Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Öfver den af Rikets Sländers sist församlade Revisorer gjorda anmärkning vid Dom-Kapitlets redogörelser för Vähnermanska Stipendiefonden för åren 1843 och 1844, alt då, utom ett kontant innestående belopp, det förra året: 322 R:dr 7 sk. 8 r:st, samt det sednare: 174 R:dr 1 sk. 6 r:st, fonden disponerar kapitaler, som inbringat i räntor år 1843: 448 R:dr 31 sk. 7 r:st., samt år 1844: 459 R;dr 31 sk. 2 r:st, det syntes bemälte Revisorer anmärknings värdt, att den årliga utdelningen i stipendier af nämnde fond endast uppgår tili 64 R:dr, helst detta belopp, jemte Konsistorii-Notariens provision, 5 procent af inkonsterna, hvilken, samman lagd för båda åren, belöper sig till 45 R:dr 19 sk. 11 r:st., äro de enda utgifter, som enligt räkenskaperna af denna fond utgå, — får, till underdånig åtlydnad af Eders Kong. Maj:ts befallning i nådig Remiss af den 19 sistiidne December, Dom-Kapitlet härmed afgifva följande underdåniga Utlåtande. Kamreraren P.
Domstols pröfning, och berodde på dess afgörande, aflat dock Eders Kongl. Majrts Befallningshafvande i September månad i83o en underdånig hemställan om ifrågavarande gafvomedels utbekommande, då StatsContoret uti deröfver infordradt utlåtande, anförde hvad nu i underdånighet blifvit ppplyst. Angående Jemtlands Läns outtagne andel i gåfvo-Spanmålen, utgörande 40 T:r 4 k:pr Korn, hvilken Spanmål år i8i3 till Hernösands KrouoMagasin inlefvererades, utan att derifrån sedermera blifva uttagen, hvadan sagde Kornpartie, som tillika med öfrig gåfvo-Spanmål befanns skadadt, måste, till förekommande af ytterligare försämring, å auction försäljas i början af år i8i5; så, och då det ensamt berodde på Länsstyrelsen att, i följd af Kongl. Brefvet den ar April, Spanmålen från Magasinet utreqvirera, men sådant dock ej inträffade, borde väl ej af Magasinsfonden, då fråga först år r83r väcktes, om utbekommande af hvad som i Magasinsfondens HufvudBöcker halancerades Länet lill godo, annan eller högre ersättning för Spanmålen Länet tillerkännas, ( *73 ) än som derföre efter Auctions-medelpris influtit eller efter 4 R'-dr \ sk. 8 r:st. B:co tunnan, hvilken betalning blifvit, till Eders, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Jemtlands Län, från StatsContoret öfverremitterad i December månad år i83i, för att i behörig ordning utdelas. Med anförande af de skäl och omständigheter, sorn legat till grund för Eders Kongl.
Jag hade trott disproportionen vara tydelig oell klar då en 50 kannors panna beskattas med 8 sk. och en 90 kannors panna med 1 R:dr pannerymden, och hade ej kunnat tvifla om en billig jemkning imellan alla inmurade pannor ofver 40 kannors rymd, förr än genom pluralitetens beslut, ett resultat med afslag utestängde all Vidare utväg till öfverläggning. Då Den 2 5 Juli.'' Då jag alltså mot detta Beslut får gifva min Reservation tillkanna, förenar jag dermed, laggift till den proportion, genom hvilken jag hade trott rättvisan i beskattningen skolat traffas närmare än sorn skedt, nemi. från 40 till 50 — 12 sk; 60 — 1 6 ■—- 70 — 20 —- 80 “ 28 — 90 — 3b — Och jag anhåller att jemte det förlidné gårdag ferde Protocollet, äfven denna mia reservation må genom Profocolls-Utdrag få åtfölja Höglofl. Utskottets Betänkande, för att hos Riksens Höglofl. Ständer komma under granskning , och för att ådagalägga mitt satt att se och tänka i denna sak, dervid jag äfven bör gifva tillkänna, att den särskildt förhöjda beskattningen å andra 90 kannors pannan väl må äga bestånd, såsom utmärkande en veritabel .fabrik, der den finnes. Herr Auditeur König instämde uti allt hvad Herr Justitias-Cancellairen af Klinteberg anfört, och beslöt Utskottet att hvad sålunda förekommit skulle genom Protocolls - Utdrag åtfölja Utskottets till Respectiva Stånden afgående Betänkande rörande Bränvins - brännings-och Consumtions-afgifterna. Ut supra. Ex Profocollo Matths Weibull, Upp - Den 2 5 Juli - ”3 Uppläst hos Högh Kidd. och Adeln d. 25 Juli, Högvörd. Prest-Ståndet d. 25 -—1 Vällofl, Borgare-Ståndet d. 2C —* Hederv. Bonde-Ståndet d. 25 — Vördsami Memorial!
