Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
5111 £apcring fall tverffällan i öfverennfämntelfe meD uppgifterne till Uftantainfrifningen, Docb få, att rättelfe må giftvan, t grunD af De anmärf» ttingar DertviD, font af Q3ereDningn»€ommitteerne blifvit gjorDe. €n bwar taperan fåleDen enligt ^antainfrifnhtgen för fin perfon, Der batt ämbete, Sjenft eller *£)ufvuönäring iDbar; för SgenDom oeb Sägenbet, Der Den är belägen; famt för SKörelfen, Der Den meD laglig rätt eller enligt privilegier Drifven; £jenfebjon alltiD wiD Den (Sgenbont, Der De äro fattfrifne ocb tjena. §. 100. 2aperingn»€ommitté må bålla fina fammanträDen inom ftttna Dörrar, Docb få, att ©fattfplDig lenman företräDe, Då batt bär något ferfilDt att att» Draga. £aperingn»Sebamot afträDe, Då b<w feif fall taperan. 68 §. 101. €n Ijvar, forn Det åfhmbar, ware berättigaD att på jtäUet ethalia unDer# rättelfe om beloppet af Den bevillning, jottom blifvit påförD. §. 102. Uppftå emellan §areringömän olif a meningar, få att omröflning bltfver nöDig, fjvilfen alltiD bör vara öppen, anflälleé Den efter SeDamöterneö antal; ffolanDe, när röflerne äro lifa, Den mening gälla, forn är till ©tatené förmån, om fåDant fan beflämmaö, men i anDra frågor Den, forn £aperingfc£ommit* teeé förfte SeDamot bifallit. §.
Det är ett ömtåligt åliggande för hvarje representant att deltaga i det beslut, hvarom 107 §:n Reg.F:n handlar. Att till följe af Const TJtsk:s nu föredragna betänk, be stämma huruvida Statsrådets ledamöter i sina rådslag om allmänna mått och steg iakttagit Rikets sannskyldiga nytta, torde väl icke vara så alldeles svårt; men om Rikets väl kräfver, alt hos Konungen för de af Coust.Ulsk. anmärkta felaktigheter anmäla en eller flera rådgifvare till entledigande från sina embeten, derom förefaller det åtminstone mig icke vara så läll att besluta. — Att här afväga hvad man är skyldig det allmänna, å ena sidan, och personligheten, å den andra, fordrar det allvarligaste begrundande. Den sednare måste naturligtvis stå tillbaka för det förra, om det anses nödvändigt; men det är ej nog att aflägsna personerna, man måste afven komma ihåg att deras platser skola, så vidt det ej redan skett, fyllas med andra, som man tror bättre kunna svara mot Konungens och nationens förtroende, Hvilket jag ej heller anser vata omöjligt. Const.Utsk:s nu föredragna betänk, innehåller flera anmärkn:r af allvarsam beskaffenhet Icke vill jag påstå och tror icke heller att Statsrådets ledamöter i sina rådslag med uppsåt förbisett Rikets sannskyldiga nytta; men icke heller kan jag dölja, att jag vid flera af de anmärkta tillfällena tror mig hafva funnit bristande nit och skicklighet vid rådslagen, såsom vid frågan om förslag till förnyadt reglemente för de här i Riket bosatta Judar; inställande af truppers öfningsmöten i de orter, som lidit af missvext; fördröjande med näringslagstiftningen; vid frågor rörtde disposition af Statens medel, som jag tror bafva skett utöfver den grans R. St. antydt och lill ändamål som icke af R.
