Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. blifvit kallade, att d. 15 November 1853, till lagtima Riksdag i hufvudstaden sig infinna, och sedan K. M., genom öppet nådigt Bref af d. 13 Juli sistnämnde år, behagat samtlige R. St. derom erinra, blef ä den sålunda utsatta dagen Riksdag med vanliga ceremonier utblåst; och täcktes K. M. till Landtmarskalk i nåder utnämna Kammarherren, Landshöfdingen i Östergöthlands Län, Kommendören af K. Nordst.-Orden, Riddaren af K. Svärds-Orden, Kommendören af K. Nederländska LejonOrden och af K. Hannoverska Guelfer-Orden, Riddaren af K. Danska Dannebrogs-Orden, Hr Grefve Henning Ludvig Hugo Hamilton, som efter det han inför K. M. aflagt Landtmarskalkseden och blifvit öfverlemnad till de 2:ne äldste närvarande Grefvar, Öfverste Kammarherren m. m. Hr Gr. Mauritz Axel Lewenhaupt och Öfver-Kammarherren m. m. Hr Gr. Gustaf Göran Gabriel Oxenstjerna, af dem beledsagades till Riddarhuset och derstädes vid ingången emottogs af Riddarh.-Direktm, Riddarli.-Sekret. och öfrige till Riddarh.-Kansliet hörande personer. Hr Gr. o. Landtm, utsatte derefter, enl. 10 och 11 §§:ne i Riddarh.-Ordn., första upropet af R. o. Adis första anteckning till nästföljande dag, Onsdagen d. 16 November kl. 11 f. m., och andra upropet af samma anteckning till Thorsdagen d. 17 November likaledes kl. 11 f. m. Sedan såväl denna som den andra anteckningen, hvars båda uprop skedde d. 19 November, hade försiggått, sammanträdde H. R. o. Ad. första gången Måndagen den 21 November in pleno kl. 12 på dagen. Hr Gr. o. Landtm, öpnade sammankomsten med följande tal:
Den som genom sitt eget öfveriastande af starka drycker försätter sig i ett tillstånd af van - 4®8 LagVtskotttt Betänktindttt. vett, hvarigenom han äfventyra!* sin egen och de sinas välfärd, eller varder vådlig för andras säkerhet, bör visserligen, genom Lagens mellankomst, derifrån af hållas och straffas, om han till en sådan kreaturlighet sänker sig. Jag förkastar dessa råttsfaror, sorn icJta göra tillbörligt afseende på menniskans moraliska värde, utan blott hålla sig tili hennes kroppsliga angelägenheter. Desse principer, conseqvent utförde, skola icke förfela att småningom upplösa samhället. Vid sista Riksdag afslogo Lagutskottet och Riksens Höglofl. Stander afl föres'agen ändring i Brännvinsoch FylleriFörfattningarna, så i afseende på Rättegångssätt, som straffbeståmning; och för min del tillstyrker jag att desse Författningar äfven nu ml förblifva oförändrade. Ut Supra. Ex Protocollo, Joli. Jac* Kleman» N:o 97. Ankom den 25 Junii I823. Utlåtande, i anledning af Åt er-reiniss af Utskottets Betänkande N:o g, i frägd om upphäfvande af Öfreoch Nedre BorgRätterne, samt Riks - lagVtskottttt Betånkanitn, 46# Marskalks Ämbetets befattning med Skuldfor dr ingsrnåL Vid LagUtskottets under den 4 sist!.
