Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kungörelse angående vad iakttagas bör, vid anläggande av mindre järnmanufakturhammare eller s k vattensläggor för hushållssmide. Stockholm den 16 maj 1816. Rikets ständer har hemställt Kollegiets utlåtande rörande anläggning av s k vattenslägga för hushållssmide. De förordnar besiktigande av vattendraget av några i orten boende personer. Angränsande bruksägare och jordägare skall meddelas. I fall av stridigheter skall bergmästaren göra ny undersökning. Protokollet skall insändas till kollegiet inom 6 veckor. Stockholm den 16 maj 1816. SALOMON LÖVENSKJÖLD. Förklaring rörande vissa omständigheter, vilka böra iakttagas vid fullmakters utfärdande till prästval; Stockholm den 22 maj 1816. För att hindra missbruk har följande stadga utfärdats. 1: o Närvarande röstägande skall muntligen eller skriftligen lämna sina röster var för sig och inte flera på en gång. Detsamma skall gälla för dem som röstar genom fullmakt. 2: o Då en fullmäktige röstägande inte kan skriva, bör de vittnen, som han åberopar som bevis för sitt fullmäktigeskap alltid vara med vid valet. Är fullmakten skriven skall deras namnteckning under ed tecknas. 3: o Om dessa föreskrifter inte följs, blir rösterna ogillade. Detta skall uppläsas från predikstolarna vid samma tid, som övriga prästvals författningar uppläses. Stockholms slott den 22 maj 1816. CARL Universal angående skyldighet för underdomare att, då rannsakning över häktad person förvisas till annan underrätt, inom föreskriven tid avlämna rannsakningshandlingar, samt ansvar för försummelse därav. Stockholm den 10 juni 1816. Underrätt i stad skall inom 14 dagar lämna utslag till Hovrätten eller annan Överrätt Detsamma gäller på landet, men där är tiden 1 månad. Böterna är 3 riksdaler per dag som tiden överskrids. Stockholm den 10 juni 1816. H A von STROKIRCH Kungörelse angående den valör varunder asignationer på banken ej få utfärdas. Stockholm den 12 juni 1816. Asignation (anvisning på inbetalning) får inte göras på mindre än 20 riksdaler, så vida det inte utgör en slutbetalning, som är lägre.
För förstberörda rubrik, hvars värde, upptaget i 1841 års taxa till 4 r:dr skålpundet, med 1 r:dr införselstull, och af senaste Rikets Ständer höjdt till 6 r:dr och 1 r:dr 24 sk. tull, men som i medeltal likväl icke må skattas högre än till 3 r:dr, torde, i öfverensstämmelse med Tullkommitteens förslag, införselsafgiften alltså böra bestämmas till 36 sk., och för rubriken andra slag till 10 sk. på ett medelvärde af 1 r:dr skålpundet. Med anledning af hvad vid artikeln handskar blifvit anfördt, lärer tillåtelsen att, efter pröfning af behofvet och med särskilt tillstånd af Kommerskollegium, in förse! mot 10 procent af värdet får äga rum af finare skinn för tillverkning af portföljoch etuiarbeten, böra utsträckas jemväl till finare skinn för handsktillverkning.
Bonde-St:ts prot. d. 30 Sept., 14 Oct., 11 Nov. 1857 och d. 13 Febr. 1858. 14:o Förslag till ändring uti 27 g l morn. och 28 g Riksdags-Ordningen samt 53 | Regerings-Formen, angående tiden dels för öfverlemnande af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, dels för Utskotts-val. Rtksdags-Ordningeii. g 27. l:o Propositionen, angående Statsl:o Propositionen, angående Stats verkets tillstånd och behof, hvaraf Stånverkets tillstånd och behof, hvaraf Stånden hvartdera ett exemplar tillställes, ofden hvartdera ett exemplar tillställes, bör verlemne Konungen antingen vid det tillinom fjorton dagar vid Lagtima Riksdag fälle, då Riksdag, enligt föregående § öppoch inom en månad vid Urtima, efter den nas, eller å Rikssalen annan dag, der dag, hvartill Riksdagen pålyst blifvit, Honom så godt synes, eller ock omedelaf Konungen öfverlemnas antingen vid bart till Riksens Ständers Stats-Utskott, det tillfälle, då Riksdag, enligt föregå - 32 Konslilulions-Uiikollcln Memorial N:o 2. hiom fjorton dagar vid Lagtima Riksdag, och inom en månad vid Urtima, efter dess öppnande. Riksdagens början räknas alltid från den dag, då berörde Proposition af Riksens Ständer eller nämnda Utskott emottagen blifvit. Och sorn Riksens Ständer, jemlikt Regerings-Formens 55 §, ej ende § öppnas, eller å Rikssalen annan dag, der Honom så godt synes, eller ock omedelbart till Riksens Ständers Statsutskott. Riksdagens början räknas alltid fran den dag, då berörde Proposition af Riksens Ständer eller nämnda Utskott emottagen blifvit.
