Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
RäticgångsBa 1 ken, samt 4 $. uti 5 Cap. MissgerningsBalken; af Kongl, MajUs Nådiga Skrifvelse, med öfverlemnande af förordningen befi 30 'Augusti cr, m, 'jert 12 Februarii 1820 eniot Lurendrägerioch Tullförsnillning, uti hvad angar de derstädes Stadgade straff och ansvar; samt af BancoUt-* skottets Memorial, om ett bestämdt stadgande^ huru i sådane fall, då en å Bankens Auction försåld fastighet inropas af förra ägaren, vid litjuiden bör förhållas-, Bagfajht Allmänna Besvärsoch Oé~ eonomie-Utskottem Af Kongl. Maj:ts Mådiga Skrifvelse, angående offentlighet vid RiksStåndens öfverläggrtingar. 2) Återreihisfer af rtedannämndé Utskotts Betänkanden, nemligen: Stats Utjkottets i Angående några vid förslaget till inkomsternes beräkning förekonme frågor; i anledning äf Kongl. Maj:ts Nådiga Skifvelse rörande Löfås SilfverVerk; i fråga otti lindring uti inqvarterings-beSväret för Sfäderne i allmänhet, samt särskildt för Götheborg, Malmö; Warberg, och Wadstena; angående bidrag af Statert till PensionsCassalnrättningen för civile Embetsoch Tjenstemän; om Embetsoch Tjenstemäns behof, att innan 70 års ålder taga afsked, med oafkorrtadt åtnjutande af lönen; rörande väckte motioner öm all jords lika beskattning, och dm en allmän ny refning och skattläggning; i anledning af Kongl. Maj;ts Nådiga Skrifvelse ari - 38* Den 30 Augusti e. rn. gående granskning af Tullverkets räkenskaper, jemte åtskillige dermed gemenskap ägande motioner; samt rörande vackt fråga om NummerLotteriets och GeneraiAssistanceContoirets indragning. iStatsoch BancoUtJkotten: Angående förre handlanderne J, B. Kock och Jonas Ståhle beviljad befrielse från bysättning för skuld till Malmö förra Discont.
De svenska kommissarierna äro: af Wetterstedt, hofkansler; han kom från Paris och begaf sig direkt till Norge utan att passera Stockholm. Han är känd af ers höghet. Baron Rosenblad, f. d. statsråd, en man, som är grundligt hemmastadd i rikets förvaltning. Wirsén, statssekreterare, har mycket sysselsatt sig med Sveriges finanser. Hans Järta, landshöfding öfver Dalarne; en person, som på mycket hedrande sätt uppträd t vid de senaste riksdagarne och hvars anseende är allmänt. Man tror att äfven generalmajor Björnstjerna kommer att fd räkna sig till dem. Det är han, som undertecknade konventionen i Moss och som vid de första oroligheterna Bkickades för att lugna dem. Han har sedan dess icke lemnat Norge och åtnjuter kronprinsens förtroende. Skulle man möta motstånd, väntas detta endast af innevå-narne i Trondhjems och kanske äfven i Bergens stift. Befolkningen i södra delen af Norge, hvilken till största delen utgöres af köpmän och förmöget folk, har ända från första stunden visat benägenhet för underkastelse i afsigt att få behålla sina tillhörigheter. Med folket norrut förhåller det sig annorlunda; .vant vid ett enkelt och ensligt lif bland bergen, har det ingenting att förlora och har förblifvit starkt intaget af det hat, det sedan långt tillbaka närde mot sina grannar. Tanken på en förändring har skrämt det och det lade snart i dagen sin afsigt att ej låna sig dertill. Man har anledning att tro, det de utländska köpmännen, som etablerat sig i städerna, hafva deltagit i den opposition folket visat; men dessa trakters läge och den fullkomliga bristen på lifsförn öden heter och resurser af alla slag, h vartill ionevånarne lätt skulle bringas, förbjuda hvarje tanke på motstånd. Man kan sålunda betrakta Norge icke endast såsom eröfradt, utan till och med såsom nästan fullständigt underkufvadt * Strax efter riksdagens afslutande i Norge skall en sådan sam * Kursiveringen af updertecknad. » On doit donc regarder la Norvège non seulement comme conquise mais même comme presque entièrement soumise. » Dag. Kr: 8 utg. Ur Dagens Krönika.
