Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Icke nog att denna reserv-fond under vissa conjuncturer har en naturlig benägenhet att förvandla sig i effecter; det står i förvaltningens makt att underlätta och bibehålla denna benägenhet. Så länge Styrelsen får röra sig med ”under händer hafvande medel” och hjelpa sig så godt den kan utan särskildt understöd af creditiver, har hon ett helt annat interesse att förvalta medlen någorlunda försigtigt, än när hon får sig en annan cassör, som skall hålla henne med penningar till erforderligt belopp; och till mindre belopp, än det erforderliga, kan ju creditivet icke bestämmas, derest man skall kunna göra sig någon förhoppning om Styrelsens bifall till förslaget. Tänker man sig spänningen Statsmakterna emellan, uppstegrad till det högsta, tänker man sig den 19 Augusti 1772, kunde väl då Riksgälds-Contorets egenskap af Stats-Contor innebära något skydd åt en till döden dömd frihet? Ja, i fall en högst illvillig regering tillika vore en högst enfaldig. Men då läge också nästan under alla förutsättningar ett tillräckligt skydd i den sistnämnde egenskapen, annars beliöfves ju icke mer än några rader till Tull-styrelsen, Post-styrelsen, Landshöfdingarne m. fl., angående ändring och upphäfvande af de förra föreskrifterna för att återföra samtlige medlen i regeringens schatuller eller byråer, och sålunda skrifva borrt hela det förmenta bålverket. 20 Stats-Utskottets Utlåtande, N.o 66. Man kunde med det ifrågavarande förslaget tänka sig ett ekonomiskt ändamål: det kunde åsyfta en besparing. Denna besparing kunde gälla antingen förvaltnings-kostnad eller ränte-utgift. Men är förvaltningspersonalen i Stats-Contoret alltför stor, hvilket icke blifvit påstådt, så kan ju den förminskas, den föreslagna öfverflyttningen må för sig gå eller icke. Är den personalen icke för stor, så skulle ju samma arbetsstyrka behållas efter öfverflyttningen, så framt man icke i Riksgälds-Contoret förut saknat nödig sysselsättning, hvilket icke eller blifvit andragct. En besparad ränteutgift eller en minskad ränte-förlust kan deremot i vissa fall bli följden af förändringen, skada blott att dessa fäll icke äro för handen!
N:o 27. hvarefter Wi, derest så kan pröfvas lämpligt, vilja bestämma och låta Wår Befall ningshafvande i länet allmänligen kungöra den minsta rymd, hvartill så beskaffad afsöndring der må verkställas.” Då till följd af berörde Kungörelse framställning om nedsättning af dvet för jord-afsöndring bestämda minimum icke gjort i mer än ett län, så vill det synas såsom om behofvet af en förändring i lagstiftningen ej vore så stor som man föregifva. Det är enligt min öfvertygelse med afseende på lokala förhållanden lagstiftningen i dessa ämnen bör framgå. Sålunda vinnes också en erfarenhet hvarpå kan byggas vidare, och ur sådan synpunkt anser jag ofvanberörde stadgande i Kungl. Kungörelsen den 20 Juli 1855 lämpligt. Af Herr Friherre Alströmer; Af Herr Biskop Annerstedt, som förenade sig med Herr Grefve Sparre. Af Herr Carl Hasselrot: ”Emot Utskottets beslut att bibehålla 1855 års förordning i afseende på hemmansklyfningen, får jag mig vördsamt reservera. Af alla författningar, som under sednare decennier utkommit, finnes ingen, som, efter min uppfattning, är olämpligare än denna; och ehuru den före sin tillkomst undergått pröfning af både Kommittéer, Rikets Ständer och Regeringen, vågar jag ändock påstå, att lagstiftarne ej gjort sig fullt förtrogne med de förhållanden, som man velat genom denna lag ordna. Man kan nemligen, vid den närmare kännedom af författningen, som af erfarenheten vinnes, icke undgå alt finna, att dessa förhållanden icke låta på detta sätt sig binda.
