Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jemte denna inrättning hafva bemälte Assessor Ahllöf och hans faderbroder Rådmannen Lars Ahllöf anslagit betydliga summor till stipendier för studerande ynglingar vid Westerås läroverk samt Upsala akademi, till aflöning för läraren i 43 stadsskolan och till stadens och ortens fattige, hvarigenom desse personer beredt sig rätt till everldelig tacksamhet af sina landsmän. Utom förenämnda donationer till underhjelpande af fattigförsörjningen finnas jemväl Irenne andra, nämligen Ahlströmska, Boelitzska och Warenbergska faltigfonderna. Genom dessa stiftelser af den fromma välgörenheten samt den nu lefvande generationens bidrag är väl liggeriet af stadens egna fattiga hufvudsakligen förebygdt, men detta är i allt fall en obetydlighet i jemförelse med det tiggeri, som idkas af dem, hvilka, utrustade med ortmyndigheternas pass, stryka landet omkring och genom sin osedighet, sitt pockande och sitt elände ömsevis uppväcka betraktarens harm och ömkan. Binäringar äro fa och af ingen betydenhet. En som förut varit egen för denna stad, nämligen tillverkning af sudna kringlor, har i sednare tiden mycket aftagit. Sedan införseln till Stockholm af bröd blef frigifven, hafva några personer sysselsatt sig med alt baka och i Stockholm afsätta så kalladt knäckebröd. Försäljning af mjölkkor till hufvudstaden är en annan binäring, som stundom lemnar god behållning, men äfven ofta förlust. Af arbetsfolk bosatte på stadens skogar tillverkas och försäljas pä marknader i orten, dock till ringa qvantitet, ett slags hand, som användas till bvxhängslen. Stadens Undervisningsverk bestå af en folkskola för barn af bägge könen, der undervisningen bedrifves af en lärare efter vexel undervisningsmethod samt en pedagogi eller stadsskola, likaledes med en lärare. Barnens antal i den sednare skolan är omkring 40 och varierar i den förra emellan 120 och 150. Stadsskolan har förut haft två lärare, men lönevilkorens knapphet föranledde tjenslernas sammanslagning, hvarigenom läraren väl vann något för sin bergning, men undervisningen nödvändigtvis förlorade.
Ståndet skulle besluta de nuvarande gårdsbyggnadernes borttagande och platsens ordnande på sådant sätt, att någon inkomst deraf ej vidare vore att påräkna, medel måste anvisas till betäckande af den brist i inkomster, som för Riddarhus-kassan derigenom komme att uppslå; och som Ridderskapet ock Adeln under sitt fria förfogande icke eger några andra medel än Riddarhus-kassan och Riddarhus-reparationsfonden, torde i nämnde fall någon annan utväg ej finnas än att af de årligen till sistnämnde Fond inflytande kapitationsafgifterne anvisa ett så stort belopp, som kunde befinnas erforderligt för att sätta Riddarhus-kassan i stånd att uppfylla de densamma åliggande förbindelser. Direktionen får således hemställa, att Ridderskapet och Adeln i meranämde fall, jemte det medel till sjelfva arbetets utförande anvisades. 35 tillika behagade bemyndiga Direktionen att, såsom bidrag till bestridande af Riddarhus-kassans utgifter, årligen använda ett så stort belopp af kapitationsmedlen, som dertill komme att erfordras; hvarförutan Direktionen får fästa uppmärksamheten derå, att om Ridderskapet och Adeln skulle besluta uppförandet af andra inkomstgifvande byggnader i de nuvarandes ställe, enahanda bemyndigande måste lemnäs för den tid, som åtginge till byggnadsarbetet. Slutligen får Direktionen till upplysning meddela, att tiden för det med Handelsbolaget J. Cederlund A Söner ingångna hyresaftal oni Riddarhusets källare tilländagår den 1 Oktober 1863, hvarefter en förhöjning af hyresbeloppet torde kunna erhållas, samt att kontraklet om de till Stallmästaren J. W. Lundbäck uthyrda flygelbyggnaderne ej upphör förr än den 1 April 1865, men att, enligt ett i kontraktet intaget förbehåll, detsamma kan efter Sex månaders förutgången uppsägning af Direktionen återtagas, derest Ridderskapet och Adeln under hyrestiden skulle besluta nybyggnad å den borthyrda tomten eller nedrifning, af någon utaf de derå befintliga byggnader. § 12.