Mine Hrr! jag är af alldeles samma åsigt; men, hvilken utgör i Sverige den öfvervägande allmänheten? Jo, det måste ovilkorligen den jordbrukande klassen vara. Då nu jordbrukaren anser sitt bästa fordra en tull, vet jag icke hvarföre jag ej med min röst skulle bidraga till en sådans sättande. Jag fortfar i mitt yrkande på bifall till Hr Åkermans reservation. Frih. Gripenstedt: Då jag är fullkomligt öfvertygad om att en vidare utveckling af de skäl, som redan förut blifvit anförda, ej leder till något egentligt ändamål, hade jag ej heller tänkt att ånyo begära ordet. Jag har emellertid nu dertill blifvit nödgad i anledning deraf, att några af mig på f. m. lemnade faktiska uppgifter blifvit till sin riktighet satte i tvifvelsmål. I fall Hr Wolffelt är närv:de, får jag hos honom först förfråga mig, huruvida de af honom anförda siffror, 82 millioner, m. m. gällde året 1854. 1 så fall får jag nämna, att ett stort misstag blifvit af Hr Wolffelt begånget, då han uppgifver dessa siffror såsom utvisande Riks-bankens sedelstock vid denna tid; samt ytterligare ett missförstånd hos honom, att sammanställa dessa med de siffror jag uppgifvit. Först och främst förhåller det sig icke så, som Hr Wolffelt uppgifvit, att Riks-bankens utelöpande sedelstock 1854 utgjorde 82 millioner, och 1855 öfver 94 millioner, utan den var Den 27 Maj e. m. 541 resp. endast 49 och 58 millioner, såsom tab. 1 till Finanskomiténs Betänk, utvisar. Han har nemi. tagit felt, då han, i st. f. sedelstockens belopp, anfört slutsumman i tabellen, hvilken slutsumma i sig upptager, jemte sedelstocken, afven depositioner af resp. II och 15 millioner, samt kapitalöfverskott resp. 17 och 19 millioner, jemte flera mindre poster. Men det har dessutom å min sida alldeles icke varit fråga om dessa siffror, utvisande endast Riksbankens sedlar, utan om sedelstocken inom landet i sin helhet.
När han om aftonen kom ned för att lägga sig hade fru B. satt allting i ordning på nattduksbordet och ingalunda glömt konjaksglas. Hon tänkte väl att det hörde till kandidatens vanor att om nätterna ligga och pimpla kognac. Jag måste tala om tandvärken för att få menniskan till att begripa sammanhanget. Om en ung dam hade varit sjuksköterska åt en ung herre så vore hon ohjelpligt komprometterad, vore sjukdomen än aldrig så farlig, och det enda som återstod dem skulle vara att genast förlofva sig med hvarandra och man skulle ändå säga att hon hade friat till honom under sjukdomen. Redan som barn hörde jag sägas att originalerna dö ut, så att deras tid snart är förbi. Jag visste väl ej mer än till husbehof hvad som menas med ett original, och skulle kanske haft svårt att öfversätta ordet, men jag hade en instinktlik förnimmelse af att den omtalade missväxten skulle innebära någonting sorgligt, och jag kände i mitt unga sinne en viss saknad när jag tänkte på att när min tid kom der icke skulle finnas ett enda exemplar qvar af det nämnda slägtet. Ty jag inbillade mig då att jag ännu aldrig sett något sådant: de funnos endast i stora verlden, långt utom håll för mina förvetna blickar. Jag hade icke en aning om hur godt der fins om kopior, till och med dåliga sådana – i stora verlden. Jag var så oskyldig eller – så dum. – en som går till väga på detta sätt – den minst produktive men mest konstnärlige af vår tids skalder. Jakobssen. – och för hvart nödgas tänka: ”detta blir det sista. Der hvilar en viss ro öfver en sådan sträfvan, men på samma gång ett oeftergifligt behov att lemna arbetet så fullfärdigt som möjligt – tanken på den snara skilsmessan och att man skall lemna det ensamt och värnlöst bland främlingar gör att man med minutiös noggrannhet sörjer för detta barns utrustning, och der gömmer sig något af en moders omsorg i hvarje veck af den drägt hvari det framträder. Det är stor skilnad på den författares uppfattning som ser framför sig en lång arbetstid och dens som vid hvarje nytt arbete tänker: ”detta blir det sista, jag återkommer aldrig till detta ämne, jag måste klart säga hvad jag vill hafva sagdt, och säga det nu.”
