Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han tycktes till hvad pris som hälst vilja undvika att upphinnas af den efterföljande velocipedryttaren hvilken verkligen icke var någon annan än Apollonides. Då skalden i den gamla Veras sällskap funnit efterspaningarne inne i konsertsalen fruktlösa och med möda räddat sig från att innebrännas samt utanför den brinnande byggnaden höjde sin högljudda klagan, tyckte han sig se en velociped med två mänskliga skepnader höja sig rakt upp ur lågorna. Det föll honom genast in, att det kunde vara Oxygen som nytjat tillfället för att bortföra Aromasia, död eller lefvande. Forntidsskalden hade hufvudet ständigt fyldt med gamla romaneska inbillningar, men denna gång hade hans inbillningskraft fört honom på rätta vägen. »En luftvelociped, ett kungarike för en velociped!» utropade Apollonides och sprang sökande omkring det brinnande huset. Han kände sin Shakspeare och anförde honom ej sällan, men på 2,300-talet hade det varit svårare än på Richard den tredjes tid att gälda tjänster med kungariken, en vara som på länge ej funnits i marknaden. »Herre, ni skall få nytja min velociped som är af ny tillverkning efter ett nytt system, en snabbhet utan like,» förklarade en man som just stod i begrepp att höja sig öfver marken. »Välgörare, människovän, räddare!» utropade skalden på sitt gammalmodiga språk och tog emot den erbjudna hjälpen, yttrade några tröstande ord till den gamla Vera och ville svänga sig upp i sadeln. »Femtio tusen francs är priset,» förklarade velocipedens ägare. »Fem ... tio tusen!» stammade Apollonides och häjdade sig med ett förskräckt utseende. »Det är visserligen mer än ett kungarike i våra dagar, men ni tyckes vara mycket angelägen att komma härifrån, och då torde summan ej vara för hög,» anmärkte den som erbjudit velocipeden. Apollonides böjde hufvudet och såg mycket olycklig ut. Han var i begrepp att afstå från färden, men då trädde Vera emellan, tog upp ett papper, skref därpå några ord i största hast vid skenet af det brinnande huset och lemnade det skrifna till velocipedägaren samt yttrade brådskande:
på tisdagen, dä » Kapten Puff », » 1 telefon » och » Duvals skilsmässa » uppfördes. Teatern är eljes redan färdig med tvänne nya program, nämligen Victor Hugos » Ruy Bias » och en repris af komedin » Falska juveler ». Svenska teatern har som nyårsprogram gifvit lustspelet » Lätta kavalleriet » af Alexandre Bisson samt » Bacillen », nyårsskämt i en akt af G. B. Hvad det första stycket beträffar, hålla vi före, att en teater, som vill vara mån om sitt anseenUppmanen edra väninnor, som ännu ej prede, gör bäst i att ej upptaga dylika mer än » lätta » numererat på Idun, att skyndsamt förnya produkter af dramatiskt författareskap. » Baciller » egentligen en serie mer och mindre lustiga bilprenumerationen! De gå eljes miste om de är der med anspelningar på lokala förhållanden, första numren. händelser och personer för dagen — allt utan något som helst inre sammanhang. Särskildt excellerar fru Anna Lundberg i sin imitation af en här känd varietédiva. Smånotiser från kvinnovärlden. En af Stockholms äldsta invånare, borgmästarinnan Seltergren, ingick nyårsdagen i sitt 91:a år. Hennes man, som för flere år sedan aflidit, var borgmästare i Falköping. Den gamla, som i det allra närmaste eger obrutna själsoch kroppskrafter, omgafs på sin födelsedag af tvänne barn, f. d. kaptenen vid Vestgöta regemente Krister Settergren och advokatfiskalen i Svea bofrätt Evald Settergren, samt barnbarn och barnbarnsbarn. Fru S. är syster till de för flere år sedan aflidne, ansedde lagkarlarne Johan Gabriel och Gustaf Birger Richert samt faster till f. d. statsrå- det Richert. Vasateatern har under inöfning Offenbachs aldrig förr i Sverige gifven operett » La jolie parfumeuse », i svensk öfversättning kallad » Lilla rosenknoppen ». Operetten gifves första gången nå- gon dag i nästa vecka. Filharmoniska symfoniorkestern utför å sin nästa konsert bland annat: Peer Gynt-suiten af Edv.
Också enligt Adelns ursprungliga ide’e, är den, som ännu innehafver blott ett lägre embete, som ställer honom under en annan medborgares vilkorliga befallning, endast Adelsman in potentia men icke de facto, hvilket endast inträffar med dem, som efter fulländandet af en hederlig bana för Statens bästa blifvit sin egen O 0 bestäm mare, eller under odlandet af Rikets jord skaffat sig erfarenhet om dess behof och dess tillgångar. Dessutom fordrar rättvisan mot de öfrige Ofrälse Tjenstemännen, alt, då dem nekas representations-rätt, den ej må utöfva* af Subaltemer inom Riddarhuset eller af Borgmästare i Borgare-Ståndet, Deri 17 Maji, 379 Dessa raina tankar och åsigter af ämnet öfverlemnas till Högloflige Ridderskapets och Adelns bepröfvande, i det hopp, att om de äfven skulle alldeles förkastas, de dock torde väcka någon att se saken från en annan sida an han hittills betraktat den, och derigenom måste ju det hela vinna. Och det är ju förnämligast detta måste vi eftersträfva, icke att våra egna meningar må gå igenom. Lorenzo Hammarsköld. Sedan Hans Excellence Herr Grefven cch LandtMar skalken härefter tillkännagifvit, att Plenum komme kl. half till 5 i eftermiddag, att fortsättas, yttrade sig Friherre Boije, Ludvig: På 20 års erfarenhet grundar jag den högaktning jag hyser för den förträfflige man, som författat förslaget till detta Betänkande.
Jorda-balken måtte införas ett stadgande af följande hufvudsakliga innehåll: ”Att om bördeman åstundar lösa arfvejord, som är genom testamente bortgifven, honom åligger instämma talan derom inom samma tid, som för bördelösen af såld arfvejord föreskrifven är, samt att, derest parterne före den i stämningen förelagda dag sämjas om det belopp, den bortgifna arfvejorden rätteligen värd är, och hvilket bör af bördemannen, derest han sitt anspråk vinner, till testamentstagare!! erläggas, denna löse-skilling skall af bördemannen senast å första rättegångsdagen af det ting, då lagfarten är slutad, i Rätten nedsättas, hvaremot, i händelse ett sådant åsämjande ej skett, och öfverenskommelse oin löseskillingens belopp ej heller kan å den dag, hvartill börds-anspråket är instämdt, träffas; skall detsamma genom värdering bestämmas, hvarefter bördeman, hvilken det i dessa fall skulle åligga att å sistomförmälda dag till Rätten inlemna borgen för den löse-skilling, hvilken kan bestämmas, bör, vid förlust af sin bördsrätt, löse-skillingen hos Rätten insätta å det Ting, som infaller näst efter en månad från det densamma blifvit till beloppet fastställd.” att uti 8 § af 5 kap. Jorda-balken införes ett stadgande ”att uti ofvan anförde fall, då borgen skall ställas, gäller klander, fastän icke penningar vid detsammas anhängiggörande hos Rätten nedsättas”; samt slutligen att, med upphäfvande af 3 § 8 kap. Jorda-balken, följande lydelse må gifvas åt samma kapitels 1 §• ”Ingen må af ärfd fastighet, om den å landet ligger, bortgifva något, eller, derest den i stad belägen är, mera än en sjettedel. Sker det, håfve arfvinge, då han, som det gaf, död är, makt att hvad sålunda bortgifvet är återkalla; dock emot skyldighet, derest han vill återvinna den ärfda fastighet, hvarom gifvaren egt genom testamente förordna, att erlägga dess fulla värde.
Med föranledande af hvad sålunda blifvit yttradt och på grund af den åsigt, i enlighet hvarmed dessa länder ansett sig icke böra lagstifta i detta hänseende, eller att ingen hvarken hög eller låg, fattig eller (i Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 42. rik borde vara underkastad skyldigheten att för sin person, ålder, stånd eller vilkor göra reda förr, än han genom ett brottsligt uppförande dertill gifvit anledning, har motionären hemställt, att hela passväsendet måtte upphäfvas. Hvad sålunda blifvit anfördt har Utskottet tagit i öfvervägande och finner, lika med motionärerne, erfarenheten hafva bekräftat det uppgifna förhållandet, att de strängare passföreskrifterna numera i allmänhet icke tillämpas i annat fall, än då särskilda omständigheter dertill gifva anledning. Orsaken härtill torde få sökas i den lifligare beröringen folket emellan, som lättade kommunikations-tillfällen föranledt, och som jemväl bidragit alt öka förtroendet. Man har derföre redan för längre tid sedan insett att, i den mån kommunikationsmedlen ökats och i följd deraf tilloppet af resande blifvit år från år större, en revision af passförfattningarne vore af noden. Enligt hvad Utskottet under sista riksdagen uti afgifvet utlåtande angående denna fråga upplyst, har jemväl en sådan revision blifvit på Kongl. Maj:ts nådiga befall ning verkställd, hvarefter förslag i ämnet redan år 1852 till Kongl. Majit inkommit. I öfverensstämmelse med den äfven af Utskottet delade åsigt, att förändringar i nu varande pass-lagstiftning äro af närvarande tidsförhållanden påkallade, anser Utskottet sig derföre böra hemställa, att Rikets Ständer måtte i skrifvelse till Kongl. Majit i underdånighet anhålla att, vid afgörandet af den på Kongl. Majlis nådiga pröfning beroende frågan om utfärdande af förändrade passförfattningar, matte tagas i nådigt öfvervägande, dels huruvida icke skyldigheten för inländske resande, äfvensom för Norrmän, vid resor inom Sverige, att vara försedde med pass må kunna inskränkas, dels ock hvilka lättnader i detta hänseende böra utländske resande beredas.
Bevis att Tofta, allt ifrån skatte-köpet år 1810 till närvarande tid, utlagt full ränta, samt öfrige ständiga onera och Bevillning för all dess skattlagd» jord. N:o ii. Utdrag af LagfartsProtocollet, hållet å Lagtima Vintertinget med Färentuna Härad den i5 Februarii 1811, med anförande af KammarCollegii aflåtne Skatte-bref, hvaraf inhemtas, att Tofta hemman blifvit försåld t för en köpeskilling af 9,100 R:dr B:eo, samt att köparen ålades att ansvara för alla af hemmanet utgående räntor och utskylder, ehuru den under hemmanet skatllagde skog, med derå belägit torp, från skatte-köpet undantogs. Kongl. KammarCollegii underdåniga utlåtande den 11 Augustii 1812, i anledning af Tofta hemmans-ägares underdåniga begäran att mot lösen erhålla ägande rätt till den undantagne skogs-traktcn, deri Collegium medgifver, att hemälde skog är en del af Tofta hemmans fordna skog, och att Kongl. Maj:t icke befallt skogens undantagande, men anmärker att detta un - Den >5 December e. m. dantag förut skett, och att Collegium icke funnit sig tillständigt skilja skogen från Kronans disposition, öfverlemnande till Kongl. Kajrts Nådiga pröfning, huruvida skogen hurde anses iklädd Kungsgårds natur. Collegium föreslår tillika, att om skogen ej anses nödig för Kungsgårdarna, den må upplåtas till Skatte åt den, som derföre erbjuder högsta räntan, eller ock alt den förut skattlägges, och sedan på auction försal jes; tilläggande slutligen, alt Tofta köpeskilling är ganska hög, och att ägaren, utan dispositions-rätt till den angränsande skogsparken, måste vidkännas lidande å hemmanets ägor, samt hinder i dess rätta skötsel, samt underställer åter Kongl. Maj:ts: Nådiga pröfning, om derå må göra det afseende, att ägaren ulom auction må få lösa samma skogs-trakt till Skatte, sedan den ånyo blifvit skattlagd.
St. förr beviljat det ofvannämnde lånet af 15,000 r:dr, nemi. att efter 5 års förlopp, räknade från lyftningsdagen, derunder ränta ej borde beräknas, erläggas 5 proc. af primitiva capitatet ärligen, hvaraf 3 proc. ränta först beräknas af det vid hvarje liqvid återstående capitalct och det öfriga utgår såsom afbetalning, intilldess hela capitalct med ränta sålunda blifver till fullo betalt. 388 Den 24 Augusti f. m. Hr Landshöfdingen gjorde härefter det uttryckliga förbehåll, att den öfverenskommelse, magistraten och borgerskapets äldste nu gjort i berörde afseende, mätte vidhållas med ett redligt godkännande och vidblifvande, utan alt ryggas, helst som Hr Landshöfdingen i annat fall komme att med ledsnad erfara fruktlösheten af hela det nu hållna sammanträdet, såsom en följd af borgerskapets vankelmod; och sorn alle härvid ytterligare förnyade sitt enstämmiga antagande af beslutet, samt hemburo till Hr Landshöfdingen skyldigaste och vördsammaste tacksägelser; så skulle prot. häröfver författas. Ar och dag som ofvan. F. IF. Linck, Borgmästare och protoc.förare. Magistraten: Juhan Brandt. And. Engberg. 01. Gabr. Hällström. Jernberg. Borgerskapets äldste: P. Berglund. P. A. Sundh. I). Häggberg. II. Fly. P. 31. Bergqvist. E. J. Modée. J. G. Ellberg. Jonas Rosenqvist. Remitterades till StatsUtsk. Hr Lagerheim, Lars Magnus, anförde vidare: Då numera en större klädesfabrik, straxt invid Gelle stad, utaf ett af de betydligare handelshusen derstädes blifvit anlagd, med stora omkostnader och dyrbara machincrier, hvilken fabrik redan i höst är ämnad alt sättas i gång, får hos R.
(Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsk:s Bet:de N:o 15 och Utlrde N:o 77.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har framställning blifvit gjord om tillvägabringande af ändring i den genom Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse af den 17 Mars 1780 meddelade föreskrift, att den civile tjensteman, med Konungens Nådiga fullmakt, som, utan underdånigt anmälande hos K. M:t och afbidande af Dess Nådiga tillstånd, begifver sig utom riksgränsen och på utrikes ort öfver fyra eller högst fem dagar förblifver, skall vara .sin innehafvande tjenst förlustig, hvilket ännu gällande stadgande uppenbarligen afsetl helt andra förhållanden än dem, som sedermera inträdt. I följd af nuvarande lifligare kommunikation med främmande länder har nemligen uppkommit större behof att i affärsangelägenheter besöka utrikes orter; det kan ofta inträffa, att den för affärers afslutande å dylika orter gvnsammasle tidpunkten förgår under den längre tid som erfordras för utverkande af K. M:ts Nådiga tillstånd till resan, och genom den sedan nämnda kungörelses utfärdande inträffade förändring i rikets gränsor, måste det, i de flesta fall, blifva omöjligt att under den medgifna inskränkta tiden medhinna ens den kortaste resa till utlandet, hvilket allt ej sällan måste förorsaka öfverträdelse af en ännu befintlig författning eller underlåten tillämpning deraf. Med hänseende härtill och då tillika förekommit, att genom K. M:ts Nådiga Bref den 24 Augusti 1824 medgifvits, det E. K. M:ts Befallningshafvande i de Skånska länen finge meddela Embetsoch Tjenstemän pass till vistande i Danmark under 10 dagar, då de företedde bevis om tjenstledighet från den myndighet, hvarunder de lydde, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. K.
Sant är att endast FnrsviksSlussen är färdig och brukad, men fvra andra färdige, h alfFrfrdige eller grundlagde} Slussarnes antal är ej 60, ittan 56, en skilnad, ehuru ej betydlig, jag bort anmärka* Den som aldrig så litet känner sädana byggnader, vet att Materialierna dertill måste långt förut beredas, stundom måste de framföras på en ganska lång väg, locala omständigheter måste betraktas; så finnas 20 Slussar mellan Wenern och Vettern, men ej en enda kan byggas, förr än flera mils Canal blir segelbar och Slussen vid Forsvik fullbordad, efter kalken till denna byggnad måste å denna sjöväg framföras från Vetterns andra strand oell Östergöthland. Att härtill bruka landtransport, vore ett ofantligt misstag; jag har blott som exempel velat framställa detta enda förhållande; sådana äro ioo:de, och jag önskar, att da omdömen fällas, det skedde med fullkomlig local kännedom, utom hvilken de måste blifva förhastade och misstagne. Fl dessa skäl tror jag, att om vid förslaget* uppsättande kunskaperna voro bristande had« författaren varit den förste att erkän Den 22 Juli f. m. na det. Till säkra förslagers uppgörande behöfs en vidsträckt erfarenhet, och jag förklarar, att man högeligen förhastat sig, om man förr än nu uppgjort de nu framlagda. Kanske kunde de vara färdiga några månader förr, om ej Bagges frånfälle timat; men ej mera. Jag tror rättvisa domare skola finna dem bära stämpeln af fyra års erfarenhet. Hvad angår den tillkommande inkomsten af Canalen, är mycket för tidigt att med visshet afgöra; sedan 1806 har jag sökt uppgifva sådana grunder, som kunde gifva anledning till beräkningar uti denna väg, och uti den då utgifna afhandling finnes ett sammandrag af uppgifter, hvarefter man kan göra sannolika Slutsatser öfver hvad man har att vänta af vår inre rörelse, af vår handel; men hvem kan bedöma hvad man har att vänta af den utländska handeln, hvem kan förutse våra då blifvande handelsförfattningar, hvem våra förhållanden med andra magter och deras författningar? Nar skulle sådana företag kunna äga rum, om man ej gåfve något af sannolikheter för framtiden?
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 9 Jan. 1841 • Preste-Ståndet den i3 ' Borgare-Ståndet den |5 Bonde-Ståndet den 20 Fehr. — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse} i fråga om Närings-friheten. (Allm. 13esv. och Ekon. Utsk. Bet. N:o 39.) S. A. K. Jemte åtskilliga förslag, rörande beskaffenheten af en påyrkad näringsfrihet, har hos Rikets Ständer framställning blifvit gjord om angelägenheten deraf att utreda, huru med förevarande fråga, såsom för hela landet af största vigt, sig tilldragit, sedan den densamma först väcktes; att uppgifva de Expedilions-Ulskottets Förslag till und. Skrifvelse j N.-o 186. 4,f grunder, hvarefter denna hufvudsakligaste del af den ekonomiska lagstiftningen må bestämdt regleras, samt att en anmälan i berörde omständigheter blefve till E. K. M. i underdånighet aflålen. Rikets Ständer, som, vid bedömande af denna vigtiga samhälls-angelägenhet, fästat behörig uppmärksamhet å Närings-frihets-frågans uppkomst och behandling, hafva derom inhemtat, som följer: Sedan Rikets Ständer, vid 1809 och 1810 årens Riksdag, sins emellan Öfverenskommit om åtskilliga förändringar och jemkningar uti deras innehafvande privilegier, förmoner, rättigheter och friheter, och deribland, ”att idkande af all borgerlig näring, emot åtagande af deremot svarande borgerlig tunga, matte blifva en rättighet för alla medborgare-classer,” samt uti Skrifvelse den 2 April sistnämnde år i underdånighet gifvit Kongl. Maj:t sådant tillkänna, har Kongl. Maj:t, genom Kungörelse den 6 i samma månad, lill framdeles efterlefnad och iagttagande behagat i Nåder bifalla och antaga dessa af Rikets Ständer sålunda gjorda concessioner. Vid 1812 års Riksdag har Borgare-Ståndet uti en till Kongl.
Vi hade under det nu upprepade samtalet hunnit nästan till quadrillens slut; jag fann likväl under det återstående af densamma att Baronen var, hvad jag i början ingalunda trodt, en bildad och ganska hygglig karl. Ack! menniskohjertat, hvad det dock är för ett underligt ting, huru lätt de äldlaste frön i ett sådant genom villfarelse och dårskap förtrampas, ja ofta i grund förqväfvas, och huru ofta på en blott slump beror dess kraftfulla återväckelse till ädlare lif och verksamhet. Arm i arm med Rosa gick jag efter slutad dans att åter uppsöka mig en plats, då Fröken Doll, som det tycktes riktigt betagen, ifrigt närmade sig oss: "vet Mamsell, jag blef riktigt storögd", började hon, "att se Mamsell i quadrillen; jag skulle just figurera fram emot Wridman, då jag vid svängningen varseblef Mamsell vid Baron C s sida; har Mamsell varit bekant med honom förut, eller huru kom det till att han kom att dansa med Mamsell? jag skall säga att han är ibland de gentilaste af våra kavalierer, och Mamsell rätt mycket att gratulera, som fick dansa första dansen med honom." Jag kunde vid detta tråkiga tilltal ej afhålia mig att le, samt svarade Fröken, det hon i dylikt fall ägde dubbel anledning lemna mig sin gratulation, jag skulle nemligen dansa den nästa Fançaisen med den yngre Baron C., hvilken redan till densamma bjudit upp mig. "Nå kors den Mamsell", undrade Fröken, "det var ju alldeles märkvärdigt, kavalliererne i S. hafva eljest ej för sig att vilja visa främlingar uppmärksamhet; tvärtom får damerna ofta på baler sitta hela långa afton, fogar ej händelsen att de i societén äga någon bekant!" Men Emilia! jag vill ej uttrötta ditt tålamod med åhörandet af det evigt likhaltiga joller hvarmed
Till följd af hvad Utskottet här ofvan yttrat, hör denna §. innehålla, att, då upsåt af den beskaffenhet, sorn i §:n omförmäles, af offentligen samlad folkmängd ådagalägges, vederbörande civil-myndighet skall, jemte upmaning till folket att skingras, lemna detsamma underrättelse om de ansvars-påföljder, som eljest kunna inträffa; och då fråga här endast är om upsåt, som icke öfvergått till handling, synes dels den föreslagna högsta straffbestämmelse för anförare af tre år kunna till två år nedsättas, dels benämningen ”uprorsmän” böra undvikas. 2 §. I likhet med hvad Lag-Comite^ns förslag till allmän criminal-lag innehåller, anser Utskottet, det folkmängdens underlåtenhet att, efter den i 1 §. omförmälte varning, skingras, icke bör ådraga den i 2 §. stadgade bestraffning, så vida ej trottsande med oljud, smädeord eller hot tillika eger rum; äfvensom bestraffningen torde böra nedsättas till öfverensstämmelse med den af Utskottet i 1 §. föreslagna. 3 §. Högsta Domstolen har ansett 1 momentet af denna §. böra, på sätt Lag-Comiteen ock föreslagit, lyda sålunda: ”göra uprorsmän våld å person, bryta eller rifva de hus, eller plundra eller förstöra de annan egendom;” och eger, efter Utskottets omdöme, denna redaction all erforderlig fullständighet; hvadan det tillägg, angående dörrars eller fensters sönderslående eller uppbrytande, hvilket uti den Kongl. Propositionen är intaget, lärer desto heldre kunna utgå, som dessa sistnämnda skadegörelser böra inbegripas under det allmänna uttrycket: ”bryta eller rifva lius, eller plundra eller förstöra annan egendom.” 4 och 5 §§. Emot lydelsen af dessa §§. synes intet vara att erinra. 6 §.
Jag hemställer således om icke Ridderskapet och Adeln skulle behaga instämma i Vällofl. BorgareStåndefs, i detta afseende, fattade beslut, om en underdånig önskan att denna Summa måtte blifva öfverflyttad på allmänna IndragningsStaten. 6 Den i Augusti. Friherre Stael von Holstein: Jag tillstår att jag ej känner saken; Jag begär en upplysning derom. Herr Berghman, Ambrosius Magnus: Före Biskop Wingårds tid voro ej Biskops och Domprost-Syslorna förenade hos samma person. Biskop Wingård fick den Nåden att, ehuru Biskop, äfven blifva Domprost; Jag tror således att han måste hafva ett Domprosthus. Hans Excellentc Herr Grefven och LandtMarskalken: Jag utber mig blott få erinra , att om några ändringar skola göras vid Betänkandet, så måste det, såsom första gången före, till Utskottet återförvisas. Friherre Stael von Holstein: Heldre ville jag bifalla Utskottets Betänkande än instämma med BorgareStåndet; ty genom instämmande i detta beslut skulle Hushyre-medlen falla Staten till last. Herr Lagerheim, Olof yohan: Jag kan omöjligen misskänna det nit Friherre Staél von Holstein vid så många tillfällen förut och äfven nu ådagalagt genom dess yrkande att de för vissa allmänna ändamål upprättade fonder ej böra till enskilta eller främmande behof användas; Men då jag både högaktar Friherre Staéls tänkesätt och äfven fullkomligt delar dess öfvertygelse härutinnan, torde jag likväl få anmärka att StatsUtskottet, hvad förevarande ifaga angår, icke så tillräckligen upplyst förhållandet att Den r Augustt. 7 Ridderskapet och Adeln nu genast kan taga sitt beslut.