Måttstock för beskattningen är i första fallet tre dagars arbetslön, som af allmänt departementsråd bestämmes ej under 50 centimes (18 sk.) och ej öfver 1 fr. 50 cent. (1 rdr 6 sk.) pr dag, samt i senare fallet hyran, sorn individuel undersökes af skatlekontrollören och s. k. »répartiteurs» (kommunens maire, hans adjoint och 5 af underprefekten på ett år valde, i kommunen eller dess grannskap boende personer). Skattskyldig är hvarje person, som åtnjuter medborgerliga rättigheter och ej är fattighjon, således äfven utlänningar (utom diplomater), frånskild hustru och under vissa förhållanden omyndiga barn, boende hos föräldrarna, när de i följd af egen förmögenhet eller förtjenst hafva sjelfständig bergning. Till boning räknas alla rum, som begagnas till personligt bruk, till nöje och beqvämlighet för den skattskyldige, dess familj och tjenstehjon, sålunda äfven stallar och vagnshus för lyxhästar, lusthus, orangerier o. m. d. Äfven beskattas embetsman för deras bostad i offentliga byggnader. Om någon begagnar flera bostäder, t. ex. vinterboning, sommarnöje, jagtslott etc., så erlägger han boningsskatt för hvar och en, men personskatt endast der han anses vara bosatt. Personalskatlen varierar, enligt hvad förut är nämndt, från 1 fr. 50 cent. (T rdr 18 sk.). Befrielse från dessa skatter kan af kommunen beviljas åt mycket torftiga per soner, antingen helt och hållet, eller så, att endast personalskatten utgöres, hvarföre skatteqvoten på de öfriga ökas i motsvarande mån. För närvarande belöper sig personoch boningsskatten till 36,200,000 francs. Dörroch fönsterskall (contribution des portes et des fenétres) utgör på sätt och viss en fyllnad uti den genom förut nämnda pålagor åsyftade inkomstskatten. Den fördelrs liksom de föregående på departementer, arrondissementer och kommuner. Skatten bestämmes efter antalet af fönster och dörrar, sorn begagnas af den skattskyldige.
Om Hr Rosenblads förslag åsyftade att minska obehaget af det s. k. slattorpare-systemet, så skulle jag för ingen del sätta mig emot detsamma; men jag tror ej, alt den väg, som han valt, leder till detta mål, utan tvertom aflägsna!' derifrån, ty genom så stränga villkor i contraclsluten, som här öro i fråga, skulle torparen verkligen i min tanke ställas i en 454 I) c n i3 M ars c. m. cathegori, sorn nära nog träffar in på lifegenskapen, efter det är ofelbart, att om jag måste conlrahera på 10 eller i5 år med en person, så kan jag göra villkoren så bårda, att lian beror af mig. Jag vill ej förlänga discussionen, men tror att del vore vådligt att bifalla motionärens förslag, och får förena mig med de herrar, hvilka afstyrkt detta stadgande, såsom ej förenligt med den fråga, som nu afhandlas. Hr Rosenblad: I afseende på den siste värde talarens anförande, får jag erinra, alt lian troligtvis ej fästat uppmärksamheten på redactionen af mitt förslag, när detsamma upplästes; ty den innehåller ej något om burn contracter med landboer skola vara ställda. Det är ej fråga i faltigvårdslagstiftningen alt gifva något stadgande i detta fall; ty i det hänseendet finnas andra föreskrifter. Jag har ej afselt att lägga det minsta binder i vägen för att uppställa eontractet huru man behagar, utan har blott velat tillvägabringa ett stadgande om när en husbonde skall vara skyldig att ombesörja fattigvården för en landbo eller jordtorpare.
Cederström: Då det silfvermynt, som här nämnes, ej kan vara det 45 H. 27 4i8 Den 16 Octobcr e. m. nya, emedan författningen ej rörer den uppbörd, som efter silfverutvexlingens början kommer alt äga rum, och hela anstalten således är provisorisk, ser jag ej något, som hindrar att bifalla denna punkt, samt finner det ifrågastäldle tillägget öfverflödigt. Herr Lefrén: Som jag i min reservation bestämdt yrkat bibehållande af Riksgälds räkningen, instämmer jag, i afseende på 8:de punkten, med Herr Hjerta. Det fägnar mig, att man nu erkänner, att allmänheten helst räknar i Riksgäldsmynt. i Herr Tham: Då förmodeligen meningen är, att silfver får mottagas i Kronouppbörden äfven efter realisationens början, emedan troligen gammalt silfvermynt då ännu finnes qvar i landet, anser jag ett tillägg vara nödvändigt, som uttrycker, att uti förordningen menas det nu gällande silfvermyntet. Jag har ingenting emot Herr Hjertås tillägg, men yrkar att orden nu gängse måtte tilläggas framför ordet silfver mynt i denna punkt. Friherre Cederström: Det är alldeles nödvändigt, då utvexlingen börjar, att en författning utgifves, som bestämmer förhållandet emellan det gamla och det nya silfvermyntet; men denna författning hör ej till den, som blir en följd af 8:de punktens antagande. Dessa författningar böra icke förblandas. Den 16 October e. m. 4'9 Herr Hjerta’. Jag instämmer med Friherre Cederström deruti, att blott det gamla myntet menas i 8:de punkten, men jag yrkar ej, såsom Herr Tham, att orden nu gängse behöfva införas. Om 8:de punkten bifalles endast med det tillägg, att Rikets Ständer böra hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes i en allmän Kungörelse låta tillkännagifva, att En R:dr Specie efter 1664 års myntfot skall gälla för 2 R:dr 32 sk. Bancosedlar eller 4 R;dr Riksgäldssedlar, så begriper hvar och en, hvad som menas.
