Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den enda skiljaktighet i behand lingen af dessa tvänne slag af mål, hvilken för närvarande eger rum, är följaktligen den, som föranledes af ofvan anförda, ur Sjölagens Skeppsmåla-Ralk hemtade stadgande, att »derest några sjömål skulle å landet uppkomma», dessa då (i motsats till hvad förhållandet är med vexelmål) skulle gå till häradsting. På nu anförda grunder och förhållanden har Utskottet, som jemväl från handelsföreningarne i flera af rikets större stapelstäder emottagit framställningar, hvilka alla gå ut derpå att sjörätts-målen endast borde vid Rådstufvurätt såsom förste domstol upptagas och afdömas, ansett sig böra tillstyrka antagande af det remitterade förslagets hufvudsakliga innehåll i denna del, med tillägg af den i Särskilda Utskottets Betänkande M 2. 27 Kongl Majtts förslag förekommande bestämmelse om rättighet för parterne att öfverenskomma om viss domstol. § 304. Utskottet har endast ändrat denna §:s nummer till 303, då den af Utskottet under M 304 föreslagna innefattar en i det Kongl förslaget saknad bestämmelse om behandlingen af de ofvanomförmälda dilatoriska invändningarne i sjö ratts* ikar. Härvid bör dock Utskottet anmärka, att i nu gällande sjölag i detta afseende ej finnes någon föreskrift, så framt man ej till sådan vill räkna innehållet af 6 Kap. Skeppsmåla-Balken, så lydande: »Förmenar den stämde sig icke vara pligtig alt svara i det sin, utan ifrån samma rättegång skäligen böra och kunna frikallas, vare icke dessmindre skyldig alt möta för Rätta och sina skil te låta; och stånde så till Rättens Utslag om han svara eller ock derifrån frias skall.» Men då delta stadgande mera torde afse invändning i hufvudsaken än i rätte gången, hvarom domstolarnes åsigter dock lära vara delade, har Utskottet ansett sig böra föreslå ett tydligt stadgande härutinnan i enlighet med den åsigt, som stödjer sig på nödvändigheten af skyndsamhet vid handläggningen af sjörätls-mål. § 315.
Ni kunde gerna komma ombord, så fick vi språka litet! Tack sjelf! benpiporna. VICTOR (närmare). Ja, hå' så fick hen räta på Nå ja, ta' ner seglena då, så hänger vi fäll hefter hett stycke. vars, det ska' gå hi rappe! (han tar en ända i fören och ämnar skynda fram midskepps, men stupar i brådskan öfrer Hultings ben, och far framstupa.) Djäklar hi den gardisten! HULTING (yrvaken). Halt! BOMAN. ANDERS. Ja Gör klar hen hända, Handers. Werda! (sätter sig opp.) Tog ni törn nånstans i Roslagsbackarne, gubbar? bena, du? ANDERS (kraflar sig upp). Kan HULTING. du 'håll' håt dig fram till relingen midskepps). Pass på nu, Victor och ta' emot ändan! BOMAN. Ta' KALLE (har tagit upp ändan och under tiden sprungit Håll upp ögonen du! roret du Handers hett tag, medan jag hjelper dom hombord! hett tag? ANDERS (tar rodret). Ska' jag lofva hopp hi vind BOMAN (går till relingen). Be'öfs hinte! Victor 'åller nog styft, 'an! (Man ser i detsamma hufvudena och axlarne af Victor och Hanna vid sidan af relingen, samt en båtmast med hoplindadt segel. Sjelfva båten syns inte. När de komma midt för, kastar Kalle ändan. Victor, som är i fören på båten, altså längs åt venster, tar emot ändan.) (tar emot ändan). 'Åll hi hå dra' ja! (de sacka af akterut och försvinna ett ögonblick; snart ser man dem igen komma fram från höger, och Victor halar på linan, som Kalle gjort fast om ett par knapar i relingen.) VICTOR KALLE. Håll i och dra! så går det rejelt! BOMAN. Tag mig hi 'and nu hett tag, 'Anna, HANNA (ställer sig upp i båten). Hen bra karl hjelper sig sjelf! 'Åll hi säkert bara, Victor! så går he gentilt!
