Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och om åter man skulle i uppbörden emottaga dessa sedlar och derigenom befordra deras uteslutande gångbarhet — ty det sämre myntet uttränger alltid det bättre —, kunde man väl vara försäkrad, att aldrig någon öfverdrift i dessa sedlars utgifvande skulle äga rum och att dessa privatbanker alltid skulle skötas bättre än andra? Vi veta, huru det tillgick med Malmö discont; vi känna katastropherna med privatbankerna i England; och hvem skulle då godtgöra allmänheten, som icke hade andra sedlar och påkallade statens skyldighet att öfvertaga dem, då man förut fått lemna dem i Kronans uppbörd? Äfven jag finner visserligen privatbankers uppkomst önskansvärd; men jag fruktar att gifva dem en altför stor och hastig utsträckning, och jag tror mig hafva funnit hos nuvarande Ständer en benägenhet att befordra denna utsträckning, hvilken åsigt BancoUtsk. jemväl delat. En stor institution bör, efter min tanka, växa långsamt för att äga bestånd, icke hastigt fladdra upp för att åter falla med brak. Om Utsk:s förslag i y:de punkten blifver 11. St:s beslut, skulle jag knappt tro, att någonting förderfligare för näringarna kunde inträffa, än att hafva en måhända välvillig, men blott theoretiskt bildad Bancostyrelse med en sådan magt, som R. St. åt densamma lemnat. På grund häraf yrkar jag afslag å första morn. af y:de punkten. Hvad åter angår föreskrifterna i 2:dra, 3:dje och 4;de mora., anser jag dem såsom nödvändiga följder af Bankens skyldighet att göra rätt för sig och tror således, att alla särskilda stadganden härom kunde utgå; ty jag kan icke inse, huru Banken i allt fall Den -j5 Juli e. m. skulle kunna undandraga sina tillgångar för behofven. Kan man visa mig, huru Banken skulle kunna undgå att tillsläppa sina tillgångar för behofvens fyllande, skall jag vara den förste att instämma i behofvet om särskilda föreskrifter i detta hänseende. Jag vill emedlertid icke motsätta mig antagandet af dessa morn., enär jag å andra sidan anser deni oskadliga.
Genom lagens efterlefnad i denna punkt skyddas åtminstone flera enskilda familjer och flera enskilda barn och ynglingar; derigenom lemnas åtminstone en hjelp åt enskilda föräldrar, åt mången enka, som i sin ensamhet har rättighet att fordra denna hjelp vid sina unga söners uppfostran. Detta är af icke liten betydelse, och derför bör och skall lagen mot osedlig litteratur i hvilket fall som helst tillämpas och efterlefvas; vi enskilda fordra det. Men ser man på samhället i stort, då gäller hvad jag nyss sagt: stannar samhället vid den halfheten, så blir samhället sjelf i dess helhet och samhällets ungdom, i stort taget, icke mycket hjelpt, och då påskyndar samhället sin mognad till domen. – För min del kan jag icke annat än betrakta som en beklagansvärd brist i både uppfattning och ståndpunkt hos recensenter, hvilka i sedlighetens och samhällets intresse nedkritisera det sedeslösa och samhällsupplösande skriftställeriet, att de i allmänhet icke uttala detta erkännande och vända det såsom en fordran mot samhället 20. Men hjelpen? frågar man. Hur skall man hjelpa? Jag svarar i öfverensstämmelse med hvad jag förut sagt: det första steget åt det hållet är att inse och erkänna, att hjelp behöfs, att hjelp är nödvändig. Om detta blir allmänt insedt och erkändt af dem, som ännu mer eller mindre hafva magten och inflytandet i sina händer, och har sålunda första steget en gång tagits, så blir det nog icke så svårt, som man kanske föreställer sig, att gå vidare. Men det förstås, försakelse kräfves af oss alla, om någon verklig förbättring skall kunna ske, någon verklig hjelp lemnas. De unga männens skuldsättning, de försenade giftermålen, fabriksarbeterskors och sömmerskors samt äfven ofta arbetares onaturligt och orättvist låga aflöning, tjenares ofta tryckta ställning och obenägenhet att vilja tjena – allt detta och mera sådant ondt sammanhänger med det onda, på hvilket vi nu först och främst hafva vår uppmärksamhet riktad. Allmänt lättsinne, prostitution och socialt missnöje – de närmaste följderna af de uppräknade missförhållandena – göra samhällskroppen allt sjukare och sjukare; men i ett sjukt samhälle kan ingen frisk och sund ungdom uppväxa och uppfostras.
