Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För Näskott var ingen fullmäktig utsedd, men hemmansegaren Pehr Nilsson i Faxelfven, kyrkovärden Eric Nilsson och hemmansegaren Nils Carlsson i Kingsta anmäldes jemte flera andra socknebor närvara för deltagandet i gällstämmans öfverläggnings ämne, mangårds byggnaden å Rödö prestgård. § 2 Pastoratsboerne tillfrågades då om de ville påkosta gamla byggningen den reparation, som fanns nödig för dess brukbarhet näst instundande vår, då undertecknad skulle tillträda pastoratet, eller om de med görligaste första ville uppföra en ny byggnad på gamla platsen eller litet längre ofvanföre, hvarpå de efter en stunds gemenesam rådplägning insågo, att den kostnad, som nedlades på den gamla byggningen i dess förfallna skick, vore en bortkastad penning, hvarföre de beslöto, efter att hafva tagit i närmare betraktande tvenne af ordföranden anskaffade och nu framvisade ritningar, den ena å ett två-vånings, den andra å ett ettvåningshus, att å den plats der den gamla byggningen står, efter föregången afoch tillträdessyn, på tillräckligt hög sten fot med görligaste första uppföra ett två-vånings hus 28 143 alnar långt och 18 alnar bredt, knutarna inberäknade, innehållande i nedre våningen, kök jemte handkammare samt sal och 3 kamrar, i öfre våningen sal med 2 kamrar på hvardera sidan. Rummens höjd bestämdes till 5 alnar, mellan gålf och tak-åsarna så väl i nedre som öfre våningen, för öfrigt i likhet till det närmaste med den förevisade ritningen. § 3 Dernäst bestämdes, att, om rättighet erhölls för fällande och användande af 300 trän å Rödö prestgårds fyllnads skog i Aspås, pstorats boerne skulle icke blott inreda nedra våningen i fullständigt skick utom målning, utan äfven med pastor deltaga uti halfva kostnaden för den öfre våningens fullfärdigande. Skulle deremot denna billiga begäran, hvilket man ej förmodade, sedan pastoratet åtagit sig en öfver lagens föreskrift vida utsträckt byggnads-skyldighet, af K. befallningshafvande afslås, ville pastoratsboerne afsäga sig allt bestyr med öfra våningens inredande.
Jag får derföre, för att icke missbruka R. o. Ad:s tid, inskränka mig till att helt och hållet förena mig med Hr Tersmeden och Frih. Stjernstedt. Jag vill tillägga två anmärkmr, som synas mig väsendtliga och som jag önskar måtte behjertas af motionären, efter han här har sjelfvillig! anmält sig vilja ändra' några uttryck i sitt mern., dem han ansett måhända oriktiga. Det väsendtliga af detta mern. är väl det, att de s. k. Läsarne eller motionärens skyddlingar anses så hardt förföljde genom våra nuvarande lagars tillämpning mot dessa laglydiga och stilla medborgare, som endast oskyldigt utstå sitt straff. Jag tror att en ärlig granskning af alla de rättegångar, som i dessa ämnen på sednare tider varit anställde, skall visa ett helt annat förhållande och jag känner att i den landsort, der jag bor och der vi äfven äro till vår oro plågade af samma Läsaresällskap, är förhållandet ganska olika. Tvertom vet jag att borgerliga lagen måst inträda, för att afböja och bestraffa verkliga våldsamheter och lagbrott. Märkvärdigt nog är, att just dessa öfverträdelser och just det fördubblade nitet hos de s. k. Läsare mest försports efter de resor i landsorten, som missionärer göra, ehuru, såsom mig är sagdt af ganska trovärdigt folk, dessa missionärers lära varit ganska ostrafflig. JDcn 7 December. 135 Den sista och hufvudsakligaste anmärkn:n emot motionen alden jag-, lika med Hr Tersmeden och Frih. Stjenstedt, går att göra, då jag anhåller få fästa 11. o. Ad:s och motionärens upmärksamliet pä det alldeles subversiva, det samhällsordningen störande, som framgång af Frih. Creutz’s motion skulle medföra. Dessa ord hafva säkerligen många af Eder M. Hrr tänkt och några yttrat före mig, men jag har velat uttala dem för att sålunda förena mig med dem söm förut yttrat sig. Frih. Raab, Carl Adam: I motsats med den sednare talaren har jag deremot med största intresse afhört Frih. Creutz’s motion.