För hvar och en, som med någon kännedom af ämnet gör sig den mödan att granska den föreslagoe författningen i sitt sammanhang torde det emedlertid ej blifva svårt, att inse vigten af de med densamma åsyftade, tydeligeo utmärkta ändamål, som hufvudsakligen äro, att i Borgerliga handteringar befordra en obehindrad frihet utan sjelfsvåld; att vid dessa näringars utöfning underhålla den nödvändiga täflan, utom hvilken konster och slöjder aldrig i något land vunnit framgång; att lemna arbetaren en uppmuntrande visshet om sin ostridiga rätt att utan hinder, omgång och betungande kostnader, få i sin ordning uppnå målet för hvarje fri mans önskan det, att vid en viss ålder komma till egen bosättning och att sjelf få draga fördel af sin arbetsskicklighet, på hvad sätt, som helst, den än må vara förvärfvad; att i sjelfva sättet för dylika frågors behandlande lemna honom en säker borgen att aldrig, behöfva sakna den oväld och den rättvisa, 78 Den 7 April f, in, hvaraf Mästerskapssökande ej sällan äro 1 be* hof, om de skola undgå, att blottställas för följ* derne af de egennyttiga steg, som af den star* kare så gerna försökas mot den svagare; att inom den .arbetande classen främja en nödvändig höfsn.ing och sedlighet och ändteligen att bereda tillfällen äfven för personer afqvinnokönet, att utan besvärande formaliteter fä söka sin försörjning genom idkandet af sådane handteringar, sorn kunna för dem finnas lämpelige. Utom dessa egentelige föremål för det underdåniga Förslaget, omfattar detsamma äfven åtskiiiige andra ämnen, som torde förtjena uppmärksamhet.
Åtskilliga till ordinarie ränta hänförliga afgifter, som för städernas jord beräknas och af dem utgöras, hafva kommitterade hemställt måtte förvandlas efter enahanda grund, som för hemmansräntorna varder fastställd, samt att förteckningar, upptagande så väl gamla som nya räntan, för hvarje stad uppgöras och till Konun - Slats-Ulskollcls Ullålande, N:o 242. 21 gens befallningshafvande insändas, för alt, till rättelse för framtiden, länens jordeboksliggare bifogas. 16:o. Å denna kommilterades hemställan, tillstyrker Utskottet Rikets Ständers bifall. ! afseende på kronooch kyrkofonden hafva väl kommitterade ansett någon förenkling icke vara af behofvet påkallad, enär denna utskyld på de flesta ställen vore bestämd uti spanmäl af sådane slag, som utgjorde ortens hufvudproduktion; men som uti några län förekomme, att tionden vore utsatt jemväl i andra persedlar, såsom smör, ärter och bönor, hafva kommitterade föreställt sig, att det i flere afseenden skulle lända till lättnad både i jordebok och räkenskaper, om i de fall, då tionden vore utsatt, antingen i andra persedlar, än spanmål, eller uti andra sädesslag, än hvaraf densamma i allmänhet inom orten utgjordes, sådant kunde för ändras; i hvilket afseende kommitterade föreslagit, som Kongl. Maj:t äfven i nåder gillat, alt så beskaffad tiondeafgift, hvarmed nyssnämnde förhållande inträffade, malte på det sätt förvandlas, att sedan värdet deraf, efter de medelpris, hvarpå ordinarie räntans förvandling grundas, blifvit uträknadt, i stället bestämmes så stor qvantitet spanmål af do slag, hvaruti tionden i fögderiet i allmänhet vore utsatt, som efter nämnde medelpris svarade emot förstberörde värde, likväl så, att icke annat bråk än % kappe upptoges, utan hvad som undereller öfverstiger, uteslötes.