Ridderskapet och Adeln var nemligen det första, som, vid afgörandet af frågan om Allmänna Magazins-Directionen , beslöt den underdåniga anhållan hos Kongl. Maj:t, att entraverna för inrikes handeln i allmänhet inom Landet måtte lindras. Det skulle således dermed stå i uppenbar strid , om det förevarande Betänkandet biföiles. Detta torde äfven vara ett skäl för återremiss. Friherre Toll, Guslaf Philip, förenade sig med Herr Lefrén. Herr Grefven och Landt Marskalken frågade , om Ridderskapet och Adeln ansåg Statsoch Oeconomie-Utskottens förevarande Betänkande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteras. Ropades J a. Företogs till pröfning Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens den 3 dennes under N:o 643 afgifne , samt den 6 der. påföljde på bordet lagde , Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottens förut meddelte Betänkande i frågan om årligt understöd för Dykeri-Commissarien Westbeck. Friherre Cederström, Jacob . Utom de uppgifter, sorn redan blifvit Utskotten meddelade Den 8 December f, in. 435 om Herr Westbecks skicklighet, att upptaga laster ur sjunkna Fartyg, hafva Utskotten nyss erhållit underrättelse om ett Fartyg , som förledet år sjunkit på Falsterbo-redd , på 6 famnars djup. Commerce-Collegium hade genom en Kungörelse varnat de Sjöfarande för detta Fartyg, såsom farligt för seglingen. Westbeck söndersågade det på 3 dagar, upptog på arne dagar större delen af lasten , och jemnade det med hafsbottnen. Dessa kunskaper äro så nyttiga för segelfarten, att man icke bör försumma, att bevara sådana upptäckter, hvilka, om de en gång gå förlorade , kanske aldrig återkomma. Frågan är nu , att meddela en 60 års man 600 R^dr i årlig pension , emot det att lian kostnadsfritt årligen undervisar 4 Elever i detta yrke, samt utgifver en beskrifning på den af honom uppfundne redskap, och sålunda alimängör sina nyttiga apptäckter.
Detta har varit de skäl, som, sedan jag utan förskyllan inkommit i Utsk., föranledt mig att yttra en emot Utskts betänk, stridande mening, hvars framställning jag i annat fall hade öfverlemnat åt mera vana talare. På grund af hvad jag sålunda anfört anhåller jag hos Hr Gf. o. Landtm, om propos. till R. o. Ad. om tillämpning af det mom. i 3o § Ridd.Ordn., som utesluter Hr Crusenstolpe från säte Och stämma på Riddarhuset för denna riksdag. Hr Lefre'n, Joh. Pehr: Med rättigheter, sorn man vill begagna, måste alltid följa pligter, som man är skyldig att uppfylla. R. o. Ad. utgör en fjerdedel af Svenska Representationen. R. o. Ad:s samhälle är en i lagarna grundad och helgad Corporation. R. o. Ad. har i följd af denna corporations inrättning fått åtskilliga stadganden införda i grundlagen, i stöd af hvilka R. o. Ad., likasom de öfriga RiksStm, äger att utöfva en corporations magt. Dessa privilegier äro ganska vidsträckta och alla ämnade att skydda den fria yttranderätten inom Representationen. R. o. Ad , likasom de öfriga Stånden, äger att träda emellan allm. lagens stadganden och att genom sin corporations magt hindra allm. lagen att ställa under tilltal individer, som brutit emot allm. lag. Så kan ingen häktas, utan att Ståndet med betydlig pluralitet dertill sitt samtycke gifver. Lagen fordrar ingen redogörelse för de grunder, hvarpå ett Stånd vägrar, att en dess ledamot må häktas; lagen anser nog, att en bestämd del af Ståndet säger: vi vilja icke, att han skall häktas. Denna rättighet, lika med flera andra af samma art, mer eller mindre hämmande allm. lagens tillämpning, finnes i egenskap af privilegium gifven åt samtliga RiksStm. Är det tänkbart, att detta privilegium skall vara gifvet och skall begagnas, utan att corporationerna, dessa 4 Stånd, å sin sida tro sig hafva pligter att uppfylla, i och med detsamma > de begagna sig af sådana rättigheter? Det kan icke ingå i någons föreställning, att så skall vara.
