska anläggningar, såLandsh. Femårs-Bcrattelse för Stockholms Lön. 2 IO — som nya sågmjöloch gryn-qvarnar, sorn lemna ulmärkt god tillverkning, och hvaraf mjölqvarnen är med dubbelverk af jern, samt ett linberedningsmachineri af sällsjmt fördelaktig sammansättning.
Jag medger dock, alt det kan finnas såväl ekonomiska såsom ock politiska skäl, som tala för motsatsen. För min del anser jag, att ehuru den lika arfsrätten til! sin princip är rättsenlig, så har den likväl icke det inflytande på samhällets väl, alt man skulle kunna yrka, att denna rättsprincip för samhällets bästa borde genomföras äfven då den ruedborgareclass, som den egentligen rörer, sätter sig deremot och att densamma skulle, så att säga, påtrugas denna dass. Att likväl Ståndet nu, utan att höra de öfriga, förklarar frågan vara en privilegii-fråga, det anser jag icke vara rätt och värdigt handladt; jag bade derföre önskat, alt de, som nu yrka derpå, hade i tid väckt denna fråga, på det att densamma i laglig yäg hade kunnat blifva föremål för alla ■fyra Ståndens pröfning. Att så icke skett, måste jag verkligen beklaga. Om R. o. Ad. nu ville inskränka sin åtgärd till att ingå lill K. M. med en und. skrifvelse, och deruti framställa det inflytande, som en sådan förändring, som den ifrågavar., skulle hafva pä detta Stånd — en åtgärd, som ingalunda stöde i strid med grundlagen — så skulle jag för min del ingalunda sätta n>ig deremot. Jag skulle till och med vara benägen att tro, att anledn. till en sådan handling förefinnes deruti, alt LagUlsk. för sin del har försummat sig i ett afseende, då det icke yttrat någonting om huru den nya lagen skall komma att tillämpas, när den skall börja att blifva gällande samt om den skall äga r.etroactiv verkan, hvilket sednare dock hittills aldrig inträffat med lagar, som utfärdats. Afven i dessa afseenden kunde en hemställan hafva varit nyttig. Nu är likväl icke fråga derom, utan endast att framkomma med en protest. För min del sätter jag mig deremot, och anser mig böra uppmana en hvar, af hvad åsigter lian än må vara i sjelfva hufvudfrågan, att icke af sina åsigter och sin känsla om hvad han i sjelfva saken anser rätt och billigt, låta förleda sig att göra ett steg på sidan om grundlagen; ty den bör hållas i helgd.
Bike påförde från det senare, altså och då jemväl hör i betraktande tagas, ej mindre att kostnaden till den vid Gränse-tullarne anställda Betjeningens underhill lärer, sedan hitintills såsom förbudne, men genom Lurendrägeri från Norrige inpractiserade Artiklar få emot Tull införas, kunna med mindre förlust än tillförene verkställas, än ock att den lindring, som härigenom åsyftas, skulle ofelbart ske på bekostnad af en betydlig del af Statens påräknade inkomster, hafva Riksens Stander trott sig böra hos E. K. M. i underdånighet hemställa, det meranämnde Gränse-Tullbevakning måtte bibehållas, så länge båda Staternas Tulluppbörd icke sker för gemensam räkning, eller ock intilldess bägge Nationemes Tull-författningar ställas i så fullkomlig jemlikhet, att ingendera kan erhålla någon vinst på den andras bekostnad; dock vilja Riksens Ständer till E. K. M;ts Nådiga pröfning i underdånighet öfverlemna, om icke personalen vid oftanämnde Tullar må, sedan Prohibitif-Författningarne undergått förändring, minskas till lika antal, sorn innan föreningen roed Norrige var tjenstgörande. Riksens Ständer framhärda etc. 8o T/nderdäniga Skrifvther N:o 420; Uppl. o. godk. hos Ridd. o. Ad. d. 17 Dec, 1823. Presie-Ståndet d. 17 Borgare-Siandet d. 17 Bonde-Ståndet d. 18 Riksens Ständers underd.
Sprengtporten icke förordat något anslag, der han icke finner grundad anledn. alt göra det; men efter detta medgifvande hoppas jag alt hail icke upptager det illa af mig, att jag, med speciel kännedom i ett eller annat fall, der jag tror att Hr Frilen, lika med StatsUtsk:s öfrige ledamöter, blifvit missledd, kan förmoda händelsen möjligtvis varit densamma uti andra hänseenden; men om jag äfven häruti i allmänhet skulle hafva orätt, kan jag likväl icke frångå, att den större grundsatsen förnämligast hör hållas för ögonen, att icke använda allmänna medel till så beskaffade enskildta förelag, som, derest de vore berättigade till sådana allmänna medel, vid en kommande riksdag skulle framstå till en sådan mängd, att allmänna medel nödvändigt måste blifva otillräckliga dertill. Jag har nu redogjort för min åsigt. Jag har velat undantaga anslaget till Albrechtssund, äfvensom det till Höganäs hamn, emedan jag anser denna hamnbyggnad förenad med utsigter för framliden, hvilka otvifvelaktigt äro af nationel beskaffenhet, och emedan densamma troligen icke blott skall gifva stora materiella och merkantila fördelar för Sverige, utan äfven innefatta ett medel att undertrycka det omoraliska förhållande, som på den kusten och på alla kuster måste äga rum, der skeppsbrott är en följd af brist på hamnar. Jag har äfven undantagit anslaget för chausse'en emellan Fahlun och Westerås, icke derföre att jag icke anser, att den på sitt sätt är ett mera enskildt förelag, men derföre att det är ett nytt försök inom landet, och ett sådant nytt försök, på hvars lyckande eller misslyckande kan bero huruvida flera sådana försök böra göras eller icke. Alt till vägarnes förbättring anslå i5o,ooo r:dr anser jag vara för tidigt, emedan undersökning bör föregå, sorn dock icke kan fullständigt medhinnas förr än till kommande riksdag.
På dessa grunder hvilar mitt förslag i denna del, och jag minnes väl, ja, mer än väl, ifrån mitt första uppträdande inom detta rum, huruledes under många riksdagar, den värde ledamolen Hr von Hartmansdorff ständigt, snart sagdt i hvarje yttrande, för att icke säga hvarje ord, åberopade Norrige och den Norrska statsförfattningen, så att jag ännu deraf har mina öron fulla af dessa lofsånger. Slutligen, mine Hrr, och sedan detta mitt förslag blifvit af så många talare, dels motsagdt, dels förordadt, samt af mig nu 128 Den 11 Mars f. m. ytterligare utveckladt så godt jag kunnat och så mycket jag, utan att missbruka Herrarnes tålamod, trott vara mig tillsländigt, afsagdjag mig all vidare yttranderätt i detta ämne, underkastande förslaget voteringens slutliga resultat. Frih. Palmstjerna: Gr. Anckarsvärds förslag kan i min tanka icke uppfylla de fordringar man har rätt att framställa i fråga om detsammas antagande till rättesnöre vid ombildningen af vårt representationssätt, så framt man afser att deraf skola uppkomma 2;ne kamrar, hvilka kunna stå bredvid hvarandra, hvilka äro af hvarandra oberoende, och hvilka således kunna, oberoende af hvarandra, fatta de beslut, som för Rikets bästa äro af nöden. Enligt förslaget ligger nemi. hela makten och inflytandet i den nedre kammaren, den första som är sammankommen genom allmänna val, och deri egentligen icke elen högre förmögenheten och större bildningen kunna ingå, enär i förslaget är afsedt, att de personer, sorn äro taxerade för högsta bevillning af egendom, embeten och yrken, skola få plats i den öfre, eller andra kammaren, hvadan i den nedre endast en mindre grad af upplysning och insigler skulle blifva rådande.
Maj:ts Egit höga föranstaltande, Spannemål frän Utrikes orter införskrifven, hvarmed MagazinsDiretäionen ej hade annan befattning än sädens emottagande härstädes och dess redovisande sedermera i vanlig ordning. * Under åren 1814, 1815 och 1816 är ej någon Utländsk Spannemål för Magazins-Inrättningens räkning inkommen. Ar 1817 har, med Kongl. Maj:ts Nådiga tillåtelse, i anseende till 1816 års felslagne skörd, i synnerhet å Råg, 18,314 Tunnor af samma Sädesslag och af riad beskaffenhet, blifvit i S:t Pettersburg upköpt, af hvilken quantitet, afsedd till utsädes behof och Staternes Underhåll, 8,745 Tunnor ankommit till Stockholm, 6,917 Tunnor till Carlscrona och 3,655 Tunnol till Götheborg. Ä de Fonder, sorn blifvit Magazins Inrättningen öfyerlåtne, erlägges, enligt Riksens Höglofl. Ständers Beslut, 3 procents ränta, och få således ej, såsom Herr Thunell förmodar, räntefritt disponeras. Widkommande den omnämnde Tullnedsättningen, har densamma under de sehare åren fått begagnas af StapelStädernes Handlande, utom för ofvaqberörde parti riad Råg, som år 1817 för Magazins-Inrättningens räkning införskrefs. Den åberopade Kungörelsen är, efter hvad StatsUtskottet inhämtat, icke fran MagazinsDireftionen utgången, och ej eller af detta Werk föranledd. Hvad slutligen beträffar Herr Tliuntlls att - 3 5° StatsUtskoitets Betänianderi. i förande om utlemnad riad Råg från Carlscrorii Magazin sistl. år till 16 sk.