Ii Häfl. 2 10 Ståls-Utskottets Utlåtande N:o 38. att Rosersberg, med hvad dertill hörer, må till Hans Majit Konungen öfverlemnas, att af Hans Majit under Dess lifstid begagnas och disponeras under enahanda vilkor, hvarmed ifrågavarande egendom varit till Hennes Majit Enke-drottning Desideria öfverlåten. 14:o Vid behandlingen af Första Hufvudtiteln har Utskottet jemväl förehaft en hos Prcste-Ståndet väckt, till Utskottet remitterad motion (införd under Nio 15 i 11 Sami. 2 Afd. af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll), deruti Kyrkoherden J. Ternström, af anförde skäl, gjordt framställning derom, att kungsgården Beckaskog, hvilken, belägen i Kiaby socken, Willands härad af Christianstads län, förut varit indelt till Öfverste-boställe vid Kongl. Skånska Dragon-regementet, och numera af samma Regementes Boställs-direktion disponerades, men blifvit för en tid af 30 år, räknadt från och med år 1835, af H. M. Konungen sålunda på arrende öfvertagen, att af Dess Civil-lista till Boställs-direktionen årligen erlades 5,443 Rrdr 50 öre, motsvarande räntan af boställets uppskattningsvärde, måtte för evärdelig tid åt H. Majit Konungen upplåtas; i hvilket afseende motionären föreslagit antingen, att Rikets Ständer å Första Hufvudtiteln ville uppföra ett förslagsanslag till betäckande af den nu varande, eller genom förnyad upplåtelse blifvande, arrendeafgiften för nämnde kungsgård, samt, jemte underdånig anmälan härom, hos H. M. Konungen i underdånighet anhålla, det täcktes H. Majit i nåder för evärdelig tid emottaga besittningsrätten af Beckaskog, eller, om, mot förmodan, berörda förslag ansåges omöjligt och derför komme att förfalla, att Rikets Ständer åtminstone förklarade, att Beckaskog må för all framtid iklädas natur af kungsgård och sålunda, utan vidare mellanhand, Kongl.
— I förra fallet bar Motionairen misstagit sig om meningen af nyssberörde Kongl. Förordning, hvilken icke gör någon åtskillnad emellan heloch halfskylde, samt sålunda redan innefattar den utsträckning af Konungens dispensations-rätt, som Motionairen åsyftat; och i senare händelsen åter, lärer förslaget, hvars antagande skulle upphäfva det ovilkorliga förbudet emot äktenskaps ingående emellan föräldrar och deras oäkta barn, samt emellan halfsyskon 0. s. v-> finnas vara högst olämpligt; — hvadan Utskottet tillstyrker, att motionen måtte utan afseende lemnäs. Betänkande, öfver Riksdags-fullmägtigen frän Jemtlands Län Eric Nilssons motion, om utfärdande af en lag till afböjande af uppgifne olägenheter, som för Rustoch Rotehållare skulle uppkomma derigenom, att Ryttare och Soldater utan tillstånd afveko och höllö sig borta från deras rätta station m. m. Hos Hedervärda Bonde-Ståndet har, uti Memorial, som den 12 sistlidne Februarii blifvit till Lag-Utskottet remilteradt, Riksdagsfullmägtigen Eric Nilsson från Jemtland gjort den framställning, att i nämnde ort ofta inträffade, det Ryttare och Soldater, utan permission, begåfvo sig till Norrige eller något aflägset ställe inom landet, och blefvo borta från deras Compagnie eller Regemente utöfver Irenne månader, i följd hvaraf de utströkos utur rullorna, och att den felaktige sedermera, vid återkomsten, undginge allt ansvar, emedan, om Rustoch Rotehållaren, sorn med kostnad måste anskaffa annan karl, emot den förrymde anställde talan vid Härads-Rätt, denna förklarade sig icke kunna upplaga målet, enär den tilltalade felat emot Krigslagarne, och, derest åter saken gjordes anhängig vid Krigs-Rätt, sistbemälde
185, 211, A. 211. —, Rikets Ständers, angående utfärdande af förnyad instruktion för dem vid granskningen af Riksgälds-Kontorets tillstånd och förvaltning: B. VII. 9, 11, 16, A. 16, E. 258. —, Rikets Ständers, olver Banko-Verket, angående förslag till Instruktion för dem: B. VII. 14. 17, A. 17, 18, E. 258. —, Rikets Ständers, öfver Låne-Iiontoren i orterna, angående 212 — R — förslåtill Instruktion för dem: B. VII. 14, 18, A. 18, E. 258. Riddarbolms-kyrkan, i anledning af väckt motion angående anslag lill dess iståndsattande invändigt: B. III. 133, 178, 248, A. 250. Riddarlms-Arkivet, i anledning af väckt fråga om utlåning till Lektor W. Tham af handlingar ur nämnde Arkiv: B. VII. 98, 155. A. 155.
I anledning af de inom Borgare-Ståndet gjorde anmärkningar vid 46 $•> angående en beviljad Gralilicalion till Entrepreneuren för mat Bihang till R. St. 1 Afd. 2:dra Bandet. 4-de Häftet. 2 IO Stats-Utskottets Utlåtande N:o lyo. hållningen vid Invalidhus-Inrällningen, i likhet med hvad vid 6 §. blifvit anfördt, får Utskottet åberopa dess här ofvan i 4;de punkten afgifne yttrande och i enlighet dermed tillstyrka, att Revisorernes i frågan gjorde anmälan icke må föranleda någon åtgärd. 16:0 Utskottets tillstyrkande i 56 §. om underd. anhållan, ’’alt enahanda prrescriplionstid, som redan finnes bestämd för anmälan af för"dringar hos Stats-Verket, måtte för uttagandet af medel, hvilka blifvit ”utaf Stats-Contoret anordnade, i nåder stadgas, på sådant sätt, att urJ’akllåtenhet att inom året eller det, hvarunder anordning år utfärdad, för ”densamma uttaga assignation, ovillkorligen har lill påföljd, alt all fråga "om betalning af de oultagne medlen derefter förfaller,” har hos Ridderskapet och Adeln blifvit bestridt af Friherre CederströmJ. som ansett det vara mer än besynnerligt alt man, för det alt anordningen ej uttages, vill annihilera betalningen, men alt deremot, om fordringsegaren uttager Assignalionen, densamma utgör liqvid för ett godkändt belopp, hvilket det ankommer på innehafvare:! alt när honom för godt sjmes uttaga.
Äro minst trenne godkännande Stånd, eller, för den händelse att endast två Stånd godkänna förslaget, desse tvenne ense om förändring i en eller flere delar deraf, skall detsamma, sålunda förändradt, blifva hvilande till nästföljande riksdag, såsom ofvan sagdt är. I annan händelse, och såvida ej i begge fallen det nyss nämnde antalet godkännande Stånds olika tankar om de förändringar, som i förslaget böra göras, kunna, uppå Consl.Utsk:s framställning till dessa Stånd, sammanjemkas, skall Utsk., genom val af samtliga RiksSlms plena förstärkt till ett antal af tjugo personer af hvarje Stånd, medelst samfälld omröstning bestämma hvilken förändrade ordalydelse, som skall blifva hvilande, eller, om ingen sådan godkännes, att all fråga om ändring i förslaget förfaller. Vidare tilläde Gr. Cronhjelm: Jag utbeder mig att helt kort få yttra mig öfver de följande momenten, hufvudsakligen i anledning af Hr von Hartmans dorffs framställning. Hr von Hartmansdorff har yrkat, att hvar ken frän Konungens sida, eller från representationens, skulle skäl för afslag behöfva anföras. För min del kan jag icke eller inse någon anledn. hvarföre dessa skäl skulle anföras. Ständernas skäl kunna icke för Konungen blifva hemliga, då deras öfverläggningar icke äro det, och Konungens skäl kunna, på sätt den siste talaren anfört, ofta vara af den grannlaga natur, att de icke böra uppgifvas. Så är äfven förhållandet i andia länder; i England till exempel användes termen: ”le Roi s’avisera,” ty såsom man vet, nyttjas allt ifrån Normandernas invasion det Fransyska språket emellan Konungen och parlamentet. Deremot kan jag icke dela den värde talarens åsigt, att K. proposir skulle behandlas lika med enskilde riksdagsmäns motioner. Förhållandet är för närvarande, att en K. proposition icke får i Stånden discuteras, utan skall genast lill Const.Utsk. remitteras, och att om Utsk. då tillstyrker densamma, så blifver den hvilande.
I öfri t har Stars - Utskottet ivid venne icke nägo: widare all erindra, utan nnverNälier »lt R ksens Ho'loff. Sranders egit 'iplyst-> ompröswaNde» Slockholm den i6 Noviinber 1809. PaHöglofl Midd. ock Millis Ledamöters magnar Oaes klenainA. Pä Willoff. Borgare-Siänd. Ledaniöters wägnar Larl ^r. Pä Högw. Preste-Ständ. Ledamöters magnar 1K. äVeiäman. Pä Hedern. Bonoe Ständ. Ledamöters wägnar. polian Lricslon. Frän Upland - ibröäelius. Afffrift. Till Protollet Riksgränsen är genom den nu nyligen afslutade freden med Rusland, mycket närmare flyrrad Stockholm. Deras uMr lätteligen den frägan: behöfwes här !422 Den 22 November - här cj en starkare Gornizon? ihwilket fall, om fragen med Ja beswaras, jag ej kan inse mäjlighekcn huru Lif Gardel till Häst kan reduceras. Kan äler säkerhet och ordning i Slockholm tillräckligen förwaraS uran Ganuzon af Cavallcri, sa kordc, i S aks - Werkers fiora och kända behof af alla up»änkeliga besparinaar, dena Regemente bära totaliter reduceras, såsom dek dyraste i proportion af dest styrka. Uri Militäriskt afseende belraktadt, är det wisterligen ett dek mist smärtsamma project, att reducera ett Regemente, bwarö ypperliga organisation och tenue är allmänt bekant. Me» att kunna unLerhallas fordrar, efter den calcule jag upgjort nära 114,000 Ndr Banco ärligen, ty redncrion till någon del är emot min öfwertygelse, här torde den regeln böra gälla: Alt eller intet. Skulle Riksens Högloft. Ständer, med Kongl. Maj:t6 sanktion, beftnta att reducera Kongl.
Vederlagens höjd öfver grunden 21 fot, tjocklek 14 fot och bredd 26 fot; på fast grund. 71 kub.-f:r mur i bruk, å 80 R:dr Öfverbgggnaden, 20 sträck fot, å 60 R:dr . 3,680 1,200 — 6,880 Transport R:dr R:mt — 1 1 96,5561 40jl,256,771 45 Bilaga till Stats-Utskuttets Utlåtande N:o 87, il Transport R:dr R:mt Bro för landsvägen nnder jernvägen vid Solna kyrka. Brons längd 54 fot med ett 30 fots spann. Vederlagens höjd 18 fot, tjocklek 12 fot och bredd 26 fot. Grundläggning: 196 st. furupålar med nedslagning och af sågning, å 10 R:dr 392 kub.-fot 8/9 tums furuvirke till rust bädd, å 60 öre 32 kub.-f:r mur i bruk, å 80 R:dr Öfverbyggnaden, 30 sträckfot, å 90 R:dr . Bro för landsvägen öfver jernvägen vid Siarlkergs-alléen. Brons längd 72 fot med ett 40 fots spann. Vederlagens höjd 30 fot, bredd 24 fot och tjocklek 16 fot; fast botten. 107 kub.-f:r kallmur, å 45 R:dr Öfverbyggnad af träd, 40 sträckfot, å50R:dr Afloppstrummor: 41 st. trummor med 2 fots vattenöppning och en sammanräknad längd af 1,490 fot, å 3 R:dr 50 öre per fot 11 st. trummor med 6 fots vattenöppning och en sammanräknad längd af 483 fot, å 13 R:dr 16 öre 3 st. trummor med 10 fots vattenöppning och en sammanräknad längd af 117 fot, å 26 R:dr 66 öre V äg,öfver gångar: 16 st. större vägöfvergångar, å 470 R:dr . 20 st. mindre vagöfvergångar, å 280 R:dr .
