Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Gårdfarihandeln anses numera ej drifvas af så stor personal från Elfsborgs län som förr, men det oaktadt utveckla en större och mera omfattande affärsverksamhet. Den idkas jemväl lifligt af innevånarne i Westbo härad af Jönköpings, Sunnerbo härad af Kronobergs, Malungs och Elfdals m. fl. socknar i ett par fögderier af Stora Kopparbergs län. Berättelserna från Stockholms, Upsala, Blekinge, Westmanlands, Gefleborgs och Wester-Norrlands län omförmäla uttryckligen aftagande af detta slags handel, som i Norrbottens län så godt sorn upphört, hvaremot den omtalas fortfarande till lika utsträckning som förr inom Wermlands, Stora Kopparbergs och Jemtlands län. Landväga handel med Norge drifves i mer och mindre betydlig utsträckning af norra delen af Göteborgs och Bohus samt Elfsborgs län, Wermlands, Stora Kopparbergs och Jemtlands samt Lappmarkerne af Westerbottens län. *) Jemför Statistisk tidskrift, l:sta bandet, sid. 306. 68 Handel. Kameralförhållanden. Mantal. Brukningsdelar m. m. Rörande hufvudsakliga föremålen för varuomsättningen inom de särskilda länen äfvensom dessas förnämsta afsättning sorter torde till undvikande af större vidlyftighet få hänvisas till sjelfva femårsberättelserne, bland hvilka en del jemväl upptaga varupriser, om hvilka en fortlöpande kunskap är af stort värde. Hvad härom denna gång blifvit meddeladt, är dock ej nog utförligt för någon särskild tabellarisk framställning. Genom talrika marknader samt ordnandet af torgdagar och saluplatser ej blott i städerna, utan ock på landsbygden, fortgår ett regelbundet närmande mellan köpare och säljare till bådas stora fördel. 5. Kameralförhållanden. Tabb. N.-is 10A)o.B). Öfversigt öfver de i femårsberättelserne lemnade uppgifter rörande hemmantal, brukningsdelar, backstugor, jordtorp och andra lägenheter å landet samt dessas uppskattning svärde år 1860, är lemnad uti tab. N:o 10 A), likasom öfver städernas tomter och jordar med dessas uppskattningsvärde vid samma tid uti tab. N:o 10 B).
Till de fromma önskningarnes gebit torde det emellertid tills vidare höra, att för vinnande af detta mål enskilda associationer bildade sig till verksamhet åt detta håll, och att de, genom direkta eller indirekta bidrag från statens sida, dertill uppmuntrades, i sednare afseendet t. ex. medelst tillåtelsen att på billigaste vilkor få begagna krono-arbets-korpsen, äfvensom, under vissa vilkor och förutsättningar, någon del af indeldta arméens manskap till utförande af de större arbetsföretag, som deraf föranleddes; och skulle en början i denna rigtning småningom undanrödja de hitintills befintliga såsom oöfvervinneliga ansedda svårigheterna, emot verkliggörandet af en stor nationell idé (den framtiden dock utan tvifvel kommer att lösa), den, att genom kolonisering af vissa delar af Norrland och företrädesvis dem, som äro gynnade af en någorlunda god vegetation (emellan 63—63 graders polhöjd), tillegna sig dessa trakters visserligen icke obetydliga naturtillgångar, hvilka nu, och så länge ingen lefvande kraft uppkallar dem, äro mer eller mindre otillgängliga och i samma mån döda för fosterlandet. Omfånget af denna berättelse tillåter här icke att närmare utveckla detta ämne eller uppställa något system i samma afseende, utan endast att antyda hvad som skulle med hänsigt till detta län böra bidraga till dess upphjelpande och förkofran. Då emellertid allmänna arbetsföretag, åsyftande att bereda landets uppodling, sålunda, efter hvad berördt är, ingå i nämnde plan, har Landshöfdinge-embetet tillåtit sig att här nedan, under rubriken niiringarne, framhålla sådana arbeten, hvilka företrädesvis äro fijrtjenta af en synnerligare uppmärksamhet. I afseende på sedlighetens ståndpunkt bland länets befolkning torde böra observeras, att de allmännast förekommande brotten äro emot äganderätten. Beträffande förhållandet med fångpersonalen och dess tilleller aftagande, har man, med afseende på den ledning för bedömmandet af sedligheten, som deraf kan hemtas, ansett tjenligt vara att uppställa en jemförelse emellan åren 1833, 1840, 1843 och 1847, dervid följande resultat uppstått. De i länets fängelser häktades antal (transportfångar icke beräknade) utgjorde