Kaptensgraden har uti DeparlitsChefens betänkande ansetts , böra till antalet bibehållas, men uti en enda löneldass; och, för min del, bar jag icke kunnat utfinna något enda skäl för denna fåtaliga grad-delning i 2:ne löne-klasser, om ej rent af brist på tillgångar att bestå dem lika aflöning, och alltså äfven bär upfört dem i en löneklass. KaptenLöjtnants-graden är nu alldeles för fåtalig, och jag tvekar ej att tillstyrka dess ökning till 100, med motsvarande minskning af Premieroch SekundLöjtnantsgraderne, hvardera till 40. KaptenLöjtnanlerne äro nemi. de som, på grund af redan förvärfvad erfarenhet, hufvudsakligen kunna användas och böra finnas att tillgå för besättandet af alla de underordnade Chefsplatserna, Secondoch BatteriChefspiatser å Skepp och Fregatter, och icke kunna vid inbrytande krig suppleras af vid Örlogstjensten ovana personer, tagna från Handelsflottan eller andra förhyrade Officerare, hvilka deremot med någon öfning torde blifva tjenlige att bestrida de Premieroch SekundLöjtnanter åliggande befäl och öfriga tjensteåligganden. Dessutom hänger en sådan indelning mycket nära ihop, efter hvad mig vill synas, med den af Depart:tsChefen upgjorda plan för öfning af Flottans bemanning, som innehålles i ofvanberörde StatsRådsProt. I afseende å denna grads 368 Den < December e. m. indelning i 2:ne löne-klasser, får jag åberopa samma motif, som för enahanda fördelning af KommendörKaptens-graden blifvit anfördt. I öfverensstämmelse med min bär ofvan framställda begäran, förbehåller jag mig att till StatsUtsk. få afgifva sådana handlingar, som efter mitt förmenande kunna ådagalägga riktigheten af de beräkningar, och af de förhållanden hvarpå dessa äro stödda, i afseende å de förändrade löne-beloppen, hvilka blifvit ifrågaställa uti följande förslag: Flottans OfficersCorps:
Sedan lägger man korfvarne i klar sillake under 12 timmar, hvarefter de uppläggas fur att afrinna, samt rökas i knappt TOLF timmar. Efter ett par dagar är korfven färdig att användas, då den skares i rätt tjocka skifvor och bräckes i en med något smör bestruken tackjerns-panna. Denna korfsort bör ej sparas allt för länge. o c h H. TILLÅTNA. hand, om hon efter hvarje tvättning gnider händerna med glycerin, blandad med hälften rosenvatten. Ch — e D — g. Då orsaken till er hufvudvärk ej synes ligga i ert allmänna tillstånd, så vilja vi råda er att försöka, att strax, när hufvudvärken börjar, taga in två matskedar af en lösning af 10 delar antipyrin i 150 delar vatten (med litet socker). Fåi ni ej häraf lindring kan ni försöka de medel, som tillrådts Isabella i n:o 3. Fina W.. Ett lindrigare operativt ingrepp vore möjligen önskvärdt. Använd emellertid en tid bortåt följande salva: 2 delar ichtyol och 3 delar zinkoxid pä 20 delar vaselin. Denna guides in 3 gånger dagligen och bör ligga på äfven öfver natten. En bastant strumphäl erhålles, om man endast stickar hvarannan af de afviga maskorna. Det rätta hvarfvet stickas som vanligt. Nästa afviga hvarf bör inan vara noga med att lyfta de maskor, man förra gängen stickade och tvärt om. Tråden löper naturiigtvis på inre sidan. Till sådana hälar behöfvas flera maskor än i vanliga, emedan hälarne vid stickningen krypa ihop och lätt blifva för små, då de ej motsvara sitt ändamål, ingår. &lt; Breflåda. Göteborgska lemnar ett annat recept på potatiskorf, som af hennes bordsgäster varit särdeles omtyckt. 5 skalp, saltadt oxkött, 5 SKALP. d:O bra fettblandadt fläskkött, 5 SKALP, finskuret fläsk samt 5 SKALP, rifna potatis, kokta ett par dagar förut. Degen knådas 1 timme med sju qvarter mjölk, uppkokad dagen förut, 5 lod salpeter och 13 lod salt, två stora muskotnötter och hvitpeppar.