R:dr 2 sk. 8 rst., hemmanet blifvit i mät laget och vid anstäld värdering icke uppskattadt till mera än 166 R:dr 3a sk. R:co, hvadan indrifvandet af Kronans fordran sannolikt torde medföra åboens obestånd, samt att slutligen borde i betragtande tagas, att omförmälde ränta, såsom först nyligen debiterad, aldrig varit vid någon statsreglering beräknad och således komme alt utgöra ett öfverskott eller besparing. För den händelse, att eftergift å Statens sida af hemmanet Rannäs Holstagårdens ränta icke skulle anses lämplig, har en ledamot af Bonde-ståndet alternativt föreslagit, att ett capital, svarande emot medelvärdet af samma ränta för flere år, måtte anslås och genom Riksgälds-Contoiret till Bredaryds församling utbetalas. Enär de inom Presteoch Bonde-Stånden anfö,rde ofvanomförmälde förhållanden, hvarpå yrkandet om eftergift till Bredaryds församlings förmon af Kronans rätt till den på hemmanet Rannäs Höltagården belöpande ränta blifvit grundadt, redan då denna fråga första gången af Utskottet handlades, tagits i behörigt öfvervägande, har Utskottet, sorn, i anledning af en hos Ridderskapet och Adeln af Herr Dankwardt, Carl, väckt och till Utskottet remitterad motion, att ett capital, svarande emot den årliga nya ränta, hvilken blifvit hemmanet efter skatteköpet påförd, uträknadt efter persedlarnes medelvärde för 3 eller flere skatteår, må af Riksgälds-Contoiret till församlingen eller dess rättsinnehafvare utbetalas, kommer att afgifva serskildt Utlåtande, ansett sig böra vidblifva, hvad uti dess af 2:ne Riks-Stånd bifallne Utlåtande, N:o 158 är vordet yttradt och föreslaget. Ank. till Exp. Utsk. den 7 Augusti, kl, 6 e. ra. Utlåtandej i anledning af erhållen återremiss å Stats-Utskottets Utlåtande} N:o 184•
- Se så, utbrast Anastasia segerstolt till Tabita, som skyndade att taga upp sin lilla vinflaska, som under striden fallit ur korgen ned gräset, se så, vad fick du för din möda? Du har burit ugglor till Aten och hö till Megara. Har du icke, så säg! Gubben uppe på pelaren tömde den upphissade korgen och kastade honom ned till hans ägarinna. - Flygen härifrån, I snattrande skator, ropade han med arg och skrovlig röst ned till de grälande kvinnorna, annars ... annars - Kom, sade Anastasias väninna och fattade hennes arm; vi skola icke störa honom längre. Han vredgas, och du vet, att han då talar förfärliga ord. Gubbens hotelse verkade så mycket, att de stridande efter ett par ytterligare, mycket korta, men mustiga utgjutelser åtskildes. Anastasia tog sin tomma korg på armen och återvände med sin ledsagerska till staden, varvid hon gjorde en lång omväg, för att undvika de hedniska gravarna. Tabita med sin fulla korg styrde nedslagen sina steg mot olivkullarne i slättens bakgrund, mellan vilka Batyllos', hennes mans, torftiga boning var fäst. För omkring fyra år tillbaka hade Petros blivit biskop i Aten. Kort därefter hade han från ett hedniskt tempel låtit bortföra och uppresa en pelare på ett fält utanför stadsmuren, man visste ej för vilket ändamål. Men två ynglingar, som vandrade ut till Akademia för att där åhöra Krysanteus, överraskades en morgon vid åsynen av en rörlig skepnad på den ensamma pelaren. Förvånade gingo de närmare och funno, att det var en gubbe, som knäböjde, reste sig och knäböjde åter, med ansiktet vänt emot den nyss uppgångna solen. Han fortfor på detta sätt, så länge de betraktade honom. I stället för att fortsätta vandringen till Akademia, ilade ynglingarne tillbaka till staden och omtalade vad de sett. Ryktet spred sig med otrolig hast bland de nyfikna och livliga stadsboarne, och under hela dagen strömmade de, kristianer och hedningar blandade om varandra, genom dubbelporten för att taga den nya företeelsen i skärskådande.
