Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Staten förvarade de gamla jordeböcker, som bevisade beloppet af den ränta, de hade att hos skatlelVälse-jordegarne utbekomma, intill dess samma räntor jemväl blefvo antingen på ena eller andra sältet med jorden förenade. — Beträdande deremot olämplighelen ali såsom tvång föreskrifva grundräntans lösande, så lägger Ilikets Ständers skrifvelse icke något hinder i vägen alt låta lösningsrätten bero på den skallskyldiges eget godtfinnande, alilnog alt sådant blefve för honom en rättighet. Härnäst anför Kongl. Majit ali grundskalterne icke måtte vara så särdeles tryckande eller anses kunna utgöra ett hinder för jordbrukets förkofran, enär det befinnes alt den jordbrukande allmogen, som till största delen innehar den Svenska jorden, under ett stigande välstånd, alltjemt genom inköp af fastighet ökat till förmögenhet. Delta argument skulle sannerligen passa, derest fråga varit om eftergift af grundskatterne. Nu deremot då fråga är om alt för skatterne erlägga lösen länder skälet icke till bevis på annat än alt Slaten skulle desto förr åtkomma dess eget kapital utan att vid hvarenda riksdag göra nya lån för oafvisliga behof. Kongl. Majit förklarar sig vidare hysa fruktan för, ali den ränteoch kapitalafbetalning, sorn, i händelse al grundskatternas inlösande, skulle komma alt utgå från jordbruksnäringen under en lång följd af år, måste, genom betydliga kapitalers dragande ifrån denna näringsgren, verka hämmande på deusammas utveckling. Detta skäl skulle verkligen förtjena jordegarnes synnerliga uppmärksamhet, ifall man befarade att kapitaierne i fråga blefve skrinlagde och icke åter utsläpptes i den allmänna rörelsen, men sorn man icke lärer sakna utväg härför, tror jag icke att denna Kongl. .Majlis nådiga betänklighet bör utgöra hinder för ändamålets vinnande; ty med samma rätt skulle man kunna hysa fruktan för de ränteoch kapitalafbetalningar, som för närvarande ingå från jordbruksnäringen till de inom riket bildade Hypolheksföreningar.
Som det synes Rikets Ständer vara med god ordning öfverensstämmande, att en sådan afskrift af redogörelsen konsistorii räkenskaper för framtiden bilägges, då dessa till granskning, i föreskrifven ordning, insändas, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. K. Majit för åstadkommande af den med Revisorernes framställning afsedda kontroll, täcktes efter omständigheterna anbefalla nödiga åtgärder. I öfverensstämmelse med de grundsatser, Revisorerne, under åberopande af 64:de och 65:te §§ Regeringsformen, uttalat i fråga om de å förskottstitel anvisade statsut - 22 Expeditions-Utskottets Förslag till Rikets Ständers underd. Skrifvelse, JS 91. gifter, ansåge sig Revisorerne jemväl böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på det undantagsförhållande, som för närvarande egde rum i afseende på pröfningen och bestämmandet af utgifterna för Postoch Tullverken. Hvad Postverket anginge, hade väl Rikets Ständer vid 1853—1854 årens riksdag, i sammanhang med antagande af ett medelporto och i öfrigt förändrade stadganden angående postväsendet, beslutat att blifvande öfverskott å detta verks inkomster tills vidare finge af Eders Kongl. Maj:t disponeras till postanstalters utvidgande och förbättrande; men detta beslut syntes Revisorerne, lika litet som den omständigheten, att Rikets Ständer, såväl vid nyssnämnda som följande riksdagar, bland utgifterna å Riks-staten uppfört ett, den beräknade inkomsten af postbevillningen jemnt motsvarande belopp, lägga hinder i vägen för Rikets Ständer att pröfva och bestämma Postverkets olika utgifter, särdeles posttjenstemännens aflöningsförmåner i särskilda grader, till hvilka förmåners förbättrande öfverskottet af Postverkets inkomster ej syntes hafva varit afsedt. Emellertid hade ifrågavarande öfverskottsmedel äfven tagits i anspråk till inrättande af nya tjenster vid Generalpoststyrelsen samt till förbättring af förut varande tjenstemäns aflöning, utan att Rikets Ständer derom blifvit hörda.