Att rikedomen på de så kallade motkälen icke är särdeles Stor, slutar jag deraf, att1 dessa samma 172 Den 29 Mars f. m. skäl blifvit uplästa och åter uplästa, ytterligare uprepade och ånyo åberopade samt, för mera säkerhet och bättre verkan, för ännu en och annan gång omförrnälda. Väl är det mig icke obekant, och vi torde alla känna till, huruledes inom läkarekonstens idkare finnes en särskild fraktion, nemi. homöopalherne, hvilkas åsigt är alt oändligen små läkemedel kunna, genom att oändligt många gånger frotteras, vinna en oändlig styrka. Likväl är denna läkaresekt icke särdeles talrik, i jemförelse med allopaiherne. Härmed må nu vara huru som helst, torde dock icke lämpligt vara att i fråga om bevisningen uti våra förhandlingar på dylikt homöopaihiskt sätt tillvägagå; åtminstone synes mig detta sätt mindre lämpligt uti förevande fall, då de åberopade s. k, skälen förgäfves blifvit framställda inom Utsk.; ty icke lära de, allvarsamt taladt, erhålla någon ytterligare styrka derföre, att de 3 eller 4 gånger omsägas, och ännu mindre lärer väl sådant inverka på öfvertygelsen hos delta riksstånd. Hvad åter angår det af Gr. Wrangel yttrade missnöje dermed att, efter hans sätt att se, vissa frågor syntes vara på förhand bestämda alt å Riddarhuset i en Egyptisk tystnad begrafvas, så tillåter jag mig vördsamt hemställa, huruvida icke fastmera just den värde ledamoten sjelf och de med honom i denna fråga liktänkande synes genom det afslag, de å betänk, velat förorda, vara de, som önska se hela det nu förevarande vigliga ärendet uti en Egyptisk tystnad, med thy åtföljande Egyptiskt mörker, öfverhöljas och begrafvas? Vi äter, som förorda bifall å betänk., hvad åsyfta vi annat än reda, klarhet, upplysning i ämnet? Huru kan man tala om tillämnadt intrång på ett annat Stånds lagliga rättigheter? Det vilja vi visst icke; långt derifrån, är det vår mening att dessa rättigheters tillgodonjulande må befästas i samma mån de äro lagligen existerande.
Jag reserverar mig således mot ett dylikt sätt att använda Statens medel. Utsklns förslag i 5:te mom. blef af R. o. Ad. bifallet. 5 §:n 3 mom. PresteSt. hade ansett detta 3:dje£mom. böra utgå. Den 3 April f m. 107 Frih. Hamilton: Detta mom. är grundadt på den kännedom, som Ulskrn hade, att det finnes klockarelöner, beräknade till 90 t:r spanmål, och Utsktn trodde det vara onödigt, att församlingen skulle då utgöra nya bidrag till förökning i lärarens lön, när nb. en sådan tjenst ånyo besattes, oell då e n person kommer att förena skollärareoch klockarelönerna, hvarigenom han erhåller lika stor lön, som mången ordinarie prestman. Det är blott på delta skäl, sorn ifrågavar. mom. influtit. PresteSt. tyckes hafva borttagit det. derföre att Ståndet ansett en tjensteman ej kunna hafva för mycket, och detta är äfven ett ganska godt skäl. På begäran af Hr von Hartmansdorff upplästes R. o. Ad:s förut fattade beslut rör:de 5 §:n 1 momentet. Uppå derefter framställd propos., blef det nu föredragna 3 mom. af R. o. Ad. bifallet. Utskrns yttrande ang:de ett årligt anslag af 00,000 r.dr för det i 4 §:n 5 inom. om förmälda ändamål. På begäran af Hr von Hohenhausen upplästes PresteSI:s beslut äfven i denna del, af innehåll att Ståndet beviljat anslaget och att det kommer såsom förslagsanslag att å vederbörande hufvudtitel i riksstaten upptagas. Hr von Hohenhausen: Jag anhåller vördsamt, att Pi. o. Ad. måtte fatta ett lika lydande beslut, emedan det är ganska ovisst huru stort beloppet kan blifva ; det kan blifva mindre eller möjligen äfven större, än det här blifvit utsatt. Jag får fördenskull anhålla om instämmande uti hvad PresteSt. har beslutat, Hi' von Hartmansdorff:
Memorial, som den 10 December sisth år till Utskottet blifvit remitteradt, anfört, att, ehuru Nio år redan förflutit, sedan den nya Psalmboken af Kongl. Maj:t gillades och stadfästades, likväl med tillåtelse för Församlingarne att, efter eget godtfinnande, antaga den, eller bibehålla den gamla, och fastän afsigten med berörde Nådiga tillåtelse utan tvifvel varit den, att undvika de olägenheter och missnöjen, som vanligtvis åtfölja alla hastigare förändringar, samt det varit att förmoda, det nya Psalmbokens onekliga företräde skulle efter hand inses och kännas öfver allt, så att förändringen kunde göra sig sjelf, hvilket ock till en stor del inträffat åtminstone inom Wexiö Stift, der, för det närvarande, endast ett obetydligt antal Församlingar begagna gamla Psalmboken, torde likväl införandet af den nya, just i dessa komma att möta ett långvarigt motstånd, så framt ej något bestämdt stadgande i detta fall utgår från Regeringen. Allmogens benägenhet för det gamla och traditionella vore bekant , äfven då det nya , som erbjudes , vore ögonskenligen bättre; och på ett och annat ställe torde väl dylika tänkesätt understödjas af Presterskapet. Bruket af tvänne olika Psalmböcker inom Svenska Kyrkan, fastän till en början och provisionelt tillåtet, vore dock i sig sjelf t oformligt, emedan det 4 Bcn>. och Oecon. Utsk. Bet.-cle. N.o 20. bryter Gudstjenstens enhet, och medförer dessutom den svårighet för tjenstfolk, som flytta från den ena Församlingen till den andra, att de nödgas anskaffa sig dubbla böcker; hvilket vore förhållandet jemväl, då kyrkor besökas af utsockne åhörare. Den kostnad, som, genom inköp af nya Psalmboken, skulle tillskyndas en Församling, borde icke komma i synnerlig beräkning, enär de gamla böckerna äro för det mesta utnötte, Och om de åter uppläggas* så kunde de ej säljas till bättre eller ens samma pris, som de nya.
I öfrigt anser jag församlingen böra vara berättigade att ordna sitt skolväsende på sätt vederbörande lämpligast synes, dock så, alt det hela kan af skolinspektören godkännas såsom uppfyllande sitt ändamål. I enlighet med deras åsigter kan jag hvarken godkänna deras förslag, som vilja hafva hela så kallade skyddsafgift fördelad på församlingarne, utan förbindelse alt Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 637 dermed förbättra skollärarnes alltför ringa lön, ej heller deras, som vilja hafva en viss summa till hvarje fast skola, utan afseende på dennas större eller mindre verksamhet; utan får jag för min del föreslå, det Rikets Ständer behagade besluta: !:o att hela skyddsafgiften måtte anslås till folkskoleväsendets förbättrande och, efter folkmängd, fördelas på församlingarne, som berättigas att utan ansökan lyfta hvar sina andelar å länets landtränteri; 2:o att församlingarne deremot förbindas att till behörigen examinerad lärare i fast och så organiserad folkskola, som 1842 års nådiga stadga föreskrifver, utom husrum, vedbrand och jordland, utgifva i årlig lön minst 1,400 R:dr Runt; 3:o alt församlingen i öfrigt må, i samråd med folkskole-inspektörer, ordna sitt skolväsende på sätt lämpligast synes; 4:o att öfriga af folkskoleanslaget nu utgående utgifter måtte godtgöras af statsverkets andra tillgångar. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 29 November 1862. Per Nilsson, från Christianstads län. Härmed förenar sig: Häkan Nilsson, från samma län. N:o 395, Af Bälter Sven Ersson från Stora Kopparbergs län, om anslag och län af allmänna medel till bekostande af en flottbro öfver österDalelfvm, i närheten af Mora kyrka, äfvensom till förbyggnad vid norra stranden af elfven, m. m. Under en längre tid har behofvet och nyttan af en flottbro, för öfverfarten af Öster-Dalelfven, vid det i närheten af Mora kyrka, å allmänna landsvägen, varande 638 Motioner i Bonde-Siandet 1862.