Ja, visst – du blir förstörd af detta ständiga nattvak. Låt pappa hålla på och spela bäst han vill – det kan ju inte längre hjälpas. Men att du skall gå och bli sjuk af grämelse och öfveransträngning – det är en mycket värre olycka. Fru Bark. Åh – har jag stått ut så länge, går det väl ännu några år. Och ingen vet, hvad en trogen, oförtröttad kärlek kan göra i längden. Berta. Kärlek – han är inte längre värd någon kärlek. Fru Bark. Du är lite för sträng, snälla Berta. Jag tror nog, att du i grund och botten håller af din far – det vore ju onaturligt annars – men du skall inte tala så där hårdt om honom – det gör mig så ondt. Berta. Jag håller inte af honom. Fru Bark. Berta – han är ju din far! Berta. Det är jag inte skyldig honom någon tack för. Jag kan inte hålla af en person, bara därför att han är min far. Jag har ingen tillgifvenhet för den, jag inte högaktar. Fru Bark. Det är därför, att du inte förstår själfva kärlekens väsen. Hvad är det för svårt att hålla af dem vi kunna se upp till – men den förlåtande kärleken, Berta lilla – den behöfva vi alt lite hvar, ser du – och därför – Berta. Åh – det är just denna förlåtande kärlek, som sätter mig i uppror! Om den verkade upprättande – ja, det vore en annan sak – men när den demoraliserar i stället! Tänk hur snäll – hur outtröttligt kärleksfull mamma alltid varit – och har pappa kanske blifvit det ringaste bättre för det? Fru Bark. Du vet att pappa, oaktadt sina fel, har många som hålla af honom. Han har så mycken naturlig älskvärdhet Berta. Hm! Fru Bark. Det kan du väl ändå inte neka. Berta. Det är just denna älskvärdhet, som jag inte kan fördra. Fru Bark. Åh, Berta. När du vet hur god han verkligen är i botten. Berta. God – ja, jag vet. Man brukar kalla slappa karaktärer goda – jag får slutligen ett riktigt förakt för godhet. Fru Bark. Men – pappa har verkligen så goda föresatser. Han har så ofta lofvat mig att söka öfvervinna sin olyckliga passion för spel.
Bolaget skall afven förut hafva afgifvtt s’111 förbindelse, att Canal-Verket blifver Bankens bypothek. 3'-.o Att en Ledamot i Direktionen för Canal Verket af Herrar Banko Fullmägtige välljes , hvilken, lika med de öfrige Direktörerne af Bolaget lönas, samt vid de årliga revisionerna äfven en Fullmägtig. : 4:0 Att vid Riksdagar til! Riksens Ständers Banko-Utskott, och dess emellan till deras Revisorer, samt hvart år efter slutet af den årRga revisionen till Banko-Fullmätige, en berättelse aflämnas, öfver Verkets tillstånd, hvaraf de kunna taga kännedom om Verkets successiva fortgång och bedöma, huruvida Bankens säkerhet fortfar? 5:0 Att under så beskaffade vilkor och förbehåll, Banken, så snart Actie Summan är fulltecknad, emot tre procents årlig ränta, som vid hvarje halft års förlopp liqvideras, ä det bifallne Uånebiträdet utlämnar Tvåhundrade Femtio Tusende R:d samt en lika Summa ett år derefter. 6.0 Alt de återstående Trehundrade Tusende Riksdaler för hvilka älven Tre procents ränta skall erläggas, få ifrån Banken utgå , sedan Canal-Arbetet blifvit börjadt , och i den inon bolagets inrättade Diskont, utbetalningen fordrar. 7:0 Att Canal-Verket för desse af Banken gifne förskott, uti 15 år erlägger Tre procents årlig ranta, men efter den tidens förlopp ovägerligen Fyra procent, så länge länet begagnas. Bolaget skall uti 21 år få behålla kapitalet oäfkortadt; men derefter roed afbetalning derå göra bör - Sanko-UlsJioilets JSetänkanden. jan, så att hela Summan inom det 25 årets för* lopp ofelbart må til Banken vara återbetald.