När en plan till reorganisation af rikets sjöförsvar, utaf den mäst genomgripande beskaffenhet, samt med uteslutande af hvad hitintills och ännu fortfarande af alla nationer, som göra anspråk på att kallas sjönationer, anses nödvändigt ega för att kunna visa sig på hafvet, framställes i en K. propos., med äskande af anslag till densammas genomförande, och när de som härtill skola anslå medlen yttra sig öfver huruvida de vilja antaga eller afslå denna plan; kan ett sådant förfaringssätt kallas att träda Konungens prerogativer för nära? En sådan tankeledning kan jag icke fatta. Hvarföre, — må man då heldre fråga — framställa denna genomgripande organisationsplan, om meningen ej varit, att den skulle pröfvas, antagas eller afslås? hvarföre ej heldre annars helt enkelt begära penninge-anslag till 5:te hufvudtiteln. Men att jemte en begäran af medel och upgift hvartill de afses att användas, i och med detsamma vilja förstå derunder, att de som skola anslå samma medel, icke må yttra sig om de bevilja dem till det upgifna ändamålet, synes vara att sträcka fordringarne på medgörlighet längre än vanligt. I det af Gr. von Platen i detta hänseende strängt klandrade StatsUtsk., sökte några ledamöter, ehuru utan framgång, att göra den af Gr:n nu framhållna åsigt om grundlagarnes tolkning gällande. Att jag icke tillhörde deras Den 21 Juni. 145 deras antal torde ej här behöfva anföras. Besynnerligt synes det alltså om Hr Gnns och minoritetens inom Ulsk. åsigt just skulle vara den rätta; — sådant lärer väl ej fä antagas förrän Const.Utsk., dit jag anser Hr Gr:ns anförande rätteligen borde remitteras, sig derom yttrat. Skulle denna Hr Grins åsigt om grundlagarnes förstånd af Const.Utsk. gillas, då skulle flere än ett exempel på så väl SlatsUtskis som R.
Om den emellertid under fordna tider kan anses hafva varit en förmån, så lärer man ej kunna betrakta densamma såsom sådan, efter det rättegångs-ordningen vunnit en under berörda tider saknad utbildning och stadga samt anspråken och fordringarne på upplysning och rättrådighet hos domare ej äro mindre derföre, att de döma i Under-rätt. Så vidt man pröfvar frågan ur nyttans synpunkt, torde alltså skälen emot vara öfvervägande dem, som kunna åberopas för omförmälda undantagslag. Det lärer nemligen i första rummet vara obestridligt, alt det medför större trygghet och säkerhet, då en sak bedömes af tre än af två domstolar. Berörda undantagslag beröfvar emellertid hvarje frälseman en dylik fördel i flera fall; och denna afvikelse från den allmänna rättegångs-ordningen är desto betänkligare, som den jemväl i åtskilliga händelser inverkar på andra medborgares rätt. Då t. ex. en frälseman nödsakas till borgenärers förnöjande afträda sin egendom, inskränker sig de sistnämndes antal vanligen icke till allenast frälsemän. Äfven en mängd ofrälse personer hafva anspråk, hvilka mången gång föranleda betydliga och vigliga rättstvister, och vid fullföljden deraf måste de underkasta sig den till fördel för ett särskildt stånd gifna undantagslagen. Flere exempel af enahanda art kunde visserligen anföras, men det nu åberopade torde i denna del vara nog talande. Detsamma framkallar emellertid en annan anmärkning af icke ringare betydelse. Då konkurs inträffar har gäldenären i allmänhet största delen af sina borgenärer i den ort, hvarest han är boende. Är denna ort aflägsen från Hof-rätten, så att borgenärerne icke sjelfve derstädes kunna sig infinna och bevaka sin rätt, måste sådant ske genom ombud, sedan de först vid ortens eller annan närbelägen domstol beedigat sina fordringar. Delta medför så väl besvär som kostnader, hvilka hufvudsakligen drabba de mest behöfvande borgenärer, såsom tjenstehjon, arbetsfolk och ortens allmoge, hvilkas fordringar mången gång knappast öfverstiga de kostnader, bevakningen förorsakar, ehuru desamma ej utan kännbar uppoffring kunna lemnäs å sido.