Det af Hr Lagergren gjorda förslag synes utgöra en förmedling mellan de begge här uppgifna grundsatserna, af hvilka den ena skulle förlama en kraftfull verksamhet hos sockennämnden, och den andra lemna öppet spelrum åt en sammankallad menighet att genomdrifva ändamål, som både för lag och fäderneslandets verkliga väl vore främmande. Af sådan anledning tvekar jag icke att biträda det af honom gjorda förslaget, till följe hvaraf 1 inom. skulle få följande lydelse: "När sockenstämma Den 6 Mars. äskås af Konungens Bef:h:de, biskop, domcapitel eller contractsprost, eller i stad af magistraten samt af vederbörande socken nämnd i uppgifvet ärende, oell då kyrkoherden icke finner detsamma emot lag stridande, må kungörelse icke förvägras.’ Härigenom synes mig en medelväg vara vunnen och en bom satt för oansvarige personers tilltag att för hvad ändamål som helst sammankalla menigheter, hvilkas sammankomster då möjligen kunde blifva turbulenta och otjenliga, icke blott för communen , ulan äfven för samhället. I öfrigt vill jag blott nämna några ord emot hvad en talare sagt, att Konungens Bef:h:de vore i samma cathegori som biskop och domcapitel, så atl, då man nämnt domcapitel, man lika litet behölde tala om biskop, som, när man infört Konungens Bel:h:de, man särskildt hade behof att nämna landshöfding. Den värde ledamoten, som yttrade detta, har antingen icke känt eller ock alldeles förbisett det betydligt skiljaktiga förhållandet mellan dessa embeten, då nemi. biskopen ensam är ephorus för sitt stifts undervisningsverk och bar sig uppdraget både som pligt och rättighet att oberoende af domcapitlet vaka öfver desamma. Biskops intagande i §:n är således alldeles nödvändigt. Hr Lefre'n: Ämnet, som nu är före, är af vigt alt betrakta roed afseende på dess inverkan å samhällsinrättningens grundconsti uetioner. Ett ibland hufvudmomenten i vår Svenska samhällsconsti uction är påstöt sbefattningen inom församlingen.
Nära intill den lilla källan, som hade ett vatten nästan lika klart och godt som det, hvilket ett stycke uppåt Kolkinsfjället hemtades från Carl XII:s källa, fans en behaglig grön backe, skuggad af en stor rönn och under den rönnen en bänk i halfcirkel. På den bänken sutto ofta tvänne män med pipan i munnen och glasen emellan sig, glömmande, under sina diskussioner dels öfver framtiden och dels öfver framfarna minnen, dagens och stundens larm, bekymmer och strid, men detta aldrig rätt förrän solen började dala, ty under dagens lopp togo dess frågor och gåtor ut sin rätt. Ofta afbrötos de tvänne männen af en skara muntra barn, som tumlade kullerbyttor utför backen eller byggde qvarnar i bäcken. Men på den qväll, som nu är i fråga, hade de säkerligen någon förlustelse i staden att åse, ty de bägge vännerna, Rutger Smith och Lorens Boman, sutto alldeles ensamma, och ingen annan hade i afton synts larfva på den lilla gångstigen till källan för att hemta herrarne vatten till ”pundaren” – den tidens namn på toddyn – än ett par af arbetskarlarnes små afkomlingar. ”Det blir sent, bror, och vi få rättnu tänka på att plocka oss hem!” menade Boman ... ”Se så då, sänk dig icke in i drömmarna! Jag är ej god till att begripa hvad du så djupt tänker på ibland.” En suck flög bort med vinden, min far reste hufvudet och fällde pipan. ”Åh, bror, tankarne flyga underligare och vidare omkring än fåglarne och ha många nästen att hålla sig i.” ”Jo jo, det förstas, men slika tankespel är inte något att komma till mej med – det begripa de nock, och derföre komma de icke heller.” ”Nej nej,” svarade vännen med ett matt småleende, ”du skulle nog svansa dem.” ”Det borde, minsann, bror också göra – det skulle bättre anstå en sådan karl, som du är, än att låta dem regera i hufvudet, tills du får lika konstiga syner som om du vore af renaste kungablod.
I anledning häraf förklarade bemälde Kongl. Collegium, genom Utslag den 27 April i83t , att, enär jordmonen å Mösseberg i allmänhet vore af så svag beskaffenhet och mulbetet derå så ringa, att någon trakt af denna Kronopark icke borde uppskattas till högre ränta, än § kappe spanmål för tunnland, samt dertill komme, att de flesta, om ej alla hemman, sorn fått sig mark deraf tilldelad, blifvit för mulbete å samma Krono-park till ränta skattlagde, funne Kongl. Collegium skäligt nedsätta span måls-räntan till lägsta medgifna beloppet, eller | kappe för tunnlandet af all den mark, hvarför räntan blifvit till | kappe af skattläggningsmännen föreslagen;;deremot och då, jemlikt ofvanåberopade Kongl. Brel, ränta och skattelösen borde utan undantag erläggas af alla hemman, som erhållit tilldelning af mark, ansåg Kongl. Collegium sig icke kunna medgifva någon ytterligare nedsättning eller befrielse från den, genom 1824 års Circulär-bref, bestämda Stata-Vslottets Utlåtande, N:o 36. lägsta ränta. Häröfver anförde hemmansegarne i underdånighet besvär hos Kongl. Maj:l, dervid de anhöllo, att, i likhet med öfrige egare till Krono-parkerne omgifvande hemman inom Skaraborgs Län, få, utan annan skatt eller skattelösen, än ilen vid deras hemmans skattläggning derför beräknade ränta, begagna de för betesbehofvet afsatt» andelar af meranämnde Kronopark.