R;dr såsom sin tillhörighet qvarhålla, må vid detta tillfälle frivilligt lemnäs å sido, och Casseuren Roström tillåtas, att antingen contant utbekomma berörde summa eller, derest han det heldre åstundar, få densamma insatt för Stockholms Stads Auctions-Verks räkning och attest deröfver sig tillställd. Kommandes beloppet, i fall Rikets Ständer härtill samtycka, att till en början förskjutas af Bartquens omkostnings - räkning» trien uti innevarande års Bokslut pa. Vinstedt Förlust-Conto afskrifvas. Stockholm den 20 Sept. 1825. Ankom den 27 Oct. 1823, Riksens Högl. Ständers Statsoch Banco-XJtshotti Betänkande, med anmälan om de af Riks Stan' den fattade särskilde Beslut, i anledning af Utskottens hemslållunden rörande Rikets, Ptn,- ninge väsende och. de dermed gemenskap egande ämnen; tillika med Förslag till sammanjemka ning af de dervid förekommande skiljaktigheter. Cj*”enom Protocolls» Utdrag "från Hedervärda Bonde-Ståndet af den 9:de, från Vällofl. Borgare Ståndet af den i2:te samt från Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Högvördige Preste Ståndet af den i3:de i denna månad, hafva Riks-Stånden meddelat förenade Utskotten d©< 26 Banco-Utskottets Betänkanden► ras Beslut, i anledning af de puncfvis uppställde Förslag, som innehallas uti Utskottens den 29 sistl. Augusti afgifne Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottens förra Be. tänkande, samt de dervid såsom Bilagor foga. de särskilde Utlåtanden, rörande
Sådan är, säger jag, allmänna lagen, som likväl i sednare tider, under Continentalkrigen till följe af Fran* ska revolutionen, undergått den modication, att ministéren, med Parlamentets medgifvande, äger rättighet att på eget ansvar aflägsna sådane främlingar, som på goda grunder kunna misstänkas för stempiingar mot staten. Detta provisoriska medgifvande blef ej långt tiilba - 4'-!S Den 3 Mar lii. ka förnyadt för ^:ne kommande år, men ej utan mycket motsånd, ehuru ministéren endast i g-.ne fall, under loppst af flere år, gjort bruk af sin rättighet. Det är kan hända, mine Herrar, ett bland de vackraste drag af Engelska friheten, att man då Londens gator ser den lilla Savoyardgossen, under bar himmel, visa sitt Marmottedjur, ined samma beskydd för sin industri, som den första handelskrämaren i sitt rika magazin utbreder sina dyrbarheter. Med anledning af de skäl och anmärkning gar, jag nu i ämnet haft aran anföra, vågar jag till Högloflige Ridderskapets och Adelns bifall hemställa, om ej i önskningsväg hos Hans Maj:t Konungen kunde i underdånighet anhållas, om någon allmän Och bestämd modilication af närvarande passförfattningar till inöjeligen största frihet och förmån för resande handlande af främmande Nationer, med hänseende likväl å Statens säkerhet, som naturligtvis i alla, detta Ståndets, önskningar går framför allt annat. Under hopp att Höglofl. Ridderskapet och Adeln instämmer i mina åsigter, anhåller jag att detta mitt memorial må till vederbörligt Utskott remittera6. Herr Ehrenborg, Casper:
I anledning af Utskottets tillstyrkande, att å Lin borde stadgas tull, nemligen för ohäcklad vara I R:dr samt å häckladt lin 2 R:dr per centner, har blifvit besluladt, af Presteoch Bonde-Stånden, att dessa tullafgifter skulle artiklarne åsättas, men af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet, att, med afslag å hvad Utskottet hemställt, den nu för sagda varor gällande tullfrihet borde bibehållas; och derest icke sistnämnda begge Stånd bifalla den inbjudning Utskottet härigenom får göra, att äfven de ville antaga de föreslagna tullsatserna, torde frågorna böra genom omröstningar efter så lydande propositioner afgöras: 13, Den som, med bifall till Utskottets af Presteoch Bonde-Stånden gillade förslag, vill belägga ohäckladt Lin med tull af \ R:dr per centner, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bibehålles nu stadgade tullfrihet vid införsel af denna vara. 14. Den som vill, att häckladt Lin skall, på sätt Utskottet föreslagit samt Presteoch Bonde-Stånden beslutat, draga tull af 2 R.dr centnern, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, förblifver häckladt Lin fortfarande tullfritt vid införsel. Lin. 8 Bevillnings-Utskottets Memorial N:o 12. Aska. Karkasser och Karkassband. Sedan Utskottet för Pottaska, vallad eller ornffinerad, äfvensom raffinerad eller kalcinerad. hvilken artikel hittills fått tullfritt införas, föreslagit en tull af 'I R:dr per centner, hafva Presteoch Bonde-Stånden godkänt denna hemställan, men Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet densamma ogillat och bibehållit hvad nu om dessa varor är stadgadt. De begge sistnämnda Riks-Stånden inbjudas att med de två andra förena sig om den af Utskottet tillstyrkta tullsatsen. Anlages icke denna hemställan, så lärer i frågan böra röstas sålunda: 15.