Ned Richards trafvare var ett utmärkt djur, som på otroligt kort tid förde mig genom parken ut till Klipphuset, der ett talrikt sällskap af damer och herrar väntade på värden med allra största otålighet en otålighet, som förbyttes i en ännu större förvåning när jag med ett par ord förklarade huru sakerna stodo. Ned Richards hviskade något åt hofmästaren, straxt derpå smälde champagnekorkarna och så drucko vi alla ett glas i botten för de resandes välgång. Det var ju visst oegentligt att börja med champagnen före soppan, men hela historien hade ju så att säga börjat från oriktig ända. PÅ LOKOMOTIVET. Ofta nog under de oändligt långa, tröttsamma timmarna i jernvägskupén, då der ingen fans att språka med och ögonen begynt tröttna vid de ständigt lika fruktlösa försöken att uppfatta något af det förbiskymtande landskapet, hade jag tänkt på huru mycket intressantare det ändå vore att en gång göra en resa på sjelfva lokomotivet. Men det hade alltid stannat vid blotta afsigten. Jag tänkte visst icke egentligen på att Pullman vagnen i sjelfva verket var en så oändligt mycket angenämare vistelseort, men jag fruktar för att det ändå i grunden blott var det dunkelt närvarande medvetandet härom, som afhållit mig från försöket. Också den dag, hvarom nu här är fråga, hade jag under den långa färden från föregående afton till långt in på eftermiddagen hunnit bli hjertinnerligen trött på alltsamman ressällskap, tobaksrökning, tidningar och alla andra till buds stående distraktioner. Vi hade slutligen kommit till middagsstationen, min måltid var undanstökad och jag gjorde ett slag längs perrongen för att litet räta på benen, samt kom dervid ända upp till lokomotivet. Halloh, gamle gosse, hvart gäller resan? Jag såg mig omkring. Frågan måste gälla mig, ty ingen annan var synlig i närheten. Men hvem var frågaren? Det var lokomotivföraren, "the engineer"; som han kallas i Amerika, det var tydligt, ty han var det som räkte fram sin flottiga hand och såg så bekant ut. Men inte kände jag honom. Skakade hand likafullt, men såg tveksam ut förmodar jag, ty han fortsatte:
Har ej den arbetssamma Husmodern iakttagit, att efter inhemtadt vittnesbörd af sine grannar, det hennes egen väfnad är inom Socken tillverkad, förskaffa sig vederbörande Pastors och Kyrkovärdars, eller, i vissa fall, Kronobetjents attest uppå bredden och längden deraf, samt möjligen äfven i den händelse hon iakttagit detta, så skall hon äfventyra, att, vid utbjudandet af denna vara till salu, beröfvas hela frugten af sin Icönsiflit och sitt arbete; men äfven under förutsättning, att hon icke mister sin tillverkning, så synes likväl blotta beroendet af dessa omständigheter redan vara ett obilligt tvång. Väl har det icke undfallit Utskottet, att författningen lemnar tillverkaren obetaget, att på annat sätt, om han det kan, behörigen styrka, att varan blifvit af honom tillverkad; men han är i alla fall blottställd, Bihang till RiksSt. Prot, 1823, Q,de Sami. Nir jo. 146 Besv. och Ekon. Utah. Betänkande)*. för tvång, då han hindras i utöfningen alden honom tillkommande rätt att få afyttra sin vara när han behagar. Utskottet kan derföre icke annat än» pade skal som anförde blifvit, och Memorialets författare sndragit, vördsamt tillstyrka Riksens Höglofl. Ständer, att hos Kongl. Maj:t i Underdånighet anhålla, om upphäfvande af detta stadgande, såsom otjenligt till sina föreskrifter och menligt verkande till sina följder. Dock varder detta, jemte en Ledamots särskildta utlåtande, till Riksens Höglofl. Ständers egen pröfning vördsamt öfverlemnadt. Stockholm den 2 April 1823. Transsumt af Frotocollet, hållet i Riksens Höglofl. Ständers Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskott den 2 April 1823* S.