Adlande genom adoption eller naturalisation under utdöda eller lefvande Albers namn och nummer, vare hädanefter ej tillåtet. Biföllos. 3S;de IV.’ Den 12 Juni. 3$:de §:n. Härvid hade Kongl. Maj:t åc 18 t 2 föreslagit, att endast det första momentet eller till och med orden: ”deröfver förda Pro^ tocoll” borde bibehållas, men att det öfriga af denna §• borde utgå. Afslogs. 39:de §:n. År 1812 hade ConstitutionsUtskottet föreslagit att i första meningen efter ordet ”Konungen” skulle tilläggas i fredstid. Äfven föreslogs att punkt skulle sättas vid ordet vistas; och att derefter §. ända till slut skulle sålunda omarbetas ; tiar Thronfoljar en uppnatt 18 dr, förvalte han RiksStyrelsen, men i annat fcdl före Stats-Rddets sa/ntelige Ledamöter under sådan Konungs frånvaro Regeringen i Hans namn, med all den rätt denna RegeringsForm Konungen til* lägger, dock må icke i någon af dessa händelser Regeringen Adligt Stånd och värdighet förläna, eiler till Grefligt eller Friherrligt Stånd upphöja, eller Riddare-värdighet utdela; äfvensom alla sysslor endast kunna tills vidare förvaltas af dem, som Regeringen dertill förordnar. Ridderskapet och Adeln ansåg att, sedan Omarbetningen af den 41. §. RegeringsFormen , utom hvad Konungens myndighets-ålder angår, blifvit afslagen, komma dessa förslag att förfalla, * Ridd. 0. Ad. Prat. Häraf hade ConstitutionsUfskottet 1812 föreslagit följande omarbetning: Blifver Konungen sä sjuk att Han Regerings-ärenderne icke vårdar, förhdlles med Jlikets Styrelse på det sätt som i föregående §. bestämmes. Ansågs böra förfalla, i anseende till sammanhanget med de oantagna förslagen till den 39- och 41. §. §• . 4 i ;sta §:n Denna §. var redan förut under denna Riksdag afgjord.
"Jo, nådiga fru, det var så, att det fanns engång en herre, som var en stor och mäktig konung, men sen blef han en stackars, fattig fånge; det var nyss efter det herr Thure hade begärt från Stockholm jern och koppar, för att låta göra fjettrar åt honom. Han fick dock ibland lof att gå ut i gången inom hvilken hans fängelse låg, och då brukade han stå der vid gallret, och såg och såg utöfver slottsfjerden, dit långt bort öfver vattnet, så långt han kunde se, och då sjöng han ofta med låg röst, men så vackert att det gick till innersta hjertat. En dag, redan den första hösten han var här, hade jag vakten inne hos honom och han sade till mig: "Hans, du har ju alltid gerna velat göra mig en tjenst, när du kunnat. Här sitter jag och vet knappt, om det är sommar eller vinter. Hemta mig dock några gröna blad, när du nästa gång kommer hit på vakt, om du kan utan att du dermed gör dig sjelf skada. Nästa gång jag skulle på vakt i kung Eriks fängelse, stack jag i min ficka några gröna löf, och några rönnbär, efter jag just gick förbi en rönn. Jag hade gerna tagit en blomma med, men det var höst och fanns ej mera blommor. Och så lade jag alltsammans dit opp vid jerngallret, ty jag visste att han den dagen skulle på förmiddagen slippa dit ut. Jag var så rädd, att någon skulle taga bort det gröna innan han kom; men det var så litet och låg så tätt tillsamman i ett hörn af gluggen, så att ingen kom att tänka på att det kunde vara ditlagdt för hans skull, och så fick det vara. Jag stod på post vid dörren när han kom ur sin kammare, åtföljd af vakt, som äfven stadnade nere vid dörren. Han gick genast fram till fönstret och såg ut åt sjön och suckade, så tungt och så djupt, att det gick genom min själ. Med detsamma varsnade han de gröna bladen och rönnbären, och tog dem, och kastade en vänlig blick på mig, der jag stod vid dörren. Och han lutade sitt hufvud i sina båda händer och småningom började han sagta sjunga för sig sjelf; det han sjöng lät som en psalm.