M:t föreslagna belopp, eller för de 2 äldste lill 2,800 R:dr, för de 4 följande lill 2,600 R:dr och för de 2 yngste till 2,400 R:dr för hvardera, dock med vilkor för åtnjutande af dessa löner, att i desamma iilbegripes hvad i ljuspenningar hittills utgått; att, der spanmål finnes under nuvarande lönen inbegripen, all beräkning deraf upphör, samt alt med nämnda embeten annan allmän tjenstebefattning icke får förenas. Beträffande åter den äskade löneförhöjningen för den såsom Byrå-chet vid Justitie-deparlementels expedition tjenstgörande Revisions-sekreleraren samt dennes öfverflyttning till Justitie-revisions-expeditionens stat, hafva Rikets Ständer, då bemälde Byråchef, med afseende å mängden och beskaffenheten af göromål, ej kan ställas i jemnbredd med olYannämnde Revisions-sekrelerare, i följd deraf funnit den begärda löneförhöjningen icke böra beviljas, eller den ifrågasatta öfverflvttningen ega rum. 3:o. Det odisponerade belopp, 37 R:dr, som af den vid 1840 och 1841 årens riksdag till lönerne å Justilie-revisions-.expedilionens stat lagda förhöjning af 1 R:dr tunnan för derunder då inbegripen spanmål ännu å Riks-staten qvarstår, har derifrån blifvit uteslutet. 4:o. Sedan behofvet af förbättring uti de vid Hof-rätterne anställde tjenstemän» och vaktbeljentes aflöning redan vid sednaste riksdag blifvit af E. K. M:l framstäldt och af Rikets Ständer erkändt, men enär hos Rikets Ständer förslag äfven väckts om förändring i afseende så väl å dessa tjenstemäns antal, som å arbetets fördelning dem emellan, och innan detta förslag blifvit pröfvadt, ordnandet af lönerne förmenls ej heller böra komma i fråga, Rikets Ständer icke bifallit E. K.
Vidkommande dernäst sättet att wid inträffan, de VotL unbwika innÄivi 6, har Utskottet för st - del funnit lämpligast att i analogie med hwad för Riksgälds - Contoiret hittills warit iagttagit, Ordföranden sä wäl i Banco - Utskottet som bland Banco, Fullmägtige mä i ofwannäninde fall ega afgörande röst, sa ofta mälet är af ben beskaffenhet att omedelbar decision fordras. Ett sädant afgörande Votum skall i Utskottets tanka närmast leda till ändamälet, utan att medföra nägvn olägenhet, hälst i ett Werk, der länat mindre än i Riksgälds - Contoiret, npa och för Werkets sammansättning främmande operationer kunna förekomma. Wd de tillfällen äter, dä ett mäl, efter undergängen beredning, bör till kienorum afgörande hän skjutas, anser Ut,kottet tjenligast att det allmännelig?, stadgandet följes, och att, äfwen frän BancaUlffottct, bäda meningarna säsom alternativer upp» gifwaS. Slutetigen och i anledning af hwad ofwan anfördt är, fär Utskottet wördsamt föreflä följande för» ändrade rcdaction af sista punkten i Riksdags - Ordningens Z8 Z. Gäfle äfwen detta stadgande för Ban» co-tttffottet i understa stnmcrS-fragor; men i de fall da Utftottet med Rlkfens Ständers rätt best ikar, äge Ordföranden afgörande röstSamt att i stället för sista punkten i 6s § mä införas ett lika stadgande med det som i 66 §§:ncs fluk befinnes. Stockholm b. 17 October 1809°. Pä EonstitutionS - Utskottets wägnar: I. trtgiinerkeim. Esri von Rosenstein. D.niei Aberstein. ^.nci. f:son lst^cliert. O. Valerius. Den 18 October.