Äfven vid Stångjernssmidet har man på flera stallen med fördel börjat använda varm luft, och förbättringarne i denna del af jernhandteringen fortgå med raska steg. Manufaktur smidet har blifvit tillökadt genom ett vid Stjernfors Bruk, tillhörigt Uddeholms Bolag, inrättadt betydligt svartsmide och genom anläggning vid Lesjöfors Bruk af en Fabrik för tillverkning af Filar. Denna sednare tillverkning har till en början varit förestådd af en, genom Jern-Contorets försorg införskrifven Engelsk arbetare, men hvilken nu mera återvändt till sitt fädernesland, sedan lian gjort Svenska arbetare så kunniga i arbetssättet och konsten, att deras tillverkningar kunna tälla med de bästa utländska. Vid Långban har ett Stenslipverk drifvits och lemnat arbeten af Grafvårdar, Vaser, Urnor, m. m. som vunnit mycket bifall. Fabrikerj Bruk och öfriga Näringar. Ett Glasbruk har under ifrågavarande tiden blifvit anlagdt och privilegieradt på hemmanet Emteruds grund i Jösse Härad. Värdet af till verkningar ne vid detta Bruk uppgick 1837 lill 6,666 R:dr Banco, för hvilka tillverkningar 24 arbetare begagnades. Äfven har en Tobaksfabrik i Carlstads Stad tillkommit, hvars tillverkning år 1837 utgjorde i värde 13,000 R:dr och hvarmed 14 arbetare sysselsattes. De äldre i Provinsen varande fabriker samt glas och Pappersbruk hafva under de år, om hvilka berättelsen handlar, fortfarande drilvits. Binäringar. Jagt och fiske idkas både till husbehof och afsalu, men anses i allmänhet icke såsom lönande näringar, hvaremot allmogens hufvudsakligaste binäringar bestå, såsom jag i mina förra underdåniga berättelser anfört, i kolning och vinterkörslor tor Bruken, jemte det allmogen i Sunne, Östra och Västra Emterviks Socknar samt Norra delen af Kihls Härad hemtar betydliga förtjenster både inom Länet och i andra Rikets provinser genom nyplöjning, timring och snickare-arbeten, hvari den äger synnerlig färdighet.
N;o 34) öfver Peter Perssons då i samma ämne väckta motion, anfört, Utskottet får vördsamt hemställa, att den nu väckta frågan om Smålands Husar-Regemente» afsittning må förfalla. Deremot och som Utskottet funnit Motionairens yttrande grundadt, rörande beskaffenheten af Husar-Uniformen, hvilken, efter Utskottets tanka, skulle, utan att något förlora i afseende å dess nytta och användbarhet, kunna mycket förenklas, till icke obetydlig besparing för de rustande, laar Utskottet trott sig böra vördsamt föreslå Rikets Högloft. Ständer att, genom underd. skrifvelse, anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes å berörde förhållande fästa Nådigt afseendes så att lindring i kostnaden för Uniformens anskaffande kunde Rusthållarne vid Smålands Husar-Regemente beredas. Hvad dernäst angår Motionairens klagan deröfver, att de Rustande vid nämnde Husar-Regemente ej skola tillåtas remontera med andra än svarta eller mörkbruna hästar; så, enär redan, genom Kongl. Brefvet den ai Junii 1806, samt General-Mönstrings-Instructionen af år 1819, blifvit stadgadt, att hästar, hvilka vid Indelta Cavallériet för numer insättas, få antagas af hvad färg som helst, dervid undantag allenast blifvit gjordt för Allm. Besv.- och Oecon.-Vtsk Betänkande N:o 11 y. Lif-Regementets Dragon-Corps samt Skånska Dragon-Regementet; och det anmärkte förhållandet, i händelse det eger rum, således härleder sig från missbruk, som icke lära sakna rättelse, då de i vederbörlig ordning öfverklagas; anser Utskottet, alt motionen i denna, icke bör till någon åtgärd föranleda.
