Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Blott en af alla dessa samhällsförbättrare uppsätter medborgarnes eget framåtskridande i intellektuellt, moraliskt och religiöst hänseende som oeftergiltigt villkor för större samfundslycka, och denne ende är Talmage1). Hvar och en af här nämnda författare är utpräglad representant för en viss riktning i tiden och har en mängd anhängare, mer eller mindre avancerade och framstående. De kunna betraktas som generaler för en skara officerare, hvar och eri anförande sin truppafdelning med hvar sin musikkår, alla instämmande unisont i klagosångerna öfver vår. tid. Äro förhållandena då verkligen så olycksaliga, tillståndet så hopplöst, förfallet så djupt? Hvad blir svaret, när man lugnt och opartiskt jämför gångna åldrar med nutiden i politiskt, ekonomiskt, moraliskt och religiöst hänseende — jämför dem i största allmänhet? Hur varmt än revolutionära brushufvuden prisa lyckan af naturtillståndet, torde dock tryggt kunna påstås, att vildarnas naturlif icke kan vara mänsklighetens idealtyp, och att civiliserade samhällen i politiskt ') Man måste beklaga att hans skrift är illa öfversatt.13° APOLOGI FÖR VÅR TID. hänseende äro att föredraga framför det » allas krig mot alla », som i stort sedt utmärker kulturens förtid. Äfven torde alla, som icke hafva särskildt reaktionära anlag, villigt erkänna fördelarna af nutidens politiska samhällsskick jämfördt med medeltidens. I protestantiska stater åtminstone torde ej många ord behöfva spillas som bevis för detta påstående. Ser man frågan från ekonomisk sida, har statistiken oemotsägligt ådagalagt, att ej blott rikedomen i allmänhet stigit, utan ock att den stora massans ekonomiska ställning blifvit mycket förbättrad. Nutidstaflan, industrialismen inberäknad, har mörka, mycket mörka skuggor, men ej så svarta som de, hvilka falla öfver förgångna århundraden. Fruktan för framtida öfver-befolkning är den mara, som mest oroar vår tids människor — det är ej den nuvarande utan den anticiperade hungern, som plågar dem värst. I moraliskt och religiöst hänseende däremot torde jämförelsen mindre afgjordt utfalla till förmån för vår tid.
Då man ej kan säga, att det strider emot Rikets Ständers beslut i Betänkandet ]\:o387, att ett sådant anslag skall utgå, anser jag rättast, för att undvika krångel, att RiksgäldsContoiret tillhandahåller StatsYerket de ifrågavarande 70,000 R:dr, och ersätter sig med de ingående öfverskotten. Jag får således förnya min anhållan om proposition Herr Tham, Wollrath: Någon annan fråga lärer ej här kunna uppstå, an att befordra Ständernas beslut till verkställighet, och icke föreslå nya beslut. Hvad Grefve Gyldenstolpe föreslagit står i strid med livad Sländerna redan beslutat, nemligen att 70,ober R:dr årligen skola af öfverskotten utgå, så framt de dertill lemna tillgång. Dessa kunna ej, såsom Herr Hjerta sagt, betalas af RiksgäldsContoiret. Detta Contoir kan ej få andra öfverskott, än af Allmänna Bevillningen samt CharlaSigillata, Tull-och Brån - 32 Den 8 Mars f. m. vins-bevillningen. Det finnes således ingen anledning, att i denna transaction inblanda RiksgäldsContoiret. Om öfverskotten ett år ej räcka till, så hjelpes det derigenom, att StatsContoiret godtgör sig det felande af följande årets öfverskott, om de dertill lemna tillgång. Detta vinnes, om man afslår Memorialet, emedan ingenting behöfver i RiksgäldsContoirets Fullmägtiges instruetion härom inflyta. Jag förenar mig således belt och hållit i Herr Crusenslolpes mening. Grefve Horn, Claes Fredrik: Jag yrkar blott afslag å Memorialet. Herr von Hartmansdorff': I hvad Herr Tham yttrat instämmer äfven jag, så vida öfverskotten skola gå i liqvid med hvarandra år från år, såsom Friherre Silfverskjöld yrkat. En annan onödig omväg vore, att RiksgäldsContoiret på förhand skulle betala detta anslag. Jag anser det icke rigtigt, ty det vore att discontera ett Statsanslag, som är osäkert.