Hr Nordenanckar, Fredrik Willielm, medgifna 3:ne veckors ledighet, från d. 26 dennes beräknad; och befans dertill hafva blifvit utsedd: N:o 2082.A. Hr Mannerskantz, Carl Axel. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Hr dorchimont, Willi. Albrecht, anmält, att han, i anseende lill embetsgöromäl, nödgades lemna riksdagen för längre tid, oell derföre anhöll att, med bibehållande af riksdagsmannarätt, blifva entledigad från sin befattning såsom suppleant i Allm. Besv.- o. Ekon. Utsk. R. o. Ad. biföll denna anhållan, hvarefter II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer, att utse en ledamot lill suppleant i nämnde Utsk., i st. f. Hr dorchimont. Föredrogs ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 18 och 21 dennes på bordet lagda betänk. N:o 109, i anledn. af väckte motioner, ang:de presterskapets löneinkomster m. m. R. o. Ad. företog detta betänk, punktvis till afgörande. lista punkten, ang.-de presterskapets löneinkomsters utgörande i contant, i st. f. in natura. Frih. Raab, Adam Christian: Vid riksdagens början tog jag mig friheten att afgifva en motion i ungefärligen enahanda syftning med den, öfver hvilken Utsk. bär liar yttrat sig; men denna motion, i hvilken jag föreslog, ali presterskapet, som nu får sin lön direele frän församlingarna, skulle komma ali uppbära den af Staten, ansågs böra remitteras till Statsoch Ekon.Hiskin, hvilket förmodligen är anledningen, hvarföre denna motion icke blifvit i sammanhang med de nu ifrägavar. handlagd. Detta är redan ett skäl, hvarför jag för min del önskar älerremiss af denna punkt; men till detta skäl vågar jag lägga ytterligare det följande.
När han sagt allt hvad han har att säga, känner han det som om han räddat sin själ, och när dagen är slut, somnar han i sina bojor och sofver utan afbrott ända till morgonen. Så vidtager åter fängelselifvets nötta enformighet, men nu är mörkret utan frågor och tröttheten död resignation. Han behöfver icke längre hetsa sin fantasi ut i drömmar för att slå tiden ihjäl. Han känner ingen lust att genomlefva flera romaner, hvarken verkliga eller diktade. Den tid, han ännu har kvar, kan bättre användas, ty han har fullt upp af allvarliga ting att tänka på. Han har en tryckande förnimmelse af, att han gör sin sortie på ett sätt, som omöjligt kan tillvinna honom någon sympati från människorna. Människorna äro kortsynta och enhvar, som icke vet, hvad det vill säga att ha fått själen rådbråkad, skall stämpla hans bekännelse som lumpenhet och feghet. Men ju kallblodigare han själf ser döden in i hvitögat, dess starkare känner han, att sanningen, rena, nakna sanningen, är det bästa material, han kan lämna efter sig till förklaring af sitt lifs underbara saga. Då han två dagar senare åter står inför rätten, vidgår han, lugn och resignerad, allt hvad han i sinnesrörelse bekänt, tillfogar en del data och bekräftar det hela med sin egenhändiga namnteckning i protokollet. Han vet, att han därmed undertecknat sin egen dödsdom; men det måste ju ske. När länkarna åter påläggas honom, frågar kommendanten, om han icke vill tala med en präst. Han skakar sitt hufvud stilla och svarar, vemodigt småleende: – Jag och enhvar andans man ha säkert alltför olika meningar, och till att disputera har jag ingen lust. Generalens fråga och kondolerande min, bekräfta blott alltför tydligt hans egen visshet om, att han redan är dömd. Han anar också, att han icke kan undgå prästen, och föresätter sig på förhand att mottaga Herrans tjänare höfligt, och med fattning åhöra hans första predikan, men sedan, lugnt och värdigt säga honom: – Eftersom ni troligen har befallning af regeringen att flitigt besöka mig, är ni alltid välkommen.