Man har här under discussionen, likasom Utsk. i sina motiver, Den 26 Mars f. m. 453 hufvudsakligen åberopat sig på ordställningen i 2:ne grundlagsparagrafer, till stöd för Ulsk:s fattade beslut, nemi. först tydningen af 56 § 2 inom. Reg.F., der det beter: ”Blifva åter något Stånds tankar i någon eller några delar skiljaktiga från de öfrigas, och samma Stånd sig icke efter de öfriga fogar” etc.; oell dessa ord hafva Const.Utsk:s ledamöter förklarat så sorn skulle de ingalunda afse liufvudfrågan, utan endast någon underordnad del deraf. Jag frågar vördsamt, om icke det hela består af delar, och om ej dessa delar tillsammans utgöra det hela sjelf? Jag kan icke finna annat, än att det innebär ett verkligt ordrytteri att säga, att liufvudfrågan, som är om förslaget skall vara eller icke vara till, är något helt annat än — och behöfver alldeles icke behandlas på samma grundlagsenliga sätt, som — då något eller några Stånd stanna i olika åsigt om någon eller några delar af frågan. Då delarne tillsammans utgöra liufvudfrågan, kan jag ej begripa, hvarföre man ej ansett sig skyldig behandla liufvudfrågan pä samma sätt, som föreskrifvet är om behandlingen af dess delar. Dernäst har man fästat sig vid 75 § Riksd.Ordn. och sagt, alt denna § äfven är tillämplig på grundlagsfrågor. Jag fattar sannerligen icke, huru det är möjligt att tillämpa den på ifrågavar. fall. Första punkten lyder sålunda: ”Till grundlags stiftande, upphäfvande, förändring eller förklaring fordras ulla RiksSl:ns sammanstämmande beslut, och Konungens sanclion.” Här är det punkt, och denna första del afhandla!' grundlagsfrågor. Nu kommer dernäst hvad som rörer beslut i alla öfriga ärenden. Hvilka öfriga ärenden ? Jo, naturligtvis de som icke äro grundlagsfrågor, och dessa skola behandlas på sätt den andra punkten närmare utvisar.
Till beredande af ersättning för hvad som sålunda kommer att utgifvas, skall Anmärkning lill deltagande i Hjelmare Canal oell Slussverks Bolag, med alla de rättigheter, som de för detsamma den 3i Julli 181S utfärdade Privilegier och den 24 April 1820 fastställde BolagsReglor bestämma, ytterligare under näst påföljande fem år förblifva öppen, på det sätt, att den sorn åslundar en sådan delaktighet, bör hos det Rikets Penningeverk, som med lifgifvande af anslagen tili allmänna arbeten får befattning, tillkännagifva för huru stort belopp han åslundar att blifva Actie-ägare, och deraf, tili samma verk inbetala en femtedel för hvarje år från och med nästa år 1824 till och moel år 1828, så att vid teckningen ärlägges S ta t s-U L s k o 11 e t s B elan k and en. 6^3 hvad sorn efter denna grund belöper sig för de då redan förflutne åren, tillika med det, hvarå teckningen sker, och sedan en femtedel hvarje påföljande år; dock utan att desse nya tillkomne Actieegare, må ega någon l ätt att af Slaten erhålla ränta under Byggnadsåren. — Men cm efter j 1828 års slut en dylik anmälan till delaktighet i Hjelmare Canal och Slussverks Bolag samt den här ofvan föreskrifne inbetalning i sådant ändamål, icke skulle finnas hafva egt rum för sammanräknade 100,000 R:drs Capital, förbehålles ersätt! liing för de nu beviljade anslagen, på det 1 sätt, att dertill bör ovägerligen användas allt det som af Canal och Slussverkets heba Ilna inkomst kan blifva öfrigt,' sedan ränta lill 3 procent å det fiån Banken förut meddelade Lånebiträde först blifvit : erlagd, samt Actie-egarnfe derefter åtnjutit fern Procents ränteutdelning å deras insatte Capilaler. Hvilket dock allt till Rikets Höglofl. Ständers pröfning vördsammeligen hemställes, jemte det att åtskillige Ledamöters yttrade skiljacktige meningar liärhos bifogas.
Eemitterades till Riddarh.TJtsk. Ilr Bråkenhjelm, Pehr Eeinhold: Det är med anledn. af de förestående valen som jag nu, mine Hrr, tager Er tid för några ögonblick i anspråk. Det är icke utan skäl jag vågar hoppas, emedan så äfven blifvit mig sagdt, att en och annan af mina vänner skulle äfven nu, för femte gången, komma ihåg mig vid valet till Fullmäktige i Eiksg:sKont., hvaraf följden ovilkorligen blefve den, att valet splittrades, och möjligen kunde derigenom inträffa, att till • fullmäktig valdes den, som majoriteten ej önskat. Jag hoppas att ej behöfva blifva boende här under tiden till nästa Eiksdag; och jag vågar fästa mina vänners upmärksamhet på nödvändigheten af kontinuitet och konseqvens i Riksg:sKont:s styrelse, i synnerhet nu med afseende å de vigtiga frågor, som mäste förekomma till behandling under denna statsregleringsperiod. För mig återstår endast att med tacksamhet för Slåndets mig så mångå gånger visade förtroende ännu en gång upmana till enighet vid det förestående vigtiga valet. Hr Hjärne, Harald: DA alla fyra RiksStm vid innevar:de Eiksdag bifallit det från förra Eiksdagen hvilande förslaget till ändring i 46 § Eiksd:sOrdn:n, rörande gemensamma öfverläggningar inom Stånden på ett rum, till hvilket beslut K. M. skyndat meddela Sin Nåd. sanktion, har man anledning antaga, att ett bland de hufvudsakliga skälen till detta beslut afsåg ändamålet att ömsesidigt kunna, Stånden emellan, utbyta uplysningar i frågor af större vigt, i hvilka en större sakkunskap kan påräknas inom det ena Ståndet än inom ett annat. Med Ståndens nuvar:de organisation är det påtagligt att detta förhållande skall inträffa i många frågor af stor vigt.