Församlingarne förbjödos att åt dem oplata sina rum, att med dem samlas till bön och andakt. Mer än 100 bland dessa prester hafva, i följd häraf, gått i frivillig landsflykt. Dem hafva åtföljt talrika skaror af kantonens måhända bästa innebyggare, af hvilka de flesta nedsatt sig uti Piemont, der de, ehuru sjelfva Protestanter, under en Romerskt-Katholsk regerings skydd, åtnjuta en samvetsfrihet, som lagens vanmakt i deras eget, fria fädernesland förvägrat dem. — Man torde blott behöfva nämna FriskareI'ligen 1845, Sonderbundel. Baschka, Waadtländska och Tessinska förhällanderna, för att hos en hvar med händelserna närmare bekant afkyla värmen, stäfja nitet för s. k. religionsfrihet, der icke folkets politiska, sociala och religiösa upfostran gör den oskadlig, kanske helsosam. Om uti Schweiz, såsom annorstädes, politiska stridigheter förenat sig med de religiösa, så visar detta blott, hvad all erfarenhet äfven vittnar, att, när de menskliga begärelserna en gång uplågat, de från alla häll hemta sin näring, i alla riktningar utbreda sina härjningar. Jag nämnde ett folks politiska, sociala x»ch religiösa upfostran — och alt denna kail vara sådan, att religionsfriheten derigenom blir oskadlig, om ej helsosam. England är härpå ett bevis. Det kan ej nekas, att der råder verklig frihet, äfven i religiöst afseende. Jag vill icke 1111 inlåta mig i betraktelser öfver hvad denna frihet kostat; huruledes en Konungs hufvud fallit; throner ramlat, 100,000-tals af landets ädlaste söner derföre blödt, gått i frivillig eller tvungen landsflykt, mistat hus och hem 0. s. v. Jag vill blott säga, att man bedrager sig ganska inyeket, örn man tror, att denna frihet är, i något hänseende, oinskränkt. Lagen — det är uttrycket af Parlamentets och Regeringsmaktens förenade vilja, råder der öfver allt, äfven på det religiösa området, så vidt det kan blifva föremål för lagstiftningen.
At rörande Betvillning af Sjö-^ssecurancen, pijvate ^äkio-A-! gare i Discont - Merker' och Tull-^rrenclot, tydligen borde bestämmas, det veste utom io:de penningen af Ränta och utdelning om aret utöfwer 6 procent, jemwäl borde erlägga Bewillning kil det i Isrilken N:o I. bestämda belopp för de förstaä procenten, såsom.innebegripne i ^Ltie - Agarnes hehällna arliga inkomst. 2. -grt. 6. ?uncten. ^öglost. Ridderstam swan rilstyrkt desse Las. sors ureflutande frän Bewillning, anser Utskottet denne l^eöitÄion böra ans tagas. Dä Sjö-^ssecursnco. Dassan är bland undantagen inbegripen, men betra ölymcnt i öfrigt nog tydligt bestämmer, burn Bewillning af -gAisÄgare i Discont - Merker samt Tull - Hrrenäet erläggas bör, finner Utskottet nä gon mera tydlighet i detta afseende icke erforderlig, utan endast ar ordet Sjö - ^ssecnrancen tltgär, Den zo Mars - och Adeln: At i denna punct orden: säfom innefattande egenskap eller likhet med grund? statt / matte utgä, T. Hrt. 6. ?unÄen. ^ederwärda BondeStandet:
Götha Canal-Bolags åliggande i afseen de på Rote - Soldater, som arbeta på Canalen, Vv 4 Afd. 266- Skrif• Register. 3* Skrijv elsé i Riksens Stånders md■ till Kongl, Majit, angående Skeppares och Forbönders åliggande, V. 4 Afd. 267. _ i ang. förrättad läsning af Stats-RådetS Proto coller, V. 4 Afd. 269, — ang. Hjelmare Sluss-verk, V. 4 Afd. 270. ang. Båtsmans-indelningen i Blekinge, V. 4 Afd. 272. , — ang. Afskrifning af en åt Riksgäldä-Contoiret ersatt Summa, V. 4 Afd. 274. äng. belöning till 4 Canzlister i Bevillnings utskottet m. m, V. 4 Afd. 278- ang. Gårdfari handeln, V. 4 Afd. 279. ang. Protocollens förande i Krigs-Expeditionen m. m., V. 4 Afd. 287. i ang. utländska Gälden, V. 4 Afd. 463. ang. rättelse i Kongl. Förordningen rörande Stängsel-skyldigheten, V. 4 Afd. 465. — —. ang. ändring uti Borgenärs-Eden, V. 4 Afd. 466. _ ang. Magistraternas Fribrefs-rättighef, V, 4 Afd. 468. ' ang. eftergift af allmänna utskylder för barn, som tagas från Barnhusen, V. 4 Afd 469. _ äng. Begrafningshjelp efter Civile Embets och Tjenstemän, V. 4 Afd. 470. __ — äng. Landt-Rentmästaren von Sydows Ba lance, V. 4 Afd. 471. ang. Löne-afdrag och Begrafningshjelp för Civile indeite Löntagare, V. 4 Afd. 473. ang. Decharge för Förvaltarne af Subsidie medlen, V. 4 Afd. 474. ang.
Somliga rusade Så en vacker dag kom Rose in till grefhals öfver hufvud ut köksvägen, andra gömde vinnan och bad att få tala med henne, och när sig hvar de kunde, under det Rose, som plötsdet kom till kritan, sade hon blygt: ligt blifvit allvarsam, kastade en kappa öfver » Snälla tant, blif icke ledsen, men Kalle och sin improviserade kostym och helt lugnt gick jag tänkte fråga, om vi få gifta oss till hösten! » ner för att ta emot sina fosterföräldrar. Grefvinnan spratt till. » Hvilken » Kalle » menar du? » frågade hon * * vänligt. Jag stötte på patrull. En » oerfaren husmor » Kanske i dig man har, Som uti Idnns spalter Har trängtat efter » svar ». Men mera nytta gjorde Ä n loftal af din sort, Om detta skräp ur bladet Man kunde rensa bort. Ty löjet, som det väcker, Det kan du nog förstå, Att inte vinner Idun Sä synnerligt därpå. Jag hoppas, Anna Lisa, Att nu du ta r reson, Mitt skämt var » väl befogadl * Sa ' själfva — redaktion '. Mitt tack nu för poemet! Du rimmar riktigt bra, Men bättre än alt rimma Ar — rimlig tanke ha! Snorre. OBS.! 1891 I Skona barnens ögon. J P « M är du betraktar den blå himlen, när du r « B t? gläder dig åt de blomsterrika ängarne, dä du lycklig sänker din blick i din makes eller i ditt barns kärleksstrålande ögon, tackar du då ej af innersta bjärta alltings skapare, att han gifvit dig dina ögons ljus? Och känner du ej det djupaste inedlidande, om du möter en blind, som endast vid en annans hand trefvande kan finna sin väg. en stackars varelse, som kanske en gång, kanske aldrig skådat stjärnnattens underbara prakt, blommornas färgrikedom, ined ett ord: naturens under, och som aldrig blifvit förunnad att se sina föräldrars kära ansikten? Jo, helt visst! Men egna vi väl motsvarande omsorger åt denna dyrbara himlagåfva? Vårda vi våra ögon, såsom vi borde? Skona vi dem, såsom deras oskattbara värde borde bjuda, och såsom det skulle vara välgörande för dem?