Mars, detta ärende till Utsk. återremittera, och har Utsk. i anledn. deraf, icke blott tagit tinder öfvervägande de vid förslaget gjorda erinringar, utan äfven i öfrigt ånyo genomgått detsamma, samt får härmedelst, med hänvisning särskildt till den bifogade fullständiga redaktionen, vördsamt framlägga skälen lill de, vid den sålunda förnyade granskningen, af Utsk. nödig befunne hufvndsakliga rättelser och förändringar, dervid U:sk. ansett sig höra följa g§:nes nummerföljd. § 2. (gamla 4 §). Vid denna § har Hr von Hartmansdorff Aug. anmärkt, att deruti borde uttryckas, icke blott antalet ledamöter i Ridd Direkt. utan äfven af hvilka Direkt, borde beslå. I sådant afseende har Hr von Hartmansdorff ansell nödigt, att Inslrukt. meddelar föreskrift, det en ledamot mä fiunas, som har kännedom af byggnadskonsten för att kunna tillse det Riddarhuset, som är ett af de ståtligaste palats i hufvudsladen, mätte ändamålsenligt och konstmässigl vårdas: att en annan ledamot skall vara lagfaren, för alt bevaka de juridiska angelägenheterna; att en tredje utses, som är fallen och skicklig att egna särskild upmärksamhet åt Riddarhusets Genealogier med dithörande frågor; samt alt enahanda föreskrifter böra gälla för Suppleanterne, så att dessa väljas, med afseende på att kunna efterträda, den ena den bygoadskunnige, den andra den lagfarne, och den tredje den ledamot, som har inseende öfver Genealogierna. Utsk. har tagit della i öfvervägande, men då 37 § Ridd.Ordn. stadgar att R. o. Ad. vid hvarje riksdag utser en af sju ledamöter bestående Direkt, genom val serskildt till Ordf. jemte Suppleant, och serskildt till ledamöter, jemte irenne Suppleanter, ulan att någon annan inskränkning i R. o. Ad:s valrätt bestämmes; än att ”ledamot af Ridd.Direkt, derjemte ej kan vara fullmäktig ”i R.