För den, som har sin egendom i behåll, är det, utom bevillningen å fastighetsvärdet, likgiltigt, hvad värde den har i penningar, intilldess lian vill sälja den, då det visserligen för honom är ganska förmånligt, att priset är högt; men för köparen och hvar en arfvinge, som skall utlösa sina medarfvingar, är detta höga pris till skada, så framt icke produetionen blifvit i samma mån ökad. Den öfvergång af egendom på andra händer, som här i landet ägt rum, visar just, att man icke nog produetivt användt de ökade låneutvägarna; ty eljest hade egendomen för det mesta förblifvit hos sina förra ägare. I Ryssland var räntefoten under mitt vistande i landet y a 8 proc., hvaremot jordegendomarnas afkastning beräknades till io ä 12 proc., efter hvilken calcul egendomsvärdet uppskattades vid köp och salu, och detta förhållande måtte vara vida fördelaktigare för jordbruket, än der penningeräntan är 6 proc., men egendomsafkastningen med afseende å köpeskillingen endast är 4 proc. Den ränta, som jordbruket gifver, för att göra det lönande, bör minst vara lika med den allmänna penningeräntan i landet. Egendomarnas betydligt stegrade värden i vårt land efter 1S09 härrörde från den stora emissionen af bancosedlar samt canalens och Malmö disconters assignater och deraf följande myntförsämring. Man köpte egendomar med visshet att någon tid derefter kunna sälja dem till högre pris. De stora speculanterna uti egendomshandeln syntes förvänta samma öde med våra bancosedlar som de, hvilka med Franska assignaterna köpte för höga pris alla egendomar, de kunde få köpa; de hade blifvit millionärer och alla inhemska lånetillgångar förstörda, om bancosedeln förlorat allt värde såsom assignaten, men blefvo i stället ruinerade derigenom, att myntförsämringen nådde en gräns, sedan bancosedeln förlorat nära § af det värde, den borde äga. Uti Holland före Franska revolutionskrigen var penningeräntan 3 å 2^ proc., i följd hvaraf de flesta capitalister nödgades sjelfva använda en stor del af sina capitaler i handeln och andra näringar.
Utskottet har, hvad sålunda framstäldt blifvit, i öfvervägande tagit och dervid inhemtat, att Kongl. Majtls och rikets Kammar-Kollegii på 4 411m. Besv. och Ekon.-Utsk. Betänkande, N-.o 49, Kongl, brefvet den 3o Juni 1818 grundade kungörelse af den \ Augusti samma år, hvilken innehåller de i berörde hänseende till efterlefnad gällande föreskrifter, stadgar, att den allmänna väglagningen och grusningen skall verkställas ifrån vårens början till den i Juli hvarje år samt att vägsynerne öfver fullbordandet af väglagningen skola vara verkställde inom den \\ i sistnämnde månad, hvaraf således följer, att väglagningen kan utan ansvar till nämnde månads början uppskjutas, då mer än halfva sommaren förflutit; men som dels de finare fyllnings-ämnena, påkörde sommartiden, icke kunna bereda någon fasthet åt vägen, emedan de under den då vanligtvis inträffande torkan lätteligen bortblåsa, hvarigenom ändamålet med väglagningen går förloradt, och dels det gröfre gruset, i anseende till vägens hårdhet, svårligen kan nedköras, hvarigenom vägarne, de der i allmänhet äro tunga de öfriga tiderna om året, icke en gång om sommaren blifva lätta och beqvämliga alt färdas, anser Utskottet allmänna vägarnes lagning och grusning lämpligast böra verkställas så tidigt om våren, att den kan vara fulländad innan vägarne upptorkat, emedan de då äro mest tjenliga till emottagande af fyllningsämnen; dock alt i händelse, genom vattenskärningar eller andra tillfälligheter, sådane skador, efter det väglagningen försiggått, inträffa, som genast behöfva alt afhjelpas , väglotlsegarne tillförbindas att härom ofördröjligen föranstalta. Men ehuru
Under de goda tider, dä arbetskarlen kan förtjena högst betydligt, och som kunde lemna en vacker sparpenning för framlida välstånd, nedlägger lian oftast sitt öfverskott i cn omättlig bränvinsiorläring; och försvagad arbetsförmåga, vunna elaka vanor och bristande tillgångar att försörja hustru och barn, när arbetsförtjensten blir knappare och sjuklighet inträffar, samt deraf följande nöd och elände i rågadt mätt blifva de oundvikliga följderne. Denna bedrölliga historia bar beklagligtvis genomvandrats af en mängd hushåll. Vi se också dagligen på Stockholms gator de sista stadier, ett antal af tiggare, som låta oss i närvaro af ulländningar blygas, men mot hvilka menskligheten förbjuder att i all deras stränghet