Emedlertid och då utredandet af sådana förhållanden nu icke utgör föremål för Ståndets pröfning, ulan blott huruvida StatsUtsk:s förevar, utlåt, bör återremitteras, så vill jag visserligen icke vara envis och längre motsätta mig den yrkade återremissen, ehuru jag är fullt öfvertygad, att de derföre framställda skäl icke till förändring kunna föranleda. Jag har åtminstone icke funnit något af de anförda skälen vara af Den 23 Januari 417 af beskaffenhet, att kunna motivera Statens alldeles öfvefflodiga inblandande i slädernes särskilda oell enskilda penningeangelägenheter, hvilket skulle blifva en följd af förslagets antagande, ett förslag, hvartill Sländernes beslut vid 1834 oell 1S35 årens riksdag varit upphofvet. Att Ständerne vid den ena riksdagen anbålla om något och föreslå det med mycken ifver, men sedan vid en påföljande riksdag förkasta detsamma, när målet återkommit från Konungen, deröfver är jag ingalunda förundrad; ty slikt har jag erfarit (lere gånger under min riksdagsmannatid, och framliden torde äfven komma att visa, att så kommer att ske, när Ständerne ulan föregången tillräcklig undersökning ingå lill Konungen med skrifvelser, hvarå äfven vid denna riksdag förete sig exempel, om 15. o. Ad. behagar erinra sig öfverläggningen om SlatsUtskts utlåt, i afseende på statsrevisionsberällclserne. Öfverläggningen förklarades nu vara slutad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge de emot StatsUtsk:s utlåt. N:o 117 gjorde anmärkn:r föranleda till detsammas återremitterande. Ropades ja. Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtskis d. 4 och 22 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 130, i anledn. af väckt motion om ett anslag till utskrifning af registratur, som bort från K. M:s Cancelli-expeditioner aflemnas lill Riksarchivet.
Den andra gardena rörtde frågan, eller den af Konungen 1831 verkställda nya organisationen med en tillökning D e 11 ii Augusti c. m. 3aJ af i8,568: 27. 6., utöfver den förut gällande slaten, för alla 3 Lifgardes-reg:tena tillsammans, är, om möjligt, af ännu mera grannlaga art, och önskligt hade visst varit, att den deraf uppkommande spänning aldrig ägt rum. Då det likväl tryggt må antagas, att det på intet sätt blifver tillbörligt, att Representationen trotsar Regeringen, och det, till sina påföljder, äfven måste anses mindre väl beräknadt, om Regeringen skulle förbise den andia Statsmaktens önskningar; sä vore måhända den enda utvägen, att R. St. för denna gång biföllo de omtvistade 18,568: 27. 6, men med underd. anhållan, att K. M. till nästa riksdag i nåder täcktes låta uppgöra en ny stat, uti hvilken bibehölles alla de, åt den eljest alltför klent lönla civilpersonalen och underbefälet, genom dessa 18,000 r:dr b:co tillfallna, icke obetydliga och ganska behöfliga förhöjningar, men öfverbefälets löneinkomster deremot åter försattes helt och hållet på den gamla foten, dock med vidblifvande af den nuvar. indelningen på 8 compagnier för hvnrtdera infanterigardet, i stället för den högst irrationnella på 10 compagnier, som före 1831 ägde rum Detta vore kanske en icke så obillig medelväg, hvarigenom undvekes, att, å någondera sidan, ända till yttersta gränsen af möjlighet drifva begäret att få rätt, utan eftersinning huruvida någon vigtig och ömtålig fjäder af statsmachinen dervid alltför ovarsamt trycktes. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm: Sveriges bevärts-styrka utgör circa 77 ä 78,000 man, en härsmakt således, som fullkomligen kan betrygga Rikets ära, oberoende och anseende, när nemi. denna styrka behörigen organiseras, men bland organisationsbehof är befäl det aldraförsta.