Sig, af den betänkliga allmänna, ställningen', uppmanad , att utan dröjsmål låta inställa uppbörden af innevarande års Krono-Utskylder och all utmätning af förra årens restantier. Under bekymrande utsigten men lugnt förtröstande på Rikets inre oförsvagade kralt och pa dess Representanters upplysta fosterlandskänsla, går Kongl. Majit, att, i samråd med dem, utfinna medlen till säkerhetens , kreditens och ordningelis återinförande i Rikets penningeverk, medel, som det tillhör Kongl. Majit och Rikets Ständer gemensamt att föreslå, pröfva och använda. Ut supra. G. af Wetterstedt. Upp - Konungens Nåd. Uppläste hos Ridd. och Ad. d. 15 Dec. 1817. Prest - Ståndet d. 15 Borgare-Ståndet d. 18 Bonde-Ståndet d. 18 — Utdrag af Protocollet öfver Ecclisiastique Ärender, hållit inför Hans Maj:t Konungen uti Stats-Rädet pä Stockholms Slott den 29 November i8i7> Närvarande: Hans Exellence Justitie-Stats-Ministern Herr Grefve Gyllenborg. Hans Exellence Stats-Ministern för Utrikes Arendeme Herr Grefve von Engeström. Stats - Råden: Hans Exellence Herr Grefve Rosenblad. Hans Exellence Herr Friherre Fleming. Hof Cantzleien Herr Friherre af Wetterstedt. Stats-Råden Herr Friherre Sköldebrand och Grefve Mörner. Tillförordnade Stats-Secreteraren Landshöfdingen von Rosenstein. Sedan KonglMaj:t i Nåder beslutat, att till Riksens Ständer göra Nådig proposition, om en stadgad afgift af hvarje Mantalsskrifven Person i afseende på utvidgande af de till Veneriska smit - 48 Konungens Nåd. Propositioner’ smittans förekommande nödige Cur - ansin»* och om fortfaramie af det vid sistförflutne Riksmöte till samma ändamål beviljade anslag; upp. lästes nu till justering ett på Nådig befallning dertill författadt project: Och behagade Kongl.
De stora fördelar, laga skifte, sedan det en gång blifvit afslutadt, medförde, erkändes val i allmänhet, men lika allmänt, och icke ulan skäl, förspordes klagan deröfver, att författningarne af laudtraätarne icke bedrefvos med den skyndsamhet, som, till förekommande i möjligaste måtto af menlig inverkan af den vanhäfd, egorna, Bih. till R St Prat. 1858 $ 1854. 8 Sami. 2 Haft. 1 25 Ålim. Besvoch Ekon.- Utskottets Betänkande, Är:o 14. medan skifte påginge, alltid underkastades, vore önsklig och behöflig. Orsaken till den långsamhet, hvarmed laga skifte i allmänhet verkställdes, trodde motionären förnämligast vara att söka i det sätt, på hvilket betalningen derföre til) landtmätaren iitginge. Landtmäteri-taxan bestämde visserligen, att landtmätare vid ett skiftes afslutande egde af jordegarne uppbära betalning för sitt arbete, men högst sällan erhölie han då mera än en del af sitt arfvode, och vanligast finge han åtnöja sig med afbetalningar i smärre summor, till dess han först efter flere års förlopp utbekomme slutlig godtgörelse. Då landtmätare icke hade någon lön af staten, utan vore beroende af det förtroende hos enskilde, han genom sitt förhållande kunde tillvinna sig, begagnade han ogerna den honom medgifna rättighet att vidtaga exsekutiva åtgärder för utbekommande af sitt arfvode, hvaraf åter följde, att landtmätare, som, enligt hvad landtmäteri-taxan jemväl bestämde, egde att för hvarje år uppbära tre fjerdedelar af arfvodet för det under året å en förrättning verkställda arbete, funne med sin fördel mera öfverensstämmande, att årligen, om ock i mindre mån, handlägga flera förrättningar, genom hvilket förfaringssätt arfvodet på flera år fördelades, och således kunde af jordegarne lättare utgöras.