December 1730, den dåvarande Lag-Coramissionen i underd. anmält Lagverkets fullbordan, samt Rikets Ständer i derpå följde Januarii sammankommit, har Kongl. Majit till Seereta Utskottet öfveiiemnat berörde skrifvelse, för alt med Ständerna Lag-Utskottets Utlåtande N.-o 8f - 13 eotnmumceras, och bemälde Utskott deruppå afgifvit ett sådant förslag,; "att samtelige Rikets Råd och Ständer måtte träda tillhopa på Riddarhuset och der låta för sig uppläsas Lagförslaget, dä Lag-Commissionens Ledamöter ock skulle vara tillstädes, för att gifva upplysning och besvara de påminnelser, sorn kunde göras, hvarefter deröfver skulle antingen straxt resolveras, eller ock, i fall påminnelserna, vora mera vigtiga, remiss ska till Lag-Commissionens vidare och skyndsamma betänkande, så att Lagen, som i så många år varit under revision, och efter Rikets Ständers längst förut förklarade åstundan, omsider blifvit färdig, måtte kunna varda vedertagen, eller åtminstone pä en viss lid sättas in praxi och försökas,” hvilket förslag jemväl blifvit af samtelige Riks-Ständen gilladt. — Af sådan anledning samlades alla Riks-Stånden, första gången för detta ärende, den 3 Mars 1781, hvardera åtföljdt af dess Secreterare, såsom protocollsförande. Rikets Råd anmodades att, ”Sländerne till biträde”, bivista öfverläggningarne, och infunno sig äfven till följd häraf. Ständerne fattade i öfrigt följande preliminaira beslutr att ett Capitel i sender skulle uppläsas, och att, sedan det skett, påminnelser vid de serskilda punkterne finge framställas; att, sedan Lag-Commissionens Ledamöter svarat derpå samt utredt skälen för deras mening, Landtmarskalken skulle göra proposition på bifall till densamma; samt att om dervid svarades yn, punkten skulle anses godkänd, men i fall disput uppstod, hvarje Stånd, i ordning efter hvatt annat, yttra sig, eller ock punkten gå tillbaka till Lag-Com missionen.
StatsUtsk:s ledamöter hafva sagt oss huruledes jemväl de godkänna grundsatsen, men likväl icke kunna tillstyrka tillämpningen deraf. Under de förra parti-tiderna sades 0111 ett så behandladt förslag, alt det komplimenterades men afslogs. Dermed är likväl icke den belåten, hvars rätt är i fråga. Här har nu Frih. Tersmeden för oss ganska riktigt ulredt, huruledes den uppgifna förlusten blifver för statsverket i verkligheten vida ringare, derföre alt en mängd tjenster icke kunna genast tillsättas, utan lönen besparas under ansökningsoch förslagstiderna under det att besvär öfver förslaget och hvarjehanda dithörande dröjsmål inträffa. Statsverket kommer således att i verkligheten äfventyra mindre än här är uppgifvet. Hr af Harmens har befarat alt bevillningen skulle komma att höjas för denna orsaks skull. Om sådan förhöjning sker, så föranledes hon tvifvelsutan icke blott af denna ringa utgift, utan egentligen för kapilal-afbetalningen och ränta på de 2 millioner, som måste upplånas lill krediti vet och för hvarjehanda andra betydliga utgifter, hvilka komma att inträffa. Ifrågavar. omständighet blifver alltså föga inverkande till bevillningens förhöjning, jemförelsevis med den som i alla fall måste göras. Jag tror derföre icke att R. o. Ad. bör låta sig på detta skäl afskräckas från återremissens beviljande. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm: Med åberopande af hvad jag tillförene anfört, önskar jag att älerremissen mätte afse alla de 10 månadernas löne-innehållning, och såväl begrafningshjelpen som liggetiden och det öfriga. Begrafningshjelpen är och förblifver en orättvisa emot dem, som icke dö i tjensten. Jag förenar mig fullkomligt med hvad en vård talare, Hr von Hartmansdorff, sagt, att man alltid mäste vara rik nog att icke söka 12 Den 17 Maj. fördel i orättvisan.