Om man för dessa anslag gjorde det vilkor, att verkställigheten gskulle vara kommunal, så tror jag att största nytta skulle derigenom vinnas. Jag går att förklara min mening med att verkställigheten skulle vara kommunal. Den vore det, om, då en menighet önskar förbättring af en väg eller borttagande af ‘en hacke etc., visserligen en komité nedsatles som vore ansvarig för verkställigheten af företaget, men ingalunda någon entrepenadauction egde rum, utan verkställigheten skedde för den menighets räkning, som önskade att få en förbättrad kommunication, på samma gång som alt få sina fattiga försörjda och sysselsatta. — Hvad den föreslagna summan beträffar, så instämmer jag med dem, som önska all den mera måtte närma sig den af K. M. föreslagna. Då [nu Hr Gr. o. Lajndtm. framställde propos. först till bifall och sedermera till återremiss å förevar, punkt, blefvo begge dessa propos:-,' besvarade med blandade ja och nej; hvarefter Hr Landtm, ånyo hemställde om R. o. Ad. bifölle denna punkt, samt då härvid ropades starka ja blandade med nej, förklarade det han trott sig finna, alt ja öfverrösta! nej. t Hr Lagerheim begärde votering. Upplästes till justering och godkändes följande förslag till voterrs-propos. Den som bifaller hvad StatsUtsk. i ll:te punkten af dess utlåt. N:o 194 hemställt och tillstyrkt, voterar Ja; den det ei vill, voterar Nej; vinner nej; anses de vid berörde punkt framställde anmärkmr föranleda till återremiss. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Ja — 22. 12:te punkten, ang:de åtskilliga motioner, i fri)ga om anslag lill vägars anläggning och förbättring samt brobyggnader och färj-inrättningar. Utsk:s i denna punkt gjorda hemställan blef af R. o. Ad. bifallen. 13:de -punkten, ang:de det af K. M. äskade anslag till befrämjande af utdikningar och af tappningar af sanka,trakter och sjöar lill beredande af odlingsföretag. Frih. Den 14 Juni f. m. 65 Frih.
Banko-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 26, rörande bestämmelserna i 8:de Artikeln af BankoReglementet om Diskontoch Låne-Kontoren: R. V. 350, 399, 403, A. 403. — N:o 27, angående föreskrifterna i Usta Artikeln af BankoReglementet, om Bankens verksamhet och de fonder, hvarå sedel-utgifningen utöfver metalliska valutan är grundad: B. V. 442, 458, 477, A. 477, 507. — N:o 28, angående instruktion för nästkommande Riksdags Banko-Utskott: B. V. 442, 458, 507, A. 507. — N:o 29, angående vissa, i följd af blifvande ny Riksdagsordning nödiga redaktions-förändringar: B. V. 442, 458, A. 458. — N:o 30, angående föreskrifterna i 10:de Artikeln af BankoReglementet, om Bankens pappers-bruk Tumba: B. V. 541, 544, A. 544. — N:o 31, i anledning af Skräddaren G. Hellbergs ansökning om eftergift af upplupeu ränta å en till Låne-Kontoret i Göteborg inbetald skuld: B. V. 563, 590, A. 590, E. 701. — N:o 32, om kungörande af åtskilliga föreskrifter i BankoReglementet: B. V. 563, 590, A. 590. Banko-Utskottets, det Förstärkta, Ledamöter, angående val af: V. 441, 546. — förrättadt: V, 461, 462, 551. Banko-Utskottets, det Förstärkta, Memorial: — N:o 33, med anmälan om en verkställd omröstning i Förstärkt Banko-Utskott: B. V. 636, 656, A. 656.