Den 25 Ja nu ari i f. m. hållande medel, likasom i naturen af de styrda, fikandet efter allt som vidgar och framskyndar. Men denna skiljagtighet bestämmes här icke af intressena, utan af sjelfva samhälls-belägenheten , emedan Styrelsen eller det ordnande Statselementet är underkastad en verklig ansvarighet för allt hvad som hotar allmän ordning, men Nationen, långt ifrån att hafva en sådan ansvarighetspligt, fastheldre i denna del är redofordrande. Den skenbara motsatsen finnes således blott i olika begrepp om mer eller mindre behöfliga medel. I hufvudföremålet åter, i bevarandet af sans och lugn, i yttrande-rätt utan anstötlighet, i omdömesfrihet utan smädelse, i lika skydd ej mindre åt de medborgare, som döma, än åt dem, som dömas, hafva båda Slatsmagterna alldeles enahanda intressen. Hvarföre då förvandla ett enkelt Lagstiftnings-ärende till ett politiskt? Hvarföre äfventyra alt en principfråga, som tillhörer rättskänslan i första rummet, och känslan af behofvet i det andra, genom inbördes misstänksamhet urartar till en partifråga? — Hvad åter angår det factum, som Herr Cederschjöld uppgifvit, tror jag, att deruti är åtskillig irring; men i hvad denna irring kan enskilt röra mig, har jag blott en korrt förklaring att afgifva, den nemligen, att de tankar jag framstäldt, äro Minas och hafva alltid varit det. Herr Cederschjöld företager sig att, som orden lyda, ”pröfva halten af de motiv Mo - / T)en 25 Januari! f. m. 207 ”tionären uppgifvit, eller rättare sngdt, af ”det ändamål, hvartill denne säger sig syfta.” ”Motionens ändamål,” fortfar den värde Reservanten, ”skall då vara ingenting mindre, ”än att på ena sidan skaffa den enskildte ”medborgaren ett större värn emot Tidningsredaktörers personliga anfall, och på den ”andra, att medelst Indragningsmagtens upp”häfvande betrygga Tidnings-redaktörens ”egande-rätt emot styrande-magtens godtycke.
R:dr och deröfver, bevillning erläggas med sex för hundradet; från hvilken afgift likväl befrias maka och skyldeman i rätt uppoch nedstigande led, syskon och deras barn, samt Allmänna Undervisningsoch Scholse-Inrältningar, Kyrkor, Stipendii-fonder, Pensions-Iurättningar, Arbetshus, Hospital och Fa ttigförsörjnings-anstalter och i allmänhet fromma Stiftelser. Arfvingar i fjermare led, än ofvan sagdt är, betala lika bevillning af det Testamentseller Gåfvovärde, som Öfverstiger deras egen arfsdel, så vida det öfverstigande beloppet uppgår till tre hundrade Riksdaler. För Testamente eller Gåfva af årlig ränta eller afkomst, utan eganderätt till sjelfva egendomen, vare bevillning två procent af capital-summan, utan afseende på till hvilken capitalet anslaget är, med undantag, som 1 mom. af denna §. omförmäler, samt för arfvingars laga ärfslotter, äfvensom för en hvar, då afkomsten icke svarar emot fern procenls ränta af tre hundrade Riksdalers capital. Af Fidei-commisser och Arfsmedel i lös eller fast egendom, capital och fordringar, som tillfalla andra arfvingar, än i rätt uppoch nedstigande led, samt syskon och deras barn, tre procent, så vida arfsbeloppet uppgår till tre hundrade Riksdaler; efterlefvande makas rätt i boet likväl från afgift undantagen. Af Fidei-commiss, som hädanefter stiftas till arfvinge, skyld eller oskyld person, tio procent, och må Domstolarne, efter Stiftarens död, Fidei-commissbrefvet till bevakande i protocollet icke intaga förr, än styrkt blifvit, alt afgiften är gulden eller säkerhet för densamma hos Uppbördsmannen ställd. Hvad i öfrigt, i anseende till controllen öfver ofvannämnde bevillning af Testamente, Gåfvor och Arf skall iagttagas, derom länder till efterrättelse Kongl. Majäs Nådiga Kungörelse den 11 December 1811, eller hvad i detta ämne ytterligare stadgas.