I anledning af SvarfvareMästarne bär i staden Jakob Wedenbergs och Anders Ullströms skriftligen hos mig förda klagan deröfver, att den 21 Juli 1838 på aftonen, då en ifrån Malmtorgsgatan emot Gustaf Adolfs torg ankommen patrull af Konungens Lifgarde lill häst framryckt med den häftighet, alt den skall sprängt dervarande infanteri-postering, Wedenberg och Ullström, stadde på väg till deras hemvist, skola blifvit af samma patrull, utan något förvållande å deras sida, öfverfallna och misshandlade, hvarvid Wedenbergs kläder sönderhuggits och Ullström erhållit ett svårt sabelhugg i hufvudet; hvilken klagan de jemväl sökt att med åtskillige personers skriftligen uthändigade intyganden styrka, med begäran tillika, att laga undersökning härom måtte företagas, hade jag, genom skrifvelse af den 6 September nämnde år, anmodat Herr Öfver-Kommendanten i Stockholm att infordra icke allenast förklaring af befäihafvaren för den patrull, som skulle hafva på omförmälda sätt förfarit, utan äfven Kommendantens här i staden utlåtande, hvari, utom hvad angående öfverklagade händelsen tilläfventyrs vore honom bekant, kunde uppgifvas beskaffenheten af de ordres, patrullen vid ifrågavarande tillfälle ägt att verkställa; hvarjemte jag begärt underrättelse, hvilka officerare haft befäl dels öfver den infanterivakt, som då skulle varit stationerad vid Malmtorgsgatan, dels för den vanliga å Gustaf Adolfs torg befintliga vakten. Af de i följd häraf den 8 Oktober till mig insända handlingar upplystes, att befäihafvaren för den till tjenstgöring vid ofvannämnde tid och ställe beordrade patrull af Konungens Lifgarde till häst varit Fanjunkaren vid samma Garde D. Sloltenburg, hvilken, angående förloppet dervid, i aflemnad förklaring uppgifvet: att, enligt Herr t. f. ÖfverSlålhållarens befallning, patrulleringen skelt klockan straxt efter 11 0111 aftonen för alt skingra folksamlingar, hvarvid Sloltenburg forst borde tvänne gånger upp - 102 R. St. Just.
Men i betraktande af de uti Direc» rionens ofwanberörde swar anförde considerakioner, will Stars Ukstorter medgifwa att med upbördcn förfares pä hittills manligt sätt; men att deremot ej mindre de Brandförsäkrings - medel, hwilka nu uti Ban - Den i8 November. isgy Bauquen pä Riksgälds-Couloirets räkning derstädes arv nedsatte, än astren de, hivilka ytterligare inflyta, komma att innestå uti Riksgälds - Contoirel med de wilkor 4 Art. uti högstberörde Reglemente innehål» ler, och således samma förhållande till alla delar ark äterställas, som war emellan Allmänna Brandförsäkrings-Werset sann Riksgälds-Contoirek, innan etr förändradt sätt till Brandförsäkrings Fondens förräntande i Maji mänad 1807, kom uli fräga; likwäl med den inskränkning, att en wist del af Fonden eller minst den uii 12 Mom. af Kongl. Reglementet ben 22 Augusti 18-08, omnämnde Summa af Tolf tusende Riksdaler Specie altid sär innestå uti Contoiret utan beräknande af någon ranta; och hwilket Stats Utflotter sinner sä mycket billigare, som Riks» gälds-Contoiret, ehuru det nu mera icke såsom förut, kan disponera Fonden hel och hällen, sedan en del deraf redan as Directivnen är utkant till enskilde Personer, ändock skall hälla uti beredskap lika stora Summor, som förut, till Brandskadors ersättande Och pä det fullkomlig säkerhet och kontroll mä kunna winnås, att, den Directivnen förbehättne rättighet, att, utan upsägning, lysta större etter mindre del af de uti Contoiret insatte medes, icke begagnas till urläningari