R:dr af fastighetsvärde under 1000 R:dr vara gemensamt för stad och land, och alldeles förbigått all i delta moment af val-lagen tala om något minimum. Jag har, 1 afseende på detta samfälda behandlande af stad och land, godkänt Utskottets förslag, men framställt den önskan, att minimum kunde utsättas till 100 R:dr, i stället for 10; och beräkningen af hundradedels röster helt och lin 11 et upphöra. Ordalydelsen skulle då blifva i slutet af Val-lagens 1 §. 1 mom. eller annan lägenhet, af minst 100 R:dr uppskattadt värde. Och i dess 2 §. 1 mom. hvarjemte, då värdet understiger 100 R:dr, för hvarje fulla mo R:dr uppskattningsvärde beräknas en tiondedels röst. Anledningar till detta milt förslag hafva varit de practiska svårigheterna af att räkna hundradedels röster vict valen; uteslutas dessa, återstår en*dast ett slag af bruten röst. hvilket på öfverensstämmande sätt förekommer i irsta och 2:dra moni. af §:n, och så, alt ingen röslegande kan inlemna på en gång hela tals och tiomiedelurs röstsedlar. Delta skulle otvifvelagtigt betydligt lätta valförrättningen. Hvad för öfrigt sjelfva principfrågan angår om minimum hör vara 10 eller 100 R:dr, synes den mig nära likgiltig. Dock finnas flera, och, i min tanka, vigtigare skäl för bestämmandet af 100 R;dr.
Stockholm den 10 Juli 1848. Bxh. till II St. Ank. till Exp. Utsk. den 17 Juli, kl. 6 e. m. Memorial till Rikets Stander, med utlåtande i anledning af ett Stånds återremiss af Memorialet M 13, innehållande förslag till voteringsproposition i följd af Riks-ståndens olika beslut om det genom Memorialet JM 5 föreslagna tillägget i 72 § Regeringsformen. Vid företagen pröfning af Konslitutions-utskottets memorial N:o 13, hvarmedelst Utskottet till Riksståndens godkännande, i anledning af deras olika beslut i afseende å det genom memorialet M 5 föreslagna tillägget i 72 § Regeringsformen, rörande inlösen af riksbankens sédlar, framställt voteringsproposition till frägans afgörande i förstärkt Konstitutions-utskott, hafva, på sätt derom till Utskottet inkomna protokollsutdrag af den 17, 21 och 26 Juni utvisa, vällofl. Borgare-ståndet och hederv. Bonde-ståndet den föreslagna voterings-propositionen gillat, högvördiga Preste-ståndet deremot densamma ogillat, emedan nämnde förslag om tillägg i 72 § R. F. blifvit af trenne Stånd antaget att hvila till grundlagsenlig behandling ä nästkommande riksdag, och höglollige Ridderskapet och Adeln återremitterat memorialet med voterings-propositionen, jemte dervid af Ståndet gjorda anmärkningar. Hufvudsakliga innehållet af dessa anmärkningar är: att, då Grundlagen skall elter bokstafven tolkas, och 56 § R. F. tydligen gåfve vid handen, att, så snart
Raab och de flere talare, som yttrat sig i samma anda, den öfvertygelse, att taxeringsvärdet å fastigheter på landet inom riket icke är sådant det borde'vara; men jag tror icke, såsom dessa Hrr, att behofvet kräfver några nya grunder för utrönandet af det verkliga värdet. Den nuvar. taxeringen hvilar på en mångårig tillämpning af bevilln:s-författningarna, hvilka i denna del oafbrutet, som jag tror, under 20 år varit gällande. Det är klart, alt under denna tidrymd hvarje taxerings-comitée sökt att bestämma värdet å hemman och lägenheter på landet uti ett