Man bör icke heller förbise, mine Hrr! att kronoräntan på Sveriges jord är att betrakta såsom någonting motsvarande inkomst-taxan i England. Uet är en skatt som förmögenheten i 7 H. 26 402 Den 31 Jul i. Sverige utgör; ty huru ringa är hos oss all annan egendom, i jemnförelse med jordägarens? Skatten infördes i England derföre, att man funnit de s. k. konsumtions-skallerna trycka alltför hardt på hvarje medborgares, äfven den fattigastes, förbrukning af lifsmedel, kläder och andia förnödenheter. Når man i det rika England funnit förbrukniugsskatternaa för tunga och fördenskuld företagit sig att beskatta förmögenheten; är då liden inne, att i det fattiga Sverige lindra eller borttaga skatten från förmögenheten och lägga henne på den fattige, på den som ingen jord äger, på den, som mindre förmår fylla Statens behof än jordägaren? Den förmögne borgaren är nu måhända lindrigare beskattad än andra; men sådant bör kunna afhjelpas, utan att kasta beskattningens grunder öfver ända. Mot den försämring af kronans inkomster och af löntagarnes vilkor, hvilken af förändringen skulle följa, finnes i min tanke ingen annan säkerhet än den, alt behålla räntepersedel såsom grundberäkning för utskylderna. Återstår då frågan huru räntepersedlarne skola rätteligen förvandlas, sä att hvarken räntegifvare eller räntetagare blifva lidande. Men dermed, eller med sjelfva hufvudsaken hafva komiterade och StatsUlsk. mindre sysselsatt sig. De hafva helt enkelt tagit bort det väsendteliga, räntepersedeln och uppsägningsrätten, med ett halft undantag för den ringare delen eller kronobonden, som väl skulle utgå efter markegång, men icke få uppsägas till leverering in natura. Jag har redan sökt visa huru äfvenlyrligt det vore att ingå på detta förslag. Den yttersta borgen för säkerheten att lika rätt skall ske både räntegifvare och räntetagare, ligger i den ömsesidiga uppsägningsrätten. Dessa grundförhållanden må man ej borttaga, utan att i stället sätta annan säkerhet både för kronan och låntagarne, hvilken vore så tillförlitlig att man kunde på den bygga bättre och riktigare förhållanden, än som hittills ägt rum, eller åtminstone lika goda.
<,err Grefwen och Landtmarskajkett bes sannade hwad Friherre basel yttrar vin de lwänne första frägorne, och killode, ari såsom han saktat R dt rstapetS och ?ldclnp bcstuk, ägde Ridderflapet cck Adeln akt fran Stats Urflottet förwanta ycirar-ds rörande allt hwad sielfwa Landt,ägenoomen egcnteligen beträffade. Herr ^ordenstol^s, ^nöers, da det förewa, rande öjwrriäggnings-ämner egenteligen rörer huru wi, da F yinge Stuteri bör bibehallaS eller ej, lära husr wudsragorna bliswa huru wida desi bibehållande kan wara nyttigt för orm, ech för Riket i allmänhet. Fr orten torde der rcke behöswaS enär derstädes finNas ett tillräckligt antal Poösessionater och Fidei Com, inisiarirr, hwilkas pstwara inrättningar a deras ägens domar rvrde wara tNlräckliga till häst afwelnö bibehal. lande. För Riket ater fyneö berörde Stuteri ej hel, ler behöfwas, sedan b-flutit är att Strömsholms Stuteri bör widmagrhäUas, hwilket redan tyckes hofwa warit nog motbjudande, i anseende kill de dryga kostnader det samma torde konyua att för (Akaren medföra. För öfrigt will jag ej wara wibiyjtig öfwer detta ämne, utan anhaller allenast, art mina armärkmngar matte i fall af aterrenstsi fa tiil SlätöRlflolkek medfölja. Den z Iamrarik'. Z7 Friherre , /^xel, Jag tillstår akt den of Friherre
Prot. 184l oc^ 1848 j Kalkoner; se Foglar. Kammarduk; se Väfnader. Kanoner; se Jern. 10 Sami. 1 /fjd. 6l 482 Expeditions-Utskottet Forslag till und. Skrifvelse, N.o 212. Tullvärde. Qvantitet Införselstull. Banko beräkningen. Banko. 11: dr sk. r:sl Kardor och kar dläder: R:dr sk. r:st 32 — öfver 22 till fabri kernes behof , . 1 skålp. 6 — 24 alla andra slag Kemiskt teckniska preparater, i taxan ej specificerade: till införsel för fabrikernas behof efter serskild anmälan bos Kommerskollegium och af detsamma lemnadt 1 skålp. 6 tillstånd 100 R:dr v. 0 —. -— för medicinska behof, se Apotheksvaror, ej specificerade. 24 — Kimrök 100 skålp. 4 25 Kli af andra ämnen än spanmål Kläder, gång-, linneoch säng-, ej specificerade : nya: fruntimmers af till införsel lof1 lisp. 5 gifna tyger 100 R:dr v. 33 16 Anni. Spetsar och blonder tullbehandlas serskildt. — Knapergall och ekollon, malen eller 1 lisp. 1 24 — omalen Knappar af sammansatta eller såsom 3 2 32 — arbetade ej specificerade ämnen 1 skålp. 32 — Knif var: 16 1 16 — rak1 stycke 32 penn1 stycke . 8 — Karduan; se Hudar oell Skinn. Kedjor, lill innanverk i fickur; se Ur, delar, ej specificerade. Kirsbär; se Frukter och Bär. Kli af Spaamäl; sc Spanmål, malen, Mjöl. Klinker; se Tegel. Klippfisk; se Fisk, torr. Kläden; se Väfnader-, vile-. KlölVar, hänföras under Horn, oarbetad!. Knappnålar; se Nålar. Expeciitions-U t skottets Förslag till und. Skrifvelse, N.o 2/2. 483 Tullvärde. Banko.
Angår saken utgifter, sorn på amtskommunen böra uttaxeras under längre lid än nästföljande fem år, skall konungens stadfästelse utverkas, innan beslutet vinner gällande kraft. Mötet hålles på ett, så vid t möjligt är, för dess samtlige medlemmar välbeläget ställe i amlsdistriktet, hvilket, såväl som tiden för mötet, första gången bestämdes af amtmannen, men sedan utsättes för det påföljande året af församlingen sjelf, genom omröstning, deri amtmannen och fogdarne deltaga och hvarvid, i händelse af lika röstetal, amtmannen eger utslagsröst. Amtmannen, eller, i händelse af laga förfall för honom, den äldste al fogdarne, är församlingens ordförande. Så väl amtmannen som fogdarne deltaga i öfverläggningarne, men icke i besluten, med nyss anförda undanlag angående ort och tid för nästa möte. Beslut må ej fattas, med mindre ej ?:delar af församlingens röstberättigade medlemmar äro tillstädes. 30 Allm. Bcsv. och Ekon. Vlsli:s Bet. Församlingen utser förut en af förmännen, hvars röst, vid lika röstetal, gifver utslaget. Om i amiet finnes förmanskapsdistrikt, som icke utgör helt pastorat, eller som har mindre än SO efter grundlagen röstberättigade innevånare, räknas den ifrån ett sådant distrikt utskickade förmannens röst för endast en half. Protokollet, som auloriseras af vederbörligt regerings-departement, föres af den yngste bland fogdarne. Deruti bör införas en kort men tydlig anteckning öfver hvad som vid mötet afhandlas, samt de fattade besluten ordagrannt. Efter slutadt nröle underskrifves protokollet af samtlige ombuden. Det förvaras af amtmannen. Församlingens årsmöten må ej vara längre tid än sex dagar, såvida ej sådant enhälligt beslutes af samtlige röstberättigade medlemmar, med amtmannens eller don under hans lagliga förfall fungerande fogdens samtycke.
D e många o c h i flere fall synnerligen tacksamma rollerna återgåfvos i allmänhet omsorgsfullt o c h m e d intresse af d e olika artisterna. H r r Biegos o c h Olssons båda prästtyper v o r o ett par väl utmejslade figurer, o c h hr Lindbergs Dursay fick särskildt i sista aktens präktiga frieriscen m e d r y c k a n d e lif o c h värm e; likaså tedde sig hr Sternvalls rådman Muller anmärkningsvärdt bra, o c h hr Johanson var en vacker husarlöjtnant, m e n tyvärr en ovanligt dålig repliksägare. På spinnsidan hafva vi att främst anteckna fru Sandell i » Stora systers&gt; ytterst komplicerade roll, s o m, buren af hennes intelligenta o c h hjärterika temperament, blef en liten triumf för d e n utmärkta artisten. F r ö k e n Lundeqvist s o m en af h e n n e s systrar hade likaledes flere lyckliga scener, o c h i fröken Håkanson fick publiken nu på allvar se en lofvande ingenue, s o m m e d g o d ledning o c h under förutsättning, att h o n ej låter applåderna kollra bort sig, m e d tiden torde blifva en scenisk kraft att räkna m e d. För öfrigt utfylldes spellistan af dir. Ranfts allra yngsta garde — käcka, friska o c h intagande ungdomar, s o m ännu ej förtjänat sporrarne, m e n s o m måhända en vacker dag k o m m a att göra det. i VIOL, HYACINTHE,] HELIOTROPE, SYREN M. FL. FL. l prisbelönta vid i8gy! års utställning [med S QULDMEDALJ z E I 8 j Försäljes i vara tmiiher: KEJFERING:EG:ATARI — VEETERLÉTNFIRFIREIT&amp;RI LÖ: A. T. A. T. 34 97 E samt kos alla finare Parfymhandlande i riket *: full lifskraft ännu b o r i de välkända rytmerna.
Komp. samt NordTyska Banken ett belopp af Atta millioner Fyrahundra tusen Thaler antingen i Preussiskt Courant efter Fjorton Thalersfoten eller efter den i Tyska myntfördraget af den 24 Januari 1857 fastställda Tretio Thalersfoten eller ock i så kallade Vereinsthaler, enligt samma fördrag. § 2. Förenämnde Bankirhus, Raphael Erlanger och Bröderne Bethmann i Frankfurt arn Mayn samt H. J. Merck cfc Komp. i Hamburg, äfvensom dervarande Nord-Tyska Bank, åtaga och förbinda sig gemensamt, dock ej solidariskt, att till Svenska Riksgälds-kontorets disposition vid nedan uppgifna terminer och med följande belopp aflemna och erlägga den med dem öfverenskomma lånesumma, 8,400,000 Thaler, efter godtfinnande, antingen i Thaler Preussiskt Courant efter 14 Thalersfoten eller den i ofvan åberopade myntfördrag fastställda 30 Thalersfoten eller i Vereinsthaler, beräknade efter den i samma myntfördrag bestämda grund, nemligen: den 1 Maj innevarande år Thaler 1,500,000. af hvilken summa 625,000 Thaler skola för Svenska Riksbankens räkning insättas hos Nord-Tyska Banken, den 1 September detta år 1,125,000. hvilken summa till hela sitt belopp äfven bör hos NordTyska Bänken insättas för Transport: 2,625,000 — 71 — Sranäport: 3,625,000, beutfdjen San! gänjltd) be 23ig baft ber berabrebete Inletfje-Sklauf bon ben 3tnlebeng