Så snart Jonson kommit i säng, blef han efter vanligheten genast lugnare; hans otidigheter öfvergingo så småningom till enstaka eder och oartikulerade ljud, ända tills alltsamman upplöste sig i djupa, rosslande andetag, med hvilka han så småningom andades ifrån sig de rusgifvande bränvinsångorna. – Men då madam Jonson hörde att hennes man somnat, satte hon sig vid fönstret och grät, – grät som hon blott en gång förr i sitt lif gjort. Det var för många, många år sedan, då hennes första fästman, en vacker sergeant vid artilleriet, hade varit trolös emot henne och öfvergifvit henne för en annan flickas skull. Då Jonson vaknade följande morgon, var han ännu spakare och mjukare än han brukade vara vid dylika tillfällen, Han såg ytterst bedröflig ut, hostade och pustade, drog allt emellanåt djupa suckar och kastade skygga, väntande blickar på sin hustru, medan han klädde sig och försökte att släta ut pantalongerna, som blifvit alldeles hopkrympta af vattnet. Men till hans stora häpnad uteblefvo i dag straffpredikningarna; hustrun var till och med rigtigt vänlig emot honom, hon hjelpte honom att snygga kläderna, sydde ihop en stor remna i vesten, kokade potates och satte fram frukosten åt honom. Under tiden fick han på det noggrannaste göra reda för sin misslyckade stadsresa. I början gick det litet trögt att berätta, och hvad han sade hade en viss anstrykning af komposition, men då han såg att hustrun icke ämnade gräla på honom, blef han frimodigare och började slutligen att inlägga rigtig vältalighet i skildringen af sina missöden. Han omtalade då, att han i förgår afton vid sin ankomst till staden genast gått till fru Burström för att få träffa barnen, men att han tvärt blifvit utvisad af frun. Frun hade rigtigt skält ned honom, sade han, och hotat honom med polis och fängelse, och inte en skymt hade han sett af barnen. Under natten sof han i båten och följande morgon försökte han att ringa på hos Burströms, men dörren öppnades endast på glänt och smäldes strax igen midt för hans näsa. Då blef han ursinnig och begaf sig ut till landet igen för att söka länsman. Men länsman var inte hemma.
Hr af Dalström har i dag förklarat, att prygelstraffet icke ens kan undvaras för beväringsmanskapet, så länge den legde beväringskarlen slår i samma led med det öfriga manskapet. Detta Hr af Dalströms förklarande synes stå i nå» Dea 14 Mars. gon strid med livad lian vid ett föregående tillfälle uti detta ämne tillkännagifvit, eller att lian aldrig 1 a t i t utdela prygel åt någon beväringskarl vid det reg:te, för hvilket Hr af Dalström är chef. Härigenom synes mig nemi., att Hr af Dalström gifvit det högsta bevis på möjligheten att undvara detta straff. Hr Lefre'n, Joh. Pehr: Med de flesta åsyftade förbättringar förhåller det sig så, att man går längre i theorien, än sorn är praktiskt möjligt. Det hindrar likväl icke, att grundsatsen kan vara riktig och motiven ädla. Den fråga, som nu utgör föremål för vår öfverläggning, är vigtigare, än mången torde föreställa sig. Den bör behandlas hvarken efter känslornas fordringar allena, ej heller kallt och känslolöst. Jag tror, att under de förhållanden, hvaruti vi befinna oss, det vore önskligt, 0111 vi, ju förr desto hellre, kunde afskaffa dessa slags kroppsstraff, som jag likväl icke finner så vanhedrande, som man nödgas påstå, då man skildrar den vackra taflan om krigSmannens känsla för heder och ära. Mången soldat, sorn i början äf sin tjenstetid undergått prygelstraffet, har under fortgången af sin bana förvärfvat sig aktning af både befäl och kamrater. Sådana exempel äro icke sällsynta. Soldaten anser sig, genom detta bestraffningssätt, stå under ett slags fadersvälde af befälet; månne det icke vore oförsigtigt, att rubba ett sådant förhållande dem emellan, och den åsigt, soldaten äger otn sin ställning till sina förmän?