Landshöfdingelnstruktionen af den 4 November 1734 lemnar jemväl härmed öfverensstämmande föreskrift, eller att markegångstaxa årligen borde uppgöras i enlighet med de i Städerne gängse pris, hvartill tvänne af hvarje Stånd, hälften räntegifvare och hälften räntetagare, borde kallas, hvilket ytterligare bekräftades genom Kongl. Resolutionen på Allmogens besvär den 17 December 1734, hvaruti för öfrigt dels medgafs, att allmogen skulle ega att, utom nämnde deputerade, insända en fullmägtig ifrån hvarje Härad för att vid markegångssättningen höras, utan att likväl annorlunda deri deltaga, dels stadgades, att, då i fråga om priserna två Stånd stannade emot två, ett medium deraf borde tagas. Dessutom meddeltes åtskilliga närmare föreskrifter i ämnet genom Kongl. Resolutionen på Allmogens besvär den 16 Mars 1739, Kongl. Förklaringen den 8 januari 1748, Kongl. Resolutionerne på Allmogens besvär den 29 November 1756 och 17 Augusti 1762 samt Kongl. Brefvet den 7 November 1768 jemte KammarCollegii och StatsContorets derpå grundade Cirkulär af den 7 påföljde December. Ifrån dessa allmänna stadganden egde likväl undantag rum för Gottland, enligt Kongl. Brefvet den 27 Augusti 1766, som föreskref, att markegången derstädes skulle lämpas till likhet med markegången för angränsande Calmar och Östergöthlands Län, hvilket likväl upphäfdes genom Kongl. Resolutionen på Allmogens besvär den 22 Mars 1770.
Lagerbjelke påstår, att det ej är värdi, att göra någon förbättring i sättet för utskylders erläggande, innan hela systemet på en gång rättas: så gör han sig skyldig till en öfverdrift. Sjelf har han, såsom Ordf. i Konst.Utsk., sökt att, i vår gamla grundlag, få in än den ena, än den andra förmenta förbättringen. Hvarföre vill han ej behandla bränvinet på samma sätt, som representationen? Det är naturligtvis en önskan hos Utsk. att man måtte få förmögna bränvinsförsäljare. Men man får icke allt hvad man vill, utan man måste hålla sig till verkligheten. Då befinnes det, att yrket icke anses för rätt hederligt, hvarföre den, som kan på annat sätt försörja sig, ej gerna blifver krögare. När förhållandet är sådant, vore det ett misstag, att försvåra möjligheten att af näringen få, för Statens och menigheternas räkning, så stor inkomst som möjligt. Om än yrket är illa ansedt, bör man ej behandla dess idkare såsom förkastliga menniskor, utan bemöta dem såsom andra och derigenom söka få godt folk till dess bedrifvande. Lika med Frih. Raab anhåller jag, att 3:ne särskildta propos:r måtte i afseende å denna'§ framställas, nemi.: l:o ang:de den del, jag sednast omförmält; 2:o ang:de frågan om anuotalionen och 3:o den sista delen af R. o. Ad:s förra beslut, hvilken Hr Gr. o. Landtm, särskildt omnämnt. 104 Ren 5 Oktober. Frih. Cederström: Allt mer och mer har den regeln gjort sig gällande, att man, så vidt som möjligt, bör undvika stiftandet af undantagslagar för vissa klasser af samhällsmedlemmar. Nu vilja likväl Frih. Raab och Hr von Hartmansdorff framkalla en undantagslag lill förmån för den klass af samhällsmedlemmar, som utgöres af krögarne. Såsom skäl för sitt omhuldande af denna klass har Hr von Hartmansdorff anfört, att man icke bör behandla krögarne såsom förkastade varelser. Gr. Lagerbjelke har likväl icke yrkat något annat än, att man skall behandla dem på samma sätt som alla andra samhällsmedlemmar; ergo skulle, enl.
Yttersta grunden för så väl Bevillningen, som ali an - 44 Bil. l. BevillnrUtskottets Betänkande N:o i2. nan beskattning, lärer förgäfves sökas annorstädes, än i det ingångna Samhälls-Contractet emellan Regeringen å ena, och Folket å andra sidan; och då jag nu anser Kongl. Kammar-Rät. ten vara Regeringens Ombud i frågor om beskattning, medgifver jag dess rättighet att tillse, det den andra Contrahenten, Folket, till fullt belopp utgör den utfästade Bevillnings-Sumrnan; men lika litet, som, uti contracter emellan enskilde, den ene eger rättighet undersöka sättet eller medlen, huru eller hvarigenom den andra Contrahenten åtkommit hvad denne ut» gifver, blott Contractet fullgöres; lika litet kan jag med mitt begrepp om rätt förena, att Kongl. Kammar-Rätten tillkommer någon pröfning, huru Folket sins emellan fördelar Bevillningen, endast den utgår till Staten med den utfästa summan. Såsom ett vigtigt skäl för Kongl. KammarRättens bibehållande vid den föreslagna granskningsrätten, har äfven blifvit åberopadt, att Pröfnings-Gornitéerne kunna begå misstag, och att således någon Domstol bu.r finnas, som eger magt att rätta sådane. Om ändring och rättelse altid vore synonymer, eller om ofelbarhet möjligen kunde förutsättas hos Kongl. KammarRätten, vore jag benägen genast gifva vika för detta skäl; men då ofullkomlighet är hela inensklighetens, icke blott individers lott, och jag följaktligen, Mil. i, Bevilln.-Ulskottets Betänkande N:o 12. 45 ined all vördnad för Kongl, Kammar.Rätten, och Utan all föresätta att såra, likväl vågar antaga möjligheten, det kunna äfven af Kammar-Rätten begås misstag, som tarfva rättelse, och så vidare in infinitum, hvilket allt oaktadt, en gräns för klagan nödvändigt måste finnas; anser jag lämpligare stadga denna gräns inom, än utom sakens natur, som icke medgifver Regeringens medelbara eller omedelbara inblandande i Taxerings-görömålen, beroende endast af Folkets eget bedömande.
Maj ts Befallningshafvandes obestämda rättighet till Länens innevånares kallande till sammankomster och muntliga förhör må inskränkas, och att med utmätning af debiterad afgift må innehållas, då jäf emot behörigheten af krafvet väckes; beslöt Ridderskapet och Adeln att samma Utlåtande gilla, med anta4 gande af det deruti framställte sednare alternatif, eller att Konungens Befallningshafvande böra till JustitiaeOncelleren och Justitia Ombudsmannen månadtligen insända ett exemplar af de Kungörelser, hvilka i Länet utfärdas, samt röra allmänna och enskiltes rättigheter och skyldigheter. Ut supra. 678 Den 30 Maji. S. D. Vid förnyad föredrngnidg af Statsutskottets den 20 dennes afgifne, och den 25 j samma månad på bordet lagde, Betänkande angående Recognitions-skogarne, blef samma Betänkande i anledning af de dervid gjorde anmärkningar till StatsUtskottet återremitteradt. Ut supra. S D. Vid förnyad föredragning af Stats-och Bevillnings-Utskottens den 22 dennes afgifne, samt den 27 i samma månad på bordet lagde, Utlåtande i anledning af de hos Bonde; Ståndet gjorde anmärkningar vid Utskottens den 20 sistledne April meddeldte Betänkande om BränvinsBevillningens utgörande för åren 1810, 1811 och 1812 af personer å landet, som ej äga eller besitta jord; fann Ridderskap pet och Adeln, att, enär sistnämnde* Betänkande redan blifvit den 2 i denne månad af Ridderskapet och Adeln bifallit, Utskottets ifrågavarande Utlåtande borde läggas till Handlingame. Ut supra.