Icke för att en gång få lefva ett lyckligare lif, för är jag riktigt uppriktig så vet jag, att ingenting kan göra mig lyckligare än min egen gränslösa anade himmel, och att jag icke begär mer. Hvarför tvingar jag mig att söka det jag innerst aldrig kräft? Nej jag är rädd, därför vill jag, fast jag alls inte vill. Jag är rädd för att något okändt, hemskt skall öfvergå mig. Och jag tror, fast jag inte tror, att det sällsamma ljus, som fyller min själ, när jag drömmer om en stor, stor frihet — att just det är den listigaste fällan! Är den icke här igen — den eviga kretsgången ... se hur den sista tanken redan biter i den förstas häl! När skall grubblet sluta? Öfver solen for en lätt sky, och ängen fick en kall, skarp glans. Gräset låg grellt och torrt och tofvigt, och plötsligt märkte Matilda hur full af damm och grus trappan var. Med en suck reste hon sig och gick dröjande in. I bislaget stod Ellida med förnöjdt ansikte vid tvättbunken. Såplöddrets lätta frasande dunk mot brädet ackompagnerade entonigt och makligt de andliga sånger, hon med full hals uppstämde. Matilda började känna sig retligt stämd af all denna himmelskhet. Hon hade trött stannat i det blanka köket, en hvit duk var knuten högt i nacken, och hon såg på sitt morgonvärk och erfor ett passivt, mättadt välbehag. Som en slaf hade hon arbetat — huset blef hennes hem så egendomligt sugande, så svartsjukt ömt. Ehuru hon hatade detta simpla trälande, kände hon sig dock egendomligt kränkt, när en annan utförde det. Konsten att arbeta hade hon lärt härute. Hon lade aldrig handen på ett föremål utan att veta hvarför. Hon tog aldrig uti det två gånger, hade redan utfört en sak i tanken, innan hon företog den och samlade sig skarpt om hvarje minsta syssla. Hon var fri från alla opraktiska fördomar, som hon släpat med sig från landet, där man älskar vintern, hon uträknade redan under pågående arbete, hvad hon skulle göra härnäst och såg aldrig mer än en gång på klockan för att veta, hvad den var slagen. Och det fanns dagar, då hon frossade i en rent animalisk känsla af sin uppdrifna förmåga.
Skr af något Statsanslag vara för tidigt, innan man hunnit taga en sådan, åtminstone provisionel, öfversigt af behofven och för handen varande tillgångar, som den Herr Ståhle yrkat'; en serskild motion i detta afseende är äfven för flere veckor sedan väckt inom BorgareStåndet, af Borgmästare Landegren, och hit remitterad, å hvilken jag hade önskat Höglofl. StatsUtskottet behagat Rista afseende och aflemna svar innan något tillstyrkande för anslag expedierades till R. Skr. Hvad nu angår det ifrågavarande utlåtande i anledning af K. M:ts nådiga remiss, angående fortfarande och ökande af det årliga understöd, Carlskrona Stads Fattigvårdsinrättning njutit utaf Statsmedlen, så har jag ock under öfverläggningen härom yttrat den serskilda önskan, att Höglofl. StatsUtskottet.för dess del behagat uppskjuta afgörande deraf, tills i sam - ioi Stats-Utskottets manhang med de igenom enskilda Riksdagsmän, vid denna Puksdag väckte motioner af alldeles enahanda beskaffenhet för andra Städer. Af Herr ContreAmiralen von Schantz. Jag anser den begärta tillökningen af 1000 R:dr äfven böra beviljas, emedan, utom de af Krgs Bef:h:de derföre uppgifne motiver, tillkomma ock de skäl, att dels, genom förändrad reglering med Kongl. Flottans Stat och personal, det högst betungede bidraget af Flottans Embetsoch Tjenstemän till de fattiges underhåll, icke hädanefter kan påräknas till lika belopp som förut, såsom på ett färre antal Löntagare fördeladt, samt dels att Carlskrona Stad sedan sista Riksdag, i anseende till dess medellöshet, blifvit nedflyttad i en lägre klass bland Rikets Städer. Utlåtande, angående den Förste IvammaiMusicus Berndt Crusell tillagde pension. (U. A.) Genom Remiss af den 19 nästlidnc November, har K. M:t i Nåder till Utskottet öfverlemnat en af Förste KammarMusicus, Directeuren Berndt Crusell hos K.