235 fly telse; måste de framtvingas med våld, heta de revolutioner, blifva då sällan bestående oell efterföljas vanligen af reaktion, som skadligt inverkar på det helas utveckling. På det sednare slaget af förändringar har vår historia exempel nog att framvisa, måtte den nu få att inrista på sina blad en reform, genomförd på laglighetens lugna vägl Se vi nu på vår närvarande samhällsförfattning, så finna vi der ett Stånd, It. o. Ad., som skulle innefatta den större förmögenheten och statsmannaskickligheten, samt ett annat, PresteStåridet, som skulle representera den högre lärdomen och bildningen. Otvifvelaktigt voro dessa Stånd vid tiden för deras tillkomst fullt berättigade, men äro de väl det nu? Icke såsom skulle de nu mindre än förut besitta de egenskaper, hvarpå detta berättigande berodde; tvertom anser jag dem ega dessa i vida högre grad nu än förut, men de ega dem ej numera uteslutande; nationens utveckling har varit så stor i alla rigtningar, att förmögenheten och bildningen befinnas vara — visserligen olika hos olika individer, ty någon jemnlikhet i den meningen är otänkbar — men fördelade så på bredden öfver alla samhällsklasser och i så fina nyanceringar uppifrån och neråt, att det blir alldeles omöjligt att medelst några longitudseller latitudsgrader indela nationen i vissa särskilda stånd eller klasser; hvarföre då vilja bibehålla dessa? hvarföre vilja använda dem såsom materialier vid uppförandet af den nya byggnaden? De flesta anmärkningarne hafva blifvit rigtade emot bildandet af första kammaren enl. det K. förslaget; man har der ej funnit några garantier för att den skulle blifva väl sammansatt. Det torde väl få antagas — ehuru jag visserligen hört det af en talare i dag förnekas — att medelbara val i allmänhet anses såsom säkrast för att vinna ett godt resultat; de användas ju derföre t. ex. inom våra fall: vid tillsättning af Utskott, nämnder m. m.
I öfrigt förblifver denna § oförändrad. Att 2 art. 3 § må förändras till denna lydejse: "För all såsom husbonde vara behörig ali tjenstehjon "försvara, fordras: i:o att sjelf ej tarfva försvar; 2:0 alt "behöfva dess tjenst och detsamma kunna löna samt underhålla; och 3:o att vid mantalsskrifningen kunna styrka sig "bevisligen äga de i begge föregående punkter föreskrifna "egenskaper. Hvar som oberättigad antager tjenstehjon &c.” 1 öfrigt förblifver §:n oförändrad. Och slutligen att 4 §:n må vid slutet få följande tillägg; "Ingen vare berättigad alt i Ijcnst taga och försvara "dömde förbrytare, lösdrifvare eller correctionister, in - Den i5 Februari e. ra. "nan församlingens kyrkoherherde i allmän sockenstämma "deröfver hört församlingen, samt Konungens Bef:h:de i "länet, eller Öfver-slåthållaren i Stockholm, efter inhem”tad kännedom häraf, dertill lemnat behörigt tillstånd. Den "sorn häremot bryter, pliktar 16 r:dr 32 sk. b:co, åklaga"rens ensak, och vare dessutom skyldig att ansvara för ali "den skada, som samhället af den sålunda obehörigt hyste "under tiden får vidkännas.” Lades på bordet. Hr Hammarskjöld, Carl Wilh., anförde skriftligen: Det är allmänt kändt och erkändt, huru tryckande skjutsningsskyldigheten är för jordbruket, och jag förmodar, att H. R. o. Ad. nogsamt finner orimligheten af jordägarens förpligtande att på sin bekostnad fortskaffa resande.
Ytterligare anser jag vigtigt, att man icke allenast får utmynta afdelningar af enheten, utan äfven multipler, för att erhålla hvad större myntsort som heldst. Om Ridderskapet och.Adeln skulle finna denna framställning grun.Jad, så, då nu deröfver icke kan be - Den 21 Octo ber f. m. i^5 slutas annorlunda, än att bestämma ett minimum och maximum för slagskatten, skulle jag tro det vara nödvändigt öfverlemna åt Konungen alt bestämma denna slagskatt, sedan de mest noggranna caiculer ägt runi öfver kostnaderna, väl förståendes med de afdrag jag nyss nämnt. Friherre Wrangel, HenningDet är tvänne ändamål man söker vid myntenhetens fördelning. Det ena att i räkning kunna skiljas åt så mycket som möjligt, det andra att göra myntet så portatift sorn i möjligt. I Norrige får man stundom, när man skall utgifva \ sk:r, af brist på vexling betala en mark; T*-:dels R:dr är visst ett litet mynt; men ingalunda mindre än 5-sousstycket i Frankrike. Den anmärkning Herr Hjerta gjort, att nyssnämnde mynt föga begagnas, instämmer alldeles icke med min erfarenhet, som sett det med mycken fördel användas. Herr Cederschjöld: Flera frågor hafva blifvit sammanblandade i denna discussion, nemi. enhetens fördelning, myntets loyering och slagskatten. Jag vågar derföre hemställa, om man icke borde företaga en fråga i sender; och vill nu hålla mig blott vid den sistnämnda, nemi. slagskatten. Denna såkällade slagskatt kan jag för min del icke annat än afstyrka. Mina skäl äro i korthet följande: •ia6 Den 21 O c t o b e r f. m. lio Då den icke tillförene ägt rum, inser jag ej, hvarföre man nu skulle införa en sådan nyhet, 2:0 Derigenom skulle man på en om-väg blott tillintetgöra sista plenidags beslut om myntets halt. 3:o Får jag erindra, att myntets värde icke ligger i pregeln, utan i dess intrinseka halt.