Beträffande åter 1812 års Bevillningsgrunder efter synbar förmögenhet, så har en upplyst och för allmänt väl städse nitälskande Författare uti dess yttrande till serskilta Utskottets Protocoll sistledne Riksdag, med sanna och träffana de drag , skillrat de olägenheter , som för näringarne i allmänhet och i synnerhet för Jordbruket varit en följd af detta BeskattningsSysteme, och hvilka olägenheter samma Författare uppå grunder, som af mig alltid skola erkännas, ansett utgöra en integrerande del i Taflan af de orsaker, som vållat den allmänna nöden. Det ofanteliga öfverskottet för år 1813 är dessutom ett nog talande bevis äfven emot säkerheten af Calculer uppgjorde efter 18x2 års Be» Bihang till Riks-St. Prof. i8i?-i8i8' 5-^ Sami, N:r3, 18 BevillningsUtsk, Betänkanden. villningsprinciper och, oaktadt all den vackra framställning, hvarmed 1815 års BeviliningsFörslag blifvit till Riksens Höglofl. Ständer iribeledsagadt, att icke förtiga den outtrötteliga omsorg och möda , som af kunniga Medlemmar i då varande Bevillningsutskott , blifvit derpå använde, har likväl cn icke obetydelig brist uppkommit för första året , eller år 1816. Jag frågar, hvaruti ligger nu den så mycket omtalta säkerheten af dessa Bevillningsgrunder, hvar. med deras företräde och öfvervägande förtjenst i synnerhet velat förfäcktas och vitsordas? Vinnes väl derigenom ett kraftigare stöd för öfvertygelsen om rättvisan och billigheten deraf, att, på sätt en upplyst aktningsvärd Medborgare yttrat: ’’Man betalar icke allenast för hvad man ’’icke äger, utan äfven för hvad en annan äger? ”att den gäldskyldige skall vara Statens Uppbördsman hos den fordrande, med en kraftlös ”rättighet till ersättning för gifvit förskott? Att ’’den idoge betalar för den som i maklighet och ”utan bidrag till det allmänna omsorgsfritt nju”ter fördelarne af SamhällsOrdningen ?”
Utskottet den af motionären föreslagna åtgärden icke väl öfverensstämma med de i härmed sammanhängande ämnen hittills af Rikets Ständer hyllade åsigter; i anseende hvartill och då lärarebefattning vid högre folkskola, om den af prestman innehafves, i de flesta fall torde kunna förenas med verklig presterlig tjenstgöring och deraf beroende tjenstårsberäkning, men i annan händelse det lämpligen bör för hvarje särskildt fall och med afseende på omständigheterna pröfvas, om dylik förmån skäligen kan förunnas folkskolelärare, som är prest, och vid sådana förhållanden något allmänt stadgande icke erfordras, Utskottet vördsamligen hemställer, att ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Sländers åtgärd föranleda. Stockholm den 10 Oktober 1865. Santmans. Lagsamt Allm. Besv.- och, Ekon.-TJtsk. Betänkande N:o 31. 7 N:o 31. Ank. till Exp.-Utsk. den 10 Okt. 1863, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om förändrad anordning af bönegudsljensterna i städerna. Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet går härmed alt afgifva yttrande öfver en motion i förenämnda ämne, som blifvit väckt hos Högvördiga Ureste-Ståndet af Komminister Afzelius och, efter remiss till Lag-Utskottet, jemlikt 43 § Riksdagsordningen, öfverlemnats till Sammansatta Utskottets behandling. Genom "2 Kap. 3 § i Kyrkolagen är stadgadt, alt ”i de stora städer” skall bön bållås i kyrkan morgon och afton alla dagar, då icke veckopredikan eger rum. Motionären anmärker, alt man vid påbjudandet häraf naturligtvis afsell den dåvarande tidens förhållanden och lefnadsvanor, men att, då numera en stor förändring i dessa afseenden inträffat, delta lagbud icke passade in med nuvarande förhållanden, till följd hvaraf dessa påbjudna bönestunder, i den form under hvilken de ännu funnes qvar från en längesedan förfluten tid, icke vidare Ijenade till att uppfylla det ändamål, man med dem afsell.