De jemförelsevis få, som vid krigets slut återstodo, lemnades obarmhertigt åt sitt öde, utsvultne, halfnakne, med bruten helsa och lefnadslycka. Ingen ersättning lemnades dem för deras uppoffringar och vedermödor. Val hade de i rikt mått fått dela krigarens af yrket lidanden och försakelser; men belöningen, utmärkelsen uteblelvo. Huru okärt det än är, kan jag dock icke undertrycka den lanken, att Svenska lölket åtminstone synts otacksamt mot de landtvärnsmän, som öfverlefde krigsårens härjningar. Man skulle nästan vara frestad tro, att nationen, på grund af den ringa framgången i deras företag, ansåge sig löst från all förpligtelse mot dem. Ett sådant uppfattningssätt skulle dock allt för mycket strida mot detta folks vanliga hög:dnthet. Vi må besinna, att hela skulden till den felslagna förhoppningen om landtvärnets verksamma deltagande i det då betryckta fäderneslandets försvar låg i detta sednares oförnuftiga och planlösa anordning. Samma mod och samma oförskräckthet, som städse utmärkt den Svenske soldaten, förefunnos äfven hos landtvärnskarlen, blott dessa hans egenskaper på rätt sätt och på rätt ställe användes. Der han fick tillfälle att kämpa mot fienden, visade han en gammal soldats bepröfvade mannamod, såsom i träffningarne vid Lemo och Westankärr, i skärgårdsstri Jerna vid Tallholmarne, Sandöström, Grönvikssund, Palva sund m. fl. Mer än 30 år äro nu förflutna, sedan dessa strider utkämpades. Blott ett ringa tal af de förra landtvärnsmännen äro ännu i lifvet. Till den »Kommitté för understödjande af 1808 års landtvärnsmän», hvilken i början af innevarande år bildade sig, hafva, efter hvad mig blifvit benäget meddeladt, endast 363 ansökningar om understöd inkommit. Kommitténs upprop till allmänheten bar icke krönts med den framgång, man af det fosterländska ändamålet kunnat vänta. Knappt 1,000 K:dr Motioner hon Kidd er skåpet och Adeln 1862.
Stfajitä beröm gtfna 9?åbtga befattning, oluägertigcn utgå, antingen ada 33cmärtttgöfla§crne, eder ben efter be ftafjer, åfongt. 9Jiaj:t pröfmar nöbigt uppbåba, marc ftg från beta &tifet, eder enbaft från mifia tanbSorter, utan affcctibc på tjurumiba, eder tid burit ftor bet, '©cmäritigcn inom SHifctS öfriga tanbffap fattas titt mapen. 2Mt). tttt Sf. ©t. sf3vot. 1856—1858; 10 garni. 1 Stfb. 2 Söanbet. 10 TbiFaDage^cfTutet. SBåra t)cmftättanbcn, önfknin* gar ocf) förflag genom fötjanbc rtnbcrbåniga ffrtfmetfer, nemligen: l:o af bett 4 $cbtnari 1857, attgåenbe förhöjning i traktamente åt 9Jtagi Stabgan bett 15 Slyril 1808 om jagt odj bjurfåttg, fatnt i Äottgl. Äuttgörclfctt ben 24 Oktober 1851; 7:o af bett 28 februari fatama år, attgåenbe åtgärber för beforbrattbe af grttnbbtkning å boftällSjorb; 8:o af fatama bag, om utarbetanbe af @atntitanbrag utaf abmiuiftratioa tit. fl. författningar; 9tif öbflflSsiöcflut 185 8. 75 9:o af ben 18 ättarö [annna är, ont unbcrföfntitg angåenbe 23tffoparttc8 löiicinfomfter ed) cm 231 [f c pc Snftrttfs ticitcn för ö-örim;ubavc