jemförligt förhållande till hvarandra. Således, om också detta taxeringsvärde är mindre än det borde vara, kan likväl, enligt de grunder, hvarefter detta värde blifvit bestämdt, en rättvis förhöjning lätteligen äga rum. Att på annan väg och genom antagande af nya, för allmänheten föga bekanta grunder, söka tillvägabringa en sådan förhöjning i taxeringsvärdet kunde lätteligen inom landet väcka en oro och missbelåtenhet, som icke kan vara önskvärd hvarken för Ständer eller Regering, och hvartill man derföre städse bör sorgfälligt söka undvika att gifva anledn. Jag skulle alltså tro det vara både bäst och försigligast alt låta förblifva vid hvad som är, desto hellre, som, i fall Staten behöfver högre inkomster af jordbruket, än den för det närvar, deraf upphemtar, ett sådant mål lätteligen kan, på sätt jag förut nämnt, vinnas genom ett ökadt taxeringsvärde efter nu gällande grunder. Man har här förordat uppskof med frågans afgörande, intilldess skattejemknings-comitéens förslag om taxeringsvärdets fastställande för 5 år blifvit pröfvadt. Nå väl! låt ett sådant uppskof äga rum, men svårligen torde något dermed kunna vinnas, enär comiléens förslag sannolikt aldrig varder bifallet.
Man har vidare yttrat farhåga rörande möjligheten för Riksg:sKont. att vid anfordran återbetala de summor, som af StatsKont. till Riksg:sKont. skulle öfverlemnas. Denna farhåga saknar dock all grund, ty med den vidsträckta penningeförvaltning Riksg:sKont. eger, måste det alltid vara nodsakadt ega en betydlig kontant. behållning. Dessutom har samma verk ett särskildt kreditiv å Banken af 1 mill. Skulle den händelse inträffa alt StatsKont. förr än påräknadt vore återfordrade ett eller annat hundra tusen Rdr utaf de deponerade medlen, så bör med deras utbetalande icke någon svårighet förekomma. Huru jag således betraktar saken och då jag dessutom med den mångåriga erfarenheten jag eger om huru förut tillgått vid likartade fall, kan jag icke finna någon giltig 38 Den 2 December. grund för de betänkligheter och farhågor föregående talare framställt. Hvad angår den 7 punkten, hvilken motsvaras af 3:ne särskilda §§ i nu gällande reglemente, så synes den vara af omständigheterna synnerligen påkallad, enär de nuv:de föreskrifteroe visat sig särdeles olämpliga. Det måste väl vara i alla hänseenden mindre gagnande för landets allmänna rörelse och näringarne, att en eller annan af härvarande penningemäklare sätta sig i besittning af de i Kronans kassor samlade behållningar, än att RiksgisKont. utsprider dessa medel i orterna genom desammas utlåning till dervarande penninge-verk, som kunna omedelbart hålla näringsidkarne dessa kapitaler, och hvilka verk, såsom egande ett betydligare disponibelt rörelsekapital, naturligvis böra utan någon svårighet kunna vid anfordran återbetala större eller mindre delar utaf de emottagna medlen. Med afside på 8 punkten vill jag fästa upmärksamheten derpå, att den endast afser att RiksgisKont. tillhörande upbördsmedel, skulle kunna blifva under någon tid qvarstående i Filialoch Privatbankerna. Det är ju både tänkbart och sannolikt att RiksgisKont. efter en eller annan månad måste utbetala en summa i samma stad, derifrån en penningeremiss ligger färdig att genast expedieras till detta verk.
Så gingo Mose och Aaron ifrå Pharao. Och Mose ropade till Herran för paddornas skull, såsom han Pharao tillsagt hade. Och Herren gjorde, som Mose sagt hade. Och paddorna blefvo döda i husen, i gårdarna, och på markene. Och de kastade dem tillsamman, här en hop, och der en hop, och marken luktade derutaf. Då Pharao såg, att han hade fått rolighet, vardt hans hjerta förhärdadt, och hörde dem intet, såsom Herren sagt hade. Och Herren sade till Mose: Säg till Aaron: Räck ut din staf, och slå i stoftet på jordene, att löss varda i hela Egypti lande. De gjorde ock så. Och Aaron räckte ut sina hand med sin staf, och slog i stoftet uppå jordene, och der vordo löss på menniskom, och på boskapen. Allt stoft på markene vardt löss i hela Egypti lande. Trollkarlarne gjorde ock sammalunda med deras besvärjningar, att de skulle göra löss, men de kunde icke. Och lössen voro på menniskom, och på boskapen. Då sade trollkarlarne till Pharao: Detta är Guds finger. Men Pharaos hjerta vardt förstockadt, och han hörde dem intet, såsom Herren sagt hade. Och Herren sade till Mose: Statt upp bittida om morgonen, och gack för Pharao. Si, han varder utgångandes till vattnet, och säg till honom: Detta säger Herren: Släpp mitt folk, att de måga tjena mig. Hvar icke, si, så vill jag låta komma allehanda ohyra öfver dig, dina tjenare, ditt folk, och ditt hus, så att all de Egyptiers hus, och marken, och hvad deruppå är, skola varda full af ohyro. Och vill jag på den dagen göra ett besynnerligit med den landsändan Gosen, der mitt folk uti är, att der skall ingen ohyra komma, på det du skall förnimma, att jag är Herren öfver hela jordena; Och vill en förlösning sätta emellan mitt folk och ditt. I morgon skall det tecknet ske. Och Herren gjorde så.
Utlåtande N.o styrka något vidsträcktare antagande af oftanämnde Förslag, och Utskottet, i fråga om fix tull ä Spannmål, ännu bibehåller den förmodan, att den lägre tull, som någre Ledamöter inom Riks-Stånden föreslagit, icke innebär det' skydd Svenska Jordbrukaren behöfver, får Utskottet alltså, med ofvannämnde undantag, i fråga om Hvete, vördsamt förnya dess hemställan i förra Betänkandet om bestämmandet af en der föreslagen fix tull å alla andra sädes-slag, som i landet produceras. Under åberopande af de så väl nu, som i förra Betänkandet anförda motiver, får Utskottet alltså härmed vördsamt tillstyrka, att Rikets Höglo!!. Ständer uti underdånig Skrifvelse till Kongl. Maj:t måtte tillkännagifva, att hos Rikets Ständer förekommit ett förslag till reglerande af Spannmåls-tullen , hvilket befunnits så förmonligt, att detsamma, när verkställighet derå kan medgifvas , skulle medföra spannmåls-handelns stadga och framgång samt Jordbrukarens verkliga, deraf uti icke ringa mon beroende, fördel, och att, ehuru Rikets Ständer icke ansett sig kunna tillstyrka dess antagande liu genast, i hela Bevillnings-Utskottels Utlåtande' N.-o 45. i3 sin vidd, emedan, till följd af Handels-Conventionen med Ryssland, spannmål från Finland får emot half tull i Riket införas , hafva Rikets Ständer likväl bordt till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemna samma förslag med hemställning: att, då Hvete är ett sädes-slag, som nu produceras i landet mera allmänt än förr och utöfver behofvet, men deremot i ringare nion skall odlas i Finland, så att någon betydligare import derifrån af detta sädes-slag icke borde befaras, Kongl. Maj:t täcktes i Nåder bestämma de i Förslaget angifna grunder för tull å Hvete; att K:gl.
Då jag väckt en motion i samma ämne, hvilken blifvit remitterad till StatsUtsk., och dess utlåt, snart är att förvänta, hemställer jag, att R. o. Ad. måtte besluta, att Serskilda Utsk. nu bordlagda Utlåt, skall hvila och företagas till öfverläggning i sammanhang med SlatsUtskts Utlåt, i anledn af den af mig väckte motion, då detta Utlåt, en gång kommer att för R. o. Ad. föredragas. Uppå Den 28 Oktober f. m. 49 Uppå härefter framställd propos. beslöts att med pröfningen af Serskildta Utsk:s nu bordlagda Betänk. N:o 24 skulle anstå, tills StatsUlsk:s Utlåude, i anleda, af Frill. Palmstjernas i samma ämne väckta motion, till R. o. Ad. inkommit. Föredrogs, men lades på bordel, ett från Högvörd. PresteSt. ankommet prot.-utdr. N:o 431, innehållande inbjudning lill instämmande i dess beslut vid föredragningen af Serskildta Utsk:s Utlåt. N:o 20, i anleda, af RiksStms beslut och ålerremisser vid behandlingen af Utsk:s Beläuk. N:o 13, med förslag till Förorda., ang:de vilkoren för bränvins försäljning. H. R. o. Ad, åtskiljdes kl. | till 10 på aftonen. In fidem protocolli, Alberl Munck. Lördagen den 28 Oktober 1854. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 5 prot.-utdr. för den 27 denues, och pleni-prol:t för den 15 sisth Juli f. m. Hr Gr. o. Landtm, lillkännagaf afl Hr Adelborg, Anders Otto-, såsom ledamot af BankoUtsk., begärt och erhållit ledighet för 14 dagar från nästa Måndag, samt anmodade Hrr Elektorer att utse en ledamot att under samma lid i st. f. Hr Adelborg inträda i nämnde Utsk.
Stadnar man derföre vid 4500 pott-ers daglig tillverkning och vid den förut föreslagna afgiften 5 sk. per pott af produkten, mäste följaktligen apparaten beskattas med 4500 sk. om dagen. Då det nu, efter den erfaren het man har, för pistoriska apparater med pannor af 200 potters rymd fordras ett lankrum af 50 potter, bäcken med +80 potters rymd och till samtliga rören 20 potter, så blir följaktligen apparatens skattskyldiga innehåll Då 450 potters rymd, räknadt till det ställe, der ångan eller det erhållna destillatet går in i imkyla;en, är, enligt hvad kommissionen ämnar föreslå, den minsta tillåtliga storlek för afbränningsapparaterna, skulle den dagliga afgiften följaktligen bli 57 4/2 Spd. hvilken, beräknad efter 5 sk. per pott af produkten, kommer att svara mot ofvannämnda minimiproduktion af 4500 potter. Den här anförda beräkningen gäller endast de mera sammansatta pistoriska apparaterno, och fastän uti enkla apparater af samma storlek icke på långt när kan tillverkas en så stor qvantitet bränvin, tror kommissionen likväl ej att man bör föreslå en lägre »kattesats för dessa (hvarmed naturligtvis ett bestämmande om en i proportion så mycket, större pannerymd mäste följa), för att icke råka in på en olika klassindelning, hvil 33 Norska Kommiss. Betänk, ang. Bränvinsbränningen. ket man på sednare tider sökt undvika af orsaker, som det är onödigt att här upprepa, liksom för öfrigt enkla apparater redan kunna, till följe af den vid -1849 års början inträdande högre skattesatsen, anses de facto vara förbjudna, hvadan det är så mycket mindre skäl att derpå fästa vidare afseende. Hvad nu här ofvan är sagt med afseende på produktionsförmågan, gäller endast när bränvinsbränning sker af säd eller potates på hos oss nu vanligt och allmänt sätt, nemligen utan att skal, sådor m. m. atskiljas från mäsken, på det sätt som ofvan är sagd t att det brukas i England.