Redan före sistlidne riksdag inkom en petition från 964 folkskolelärare, att, enär deras löner voro i högsta måtto otillräckliga, E. K. Majit måtte täckas till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition om en förhöjning i dessa löner, hvilken förhöjning petitionärerna önskat sålunda bestämd, att hvarje lagligen examinerad och antagen folkskolelärare, som af sitt skoldistrikt vitsordades för duglighet och flit, måtte, utan afseende på huruvida skoldistriktet höjt hans lön öfver minimum eller icke, af Statens medel årligen få tillgodonjuta en sådan löneförhöjning att hela lönen, utom lämpligt jordland, kofoder, husrum och vedbrand, uppginge till 400 Rdr. Denna framställning blef ock, genom en i öfverensstämmelse dermed väckt motion, underkastad Rikets Ständers pröfning vid 1860 års riksdag. Dåvarande Stats-Utskottet tilltrodde sig icke att tillstyrka fastställandet af 400 R:dr såsom bestämdt minimibelopp af lön för en examinerad folkskolelärare, utan uttalade den åsigt att nämnde belopp vore det mål, som man, vid bestämmandet af grunderna för folkskolelärarnes aflöning, borde söka uppnå. Detta yttrande har blifvit missförstådt och så uttydt, som om dermed menats ett maximum af lönebelopp. Tillika har det visat sig, att den vid sistlidna riksdag vidtagna åtgärd att anslå 80,000 R;dr till löneförbättring åt de folkskolelärare, som icke hafva 400 R:dr i lön, oberäknadt husrum och vedbrand, icke haft så allmän verkan, som man hoppats. Vid innevarande riksdag hafva också talrikare framställningar än någonsin blifvit gjorda om lönens fastställande till minst 400 R:dr. De sistlidet år till Ecklesiastik-departementet inkomna tabeller utvisa äfven att en ganska stor del och i sjelfva verket största delen af examinerade folkskolelärare hafva mindre än detta belopp.
7S Warder nägon as trycket härstädes utkommer, elser UklänsV hit i Riket införd fikrist urås en eller flere främmande Staters Sändebud eller deras Regeringar anmäld, såsom innefattande sädane ämnen, h wilke kunna föranleda kill mifinöje med andra mag, ter, åge Konungen, att derom ester sakens och omständigheterneS beff ffcnhet i Räder förordna, samt om Han sä nödigt pröfwar, om ffrifrens sequestrerande och indragning genom Dest Hos Canceller eller Justi, tiae Canceller, sä wäk hos Boktryckare som Försäljare eller andre utspridare, lära föranstallta, och hwarmed förhälles pä sätt som angående beläggande med qua» stad här framför^ stadgadt finnes; ffolandeS wid gila sädane sall den af förenämnde Embersmän, som om werkställigheten erhåller Konungens nådiga befallning, genast owägcrligen infordra Tryckfrihets CommiktsenS utlätande om den i sräga warande fristen. Finner Committ^en, som ej äger inga uti nägon pröfning af Politillka considerakioner och förhållanden, art skriften efter Lagens bokstaf ej äkalas kan, da mä ej nägon rättegång, hwarken emot Boktryckaren eller Författaren anställas, men för utspridande bör den som emot förbudet deraf bryter till answar stända, jemlikt 4 §. Pä Konungens nädjga pröfning mä bet ankom» ma om förläggare eller Boktryckare mä ilhy fall till mer eller mindre del af Skarsmedlen njuta nägon ersättning för omkostnaden till tryckning och papper af hwad utaf uplagan kunnat indragas. Skulle den oförmodade händelsen inträffa atk Tryckfrihets CommitiL » med anledning af ro8 §.