Om Rikets Ständers af Kongl. Maj:t gillade beslut, rörande reglering af anslagen å förenämnde Hufvudtilel, hafva SlatsKontoret och öfrige vederbörande under den 25 Januari 1841 blifvit i nåder förståndigade. 394:o om aflöning åt läraren vid en ifrågaslälld skola på Öland (177). Kongl. Maj:t bär, efter inliämtadt underdånigt utlåtande af Konsistorium i Calmar, under den 5 Maj 1841 i nåder bifallit inrättandet af en apologistskola i staden Borgholm. 395o angående nedsättning i försäljningspriset å Svensk Författningssamling (180). Efter inhämtade upplysningar från Redaktionen af berörde Författningssamling, har Kongl. Maj:t, vid underdånig föredragning af detta ärende den 14 Augusti 1841, funnit Rikets Ständers derom aflålna skrifvelse till någon ytterligare åtgärd icke föranleda. 39«:o angående befrielse från ersättandet af uppburna förskott lill utgifter i följd af cholera farsoten (197). Hvad Rikets Ständer härutinnan beslutit, har Kongl. Majit den 8 Februari 1841 Dess Befallningshafvande i Göteborgs och Bohus län, till vederbörandes förständigande, i nåder meddelat. 39»:o om anslag för en Farmaceutisk läroanstalt i Hufvudstaden (19°)* .. Sedan SundhelsKollegium och ApotekareSocielen med underdåniga utlåtanden häröfver inkommit, har Kongl. Majit, i nådig skrifvelse af den 5 Maj 1841, låtit handlingarne i målet lill Rikets Ständers Statsutskott öfverlemna. 39<§:o angående Kurhusafgiftens fortfarande (202). Kongl. Majit har under den 7 Juli 1841 härom utfärdat allmän Kungörelse och i nådigt bref af den 27 Mars 1845 gillat den af KommersKollegium, lill förekommande af veneriska smittans spridande genom från utrikes orter inkommande skeppsfolk, föreslugne förändring i Kollegi kungörelse af den 6
Så föreställde jag mig meningen af Svarandernes åtalade yttrande om det vid Ständernas beslut gjorda förbehåll af två Stånd, såsom gällande lika med beslutet, derest detta eljest bestående endast i två Stånds mening, skulle kunna hafva giltighet. Och när jag såg denna mening af Svaranderna uti deras förklaring frånträdas; trodde jag det icke derföre tillhöra mig att instämma i deras härmed oförenliga tanke om giltigheten af Ständernas beslut, utan hinder af de två Ståndens förbehåll. Från den ståndpunkt, jag ansåg saken och mitt åliggande böra betraktas, betydde det i den anhängiga frågan oändligen litet, om Svaranderna lades till last att hafva åberopat ett förbehåll, som enligt deras eget medgifvande borde lemnäs utan allt afseende, då de i allt fall, af andra skäl, ej kunnat komma till ett annorlunda beskaffad! resultat, än det de tillstyrkt. Men det betydde deremot mycket, om för nu och framgent antogs en grundsats, som ogillade det åtalade förfarandet, änskönt detta vore det, som ostridigt alltid i likartade fall borde iakttagas. Det minsta, min pligt då tillät mig göra, var att såsom ett tvifvelsmål framställa frågan om giltigheten af de två Ståndens förbehåll; och jag nyttjade detta framställningssätt, för att undvika all motsägelse mot remissen. Men jag nedlade, heter det, en god del af dess innehåll, då jag fritog Svaranderna från beskyllningen att hafva gjort ingrepp i Svenska folkets rätt att sig beskatta. — Nej, jag nedlade endast ett missförstånd af remissen uti Svarandernes förklaring, emedan jag fann det omöjligt, att dem skulle vara tilivitad förnärmelse af beskattningsrätten, då dem blifvit påbördadt, hvarken att hafva pålagt någon icke lagligen införd och gällande utskyld, eller att hafva annorlunda användt statens medel, än som beviljadt och anordnadt varit.