Gäldenären är i alla fall densamma, nemligen Svenska Nationen, och för den, sorn lånar Staten penningar, måtte det vara detsamma, hvilka af Rikets Ständers Ombud underskrifva skuldsediarne, I afseende på stora Creditivet, instämmer jag fullkomligt deruti, att Ständerna nu böra anslå ersättning att genast till Banken utgå, så snart Creditivet lyftes; d. v. s, man bör gifva Fullmäktige i RiksgäldsGontoiret instruction att genast upptaga lån på billigaste vilkor, emedan det är bestämdt afgjordt, att lån då måste ske, och emedan jag är öfvertygad, att Stats-lånesystemet är det enda dugliga, då inkomsterna ej räcka till, Men man bör Den 9 Julii e. m. i3g vara varsam med detsammas införande. Crediten är en ömtålig sak, och bör noga vårdas. Allmänna rösten är nu deremot, att Staten skall utan trängande nöd sättas i skuld, och om man det oagtadt vill börja upplåningar för Statens utgifter, skall man förstöra Crediten, i stället att stärka densamma. Flere gånger hafva i Sverige Lån skedt för Statens räkning. RiksgäldsContoiret har upptagit dem, och derföre utgifvit sina obligationer, för hvilka full valuta erhållits. Detta är det enklaste upplåningssättet, som kostar minst. Det andra är, att snart sagt å tout prix sälja Statens obligationer. Detta är väl lättare, men medför större våda, och bör efter min tanka, så länge ett lindrigare sätt finnes, icke vidtagas. Det är i alla fall ett vingleri-s/stem, och hvar och en enskild, som går så tillväga, anses vanligen vara i bankeruttillstånd. Jag anhåller alt detta yttrande må få åtfölja återremissen, Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Det är allmänt bekant, att den myntoreda, som fordom hemsökt vårt land, äfvensom den, hvilken nu gifver oss så mycket bekymmer att afhjelpa, härleder sig derifrån, alt Ständerna i nödens stund låtit genom Banken utgifva sedlar, utan motsvarande valuta. Delta förhållande gör mängden skygg för realisationen, af fruktan alt detsamma äfven hädanefter skall hända.
Indragningsmagten har sålunda skadat just derigenom, att den tillintetgjort ett af våra grundlagars heligaste stadganden. Jag frågar vidare, om det icke är skadligt för sjelfva Styrelsen, att allmänhetens uppmärksamhet just genom indragningen fästes på det hatade bladet, hvars spridande icke kan hindras, och att anledning derigenom gifves till de obehagligaste och mest kränkande gissningar om rätta orsaken til! indragningen. Samme värde talare har sagt, att vi ännu icke äro mogna för en juryinrättning. Härvid får jag erinra, att detta fel förgår med tiden. Gif oss blott lid att tilltaga i ålder och visdom, och vi skola snart växa i den ännu kanhända något för stora rustning, som grundlagsstiflarne gifvit oss till försvar för vår frihet. Om vi sålunda ännu icke äro alldeles mogna för våra former, skola vi dock ofördröjligen blifva det; men om vi hvart 2o:de år ombytte former, skulle vi aldrig mogna för någon. Samme värde ledamot har försäkrat oss om sin varma tillgifvenhet för tryckfriheten och sagt, att den utgör säkraste värnet mot domaremagtens arbitrage. Men dervid får jag blott erinra, att om detta värn skall få någon betydelse, måste dess handhafvande undandragas domstolarnas befattning; ty ett vapen lennar föga värn, så länge det belinnes i handen på den, mot hvilken man vill värna sig. En annan värd talare, som mera ex officio yttrat sig, har anfört (nånga inkast isynnerhet mot juryinrättningen. Hvad indragningsmagten beträffar, har han icke allenast med - Den 17 October c. m. gifvit, att den är olämplig, utan äfven förklarat den vara onyttig och af föga betydenhet. Jag skulle sätta mera tillit till uppriktigheten af detta yttrande, oin vi icke under sjelfva vår samvaro sett denna olyckliga magt utöfvas. Den värde talaren har såsom ett fel uti juryinrättningen anmärkt, att man derifrån icke kan vädja till högre rätt.
Då jag är viss om, ait älven inom annat Stånd dyiik motion varder väckt, med utförligt andragande af motiverna härför, anser jag mig ej böra upptaga Ståndets iid med att bär framställa vidlyftig motivering af förslaget, Jag inskränker mig fördenskull endast lill den anmärkning, ait ifrågavarande väg skulle dels icke obetydligt öka trafiken å Statens jernbana till och från nyssnämnde jernvägsstation, tili hvilken inga andra vägar finnas än dåliga sockenvägar; dels mycket förminska Kronans årliga utgifter för postens fortskallande m. m.; deis tillskynda kringliggande orter samt staden Mariestad mångahanda fördelar o. s. v, och dymedelst smånin gom åt det allmänna återgälda de uppoffringar Staten iklädde sig för detta företag. Om remiss tiil vederbörligt Utskott anbålies. Stockholm den 30 November 1862. E. M. Falk, från Skaraborgs lån. 734 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Af Auders Joham Sandstedt frim Jönköpings län? om skärpning i nuvarande ansvarsbestämmelser för skogsåverkan. Det har redan blifvit föreslaget, ali åverkan af skog måtte anses och bestraffas sorn stöld. Jag vili icke bestrida rigtigheten af denna princip, så vidt nemligen den har för afsigt att gifva samma skydd åt eganderåtten tili skog som till arman egendom, men jag kan deremot icke instämma i den åsigt, att der principen är rigtig, der måste densammas tillämpning också vara rigtig. Jag kan ej helier förena mig med dem, som mot antagandet af en sådan lag hysa farhåga i det afseende, att våra fängelser då skulle blifva allt för mycket befolkade och alt aili för många menniskor skulle blifva ijufvar, ty hvar och en, som i följd af sin gerning gjort sig förtjent af det för densamma stadgade straff, måtte det gerna utstå; men jag har deremot helt andra skäl alt motsätta mig antagandet af en sådan lag, under det jag hyser den öfvertygelse alt man derigenom skulle motarbeta just det mål, dit man syftar att komma.
Hvad är väl fatalare än en seg biff; man anfaller den med knif, med käkar och tänder — allt förgäfves! Biffen motstår alla bemödanden och blir slutligen hård och torr som trots något gammal hästläder. Vill man likväl svälja den, riskeras lifvet genom qväfning af en köttbit. Ja, man är borta pä en bjudning just i en skön knipa: den bästa utvägen » går ej an », anseendet af bildad person och undseendet med värdinnan göra oss kanske till hälft sjelfspillingar, men skenet måste räddas! Derför är det jag vill råda hvarje husmor, som genom slagtarens svek eller uppköparens okunnighet fått omöjligt bifikött och ej har tillfälle att ersätta det med något annat: låt först finhacka köttet. Detta kända medel är dock ej alltid nog, blanda det med stötta skorpor, och biffen skall åtminstone intet vålla olycka. Falsk skSldpaddssoppa. Finhackad charlottenoch rödlök fräses med smör, när det är nästan, men ej fullt brynt, spädes det med något buljong, och får alltsammans koka en stund, hvarefier löken frånskiljes och buljong, helst af kalf, tillsättes. Får ett hastigt uppkok och serveras sedan med fiskfärs, skuren i små tärningar, hvilka läggas i soppskålen, eller ock med stekta brödskifvor. It. Ett beqvämt och sparsamt sätt att koka gröt. En half liter risgryn sköljes väl och lägges i en större kruka, hvarest man sedan slår mjölk. Insattes sedan i en kakelugn, der spjellet skjutits för en half timma sedan. Ses ofta efter för att omröras eller spädas. K o - kas långsamt, men blir ypperlig. It. Handarbeten. En ganska treflig och mycket billig arbetsväska kan fäs på följande sätt. Man syr en påse af blått siden eller plysch, 3 dm. lång och 2 | dm. bred ungefär. Derefter virkar man af gul makramétråd en spets, ungefär 2 dm. bred, och som bör vara försedd med tämligen stora uddar samt hafva en längd af 5 dm. Denna hopsys på tvänne sidor, så att den blir öppen, der uddarne finnas.
Tidningen kostar endast 1 krona för qvartalet postarvodet mberäknadt. Ingen lösnummerförsäljning. Redaktör o c h FRITHIOF Träffas å byrån kl. 10 — 11. A l l m. Telef. Elisabeth let är icke länge sedan, det smärtsamma budskapet nådde oss, att en ädel qvinna ändat sitt lif. Ehuru hennes ögon slötos till den långa. hvilan på främm ande j ord, var hon dock svenska till hjerta och börd; hennes lifsgerning, menskligt att döma i förtid af bruten, gälde svenska systrars bästa, och hennes anspråkslösa runa skall ock derför tecknas i de svenska qvinnornas blad. Den 15 september i år afled i Paris fru Agata Margareta Elisabeth Nyström, född Rosenius, i en ålder af 41 år. Hon var dotter till den bekante väckelsepredikanten och andlige skriftställaren C. Rosenius och gift med telegrafassistenlen M. F. Nyström. Hon hade så- ledes gått ut från ett hem, der djupt religiöst allvar från de spädaste åren tryckte sin hallstämpel på hennes vä- sen och gaf hennes sinne och all hennes sträfvan riktning. Hjertats begåfning motsvarades hos Elisabeth Nyström af hufvudets; grundliga kunskaper och mångsidiga utgifvare: HELLBERG. TTtg^ifningstid: h v a r j e helgfri fredag. Infaller helgdag på fredagen, utgifves tidningen näst föreg. eller nästfolj. söckendag. I Stockholm: hos redaktionen, i boklådorna samt å tidningskontoren. Nyström. talanger hade kommit henne till del. Hon aflade en synnerligen vacker studentexamen, en bland de första svenska qvinnor, som bestodo detta mogenhetsprof. Hon var sedermera vid olika tider elev vid musikaliska liksom vid må- lare-akademien och har från trycket ulgifvit en del af henne komponerade sånger De naturliga anlagen funno än ytterligare tillfälle utbilda sig under flere utrikes resor; bland annat tillbringade hon en vinter i Rom, denna heliga mark för alla skönhelsälskande sinnen. Djupt religiös ulan ensidighet egnade hon ett lifligt intresse åt alla slags välgörenhetssträfvanden.