Styrelsen öfver detta verk är sf Rikets Ständer uppdragen åt Tre af hvarje Riks-stånd, enligt 67 § Riksdags-ordningen, valde Fullmäktige, vid hvilkas sammankomster ordet föres af den Ridderskapet och Adelns Fullmäktig, som, jemlikt Riddarhus-ordningen, dertill berättigad är. § 242. Genom dödsfall eller af andra tillfälligheter, bland Fullmäktige, mellan riksda garne, uppkomna ledigheter ersättas, när så fordras, medelst nva val, på sätt af det Stånd, för hvilket sådan ledighet inträffat, är föreskrifvet (69 § Riksdags-ordningen). Dä någon Fullmäktig algått, bör dess Stånds Kansli-direktion, genast efter det sådant blifvit hos Fullmäktige anmäldt, härom underrättas samt anmodas foga anstalt om ny Fullmäktigs inkallande i den afgångnes ställe. § 243. Enär, i anseende till samtidigt inträffade förfall för flere Fullmäktige, göromå lcns oafbrutna gång sådant fordrar, eger Fullmäktiges Ordförande att, under tiden, i den af hvarje Riks-stånd bestämda ordning, inkalla erforderligt antal Suppleanter. Bilt. till R. St. Innan Fullmäktig sin befattning tillträder, skall han, vid Fullmäktiges sammankomst, aflägga och med sitt namn underteckna följande ed: ”Jag utsedd och förordnad att vara Fullmäktig i Rikets Ständers Riksgälds-kontor, förpligtar mig härmedelst att, vid denna mig anförtrodda befattning, ställa mig till noggrann efterrättelse, så väl rikets grundlagar, som det för Riksgälds-kontoret gällande reglemente, samt öfriga, rörande detta verk, af Rikets Ständer meddelade föreskrifter; och skall jag doldl och förtegadt hålla hvad vid Kontorets förvaltning förefaller, som tyst vara bör: så sannt mig Gud hjelpe till lif och själ!’’’ § 245. Kommer Fullmäktig i den författning, att han icke kan vara Riksdagsman och Ledamot af Utskott, skall han genast frånträda sin befattning såsom Fullmäktig, och ledigheten efter honom, i föreskrifven ordning, återbesättas. § 246.
Jag vågar påstå, att ingen Författare förutsett ett sådant egit förhållande, som emellan Sverige och Finn., land, i synnerhet som Finnarne, ehuru utlåndningar, heldre emottaga Svenska Sedlar än sitt eget Lands, Genom denna omständighet har den underbalance i handel uppkommit, som ej annars vore möjligj ty en viss gråns för underbalancen uppstår genom svårigheten att liqvidera det andra Landets varor med sitt eget Lands, utom med Silfver. Således år det ganska riktigt, att underbalancen är ett jernspöke till det mesta j ty man betalar med egna varor eller -credit, och betalar man ej, så lider ej Stateni Den enda följden kan blifva, att enskilte köpmän göra banqueroute, hvilket åstadkommer ökadt misstroende hos utlänningen, och begäran att få högre vinst. M in har sagt, att Sedlarnes vanvärde förekommes derigenom, att de realiseTas i varor. Men jag åberopar dem, hvilka äga erfarenhet, såsom våra bankierer och köpmän, om det ej ofta händer, att flere 100,000 R:dr hitkomma till Börsen, för hvilka Vexlar begå - 3^6 Ven 9 September f, m, ras, och sedan Ryssland nu mera ej vill tillåta Finnarne att liqvidera sina skatter uti Svenskt mynt, skall detta hädanefter ske, mera ån förr. Jag ser deruti en orsak, hvarföre, oaktadt den betydliga exporten, coursen ej fallit. Man må följa hvad system som helst, skall man finna det oförmodadt, att Bönder skrinlägga sedlar. Svenska sedlar användas till och med, att inköpa Danska varor, och vi blifva nödsakade, att roed Silfver inlösa de fleste Svenska Sedlar, som gå till Danmark. Korrteligen då underbalancen i andra Länder förekommes genom brist på Silfver, så finnes ej hår någon gråns för densamma; ty man liqviderar med Sedlar. Denna sak år så klar, att jag ej vidlyftigt vill uppehål* la mig dervid, utan blott göra en anmärkning vid den af samma värde Talare yttrade sats, att utbyte af varor år förmånligt.