Stats-Utskottet: N:° 596, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss på Enkefru af Vibelis underd. ansökning, att få bibehålla hälften af den pension hennes man på allmänna indragningsstaten innehaft. N:o 6oi, angående förändring i nu gällande före} skrift om allmänna, indragningsstatens utgifvande af trycket. N:o 602, om närmare bestämmande af saltpeterfondens utlåning. N:o 603, med förslag till förlikning i Rittegångerj angående det med Öfverdirecteuren Kihlström ingangne arrende om Ädelfors guldverk, N:o 604, dels om förhöjning i lönen för Justitiae OmbudsmansÅmbetet, dels ock angående den rang. Prat, Vi dr. d. ig Hiet, lits. sorn Justitiae Ombudsman, sedan han frän Ämbetet afgått må tillgodonjuta. N:o 605, förslag till Instruction för Fullmägtige i Biksgälds Contoiref, i afseende på de lunebiträden och anslag, hvilka från nämnde Contoir skola utgå till canal och andre byggnader, samt till större eller mindre del anskaffas genom upplåning mot Contoirets obligationer med 3 procents årlig ränta. Stats, Bevillningsoch Ekonomiutskotten: N:o 598, förnyadt Utlåtande angående postföringen i riket. N:o 599, i anledning af väckt fråga, örn rättighet för Herjeådalens allmoge, att tullfritt få hemta sall från Börås kopparverk i Norrige till eget behof. S. D. e. m. Vid förnyad Föredragning af sammansatta StatsBanco samt Allm. Besvärsoch EkonomiUtskotten under N:o 66 afgifne förslag till iemnluungar i visse delar af BiksStåndens skiljak - Prat. Vt Ar. /, ig N»v. itlj. tiga heslut rörande Allmänna Magazinsinrättningen» stadnade PresteStåndet i följande Beslut: 1:0
Regementéffrifroare efter Itppborbö» man mib Regementet bår äfroen inom rårnnbe tib tid SbefS.fmbefet, f ecp för behörigt belgifroanbe, aflemna ©ebetfeblar fifroer SBeroiflningen af (Smbetö- oeb Sjenflemånnenö Söner, ocp i trigétib [Fola be tillffållag ben b em ma roa rån te Cpefg.Sjpebitionen få tit ig t, att roeterböranbeS cm*' 6ub n\S, efter betas ccpåHanbe, få tillgobonjnta laga befroårStib, §, 103, IDebetfeblarne ffola fpeciftft, enligtfjroarje Strtifel , upptaga broat ben ©FattfFplbige för fig,. jptiflru, Jöarn 0$ öfrige ©FaltfFrifne perfönen famt Sjenfleljjon böra erlägga, jemte broab honom i öfrigt för ^genbom, ■Sanbterir.g,. Rorelfr och £jenjl blifroit påfortf, i liFl;et meb pårroib bi* fogat t for mulär. 64 ICrf. III. §. $. 104—107. §. 104. ijuöbonbe bdfte foc SjenffefjjonS, t>df> Silberman elfer SJtdflnre em* froare för &o$ b°nom wantalaffrifiwn ©efälls eller Strbetareö jemte betås $ujlrurS od^ 33arnS utffpiber, meb rättighet, att genom afbrag & ©efdllenS eller SCrbetarenS arbetsförtjenjf berföre göra ftg betalb.