använda polislagarue, och den som stundom äger tillfälle kasta en blick in i armodets egentliga boningar, blir då vittne till eli elände, som låter hjertat rysa. — Nitet och välviljan hafva sökt 376 Den 24 Augusti f. m. medlen att afhjelpa detta elände, särdeles att sträcka en hjelpande hand åt de små oskyldiga, som på detta sätt blifva offer tor fäders irringar och så lätt danas för brottet. Mycket har visserligen den enskilda välgörenheten gjort, men detta är dock otillräckligt, och dä bidrag i annan väg än den frivilliga erfordras, månne det ej är billigt alt pålägga dom den vara, som i så hufvudsaklig män framkallat det onda man vill afhjelpa? R. St. hafva under sednaste riksdagar sökt i direct väg pålägga bränvinet en ökad beskattning, men den de gjorda beräkningarue alltid understigande inkomsten, oaktadt Stockholms importlistor och de förfärliga garneringarne af dess skeppsbro med bränsviusfastager tillräckligt ådagalägga att tillverkning och förtäring af denna vara icke minskats, visar att dessa försök fullkomligt misslyckais. Samma utgång hafva försöken att pålägga krogarne dryga afgifter haft. Det enda krnflfulla sätt är att på de stora consumlionsortcrue, de stora städerne införa en accis vid införseln både land och sjövägen.
Hvad först angår, att ändamålet med Lands Fiskals-tjensterne skulle färj elas derigenom , att upmärksamheten omöjligen, kan jemt utsträckas öfver hela Riket; så inser jag icke, hvad som skulle hindra, atti de Län, der sådane fall inträffa, tillsätta ännu en, synnerligast som Län finnas, hvilka redan hafva a:ne om icke 3:ne LandsFiskaler; hälst StatsCassan med löneanslag ej derigenom generas. Beträffande godtycket , som vid denna åklagaremakts utöfning, efter Utskottets förmodan, öpnas; så erkänner jag upriktigt, att denna phrase är så insvept i delicatessens slöja, att jag torde anses indelicat, om jag upplyfte den; emedlertid är jag fullkomligt öfvertygad, att samma godtycke öpnas i lika om ej i högre grad, så vida KronoBetjeningen skulle remplacera LandsFiskalerne. Utskottets tankeyttring, att Staten ej kan fordra tillräcklig noggranhet af en tjenare, som den icke aflönar, enär just förmonen af lön bör medföra ansvaret för åsidosatta pligter, leder till den conclusion, att i den mån en Embetsman är lönad, bör han ock göra sin tjenst. I ett fattigt land, der Embetsmannapersonalen är stor, skulle sådane inviter snart eller sent, antingen utblotta Den 16 Februarii e. m. 83 medborgaren genom lönebidrag, eller ock tillskapa en Embetsmannacorps, som nekade att fullgöra sina skyldigbeter. Det är i sanning efter sådane argumenter förunderligt, att någon LandsFiskal gjort sin tjenst; likväl har jag aldrig bort, att någon sådan tjensteman blifvit actionerad för det Iian uraktlåtit sin pligt, men väl kanske för det lian gjort för mycket. Med dessa anmärkningar anhåller jag om återremiss af Betänkandet, för att af Utskottet något närmare betänkas, icke förgätandes hvad Herr Prosten Broome till Utskottets Protocoll anfört. Herr Bergenskjöldj Erik JohaUj anförde skriftligen:
Grefven kunde aldrig öfvertyga den goda Mamsellen att han personligen varit detta förhärjande spöke, och hennes argumenter för att derpå tvifla, voro verkligen ganska antagliga. »Hvem i Herrans namn kan inbilla mig eller någon klok menniska», sade hon, »att nådig grefven sjelf skulle behöfva gå i stora handkammaren med sin egen hufvudnyckel! att – om än så hade varit – han skulle behöfva gå i syltskåpet, kryddskåpet och ljuskistan för att leta efter burken med de döda blodiglarne, som precist stod på sitt vanliga ställe, midt för ögonen, och dessutom slå ned ägg-bräderne och småherrskapets kronljus, alla murklorne som hängde i taket, häcklorne som hängde på väggen och mycket mera, som allt låg i en hög midt på handkammargolfvet, när jag den kommande morgonen dit inträdde. Nej, sådant kan då aldrig existera,» fortfor hon, nästan halfond, »och så gammal jag blir, så tror jag aldrig att det var nådig grefven sjelf, utan att grefven bara säger så, emedan både jag och pigorne försäkrat oss ej töras ligga så nära handkammaren en natt till. Dessutom hade ju Janson ej den minsta skråma på tinning eller kindben, ty det både såg jag och kände på sjelf om morgonen! Nej minsann,» tillade hon halfhögt för sig sjelf, »jag har min egen tro om den saken och mycket annat rammel som höres här i detta gamla nästet, både natt och ljusan dag.»
Hans Excellence, Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, att, med afsiag å BancoUtskottets Betänkande, vid nu gällande Författningar om Assignering på Banqyerij, äfven hädanefter tnå utan all ^förändring för. blifva. Bifölls. Upplästes följande från Hans Excellencé HofCancelleren, Herr Friherre af Wetterstedt ankomne Skrifvelse: Enligt StafsSecreterarens för Kongl. Han» 1 Ben 16 Maji. 387 dels-och FinanceExpeditionen, hos mig gjorde anmälan, har Kongl. Maj:t i Nåder täckts vidtaga nedännämnde åtgärder och beslut iv afseende på följande Riksens Ständers underdåniga Skrivelser : 1:0 Angående upphörandet af’ den tills vidare gjorde inställelsen af KronoUppbörden. Kongl. ÖfverStåthållareEmbetet Och samtelige Kongl. Majus Befallningshafvande hafva, genom CirculaireBref, blifvit,skyndsammeligen förständigade om Kongl. Maj:ts, i detta afseende vidtagne nådiga Förordnande, att Uppbörden af förledne års Kronoutskylder må uti vänlig ordning i allmänhet verkställas,’ på de af Riksens Stander i underdånighet föreslagne terminer, samt att följagteligen början dermed borde göras vid slutet af sistlédhe J muarii månad, eller i Rikets mera aflägsne orter, så skyndsamt derefter, sorn omständigheterne medgifva. Och har detta nådiga Förordnande likaledes blifvit Kongl Maj/ts och Rikets KämmarGollirgium, till behörig kännedom, meddelt. 2:0 Om medels anslående till Riksdags» kostnaderne. 3:0 Angående tryckningen af RidderskapetS och' Adelns, Borgareoch BondeStåndens
Justitieombudsmannen strök med fingret öfver den förra meningen i momentet under en åtbörd, som sade att åtgärd i anledning af dess innehåll ej komme i fråga, och stannade med fingret vid den senare meningen. Q.: Det är således på grund häraf seqvester skulle anbefallas? Justitieombudsmannen: Ja. 1 dylikt fall kommer ak tor ofordröjligen att infordra utlåtande af tryckfrihetskomitén, i hvilken jag är ordförande. Finner komitén, som ej eger ingå uti någon pröfning om politiska konsiderationer och förhållanden, att skriften ej kan efter lagens bokstaf åtalas, kan likväl kungen, enligt mom. 13 § 5 tryckfrihetsförordningen, låta indraga skriften. Q.: Jag ber få fästa uppmärksamheten på, att sjelfva skälet för alla dessa åtgärder här helt och hållet saknas. Min uppsats kan nämligen så mycket mindre åstadkomma något » missförstånd » mellan konungarikena Sverige och Danmark som det faktiska innehållet af konungarne Karls och Kristians äfvensom konseljpresidenten Monrads bref redan förut blifvit ofTentliggjordt både i Sverige och Danmark, utan att gensägelse, än mindre åtal deremot blifvit gjorda på något håll. Redogörelse för nämda bref fins i Posthumus arbete Ur minnet och dagboken om mina samtida, elfte delen, tryckt 1874 (alltså under konung Oscar Il: s regeringstid), dessutom i flere andra svenska och danskaskrifter. * Min uppsats kommer endast att ge en ny belysning åt innehållet i dessa bref. Det vore ju den största inkonseqvens att nu åtala hvad förut blifvit bekantgjordt utan allt åtal vare sig i Sverige eller Danmark. Justitieombudsmannen med en axelryckning: Medgifves. Men sådana inkonseqvenser kimna inträffa. Vi lefva i en reaktionstid. Q.: Är det egentligen kungens af Danmark bref som orsakar dessa svårigheter? Justitieombudsmannen: Det tyckes så. Q.: Jag kunde visserligen endast referera brefvets innehåll; men erfar ingen håg att låta tvinga mig dertill. Enda påföljden af brefvets offentliggörande kunde bli en plikt af 50 kronor, enligt mom. 4 § 2 tryckfrihetsförordningen, om detta moment kan tillämpas till förmån för ledamot af annan nationalitet än den svenska.
N:o 40. då någon annan grund derför icke forde förefinnas, än def värde dessa förmåner ega vid den tidpunkt ersättningen meddelas, helst vid olika konjunkturer vinsten af svafvel-lillverkningen kan vara mycket omvexlande, anse Kollegierna de grunder, Kommilterade hufvudsakligen följt vid denna ersättnings bestämmande, vara rältsenliga. För öfrigt anse Kollegierna det vara omöjligt att kunna beräkna den verkliga vinst, som en dylik näringsgren afkastar, helst den mycket vore beroende på näringsidkarens subjektiva egenskaper och vinsten således mäste utfalla olika allt efter som personer förmå med större eller mindre fördel drifva handteringen och begagna sig af de särskilda konjukturer, som derunder inträda. Vid bestämmandet af (jenslbarheternas värde förekomma: l:o) Grufvedagsverkena. f afseende å beräkningen af dessas antal, anmärka Kollegierna, att, ehuru Kommitterade enligt privilegierna upptagit dessa dagsverken, som utgöras från 101 l mantal, deraf 82 l skatte och 19 § frälse, till 52 af hvarje mantal skatte och lill 16 af hvarje mantal frälse eller inalles lill 2,946, handlingarne likväl utvisade, hvad äfven bruksegaren erkänt, alt jemväl de under Axbergshammar lydande 15 x\ mantal frälse och 1 mantal frälse Hullholmen under Frösvidahis bruk, elier tillhopa 15 mantal frälsehemman utgjort 32 dagsverken på mantalet, hvaremot de allt hitintills varit från ved-prestationen befriade. De öfriga frälsehemmanen vore Dylta bruksegare tillhöriga, och med dagsverkens utgörande för dem hade han således egt att elter behag förfoga, hvarföre ock privilegierna beträffande dem borde vid ersättningens bestämmande tjena till efterrättelse, såsom äfven Kommilterade iakttagit. Då nu, på sätt Kammar-kollegii resolution och bref lill Landshöfdingen i Örebro län af den 18 November 1698 innehölle, egaren af Axbergshammar den 20 Novembr 1668 erhållit
Det är tydligt, att de lagar, som angifva storleken af de andelar, som tillfalla hvar och en af dessa faktorer, måste sins emellan stå i något slags sammanhang, ty, som G. säger, om vi beteckna med S hela produktionssumman och A, B och C de delar, som tillfalla hvar och en af produktionsfaktorerna, så blir alltid S I nutidens nationalekonomi har detta aldrig iakttagits. Mig ve-terligt har aldrig förr gjorts ett försök att sammanställa alla tre lagarna, utan lagen för jordräntan (d. v. s. den del, som till^ faller naturkraften) har behandlats för sig och refererats till den 8. k. odlingsgränsen; lagarna för arbetslönen och kapitalräntan deremot sammanstäldes; dock utan att det fans något förenande band mellan de lagar, som bestämma arbetslönens och kapitalräntans storlek, och den lag, som bestämmer jordräntan. Jag vill här i korthet framställa de lagar, som enligt * G. angifva storleken af den ^npart, som tillfaller hvar och en af de tre produktionsfaktorerna, då hela hans följande resonnemang är • baseradt derpå. Lagen för jordräntan är den, hvars sanning nästan alla nutida nationalekonomer erkänna, nemligen den s. k. Ricardo ’ s jordräntelag. Den lyder så:, Jordräntan bestämmes genom det öfverskott i beloppet af en jordegendoms afkastning, hvilket erhålles utöfver det belopp, som med lika arbetskostnad kan erhållas af den minst jgifvande jord, som är i häfd. Sanningen af denna Bats är ganska lått insedd. Om tvenne personer bearbeta tvenne till omfånget lika stora egendomar och på jordens odlande hafva nedlagt lika mycken kostnad och arbete, är det derför icke sagdt, det båda erhålla lika resultat; den ene kan erhålla större afkastning än den andre, och detta öfverskott är alltid jordränta, ty med jordränta förstå vi den inkomst, som eganderätt till naturkraft förlänar oafsedt det arbete som nedlagts på dess tillgodogörande.
Det finnes orklöse, ålderstigne personer, backstugusittare, som ej kunna göra husbonden någon nytta, men lian skall likafullt betala deras utskylder, derföre att de bo på hans ägor. Är del rimligt sådant? — jag frågar det. Skall han köra bort de der gamla personerna ? Hvar skall han göra af dem? Skall han kasta dem i sjön kanske? Är det ej vackert nog att de få bo på hans ägor, utan att han tillika skall betala deras onera till Staten, blott och bart för det att husbonden låter dem bo på sina ägor. Jag tillstyrker bifall till Utsk:s förslag. Gr. Hamilton: Då R. o. Ad. redan i f. m. antog 1835 års författning utan förändring i hvad den angår Taxeriscomiteer på landet och 137, i38 och i3c) §§:ne i detta förslag finnas i samma författning under §§:na ro5, 106 och 107, hvilka alla stå under Taxens-comite' på landet; så tor - Den 10 October e. ra. de ali discussion om dessa §§:r, nend. l3y, 138 och 13g böra förfalla. Hr von Hartmansdorff: Den anmärkn., som Gr. Hamilton gjort, synes vara så gilltig, att all vidare öfverläggning om dessa §§ lärer böra förfalla. Frih. Cederström, Anders: Om den anmärkn.,som Gr. Hamilton gjort, är riktig, så har jag ingenting att saga. Hr Frih. o. Landtm, yl trade, att då, på sätt Gr. Hamilton upplyst, R. o. Ad. verkligen genom antagande af alla de §§, som i den gamla författningen angå Beredmsoch Taxer:s-comile'erna, äfven antagit io5, 106 och 107 §§:na i sistnämnda författning, hvilka äro alldeles desamma sorn den i3", i38 och 1 >9 i Utsk:s förslag, torde R. o. Ad. finna, att något beslut i afseende på >38 §:n icke vidare kunde äga rum, så vidt det ändrade denna §.
Qvällen var långt framliden, och löjtnanterna, som sett fru Nordenskans gäspa oräkneligt många gånger, togo afsked vid deras port med löfte att infinna sig till middagen dagen derpå. Leonnas hjerta klappade högt af fröjd; ty hon såg att Feodor vunnit fadrens bifall. Ännu genom fönstret nickade han vänligt åt den långsamt bortgående, som kastade en blick till den älskades boning. «Sannerligen jag vet hvad f—n jag skall tänka om Petter, som alltid förtalar den hyggliga karlen,» brummade han liksom för sig sjelf. De som älska drömmar, och deras symbolik, skulle väl gerna vilja känna dem, som denna natt gycklade omkring Leonnas läger; men de hade inga former, endast glädjefulla aningar genombäfvade det sextonåriga hjertat. De rörde blott det närvarande, framtiden öfverlemnade hon åt Gud, och snart njöt hon oskuldens lugna vederqvickande sömn, ty under hennes såkallade drömmar, låg hon vaken med slutna ögonlock. Det kunde vara omkring midnatt när hon vaknade, och trodde sig höra röster af menniskor jemte ett besynnerligt knakande och ruskande ljud, men hon somnade snart ifrån alltsammans. Det första hon kastade sina blickar ut genom fönstret, sedan hon stigit upp, gaf henne en förklaring öfver hvad hon hört under natten. Ungefär ett stenkast från deras hus, hade man rest upp en temligen stor löfsal. Soldater buro nu dit ett bord. Allt manskapet uppställdes i rotar och leder af officerarne; det såg ut som de väntat någon, ty alla voro i full uniform och de flestas blickar riktades mot vägen som förde dit. Leonna sprang ned för att be sin mor komma upp; hon ville ej stå allena i fönstret, och mötte fadren i trapporna. «God morgon pappa! Hvad är på färde?» «Det blir stor parad i dag, min flicka.» «Stor parad med så litet folk, pappa, och utan musik?» Med ens hördes hästtraf från vägen och en klingande fältmusik; om några minuter passerade chefen och flera officerare, ridande på utmärkt vackra hästar, jemte musik och manskap, förbi deras port och förenade sig med de andra på planen.