Ifrån att varit endast för ett 10-tal år sedan ett folk utan statsskuld, hafva vi i ett språng kommit till den glädjen att vara betydligt skuldbelastadt. Och detta under fredens och idoghetens gyllne dagar. Under det vi utan möda, utan ansträngning kunnat förutan låne-understöd från utlandet uppbygga våra jernvägar, har man från riksdagens kathedrar predikat för landet om nyttan, icke af ett inhemskt stats-kreditsvstem, som är sjelfva källan till industriel storhet, nej, om utländsk statsskuld, ett sätt att bereda tillgångar, som alla statsekonomiska författare högeligen klandra; och huru hafva vi väl sedermera användt dessa lånta medel, månne för tillgodogörandet af vår industri, för att upphjelpa våra i handelskrisen och af illa öfverlagda frihandelspåbud tryckta jernverk och manufaktur-verkstäder? Jag anser det icke nödigt anföra hvad alla veta, huruledes vi med dessa millioner riktat den utländska industrien och befordrat dess konkurens eller stora öfvertag öfver vår i näringstvång, af odugligt bankoch kreditväsende, i skatter och andra olägenheter kämpande industri. Penningerörelsen är privilegierad, räntan fixerad, utan exempel i länder der frihandelns grundsatser tillämpas, och, till följd af denna rörelsens monopolierade beskaffenhet, tryckes industrien under en ränta 2 å 3 gånger så stor, som i andra länder, arbetar industrien med en tyngd, som upphäfver möjligheten af konkurensen med de länder, der en sådan skulle sökas. Att under sådana förhållanden påyrka och genomföra en tulltaxa i frihandelns välförstådda intresse, men bibehålla näringarne i deras beroende ställning till gamla prohibitiva statuter, hvad annat må väl deraf härflyta, än en industriens förtviflade kamp i konkurensen med utlandet, i hvilken densamma ovilkorligt skall gå under, om icke man snart lossar de prohibitiva bojorna eller med mera betänksamhet beträder frihandelns väg? Det försvårade lörvärfvet finner tillfällig utsigt i krediten. Man spekulerar i affärer, illa beräknade såsom allt hazardspel. Dåligt bankväsende och sämre kreditbruk utveckla det onda. Staten kastas äfven in på spekulationens vanskliga falt.
Hvad b&tråffar frågan om LandtRåntmåsfares och KronoFogdars utnämnande af Kongl. Maj:t, hvilket af en Ledamot blifvit så högeligen tadladt, får jag förklara, att jag hvarken anser Regeringen hafva i detta fall stråckt sin myndighet utöfver Lagens bud, eller handlat oråd, 1 39* Den io Julii t. in. efter grundsats. Det år otvifvelaktigt, att Regeringen, om hon finner för godt att låta ett mål gå förbi KammarCollegium, äfven kan göra det, enär Lagen det ej förbjuder $ och hvar finnes vål den stadga, som förmenar Regeringen att låta dessa befordrings-årender gå förbi KammarCollegium, och i stället afgöra» i StatsRådet? Både KronoFogdarnes och Landt Råntmåstarnes tjenster åro af den vigt i jemnförelse med andra, hvarå Kongl. Fullmagt gifves, att dessa äfven böra dermed förses. Mig synes det i allmänhet vara önskeligt, att dessa tjenster behandlades så, att de som eftersträfva Rikets högsta vårdigheter icke måtte sky att begynna med dem och såmedelst förvärfva en localoch sakkännedom, som eljest svårligen kan vinnas, men som så väl behöfv^s, och ty värr ofta saknas. Någon annan betänklighet synes mig ej kunna i detta afseende uppstå, än farhågan, att ifrågavarande tjenster skulle blifva mindre vål besatta af Regeringen ån af KammarCollegium. Men då hon redan har, och måste äga i sin magt att tillsätta Landshöfdingarne och de högsta Embetsmånnen, så inser jag ej hvarföre förtroendet till hennes urskiljning icke skuL le sträcka sig till dessa ringare som till stor del af de förra bero. Det har blifvit anmärkt mot Föredraganden af KrigsÅrender, såsom ett fel, att han ansett tillförordnade Chefen för den i Stockholm förlagde Escadron af Arméens Flotta böra få sitta i RiksRåtten, emedan ordalydelsen i 102 §.