Den, som, i fråga om utmarks-skatten på Öland, bifaller Stals-Utskottets hemställan uti Utlåtandet N:o 226 (j”det Rikets Ständer måtte besluta, att den å de olika hemmanen fördelade utmarken å Öland, på Statens bekostnad, underkastas en förnyad besigtning och skattläggning, hvarvid iagttages, att för sådan mark, hvilken är af den beskaffenhet, att den endast till bete kan användas, hemmanen, hvilka förut å utmarken egde betesrättighet, och således icke genom dylik marks tillskiftande vunnit större fördel, än deförut egde åtnjuta, blifva från all skatt befriade, hvaremot, för odlad och odelbar jord, rubbning uti räntan icke må ega rum, så framt ej densamma finnes åsatt till högre belopp, än som kan anses motsvara den fördel utöfver betesrätten, som genom egandeoch fri dispositionsrätts förvärfvande vunnits; samt att med utbetalning af all ut marksskatt å Öland må ifrån och med år 1841 ega anstånd, intilldess den föreslagne undersökningen försiggått, och förnyad skattläggning af förrättnings-männen på stället, med anledning deraf, egt rum, hvarefter den ränta, som dervid åsättes, kommer att jemväl för den ifrån och med år 1841 förflutna tiden uppbäras; äfvensom att Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att detta beslut må af Kongl. Maj:t, för Dess del, i Nåder bifallas, samt att Kongl. Maj:t ville i Nåder meddela alla för verkställighet deraf erforderliga föreskrifter, äfvensom anbefalla vederbörande auctoriteier vaka deröfver, att förrättningen med all möjlig skyndsamhet utföres’’}, voterar Ja; den, det ej vill, Nej; Vinner nej, antages det af Preste-Ståndet fattade beslut. Vid voterings-sedlarnes öppnande, hafva befunnits 53 ja och 65 nej, hvarjemte i sedel blifvit casserad; och som följaktligen nej vunnit, så är frågan afgjord i enlighet med Preste-Slåndets ofvannämnde beslut. Stockholm den 1 October 1840.
Af sådan anledning och då, enligt hvad Commerce-Collegium uppgifvit, sedan den af Kongl. Maj:t, i afseende å Consulade-afgifterna beslutade reglering hunnit, i n.on af innehafvarnes afgång, bringas i verkställighet äfven vid de Consulat, hvilka för närvarande äro till uppbärande af högre umgälder berättigade, sanunanlagde beloppet af berörde afgifter icke kan anses uppgå högre än till omkring 21,000 R:dr B:co, hvilken summa, fördelad på hela Svenska handelsflottan, hvarken för densamma bör vara serdeles betungande, eller mera än motsvarande de stora fördelar, som sjöfarten eger att påräkna genom Consulernes biträde å utrikes orter; samt enär dessutom Herr TVijks förslag, att Consulade-afgiften måtte beräknas till 4 piaster för hvarje större eller mindre fartyg, åsyftar en förändring, hvilken, på sätt deremot jemväl blifvit anmärkt, skulle tillskynda redarne af de stora fartygen en vinst på de mindres bekostnad, så myckel mera obillig, som de förra, hvilka i allmänhet medföra mera dyrbara laddningar, lättast böra kunna vidkännas den högre Consulade-afgift, som genom fartygets större lästetal uppkommer; finner Utskottet sig icke kunna tillstyrka, att någon ändring måtte göras uti de grunder, som för Consulade-afgiftens utgörande, genom Kongl. Brefvet den 29 Junii sistlidne år, blifvit bestämda. Vidkommande Herr Hallings motion om upphörandet af den afgift, hvilken Consuln i Helsingör eger uppbära af fartyg som passera sundet, så är förhållandet dermed sådant, att berörde afgift, som till följd af äldre författningar utgår med 2 R:dr Svenskt Banco för däckade och 1 R:dr samma mynt för odäckade fartyg, endast får beräknas, i den händelse fartygen öfverstiga 10 lästers drägt och ej gä inrikes orter emellan. Då fartvg högst sällan anlöpa Helsingör, för att der lossa eller lasta varor, samt den uti Kongl.