Discontverk serskildt, vidtaga någon åtgärd till beredande af understöd för behöfvande enkor och barn efter aflidne Tjenstemän och Betjente vid Discont-verken; och hafva Directionerne vid Låne-Contoren till Banco-Fullmägtige redan inkommit med Tjenstemännens yttrande, hvaremot, från Directionen af Bnnco*-Discont-Verket härstädes något utlåtande ännu icke till Fullmägtige ingått, men oförtöfvadt lärer vara att förvänta; så alt Fullmägtige inom kort blifva i tillfälle att detta ärende till Högloft. Utskottets pröfning öfverlemna. §. .4. Angående Tumba Pappers-Bruk och dermed samband egande ämnen, öfverlemna Banco-Fullmägtige serskild Berättelse_, men då, i anledning af Banco-Fullmägtiges åtgärd, att, efter på Bankens Pensionsstat förflyttade Förvaltaren af Tumba Pappersbruk, Kamereraren Möller_, till Bruksförvaltare, såsom Bankens Tjensteman, hafva antagit Notarien J. 6a Berättelse af B an co-Fullm ägt ige. Bagge j med vilkor, att lian skulle åtnjuta en årlig aflöning af 1,700 R:dr B:co, hvaraf 900 R:dr såsom ordinarie lön och 800 R:dr såsom arfvode, saint med rättighet, dels till pension på Bankens allmänna Pensionsslat, enligt de grunder, sorn finnas utstakade i Banco-Reglementets §§. 62 och 63, dels ock att,' emot bestämd högre afgift, i Banco-Statens Enkeoch Pupill-Cassa åtnjuta pensionsrätt för enka och barn i nion af innehafvande lön på Stat, senast församlade Herrar Revisorer (se 1839 års tryckta Revisions-Berättelse , pag. 57—61) anmärkt: 1:0 att Notarien Bagge blifvit tillerkänd en aflöning af 1,700 R:dr, fastän Banco-Reglementets §.
I.ste Kollega »217: 90. 2:dre » » 504: 60. 1,387: 46. hvilken summa, såsom ingående i lönernas normalbelopp, borde utgöra ständigt anslag, hvarjemte för nuvarande innehafvarne af nyssberörda tjenster skulle bland de tillfälliga anslagen uppföras ersättning för det belopp, hvarmed årliga markegångsvärdet å den spanmål, de af klockarebol nu uppbure, kunde öfverskjuta det i staten beräknade värdet å samma spanmål. Helsingborgs stad 27 tunnor oindelt spanmål . att till staden årligen utbetalas efter medel-markegångspriset lör korn. För de från Björnekulla klockarebol utgående 25 öre erfordrades af ofvan angifna skäl ingen ersättning. Landskrona lägre elementarläroverk: Ehuru 2:dra kollega J A. Holmgren förklarat sig ej kunna ingå på det ifrågaställda utbytet af de honom å lön anslagna landtgren, 78 luft 9 k:r spanmål, utgående från Herslöfs och Säby klockarebol, mot kontant anslag, och i följd deraf borde vid dessa inkomster bibehållas, intilldess han afginge från nu innehafvande befattning eller ock afsade sig åtnjutandet af denna spanmål in natura, då han skulle ega att uppbära i penningar, förutom det i stat upptagna värdet å spanmålen, 157 R:dr 40 öre, äfven skilnaden mellan delta värde och årliga markegångsvärdet, hade Stats-kontoret emellertid ansett här böra upptagas det i staten beräknade beloppet 157: 40. för alt. när något af nyssnämnda alternativa fall Transport: 2,357: 76. 170: I. 202: 6. 22 Stats-Utskottets Utlåtande M 195. Transport: 2,357: 76. inträffade, i vanlig ordning utgå, samt innan sådant skedde fördelas mellan innehafvarne af ifrågavarande två klockarebol, från den tid öfrige klockare från dessa utgifter befriades. Ystads lägre elementarläroverk:
I följd af det här föreslagna stadgandet, att ”enahanda förhållande äge rum i afseende på gesäll eller arbetare, som före mantalsskrifning från mästare afilyttat, utan att sedermera lala sig skattskrifvas, då i slikt fall betalningsskyldigheten drabbar den mästare, hos hvilken de sednast under skatteåret arbetat, ” skulle gesällen, endast det lyckades honom att undanhålla sig på ett annat ställe, kunna undgå och på sin förra mästare öfverflytta sin betalningsskyldighet; och på andra sidan skulle det förlama uppbördsmännens bemödanden att få reda på dem, som undanhålla sig. De skulle endast säga till mästarne: arbetarne finnas icke mantalsskrifna; derföre hålla vi oss till er, och ni måste betala för dem. Jag är öfvertygad, att Bevilln.Utsk., vid närmare eftersinnande af detta stadgande, skall finna dess obillighet. Jag skulle deremot vilja föreslå ett annat stadgande, som vore billigare och kanske säkrare ledande tillmålet, nemi. följande: ”Kan den gesäll eller arbetare, som efter mantalsskrifningen söker tjenst eller arbete, icke styrka, att han för kommande året är behörigen mantalsskrifven, åligge det den, som antager en sådan gesäll eller arbetare i sin tjenst, att derom göra anmälan till vederbörande mantalsskrifvare och att af arbetsförtjensten innehålla årets kronoutskylder. Försummar husbonde en sådan anmälan, vare han pligtig att sjelf utskylderna betala för den gesäll eller arbetare, som sålunda blifvit i tjenst antagen, utan att hafva styrkt sig vara behörigen mantalsskrifven.” Geuom detta stadgande visar sig, att lagstiftningen vill upptäcka den, som undanhåller sig vid mantalsskrifningen; hvaremot det af Utsk. föreslagna stadgande skulle utmärka motsatsen, eller att de, som deröfver skola hafva controll, icke skulle bry sig om att få reda på dem, som böra mantalsskrifvas. Jag anhåller således om återremiss äfven i denna del. mo $. Hr von Hartmansdorff:
Preste-Slåndet ansåg sig icke kunna denna inbjudning antaga. S. D. Föredrogs ånyo Statssamt Allmänna Besvärsoch EkotiomiUtskottens utlåtande, N:o 13, i anledning af väckt fråga om inrättande af ou central-slyrelse, hvarunder Rikets Consistoriel’, samt presterskap och lärare vid läroverken borde lyda, m. m.: Bifölls. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskotlets följande utlåtanden: N:o 62, i anledning af väckt motion om inleverering till Statsverket af den under Kongl. Krigs-Collegii förvaltning stående En per Mille-f onden: Bifölls; N:o 63, i anledning af begärdt anslag i stället för den hemmansegare inom Landa socken af Halland tillerkända, men dem frånröfvade, ulflyttningshjelp: Bifölls; No 64-, angående yrkad restitution till Upsala stad af erlagd eganderälts-bevillning för en del af stadens jord: Bifölls; N:o 65, i anledning af Fullmägtiges i Riksgälds-Contoret hemställan, angående den numera indragna Canzlist-tjensten vid deras Expedition: Bifölls. S. D. Af inkommet protocolls-utdrag af den 2 dennes från Hederv. Bonde-Ståndet inhemtades, att vid förnyad föredragning at Stats-Utskotlets utlåtande, N:o 63, i anledning af begärdt anslag i stället för den hemmansegare inom Landa socken af Halland tillerkända, men dem frånröfvade, nilly 11- ningshjelp, Hederv. Ståndet funnit för godt besluta, alt ett lill 500 R:dr B:co nedsatt belopp borde i nämnde afseende utaf allmänna medel utgå, i hvilket beslut välbemälde Stånd inbjudit Med-Slånden att &ig förena: Preste-Ståndet fann för godt att denna inbjudning antaga. 384 Prut.-Utdrag, den 5 December 1844- Från Välluf!. Borgare-Ståndet. S. J).