Jag tror, i likhet med Hr Cederschiöld, att det hade varit lämpligt om en sådan förening af frågorna vid afgifvändet af Utsk:s Utlåt, hade kommit att äga rum. Det lärer svårligen kunna bestridas, att det enda sättet att tillvägabringa rättelse i genealogierna, äfvensom att göra dessa fullständiga, är att utgifva dem på trycket, emedan derigenom många medlemmar af samma familj kotnme i tillfälle att lära känna sina der uptagna slägtförhållanden, och att samfäldt komplettera hvad som angide dem kan brista. Detta bör isynnerhet tagas i betraktande, och om ändamålet kan vinnas genom genealogiernas tryckning, tror jag att en dylik utväg bör begagnas, hvarföre jag afstår från mitt yrkande af bifall till Utslcs Betänk. och instämmer uti Hr Cederschiölds anhållan, att Betänk, måtte återremitteras för att pröfvas i sammanhang med Hr Anreps motion. Frih. Stjernstedt: Med anledn. af de här framställda yr kandena, att förev:de Utlåt, måtte återremitteras till Utsk. för att tagas i betraktande i sammanhang med Hr Anreps motion, ber jag att få yttra några ord. Det var just i anledn. af nämnde motion som jag framställde mitt förslag. Jag ansåg nemi. alldeles olämpligt att genealogiernas tryckning skulls föregå den gransk - Den 13 Maj e. ra. 635 ning deraf som jag satt i fråga, enär deras ofullständighet, oriktighet och olämplighet för ett offentliggörande i många fall vore så i ögonen fallande, att deras utlemnande till tryckning aldrig borde ifrågasättas förr än deras brister blifvit afhjelpta. Tryckningen ansåg jag i öfrigt mycket nyttig, endast en dylik granskning finge föregå. Att nu gå en alldeles motsatt väg, eller att låta tryckningen föregå, under förmodan att felen och ofullständigheterna derigenom skulle blifva hulpne, anser jag vara en from önskan, som till sitt resultat är ofruktbärande.
Ståndet följande beslut: l:o Ståndet lät förblifva vid hvad Stats-Utskottet, uti första punkten af Utlåtandet N:o 79, i afseende på formen för ärendets behandling, tillstyrkt; 2:o Ståndet godkände Stats-Utskottets förslag i Utlåtanden N:o 33 och 79, angående bostäder och hyres-ersättningar till Departements-Cheferne, med undantag af frågan om hyres-ersättnings-medlen; 3:o Stats-Utskottets i Utlåtandet N:o 32, afgifna och i tredje punkten af Utlåtandet N:o 79, vidhållna förslag till löner och taffel-penningar för de tvänne Stats-Ministrarne, de öfriga Stats-Råden, som blifva Departements-Chefer, och de consultativa Stats-Råden; bifölls. 4:o Stats-Utskottets, i Utlåtandet N:o 32, gjorde förslag, att, hvad Författningarne stadga om liggetidsoch nådårs-besparingar, icke må iagttagas, i afseende på lönerne för blifvande Stats-Råds-ledamöter, hvilkas sterbhus följagtligen icke eller skulle komma att begrafningshjelp tillgodonjuta, äfvensom att några afgifter för Stats-Råds-ledamöters fuilmagter icke böra erläggas, och Stats-Utskottets i Utlåtandet N:o 79, vid berörde förslag fogade tillägg; godkändes; 5:o i Håga om aflöning för den ledamot af Konungens Högsta Domstol, som, i stället för Justitiae-Stats-Ministern, kommer att tillsättas, blefvo StatsUtskottets Utlåtanden Nilis 32 och 79, bifallna; 6:0 hvad Stats-Utskottet i Utlåtanden N:ris 32 och 79, föreslagit, angående aflöning för Expeditions-Cheferne uti de 6 nya Stats-Departementen, bifölls, och 7:o vid hvad Stats-Utskottet yttrat i sjunde punkten af Utlåtandet N:o 79, lät Ståndet förblifva. S. D. Upplästes och lades till handlingarne Kongl. Maj:ts Nådiga Svar af den 4 dennes uppå Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående Riksdagens förlängande. 24 0 d. Prot.