Jag anser mig derföre i underdånighet böra föreslå, att hofjakt-varfvet må indragas, samt de der nuvarande fartyg för fly tias till floltans varf på Skeppsholmen och Djurgården. Sedan jag nu sökt fullgöra den första delen af Eders Kongl. Majlis ofvanberörde nådiga befallning, eller upprättandet af eli förslag till ordnan - 11 anhålla att, i afseende på den hvad, sorn kail blifva föremål för Kong gilla Rikets nästsa na ma Afträdande Majit behagat i nåder be - de af sjöförsvaret, vågar jag i underdånighet andra delen deraf, eller uppgifvandet af nådig Proposition rörande detta försvar, till Ständer, härmed få anslå, intilldess Edets sluta, huruvida Eders Kongl. Majit täckes gilla det hvarefter mig torde, enligt hvad jag äfven här ofvan haft nåden antyda, tillåtas att uppgifva sättet och beräkna kostuaderne för den sålunda fastställda planens utförande, hvilka uppgifter och beräkningar sedermera komma alt lägga grunden till det förslag till nådig Proposition, som mig å - nu afgifna förslaget, haft agls alt i underdånighet uppgöra. Uppgif t pä de nämnde antal och center besätta in star; Fartjr, Stockholm den 21 April 1847. C. A ■ (}f l/engranat. ungefärligen erfordras för nedan - som o' Antal. ( 1 Ångskepp med machiner åf 400 hästars k ra ft 550 J O Å 3 dito dito 1650 1 dito ! 100 dito 60 7 dito . dito dito 420 f 1 Seglande fregatt .
Dessutom hade jag gjort en promenad inåt den sanka landttunga, hvilken leder till Kartago; men i dag gingo inga kameler ocli betade af seduinstiifvorna, ingen arabisk herde, draperad i trasig säckvaf, dref sina getter till staden. Allt s a r tyst och öde - högtiden till ara - ocli solen brände så hett på skugglös stig, att jag siiart måste vända om. Folkmassan strömmade ut ur kyrkan, och bäst det var - jag gick just undrande, hur denna långa dag skulle f8 ett slut - fick jag bland alla dessa främmande och likgiltiga ansikten se ett, livilket hälsade mig nied ett strklande leende. E n ung flicka kom emot,. mig, kysste mig p % begge kinderna oc ' il utbrast med sydlandsk liflig het sanit på det sköna, italienska sprtket: axej, ä r ni verkligen ännu i Goletta? Qin ni risste, hvad jag har längtat efter er? Se här är mamma!)) Och nu upprepades kyssningarna p&amp; kinden. Kyssar, frrammanide folk emellan, a r väl egentligen ett oting, nien denna gkng, i min davarande sinnesstämning tyckte jag ej de skadade. ~ltIauirna~, en medelålders, mycket yacker och statlig fru, griilade val först litet för att jag legat fyra dar i Goletta utan att besöka henne, inen darpå stack hoii sin arin i min och tillade incd förtjnsande hjartlighee:, Se så, nu slipper ni inte ifrln oss! E n sådan drag som denna vill ni val inte sitta ensam. Kom iiii och iit middag med oss! J a g vet väl knappt, hvad min kock har att bjuda pk - jag ar jii sk nyss hemkommen fr %n min resa -; nien ser jag ratt p5 er, s5 ur ni alltför mycket ssignoila~ för att laggs rikt. vid saitana smbsaker.r Behöfver jag saga, a t t jag, iitar, mycket niotstknd, liit mig ledas bort af dessa vanliga varelser, hvilka min reslycka s h d e i den en. sammas vag jnst i ratta ögonblicket?