Vi erinra oss ännu, huru man vid 1815 och sedna-i ste Riksdagen klagade, att tillfället till nedläggande penningar i 3 procents Discontsedlar, undandrog capitalet från stadigare lån, enskildte emellan; och jag tror, att detta icke var utan allt skäl; men månne icke sådant äa mera skulle bli fallet, då ett löpande Statspapper i Sedelmynt infördes med 5 procents ränta? vi veta, att RiksgälsSedlarne, sorn buro ränta, snart indrogos, emedan man ansåg räntan bortkastad till enskild vinning, utan allmän nytta. Om man utställer Statsobligationer, utan föregången myntbestämning, så är det möjligt att dessa obligationer blifva ett courant mynt af varierande värde; förmodeligen auctoriserss det icke att emottagas i allmänna uppbörden, för att i så måtto skiljas från de allmänna myntsedlarne; 3 procents Discontssedlarne, voro det ej heller; jag bekänner likväl att jag anser verkan på allmänna förtroendet blifva lika menlig vid utställandet af sådane obligationer, som af ytterligare myntSediar; men dertill sämre för näringarne i så måtto, att stora capitaler kunna hållas på en gång rörliga och räntebärande till 5 procent. Jag vill likväl icke ingå närmare pådetta ämne, då Statsobligationsgystemet, ännu ej Den 14 April, blifvit ratt utveckladt; och jag tillägger föf öfrigt; att då jag hör den ena säga, att sådane obligationer föreställa förmögenhet, den andra att de föreställa skuld, den ena att man dermed gåf till välstånd, den andra att man dermed går till förderf; blir jag villrådig, om det enkla omdömet skulle vara felagtigt, att för Statsskuldens skull, måste mängden afbeta, och träla att förnöja några färre, som deraf, draga nytta. Att det allmännas skuld väl på ett sätt går upp emot de enskildtes fordran; men att de, som ej hafva andel j fordran, utan blott i skulden, ingalunda kunna befinna sig väl deraf; och att i alla fall, äfven vid en fullkomlig jemnvigt, blifver producten af lika fordran mot lika skuld lika med noll. Några speciella omständigheter tillåter jag mig att ännu anföra.
Jag vet icke, om Utsk:n hafva ansett alt ett arfvode skulle ombudet tilldelas, eller om man förutsatt all detta utgör en serskild omständighet, som må bero på bankens beslut. Men jag för min del tror, att, i fall man anser ett arfvode nödvändigt, hvilken mening jag hyser, bör sådant bero icke på banken, utan stadgande dejorn i §:n inflyta. Hr Arnell, Gust. Fredr.: Hos de förenade Utsk:n var föreslaget, att K. M:s Beflnde eller af honom förordnad! ombud skulle ovillkorligen uti ifrågavande revision deltaga, äfvensom K. M:s Beflnde skulle ega rättighet, att, när som heldsl, granska bankens ställning, men då man ansåg att, på sätt Frih. Palmstjerna äfven anmärkt, K. M:s Beflnde icke skulle hafva tillfälle härtill samt att det skulle blifva särdeles svårt för honom alt i sitt ställe erhålla något ombud, så blef förslaget ändradt dertill, alt K. M:s Befh:de eller ett af honom förordnadt ombud eger att i revisionen deltaga. Det beror således på K. M:s Beflnde att i revisionen deltaga eller icke. Frih. Palmstjerna: Om ordet ”eger” får tydas, såsom Hr Arnell nyss förklarade vara Utsk:ns mening, har jag ingenting att emot §:n invända. Uppå härefter framsläld propos. biföll R. o. Ad. förevar.-de ^ §:n 17. Frih. Palmstjerna: Början af den 17:de §:n lyder så här: ”efter hvarje qvartals slut skall Direktionen, i närvaro af K:s Beflnde eller hans ombud, upgöra och sedermera ofördröjligen till Konungen insända öfversigt af bankens ställning” etc. Huruvida
S. D. ^ anledning af Stats-Utskottets den ;s sistledne Maji pa bordet lagda Betänkande, angnes de en särskild Författning om Drätselwcrket Swensta Ultramarinsta Besittningarna, och dadel' wid tillika erinrades, att Kongl. Majus Nadi§ Proposition äfwen innefattade fragan om samma bl' sittningars styrelse borde anses beroende af Swens ges Grundlagar, hwaröfwer Constitutions-Utstottck yttrande redan förut blifwit afgifwet, bestöt Häglof Ridderskapet och Adeln, att till Hans Kongl. Maj!^ Nådiga Proposition gifwa sitt bifall, sa wal i a> seende pa deras styrelse utan sammanhang med Swen ges Grundlagar, svin i afseende pa förwaltningen af dl ras Drätselwerk i enlighet med Stats-Utstoltets ders afgifne BetänkandeVr stirra. klx krotocvllo, O. Lilverktolpe. ll! Den t2 Majk» srz Utdragas protocollck hältet Hss Högloflige Ridderstapet sch Adeln, wid Urtima Riksdagen i Orebro den 12 Maji 1812. SD. 2)iföll Höglvflige Ridderstapet och Adela Stars-Utstottecs den s sistledne Maji pa bordet lagda Betänkande, angående ändring i wissa omständigheter af hwad hittills blifwit förvrdnadt om Accords-ersättningar tili Officerare af f. d. Finsta Armeen. Vt su^rs. Utdrag af protscollet > hållet hss >§ogw. prest-Gtändct, wid Urtima Riksdagett i Orebro den 12 Maji >812. S» D8äredrogs a nvo och bifölls Stats-Utskoktets den ^ue dennes pa Bordet lagda Betänkandeangående kostnaden till tryckningen af Riks-Ståndens Protokoll. Vt luxrs.