Beträffande åter beloppet af denna kostnad, får Utskottet upplysningsvis meddela, att den af vakans-afgiften för ny-roterad jord inom Blekinge samlade särskilda loud, hvilken, enligt den Kongl. Propositionen, skulle, jemte de årligen inflytande vakans-afgifterna äfvensom reserv-räntorna, till Stats-verket ingå såsom ersättning för dess årliga utgift, enligt räkenskaperna vid 1855 års slut utgjorde 41,252 Slats-Utskottels Utlåtande M 59. 17 il,252 R:dr 31 sk. 7 r.st och att berörde vakans-afgifter under de fem åren '851—1855 uppgått i medeltal till 2,408 R:dr 33 sk. 1% r:st årligen. Om nu eäerv-räntorna, i anseende till deras ringa belopp, härvid ej tagas i beräkning, tgöres således Stats-verkets ersättning för ifrågavarande utgift af dels sistnämnde elopp 2,408 R:dr 33 sk. lVs r:st och dels räntan å förstnämnde fond, som fter fem procent skulle utgöra omkring 2,000 R:dr tillsammans 4,408 R:dr 33 k. l4/5 r:st Banko eller i rundt tal 6,600 R:dr R:mt; och då det erforderliga tats-anslaget är af Kongl. Maj:t beräknadt till 16,000 R:dr, kan således antagas, tt Stats-verkets årliga uppoffring på det hela ej komme att utgöra mer än omring 9,400 R:dr R:mt, dervid dock äfven hör tagas i betraktande, att de sä■erligen ganska betjdliga kostnaderna för tillvägabringande af den ifrågaställa ^romansoch ränle-förmedlingen härigenom blifvit för Stats-verket inbesparade.
Han blef en smula villrådig; snart skulle de mötas; Malm hade aldrig sammanfört sin flicka med sina vänner från «Skandinavien», och Truls kunde förstå, att han helst sluppe det äfven nu. Skulle han vända om igen? Det vore dumt; de hade redan igenkänt honom, lika väl som han dem. Så fortsatte han lugnt sin väg, stannade då han mötte dem, tog dem båda i hand och slog följe. När de efter att ha gjort ett par slag fram och tillbaka togo återvägen in till staden, kommo trenne damer emot dem. Truls lade märke till, att de redan på långt håll sträckte hals. Då de kommo närmare igenkände han nära anförvandter till Malm. Trenne ansigten voro vända mot hans sida, och sex ögon fästa på den stackars flickan; och bådadera, ansigtet och ögonen, sade så mycket som huruvida de också verkligen kunde tro det som de sågo. Malm helsade utan att röra en muskel i sitt ansigte; men i den sidoblick, hvarmed han beledsagade helsningen, glimtade en likgiltigt föraktfull humor. Den unga flickan hade blifvit orolig under den impertinenta mönstringen och gick hastigt till. «Jesus, så’na blickar de satte i en,» sade hon andfådt, när de trenne damerna voro förbi. Malm slog upp ett skratt. «Det är ju den enda förnöjelse de ha,» sade han. «De äro utan manfolk, det är hela hemligheten. De ville så förbannadt gerna, men de våga inte. Hinc illæ lacrymæ.» De begge vännerna satte sig samman till en halfva punsch på «Kramers hörna», sedan de följt Anna hem. Truls hade hela tiden gått och tänkt på uppträdet vid hamnen; bilden af Clara hade dervid dykit fram, utan att han egentligen kunde göra sig reda för sammanhangen. «Våra ’fina’ damer äro allt bra råa, just när de mena sig vara som mest fina,» grubblade han halfhögt för sig sjelf. «Asch,» sade Malm. «Jag skulle haft den ena, var meningen; slägten hade så arrangerat, och hon var naturligtvis villig. Men jag tyckte det var tråkigt och gaf fan i det hela.