Då och då kommo bref från bror i Paris. De lästes högt och med stor andakt. De lästes för slägtingar och bekanta, och det var familjens triumf. Till julen anlände fotografiporträtt af brodern i fransysk collégien-uniform. Det var trumfess. Johan hade nu en bror, som bar uniform och talade franska. Han visade porträttet i skolan och vann socialt anseende. Sjökadetterna grinade emot och sade att det icke var någon riktig uniform, för det fans ingen stickert. Men det fans kepi och blanka knappar och något guld på kragen. I hemmet visades stereoskopbilder från Paris, och man lefde numera i Paris. Tuilerierna och triumfbågen voro bekanta som slottet och Gustaf Adolfs staty. Det syntes som om talesättet, att fadern lefver i sina barn, verkligen egde något skäl för sig. Lifvet låg nu ljust för ynglingen; pressen hade minskats, han andades lättare och skulle troligen gått en lätt banad väg genom lifvet, om icke omständigheterna länkat sig så att han fick back i seglen. Modern hade länge varit svag efter sina tolf barnsängar. Nu måste hon intaga sängen och gick endast då och då uppe. Hennes lynne blef häftigare, och vid motsägelser stego röda flammor upp på kinden. Vid sista julen hade hon råkat i en våldsam dispyt med sin bror om läsarprester. Denne hade vid julbordet framhållit Fredmans epistlars djupsinnighet och till och med satt dem i tankedigerhet långt öfver läsarpresternas predikningar. Det tog eld i modern och hon föll i hysteri. Detta var blott ett symptom. Nu började hon, medan hon ännu var uppe, att rusta barnens linne och kläder och städa lådor. Hon talade ofta med Johan om religion och andra höga frågor. En dag visade hon honom några guldringar. Dem skall ni få när mamma dör, sade hon. Hvilken är min? frågade Johan, utan att fästa sig vid tanken på döden. Hon visade en flätad flickring med ett hjerta på. Den gjorde ett starkt intryck på gossen, som aldrig egt någon sak af guld, och han tänkte ofta på den ringen. I huset kom en mamsell för barnen. Hon var ung, såg bra ut, talade litet och hade ibland ett kritiskt leende.
1848 nu mera äfven skyldigheten till rubrikernes och utslagens införande försvunnit jemte upptagande af alla tvistemål, som icke angå ägandeeller nyttjanderätt till läst egendom, ägoskillnad, delning af jord, arf eller testamente; har väl den al mig i berättelsen yttrade farhåga, att fullständiga koncept-domböcker iramdeles, kanhända snart nog, skulle komma att höra till undantagen, derest ingen nyr ändamålsenlig kontroll öfver deras fullständiga uppsättande kunde införas, ännu icke i verkligheten bekräftat sig vidare, än att på ett och annat ställe, som jag under embetsresor besökt, Underrätters domböcker, särdeles i städer, befunnits ofullständiga samt ett par gånger föranledt till atal, da deremot mestedels jag funnit mig kunna låta bero vid den försorg, vederbörande efter min uppmaning dragit om bristerries afhjelpande. Häraf har jag dock icke vågat sluta, det min farhåga varit ogrundad, eller en tillbörlig iörsigtighet medgåfve att låta bero vid kontroller af den tillfälliga art, som uppstått genom de af mig anställda inspektioner. Jag har derföre trott mig böra påminna om det förslag, jag uti den åberopade berättelsen framställt, att den önskade kontrollen måtte genom Konungens Befallningshafvande föranstaltas, nemligen på det sätt, att Underrätterna ålades att för K. Bfhde uppvisa hvarje års dombok vid samma tid, som en del deraf skall renoverad skickas till Hofrätten, och med betyg öfver detta uppvisande samt domböckernes dervid ådagalagda fullständiga skick till Hofrätten inkomma.