På mångfaldiga fält har hon tillfälle att för sig eller vid mannens sida arbeta för sin utkomst, och, hon är ej längre nödsakad att, som ofta förr, endast genom giftermålet se sin framtid betryggad. Hon kan och får försörja sig själf oeh behöfver ej med fruktan motse ålderdomen för att i händelse hon ej blifver gift ligga anhöriga eller vänner eller rent af en försörjningsanstalt till last. Den förr i dikten och verkligheten, på scenen och i lifvet åt ömkandet och förlöjligandet prisgifna typ, som kallades den gamla, onyttiga mamsellen, skall dö ut, då kvinnan liksom mannen får efter sin begåfning och fallenhet utveckla sina anlag och söka sig passande verksamhet. Men längre skall det dröja, innan den dör, den gamla fördom vi tagit i arf från forna dagar, den gamla fördom som gör, att vi blygas för vår ålder. Det finnes i vår upplysta tid tusende och åter tusende kvinnor, som hemmastadda resonnera och diskutera om tusen olika ting, men som så lätt slinta på den lilla sten, som heter att bekänna sin ålder, och det är i sanning underbart, hur svårt många hafva att lugnt utsätta eller säga en så enkel sak som sitt födelseår. Saken är ju löjlig, kan det tyckas, och i mångens öga nog ej värd att offra tid oeh tanke på, men så är det ej. Så länge vi hafva svårt att bekänna vår ålder, så länge har det ej klart ingått i vårt medvetande, att det ej är efter våra dagars antal, vi skola mätas och mäta, utan efter den vilja hvarmed vi vandrat våra steg, sått våra ord och lämnat våra spår i den tid, som vi få kalla vår. Tänka vi så, då torde kanske våra steg blifva varsammare, men på samma gång skall den gamla förskräckelsen för de måuga åren försvinna. Med känslan af, att vi efter kraft och förmåga velat sträfva efter att gifva ett godt innehåll åt vårt lif, skola vi försona oss med silfret, som vill blanda sig i vårt hår, och den fårade kinden och det matta ögat, som de efter oss kommande skarorna med blicken skarpare än vår se hos » de gamla » såsom ålderdomens kännemärke, hafva mistat udden att smärta oss.
Herr Grefven och Landt Marskalken tillkänna* Den i April. gaf, att Riddarhus-Utskottet anmält, det Contre - Amiralen och Commendeuren af Kongl. Svärds Orden , Pehr Gusraf Lagerstråle fullgjorde de till Introductionens vinnande bland Friherrar erfordeilige Prasstanda, samt hemställde, i anledning deraf, om icke Ridderskapet och Adeln behagade lemna Introducrion under N:o 369 bland Friherrar åt Contre-Amiralen Lagerstråle; hvilket bifölls. Anmältes och emottogs Hof Cancelleren m. m. Herr Friherre Gustaf af Wetterstedt, hvilken å Kongl. Maj;ts höga vägnar afitmnade dess Nådiga P;oposition till Riksens Ständer, om en lörändrad Redaction af 7 §. i Regerings Formen; Gifven Stockholms Slott den 31 Martii 1818. Sedan Herr Hof-Cancelleren blifvit på vanligt sätt utbeledsagad; upplästes och remitterades till] Constitutions.Utskottet, Kongl. Maj:ts högstberörde Nådiga Proposition. Herr Berghman, Ambrosius Magnus: Re dan i början at januarii månad tog jag mig friheten väcka en Motion, angående förbud emot högre eller l:...re Auetoriteter att proponera en Allmänhet utgifter, utan löregänget Riksens Ständers beslut, hvilken Motion, den 10 Januarii af Ridderskapet och Adeln remitterades till Stais-Och i6 Den i April. Lag-Utskotten; men som jag erhållit underrättelse att Lag-Utskottet, hvilket först lärer komma att dess yttrande afgifva innan Stats-Utskottet målet företager, ännu icke detsamma afgjordt, får jag vördsammast hemställa, om icke, enär denna fråga verkeligen är af vigt och ingalunda hör läggas till Handlingarne, Ridderskapet och Adeln täcktes anmoda Lag.Utskottet, att, så fort sig göra låter, nämnde Motion till slutelig pröfning i hvad på Utskottet kan ankomma företaga. Friherre Wrangel, Henning:
Men alla prisade den yngste konunga-sonen, och dömde med en munn, att om hans brud lika mycket öfverträffade de andra i fägring, som hon var före dem i handa-slöjd, så borde han med rätta kallas ett lyckones barn. Så slöts prinsarnes friarefärd för den gången. Det led nu åter en tid bortåt, och konungen lät än en gång kalla sina tre söner inför sig. När de kommo, sade han: »jag har hört mycket förtäljas om edra fästemörs rikedom och andra egenskaper, och dertill äfven sett prof på deras handa-slöjd, så det blir tid att tänka på bröllopp. Dragen derföre bort och sägen dem hvad dag jag har utsatt, att jag så må döma, hvem af eder fästat sig den vänaste bruden.» Härmed voro de äldste prinsarne öfvermåttan väl tillfreds, ty hvar för sig tyckte att hans brud var den yppersta. Men annat var det med den yngste prinsen, han blef mycket bedröfvad när han tänkte på sin lilla råtta, och trodde han sig väl kunna förutse huru allt detta månde slutas. Likväl sade han ingenting, utan teg. Men när de äldste bröderna märkte hans sorg, begynte de åter med sitt gäckeri, och sade att det nu skulle rönas hvad käresta han hade funnit i skogen. Visst vore det bra, att hon kunde sömma sadel-täcken, men dermed var inte allt. Det kunde väl ändock inträffa, att hon vore ett torpare-barn som ingen ville kännas vid, och som aldrig kunde visa sig bredvid deras egna förnäma prinsessor. Bröderna togo nu orlof af sin fader, lagade sig till med vapen och annan utrustning såsom de bäst kunde, och drogo bort ifrån kungs-gården. När de så kommit på väg, kastade de sina gull-äplen, och äplena till att löpa före, som prinsarne redo efter. Men allt som de redo ville det aldrig bli slut på de två äldste brödernas gäckeri, än hittade de på ett, än på ett annat, så den yngste prinsen blef just glad när hans gull-äple hoppade inåt skogen; der kunde han åtminstone få vara i fred, om han också var ensam.
Jag kan icke hafva så sangviniska förhoppningar om den hastiga verkan af det nya fängelsesystemet. Just derföre att jag hyser den öfvertygelse, alt cellfängelse, tiIlärnpadt under en så inskränkt tiderymd som några dagar eller en å Iva månader, är ett nära nog alldeles overksamt straff, har jag tagit mig friheten att i min reservation fästa uppmärksamheten på nödvändigheten af att bibehålla vattenoch brödstraffet för sådana händelser, der man icke behöfver afse förbättring hos brottslingen, men likväl vill ålägga honom en näpst. Lagberedningen och äfven LagUtsk. hafva emot detta straffs användbarhet åberopat, ali det icke skulle med säkerhet kunna controlleras. För min 172 Den 26 April c. m. del vågar jag säga, att detta skäl är ett af de sämsta man kan andraga, under det man förordar införandet af gemensamhetsfängelser, der man skall tvinga eu mängd arrestauter till fullkomlig tystnad under gemensamt arbete. Jag kan icke reda för mig, huru sådant skulle vara en möjlighet att verkställa i ett land, der man icke tror sig om att kunna hindra de fångar man har inom lås och bom, att få annan förtäring, än man lemnar dem. Att man deremot icke lätteligen kan hålla fångar till tystnad, då de arbeta tillsammans i stora salar, derpå äga vi ett ganska talande bevis. Annu är nemi. icke det stadgande upphäfdt, som ålägger arrestanlerna inom våra correctionsinrättningar alt iakttaga tystnad. Hvar och en som gör besök i nämnde inrättningar kap likväl öfvertyga sig om, att stadgandet icke efterlefves. En talare har här sagt, alt i lagförslaget alla straff, som finnas i vår nu gällande lag, voro bibehållna, med undantag endast af fängelse vid vatten och bröd och spöstraffet. Skulle jag tro, att den värde talaren menat detta på allvar, så följer deraf, att han flygtigt genomläst det förslag, som han till antagande förordat. Bland straffen äro uteslutna landsförvisning och för embetsmän suspension. I min reservation har jag fästat uppmärksamheten derpå, alt landsförvisning, åtminstone för en del brott, icke vore olämplig att bibehålla.