Utskottet desto mindre biträda motionärens mening i detta fall, som någon klagan, så vidt Utskottet har sig bekant, icke försports öfver otillräcklighet i allmänhet af de till gode män använde personers insigter i antydda hänseenden; utan hemställer Utskottet, att denna motion icke må vinna bifall. Vid 5 Kap. 3 § är af Herr Wahlbom och af Lars Gustaf Andersson från Elfsborgs län anmärkt, att i denna § saknades föreskrift beträffande tiden, inom hvilken tvist borde genom stämning anhängiggöras om en icke fastställd rågång, rörande hvilken förening icke kunnat träffas; hvaremot i i § af samma Kap. sådan föreskrift fanns meddelad, när tvisten gällde förut fastställd rågång, om hvilken tvetydighet uppstått. Då det likväl, efter motionärernas förmenande, vore af lika vigt i det förra afseendet som i det sednare, att tiden för klandertalans anställande vore bestämd, på det att den delägare, som funne sin fördel vid att lägga hinder i vägen för laga skifte eller för bestämmandet af en rågångs rätta sträckning, icke måtte godtyckligt kunna uppehålla annans rätt härutinnan, helst det icke lät sig göra, om laga skifte vore i fråga, att detsamma verkställa förr, än gränserna för skifteslagets område voro bestämda; hafva sistbemälde motionärer yrkat, att vid ifrågavarande § i Skiftes-stadgan måtte fogas den föreskrift: alt stämning om den stridiga rågången bör, vid talans förlust, anhängiggöras i stad inom två månader och å landet till det ting, som infaller näst efter två månader efter den dag, då jordägarne bevisligen erhållit karta och protokoll öfver rågångsförrättningen.
Majlis uttryckte åsigt, att den vid sista Stats-regl ering lag-» tagna skillnad emellan Stats-Verkets årliga och permanenta utgifter, samt sådane anslag, hvilka blott för en gång eller för serskilda till viss tid begränsade föremål erfordras, bör fortfarande bi belial'as, har, enligt hvad de redan, angående serskilde Hufvud-Titlars reglering, afgifne utlåtanden gifva vid handen, blifvit af Utskottet biträdd; hvadan ock Utskottet nu endast, i afseende på de af Kongl. Majit äskade och af enskilde motionärer ifrågaställde anslag af denna senare art, hänvisar till det utlåtande, sorn Utskottet, angå - ende den Extra Stats-regleringen, kommer att afgif va. För att befrämja bestämdhet i beräkningen af Stats-Verkets utgifter och lätta controllen derå, har Kongl. Majit fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på det af Kongl. Stats-Contoret väckte förslag, att ett från Riksdag till Riksdag oföränderligt medelpris må fastställas å den spanmål, som ännu är under penninge-lönerne inbegripen; och som Rikets Ständers vid senaste Riksdag fattade beslut, alt all spanmåls-beräkning under nyå! löner skulle komma att upphöra, enligt Utskottets tanka, för vinnande af mera bestämdhet uti Statens räkenskaper, numera lämpligen bör och kan utsträckas lill äldre redan varande löner, under hvilka spanmåls-beräkning eger rum, i synnerhet, som det hvarken synes kunna befaras, att span>- måls-prisen för framtiden blifva lägre, än de under loppet af senast förflutne år varit, och alt Staten således, genom ett i mon derefter bestämdt pris, skulle anses kunna tillskyndas förlust, eller den förut i myntvärdet MIA. till R. St.