En minskning i skogskapitalet till följd häraf har också på sednare tider förmärkts, isynnerhet i Länets slättbygd. Föreskrift i lag om längre afverkningstid och skyldighet att på lämpligt sätt befordra återväxten torde kunna i någon man afhjelpa missförhållandet. Vid en mera speciell undersökning om skogarnes tillstånd i Länet och hvad till deras upphjelpande och vidmakthållande är vordet åtgjordt, taga följande förhållanden uppmärksamheten i anspråk. Inom Länet finnas 2:ne kronoparken Krämaremarke n och Tysslingen, den förra om 480 tunnland 7 kappland och den sednare innehållande 650 tunnland 20 kappland, samt 9 allmänningar, en i Askers, en i Glanshammars, en i Kumla, en i Hardemo, två i Grimstens och tre i Edsbergs härad med en areal af tillhopa 22,425 tunnland 29 kappland. Å dessa kronooch allmänningsskogar är en rationell hushållning införd. De vårdas efter fastställde hushållsplaner af Jägeristaten, biträdd, i hvad allmänningarne angår, af inom socknarne utsedde deputerade för inkomsternas förvaltande och bestämmande af utsyningssökandes behof och inbördes företräde. Trakthuggning med qvarlemnande af frölräd och hjelpsådd, äfvensom plantering, der den är af nöden, utmärker den å dessa skogar rådande hushållsmethod, hvarförutan utdikning af sanka trakter och mossar till skogsväxtens befrämjande efter] läglighet verkställes. Dessa skogar äro i särdeles godt skick och tilltaga framgent i växtlighet. Afkastningen å kronoparkerna, utgörande de särskilda årens afverkningar enligt kulturförslag, samt hvad genom hjelpgallring tillkommit, visar följande förhållande: 16 Areal. Behållen Afkastning. H c 3 3 as -a •o År 1851, 1852. PS 3 os a a. Ridr sk. r:st. K :dr sk. rist. K :dr sk. rist.. R:dr sk. rist. Ridr sk.jrist. Ridr sk. rist.
”Och syster höll ord,” inföll löjtnant Pehr med en ton, hvilken vittnade om den rörelse, hvarmed han afhört balsaminernas enkla historia. ”Men nu är det brors tur att berätta,” sade fru Kathrina och upptog den nedfällda stickstrumpan. ”Jag har aldrig vetat hur det bar till att bror kommit att lefva i ungkarlsståndet hela sitt lif igenom?” ”Åh, derom är historien kort,” yttrade den gamle invaliden med ett hjertligt leende. ”I min ungdom hade jag aldrig tid att fria, ehuru jag ett par tre gånger var rätt varm om hjertgropen; och sen jag blef gammal, var det för sent. Hade jag icke haft min vän Arnmans hus, der jag gick i vinterqvarter, när jag ej längre dugde till tjensten, så hade jag kanske ändå sett mig om efter en beskedlig menniska. Men det var nu bäst som skedde. Jag har i fru systers sällskap funnit mig så väl, att jag aldrig saknat någon hustru, hvilken kanske i alla fall icke gifvit mig hälften så god och vänlig omvårdnad, som fru syster gjort.” ”Bror är alltför god! Det ä’ vi som stå i skuld hos bror,” sade fru Kathrina, högst belåten med den välmenta artigheten. ”Men, min kära löjtnant, klockan har slagit tolf – och ännu ingen dukning! Bror kan just vara snäll och slå upp bordskifvan, medan jag tittar ut i köket och ser åt om Annika icke bränt vid maten under vårt långa prat.” Elfte Kapitlet. – äfven lifvet eger sin försoning ren, En ringare, den högres stilla förespel. Tegnér. Utaf de fordna drömmar Än mången bild sig ter, Men som i årens strömmar Försvinner mer och mer. Hedborn. Den väldiga ande, hvilken med säkra steg genomgår verlden, delande mörkret och skiftande ljuset, och under sin framfart rubbande alla förhållanden, hvilken öppnar eller tillsluter menniskornas ögon och öfverändakastar bruk och seder, stiftar nya lagar och utplånar äfven de mest inrotade fördomar, tiden, som, med ett ord, förmår allt, hade äfven visat sin makt på den fläck af jorden, hvilken vi känna under namn af Tistelön.