Boye föreslagna inbjudning, hvilken jag begär i de delar, som af Frih. blifvit frånträdda, under bibehållande af den form, hvari de uti Frih. Boyes förslag blifvit framställda. Gr. Horn: Som det enligt Riksd.Ordn. är livar och en ståndsledamots rättighet att yttra sig om lagligheten af allt, sorn inom Ståndet sig tilldrager, vill jag yttra mig öfver förevar, fråga. Jag bestrider helt och hållet Hr v. Hartmansdorff» i detta fall framställda tydning af grundlagen; ty utan allt tvifvel måste ett mål föredragas i den ordning, det på föredragningslistan blifvit uppfördt. Jag skulle icke haft något emot, att detta mål blifvit uppfördt först på listan; men sedan det nu blifvit det sista, och Hr Gr. o. 11 H. 45 Den 13 A ii g u s t i t m. Landtm, icke inhemtat, huruvida Ståndet vill förändra denna föredragningsordning, synes det mig otillbörligt, att detta mål nu till pröfning och afgörande företages. Jag iår derföre vördsamt protestera mot fortsättning af discussionen i detta ämne och anhåller, att Hr Gr. o. Landtm., i fall meningen är, att den skall fortsättas, behagade inhemta, huruvida Ståndet det tillåter. Gr. Cronhjelm: Hr v. Hartmansdorff har sökt visa, att R. o. Ad. genom sina beslut om inbjudning i fråga om BancoUtsk:s realisationsbetänk. stadgat ett prejudicat i detta fall. Utom det, att jag icke erkänner något prejudicat, sorn strider mot grundlagen, får jag fästa uppmärksamhet på skillnaden emellan de inbjudningar, som sålunda blifvit jemnförda. De af Hr v. Hartmansdorff citerade hade icke blifvit begärda på bordet, utan vunno genast bifall. Deremot har den nu ifrågavar. inbjudningen blifvit lagd på bordet, och enligt den i detta rum uppspikade föredragningslistan har den derå sist blifvit uppförd under ]V:o 43- Det sista målet angår således Frih.
Öfver dessa förslag kunna besvär hos Fullmägtige anföras inom Åtta dagar efter det förslagen till Fullmägtiges Expedition inkommit; i hvilket afseende underrättelse om dagen, då dylikt förslag ingått, bör genom utfärdadt anslag meddelas, samt tjenstens tillsättande, i fall flere sökande sig anmält, uppskjutas intilldess denna besvärstid tilländagått. § 2S0. För att kunna antagas till tjensteman vid Riksgälds-kontoret fordras, så vida sökanden icke förut eger befordringsrätt vid detta verk, att hafva vid ettdera af rikets Universiteter undergått sådan examen, som berättigar till inträde i Konungens Kansli eller i allmänna Rättegångseller Räkenskaps-verken; dock böra de tjenstemän, som anställas vid Fullmägtiges eller Kommissariatets Kansli-expeditioner, hafva aflagt den akademiska examen, som fordras för att få tjenstgöra antingen i Konungens Kansli eller i Rättegångs-verken; äfvensom den, hvilken befordras till Ombudsmans-sysslan, ovilkorligen bör hafva fullgjort hvad författningarne föreskrifva i afseende på dem, sorn i domarevärf må begagnas. § 251. Vid lediga tjensters tillsättande utnämnes bland kompetente sökande den, som Fullmägtige, med afseende å verkets fördel samt vigten och ansvarigheten af de särskilda belättningame, finna till den lediga tjensten mest skicklig och passande. Angående behandlingen af frågor rörande tjenste försummelser m. rn. § 252. Om någon Kommissariatet underlydande, ordinarie tjensteman, vid mindre förseelser i tjensten, ej låtit sig rätta af vederbörande förmäns tillsägelser och varningar, eller blifvit beträdd med vårdslöshet eller försummelse i sin tjenstgöring, eller ock i allmänna iefvernet ådagalagt ett mindre värdigt uppförande, bör han inför Kommissariatet erhålla lämplig föreställning och åtvarning till framtida bättring. Inträffar åter enahanda förhållanden i afseende på någon af verkets öfrige Bih. till R. St.