St. icke behofde stödja sig vid några bestämda fada, för alt enl. 107 §:n anmäla dem till entledigande; samt att en dylik anmälan blott vore en opinionsdom, sorn ej behöfde motiveras. Denna åsigt bestrider jag på det högsta, såsom enl. min tanke rakt stridande emot grundlagen. Der finnes blott å ett ställe omnämndt en dylik opinionsdom, eller den som R. St. fälla öfver Högsta Domstolens ledamöter. Att Utsträcka denna östracism äfven till Konungens rådgifvare har så mycket mindre kunnat vara meningen, som grundlagen föreskrifver, att Statståds-protm skola utgöra ledningen för Const.Utskts omdöme om Konungens rådgifvare , och derjemte stadgat att R. St. icke få fälla något omdöme i berörde afseende, förrän detta Utsk., för hvilket ensamt Statsråds-pi'ot:n äro tillgängliga, pröfvat anmärkn:s-an!edn:ns beskaffenhet. För den som läser grundlagen i sitt sammanhang och ej föresätter sig att förvrida dess mening, lärer det vara tydligt, att så väl Const.- Utsk. som R. St. endast böra grunda sitt omdöme om Konungens rådgifvare på verkliga facta eller slutledningar derifrån. Till de obestämda beskyllningar man motdemframg H. 3a 200 Den 3 Juli e. m. ställt, hörer isynnerhet den brist på systeme, man troll sig finna hos Regeringen. Härå har man lagt synnerlig vigt, väl vetande, att en så naket framkastad beskyllning, i följd af sin obestämdhet och negativa beskaffenhet, svårligen kan till vederläggning upptagas. Det är visserligen lätt att klandra äfven de utmärktaste personers handlingssätt ; men vid bedömmande af det systeme de följt, kan man icke ensamt hålla sig till deras handlingar; man måste äfven fästa sig vid deras afsigter, vid de motiver, som föranledt deras handlingar.
Representantens kall åter är att bedöma, huruvida och i hvad ordning dessa utgifter kunna af Landet utgöras; och jag tror för min del icke, att Landets tillstånd är så vådligt och svagt, att man icke med omtanka kan tillvägabringa de medel, som äro nödvändiga. Jag förbehåller mig i öfrigt rättigheten att få yttra mig vidare vid justeringen, i händelse jag skulle finna nödigt att något tillägga, sedan jag fått taga närmare kännedom af den discussion, som i dag ägt rum. 144 Den 10. December f. m. Herr Danckwardt: Jag anhåller endast , alt få besvara cn anmärkning, som blifvit framstäld af Friherre Boije derom, att jag i mitt yttrande anfört, det Presidenten i Svea HofRätt velat uppgifva det förhållande, att der handlades i3oo mål mer än i Götha HofRätt. Om den värde Ledamoten behagat skänka någon mera uppmärksamhet åt mitt berörde yttrande, skulle han hafva funnit, att jag nyttjade samma uttryck äfveu i afseende på Presidentens i Götha HofRätt uppgift rörande målens antal derstädes. Jag ville dermed endast utmärka, att riktigheten af den ena eller andra uppgiften ännu icke är utredd. Jag anförde det blott i afsigt att visa, att hvilkendera uppgiften som än ägde rum, hade Herr Tham icke rätt deruti, att den förändring, sorn. ägt rum genom öfverflyttningen af vissa mål från Bergsoch CoramerceCollegierna, behöft förorsaka inrättandet af en fjerde Division i Svea HofRätt, och aldeles icke för att ifrågasätta rigtigheten af det ena eller andra förhållandet. Att något missförstånd ägt rum i någondera af Presidenternes uppgifter synes tydligt, det tillhör icke mig att utreda det. Att olikheten häruti härrör endast af ett olika sätt att uppgöra arbetsförteckningar, tror jag icke vara förhållandet. Jag hoppas att Ridderskapet och Adeln häraf finnér att Friherre Boijes anmärkning varit aldeles öfverflödig. Gref - Den 11 December f. m. i45 Grefve Brahe: