Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa frågor äro hufvudsakligen dessa: gifves här i Sverige för närvarande en allmän penningbrist, och, om den gifves, hvilka äro dess orsaker, samt genom hvilka medel häfvas bäst dessa Orsaker och således äfven penningebristen ? Hvad nu första frågan angår, så är, innan man besvarar den, först nödigt bestämma,' 622 Den 2 4 April. hvad som menas med en allmän pénningebrist» Man har ej alltid skillt emellan tillgång på penningar i allmänna rörelsen, och den hos några enskifta Individuer, eller hos vissa klasser af Medborgare, icke heller emellan den ur Banken insläppta Sedelstock Och den i det Allmänna utelöpande del deraf, eller sjelfva det circulerande RörelseCapitalet. Penningebrist kan existera i det Allmänna, och Öfver* flöd på Penningar ändå vara att tillgå mot öfverdrifvet hög renta, eller finnas i vissa individuers, till exempel på realisation eller på egendomars fallande speculerande Capitalisters, eller ock på förmonligare handels-conjuncturer, i synnerhet för utländsk handel, väntande köpmäns kassor. Den ur Banken utgångna ■Sedelstocken är också betydligen mindre , än för 3 år sedan, hvilket Herr Förste Archiatern Schultzenheim tydligen visat, Och äfven StatsSecreteraren Herr Grefve Mörner sjelf uppgifvit, och då förmärktes likväl ännu icke någon pénningebrist. Huruvida Disconter.s utelöpande Sedelstock är nu så stor, som då, lemnar jag derhän; den ur Malmö Discont, sedan 2^ år utgiina, är åtmindstone i Skåne icke gångbar, utan ett betydligt agio. Men fast d n utsläppsta Sedelstocken kan för landets behof och rörelse i sig sjelf vara stor nog , följer icke, att den del deraf, som circulerar i det Allmänna, är älven nog tillräcklig.
Motionären har uti inledningen till förslaget framställt en historisk skildring, som gått ut på att visa, bland annat, hurusom man i vårt Iand oaflåtligen sträfvat att få ansvarigheten för alla enskilda Bank-bolag solidarisk, och att man slutligen uppnått detta mål. Detta är emellertid ett förhållande, som borde göra lagstiftningen betänksam vid en så hastig öfvergång från en princip till annan, som den motionären förordat, äfven orri en bestämd konstaterad erfarenhet från andra länder dertill manade. Någon sådan erfarenhet förefinnes likväl icke; ty hvad motionären i sådant afseende åberopat, talar snarare mot än för förändringen. Uti Förenta Staterna t. ex., hvarest i allt fall Bank-delägarens ansvarighet icke inskränker sig till bans aktiers enkla belopp, utan till någon viss bestämd multipel deraf, höra, efter hvad kändt är, inställningar af betalningar i Bankerna för ingen del till sällsynta företeelser, då deremot sådant hos oss hittills icke inträffat, och i andra länder, der solidarisk ansvarighet för Bankerna ar föreskrifven, endast undantagsvis under tider af en genomgripande penning-kris. Den garanti för allmänhetens rätt och säkerhet, den solidariska ansvarigheten medför, är icke så mycket att söka uti den större massa materiel förmögenhet, hvarmed ett solidariskt Bank-bolag ansvarar för sina förbindelser, som fast hellre uti den redbarhet vid rörelsens bedrifvande, den framtvingar, sålunda, att män, som i en bank-rörelse riskera hela sin förmögenhet, häraf manas att åt rörelsen egna all den ständiga vaksamhet, uppmärksamhet och försigtighet, som en dylik rörelse ovilkorligen kräfver. Sistnämnde sida af den solidariska ansvarigheten har motionären, såsom det synes, antingen icke tagit i betraktande, eller ock ej tillerkänt den stora betydelse och vigt, den eger, då motionären förmenat en ansvarighet efter bank-lotts belopp vara lika betryggande som den solidariska. Det är också ulan tvifvel den solidariska ansvarigheten, som grund lagt det förtroende hos allmänheten, hvilket gjort våra enskilda Bankers rörels-e möjlig tili och med under den tid, då de, enligt motionärens skildring, voro utsatta för en alvoghet och förföljelse, som numera åtminstone i betydlig mån lyckligtvis försvunnit.
Med de liberala grundsatser för frihet i lofliga Näring gar, som utgöra tidhvarfvets stigande upplysning, har jag svårt att förena de flera inskränkningar Oeconomieoch BesvärsUtskottet föreslagit i den de uppräknade sju Socknar i Elfsborgs Län ifrån långliga tider förunnade Gårdfarihandel. Enligt Mom. x. skulle det tillkomma en Pröfningsrätt, sammansatt af Landshöfdingen 390 Den 19 Jani. och Deputerade från sfäder och landet, att, etter kännedom af inom Socknarna tillverkade varors mängd och värden , bestämma den personal som kunde lå pass, hvilken ej skulle fa stiga öfver men väl under 300. Enligt Moni. 2 skulle ingen få pass, som ej företedde al Pastor och Sexman bestyrkt förteckning å alla de varor han ämnade medföra, ankommande på Landshöfdingens och Comiterades pröfning huruvida de anses uppgå till ett så betydligt värde, att deras försäljning kunde förslå till uppehåll under vandringstiden och resekostnad, samt deröfver leninade en behållning att hemföra. Kuru vet man då att en personal af 300 och derunder säkrare utgör det b.höfliga antalet, än en af hvarje skattskrifven hemmansdel, enligt Kongl. CoinmerceCollegii kungörelse af 1803? och är man i tillfälle att beräkna productionen af varor med den bestämdhet, att den aldrig kan stiga till ett belopp, som fordrar ttt större antal alsättare? skall man ej förmoda, att en obehindrad afsättning uppmuntrar till förökad production? Och är det ej nyttigare, att genom upphäfvande af tvång söka att befrämja densamma, än att genom föreskrift af inskränkt personal förorsaka, att , när ej alla varor kunna användas i Gårdfarihandel, de cjvarblifvancle måste föryttras till ortens småstäder, hvarest bristande täflan skall verka tili ofördelaktig afsättning och denna sedermera till mindskad production? Den 19 Juni. I samma mån föreskrifterna för Landshöfdingen och Comitérade äro så obestämda sorn de föreslagna, i samina mån öppnas utvägar till utöfning af godtycke, af förmynderskap för den enskiltes ceconomie.
R:dr b:ko, en sådan Byrå som den Belgiska, gtenast skulle kunna organiseras, så att något resultat af experimentet kunde framläggas vid denna Riksdag. Skälet till afslag, som af 2:ne andra Statsrådets medlemmar äfven mig lemnades, var: att Ständerna blott begärt en undersökning och icke en Byrå, äfvenså att redan beslut voro fattadt att en af ledamöterna skulle företaga utländsk resa. Jag ämnar icke här företaga en allmän kritik af Betänlct. Yore detta mitt ändamål, så ålåg mig i första rummet uttala mitt omdöme om icke mindre arbetets rikhaltighet än om den vidsträckta upfattning, hvarunder synbarligen enskilda Komité-ledamöter med all den lärdomsglans hvarmed Universitets-medlemmar älska att uttrycka sig, hafva trott sig böra pryda detta deras aggregat af föregående, hvar för sig utarbetade delar. Jag har icke varit i stånd ännu få se sjelfva prot:t, som lärer vara deponeradt i RiksArkivet; men jag tror mig kunna sluta af sjelfva upställningen att Betänk:t fått denna digra form genom nyss vidrörde behandling. Hade Komitén i stället, efter att genom skriftvexling eller anlitande af våra diplomatiska agenter inhämtat hvad som nu måste anses för en hvilande fråga, nemi. om typen för organisationen, så hade troligen då som nu, men utan tidspillan den Belgiska typen, hvartill jag redan 1844 haft den äran furnera authentika tryckta upgifter, blifvit lagd till grund och discussionen hvälft sig om vidare utvecklingen deraf och om tillämpningen till våra Svenska förhållanden. Hemmavarande ledamöter hade då knappt fått tid att utarbeta en Öfversigt af den officiella Statistikens särskilda grenar, som ensam på 151 sidor i qvart nu fyller Betänk:t med onekligen rätt intressanta detaljer, men som Komitén sjelf, när den nalkats den praktiska lösningen af sitt updrag, funnit böra uteslutas ur Riksstatistiken. Deruti handlade den ganska visliga, emedan jag föreställer mig att R. St:r aldrig menat, då de biföllo förslaget om en statistisk byrå, att få geografi, topografi, geognosi och naturalhistoria såsom föremål för de tabellariska Den l 7 December.
Revisorerne rätteligen hafva bort påföras anslaget till hufvudstadens polis; men dä detta anslag redan länge varit för ändamålet otillräckligt, så att. stadens bidrag till polisens underhåll mäst tid efter annan i väsendtlig män ökas, hade Revisorerne, hvad anginge den förflutna tiden, väl ansett berörde utbetalning icke böra blifva föremål för någon anmärkning, men uttryckt den förmodan, att då nämnde anslag blifvit vid sistförflutna riksmöte betydligen tillökt, någon anvisning af berörde beskaffenhet på extra utgiftsmedlen ej vidare skulle finnas vara af behofvet påkallad: och Kongl. Stats-kontoret, som delade Revisorernes åsigt, hemställde, uti sitt i anledning häraf afgifna underdåniga utlåtande, till Kongl. Maj:ts nådiga bepröfvande, om icke, på de af Revisorerne anförda skäl, utgiften lämpligen kunde frän och med är 1859 få bekostas af anslaget för polisens vidmagthållande här i staden, 28,100 R:dr Kunt, Med tillkännagifvande att nämnde arfvode, under sista revisions-året, på lika sätt som förut utanordnats, hafva sednast församlade Stats-revisorer nu åter fästat uppmärksamhet vid förhållandet och tillika uttryckt den åsigt, att någon anvis - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 151. 3 ning af ifrågavarande beskaffenhet pä extra utgiftsmedlen ej vidare borde ifrågakomma. Stats-Utskottet, som, i likhet med Kongl. Statskontoret, anser ifrågavarande arfvode lämpligare böra bekostas af anslaget för polisens underhållande i hufvudstaden, och af sådan anledning instämmer uti den af Revisorerne uttalade åsigt, får, till vinnande af rättelse för framtiden i anmärkta hänseende, föreslå Rikets Ständer, att uti underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes anbefalla vederbörande att icke vidare ä sjette Hufvud-titelns extra utgifts-anslag utanordna nämnde arfvode. (Rev. ber. pag. 10, utlåt. pag. 203.)
M. täcktes, med antagande af den grundsats", att anläggningar af Kronans Eke-parker bora tillvägabringas i möjligast största seala, såsom tjenligast för Skogsväxten och minst kostsamt i anseende till bevakningen , i Nåder förordna hvad i detta afseende ytterligare kan pröfvas nödigt samt snarast och säkrast leda till ändamålet. Enär i följd häraf noggranna undersökningar torde blifva i Nåder anbefallde till utrönande, hvilka lägenheter till ifrågavarande planteringar hunna vara ijenlige, och Riksens Ständer således först vid näst instundande Riksdag komma i tillfälle, att, med ledning af de då erhållande upplysningat , pröfva och bestämma den kostnad, Underdåniga Skrifvelser. 231 som kan erfordras till sådane lägenheters anskaffande, antingen medelst köp eller byte; så anse Riksens Ständer några medel till detta föremål nu hvarken kunna eller behöfva afsättas; hvaremot Riksens Ständer funnit lämpeligt, att allt hvad som nu eller framdeles inflyter, såsom lösen för Ekeskog å Krono-Skatte-jord, bör till Riksgälds-Contoiret ingå samt derstädes samlas och förvaras, för att utgöra en tillgång till bestridande af kostnaderne för de nu föreslagne Planterings-parkernes framtida underhållande. Hvad sluteligen angår frågan om Skogsoch Jägeri-betjeningena afskaffande, så, i händelse Riksens Ständers ofvanberörde förslag varder i Nåder bifallet, kommer väl, i följd deraf, desse tjenstemäns tillsyn öfver sådane Ekeskogar, som til Skatte-hemmans-egares fria disposition öfverlåtas , derefter att upphöra j men aldenstund vården om de Kronan förbehållna Ekar och om de parker, sorn framdeles kunna för E. K. M:ts och Kronans räkning varda anlagde, icke åsidosättas bör, fördenskull anse Riksens Ständer, att någon allmän indragning af nämnde Betjening icke bör ega rum; dock hafva Riksens Ständer trott sig böra framföra den underdåniga anhållan, att E. K.
– Hvad var det för ett tumult och rörelse i folkhopen derborta? – frågade hofmarskalken betjenten, som hjelpte honom i vagnen. – Åh, – svarade denne likgiltigt, – det var bara en gammal tiggerska, som blef sjuk och dånade. – Hvad fattas dig, min älskade! – sade Edvard ömt, och upplyfte Annas hufvud som fallit mot hans axel. – Åh, den der qvinnan skrämde mig så, – sade Anna och försökte småle, – såg du hennes hemska och olycksbådande ögon? – Ja visst, men hvarför just kalla dem olycksbådande, – svarade Edvard, och sökte att i sin röst inlägga lugn och munterhet, ehuru äfven han kände en underlig kyla och beklämning kring hjertat. Detta ansigte, som han blott en sekund betraktat, så fult, så vanställdt af vansinne eller utomordentlig smärta, hade väckt i hans själ en känsla af ångest, som han icke kunde förklara; det liknade ett blekt och formlöst minne, ett dimmigt spöke ifrån längesen förgångna tider, en röst, som låg och hemlighetsfull hviskade ord, hvars betydelse han icke kunde fatta, men hvars ljud förskräckte honom, som rösten ifrån en graf, och genljöd darrande i hans inre. Ett ögonblick lutade han sitt hufvud ned emot Annas, öfverväldigad af denna lika obestridliga som outgrundliga känsla, hvilken vi kalla aning. Men, ännu fanns ingen lidelse, ingen fasa, ingen tanke, hur mäktigt den än gripit vår själ, hvars förtrollning icke kärleken, den mäktigaste af alla känslor, förmår lösa Då Edvard kände sina läppar vidröra Annas lockar och, med sina händer omfattande detta älskade hufvud, kände henne darrande smyga sig intill hans bröst, då var också den bleka, kalla, paniska förskräckelsen borta: båda sågo upp, deras blickar möttes, smälte i hvarandra och strålade klarare än någonsin. – Så barnslig jag var, – sade Anna halfhögt, och lågorna, som tändes på hennes kinder, under Edvards eldiga blick, blefvo allt högre och varmare.
Skeppsholmen att förvaras; så liar, med afseende å hvad sålunda förekommit och efter inhemtande, att arbetet blifvit utfördt på ett ändamålsenligt sätt, som visade det Johansson sparat hvarken lid eller möda, Förvaltningen ansett sig böra bifalla, att det i hans ingifna räkning upptagna belopp, 325 R:dr, hvaraf 125 R:dr utgjorde verificerad ersättning lill begagnade biträden, linge förskottsvis anordnas af expensmedlen, vid verkställigheten af hvilket beslut, 200 R:dr utgått af Förvaltningens och det öfriga af Lotsverkets expensmedel. Vidkommande Revisorernes yttrande, att bättre hushållning kunnat iakttagas i afseende på så väl antalet af som priset å för Förvaltningens behof inköpta Stats-kalendrar, enär för hvartdera revisions-året 13 Kalendrar blifvit anskaffade, efter 3 R:dr 24 sk. stycket, äfvensom att någon minskning syntes kunna äga rum i antalet exemplar af Postoch inrikes-tidningar, nemligen sju stycken, hvarå för samma Embetsverks räkning prenumererats; så får Förvaltningen i underdånighet anmäla: att de 13 Kalendrarne blifvit, i likhet med hvad för andra Eders Kongl. Maj;ts och Rikets Kollegier och öfriga Embetsverk bestås, upphandlade till fördelning sålunda, att för Chefen och Verkets 4 Ledamöter afscs 5 exemplar, för sessions-bordet ett, för Adjutanten ett, för Kansliet ett, för t. f. Advokat-fiskalen ett, för Kammar-kontoret ett, för Kassan ett, för Lots-direktörsexpeditionen ett och för Konstruktions-kontoret ett exemplar; hvadan någon minskning i berörde antal alltså icke skäligen synes kunna äga rum, lika litet som i antalet af Postoch inrikes-tidningar, hvilket grundar sig på Kongl, brefvet den 6 Oktober 1835; varande det anmärkta priset å Kalendrarne föranledt af bandens beskaffenhet.
Då, i Utskottets tanka, det deremot är af stor vigt, att spanmålsberäkningen under lönerne i en framtid försvinner och hvilket äfven, sedan penningevärdet vunnit stadga, kan ske tilan Embelsoch Tjenslemännens förnärmande, anser Utskottet äfven lämpligt att nu vidtaga en till delta mål ledande åtgärd, och vidblifver Utskottet alltså sitt förra tillstyrkande, äfven i denna del. 2:0 Utskottets tillstyrkande i z:dra punkten: ”att Rikets Ständer ”må godkänna den grundsats, det några Stats-utgifter icke böra anvisas på ”öfverskollen af Stats-Veibets inkomster,” har inom*Riks-Stånden blifvit gödkändt såsom rigligt lill principen, men inom Riddersknpet och Adeln samt Preste-Ståndet hafva åtskilliga Ledamöter vid denna princips tillämpning fästat det förbehåll, att för de anmälde behofven då äfven böra göras bestämda anslag, men att, om så icke sker, ett bättre användande af öfverskotten icke kunde ega rum, än att, i nion af tillgång, använda dem till försvarsverkets iståndsättande; alt ett sådant användande kunde gå i bredd med nmorteringen af Riksgälds-Contorets skulder, om denna icke öfver höfvan och onödigtvis påskyndades; och att något hinder af räkenskapernas afslutande icke mölle, då man alltid visste hvad öfverskotten för 2;ne år tillbaka utgjort och efter resultatet deraf kunde lämna dispositionerne.
G) GetoiUning af (SapitaUr, iUtie-fiolag, ilssoriatioiur, Societetcr, (Sassor, tlUrk, tjj^potljeks0£l) onlrra allmänna inrättning a r. §. 33. i:o 3)å af fastigheter^ efter beråd märbe, famt af fmnbel, näring och rörelfe, efter infomften, SSemiltning utgår, utan allt afbrag för gälb, få tomma icfe be intecfnabe och i rörelfen inftucfna capitalen, fåfont, enligt ofmauberörbe grunb, reban till SBemtllning heffattabe, att i fåbant affeenbe färffilbt upptagad. 2:o ©ont lifmäl låntagaren enbafl förjfottdmid erlägger beit SemiKning, hvilfelt för utlånta mebel belöper, mare bet hunö omillforliga rätt, att betta förflott af långifmaren återfå, nteb $eut procent af räntan för alla utlånta capital, utan affeenbe berpå, ont be äro intecfnabe eller icfe, få framt nemligen räntan är till uter ärt ftent procent beftämb.
Sådant har jag icke påstått; men jag har fästat uppmärksamheten på den händelse, som skulle kunna inträffa, att domaren ålade Banken att till betalande af sina skulder använda alla sina tillgångar. I sådant fall kan vid föryttringen af fastighetsinteckningarna något förbehåll icke göras, hvarigenom den nya fordringsägaren skulle betagas att begagna Bankens egen uppsägningsrätt; och det är för denna händelse, som jag ansett bestämmandet af ett sådant vilkor stridande emot lag. Då jag nu har ordet, torde jag äfven få yttra mig öfver hvad här blifvit anlordt, ang:de privatbankerna. Det synes, som man misstagit sig om både benämningen och naturen af privatbanker; ty de, som här hedras med detta namn, aro i sjelfva verket blott associationer för discontutlåning af valutor, — ett ord, som jag nyttjar för att beteckna, att de sedlar, som af associationerna utgifvas, icke äro mynt. Men lika så nyttiga som jag anser privatbanker, hvilka fonderas, icke på valutor, utan på vexlar, lika så farliga äro dessa diseontassociationer, hvilka, för att bereda sig större vinst, så ofta förledas att utsträcka sin rörelse till en för allmänheten vådlig vidd. Såsom exempel på de förra bankernas företräde torde jag blott behöfva citera den händelse, som blifvit i någon af de allmänna tidningarna omtalad, att nemi. stiftaren af en enskild bank i Philadelphia, som år 1811 grundades med en fond af 12,000 dollars, lemnade efter sig, då han dog, ett behållet capital af i5,000,000, hvilka likväl, efter de uppgifter jag har af vår i Norra Amerika sednast residerande Minister, i sjelfva verket blott bestego sig till något öfver 7,000,000, — tillräcklig vinst på så kort tid, och som stiftaren testamenterat till stiftelser i staden; men denna bank handlade med vexlar och rörde sig icke med valutor.
Maj:t i Nåder inhemta batteriets föreslagna organisation till personal, hästar och utredning m. m. Det till servisens komplettering påräknade beväringsmanskap, omkring 40 man, torde kunna uttagas från det Westerbottens Fältjägare-korps tillslågna antal, som deremot i samma mån förminskas. Den första uppsättningskostnaden för batteriet, inberäknadt kostnaden för nödiga byggnader å stationsorten, skulle, enligt af General-Fälttygmästaren upprättad kalkyl, uppgå till ett sammanräknadt belopp af 8,387 R:dr 41 sk., men om den deruti upptagna resekostnad och traktamente för befälet, 350 R:dr afdragas, såsom egenteligen icke hithörande, blir första uppsättningskostnaden ungefär 8,000 R:dr banko. I afseende å den årliga utgiften, som detta batteri skulle medföra, har General-Fälttygmästaren jemväl inkommit med förslag, hvaruti jag funnit några rättelser böra ske, dels beträffande sjelfva de utförda beloppen och dels till utmärkande af de behof, för hvilka i sjelfva verket nytt anslag erfordras. Sålunda anser jag i detta hänseende böra upptagas: 39 till Befälets och manskapets aflöning och underhåll, enligt förslaget * ' • R:dr 3,347: 42. ■ Värfnings och passevolans dito — 215: — —. — Kommunion-pengar dito —• 1: 24. Medicaments-pengar dito —• 43: — —, — Ecklesiastikvård dito — 33: 16. Läkarevård dito — 50: . Skrifmaterialier åt Batteri-chefen dito — 16: 32. Stallhyra dito — 22: •— —. — Af anslaget till Inq varter ings-liostnader i Landsorten: till inqvartering, som upptages enligt Inqvarlerings-ordniugen af år 1841. för 1 Kapiten ... ...
R:dr s. r. 2,533 Kommini strars. Kjrkobc tjcnings. 1 Summa. Väghåll ning. Summa Stats-Bidrag. STOCKHOLM, 1857. t. A NORSTEDT & SÖNER, Kongl. Boktryckare. Underdånig Berättelse om tillståndet i statistiskt och ekonomiskt hänseende nti Wester-Norrlands Då det vidsträckta Wester-Norrlands Län år 1762 delades, tillföllo provinserna Gestrikland och Helsingland Gefleborgs Län, samt provinserna Medelpad, Ångermanland, Jemtland och Herjeådalen det nyblifna Wester-Norrlands Län; men af de sistnämnde begge provinserna bildades år 1811, under namn af Jemtlands Län, ett särskildt höfdingedöme och den nordligaste delen af Ångermanland underlades då Westerbottens Län. Det nu varande Wester-Norrlands Län består således sedan den tiden af landskapen Medelpad och Ångermanland, detta sednare med undantag af Nordmalings socken. Länets belägenhet är emellan 64° 25' och 62° 8' latitud samt 33° 5' och 37° 28' longitud, och dess gränsor utgöras i söder af Helsingland, i vester af Jemtland, i norr af Westerbotten och i öster af Bottniska viken. s *• Länets allmänna beskaffenhet. Wester-Norrlands Län antages hafva en areal-vidd af 217 qvadratmii, af hvilka Medelpad anses utgöra 60, södra Ångermanland 105 och norra Ångermanland 52, men minsta delen af denna betydliga vidd är odlad, eller ens odlingsbar, ty sjöar, träsk, myror, berg och stenbunden skogsmark intaga en högst betydlig del af det hela.
För denna särskilda befattning egde Öfverjägaren, enligt samma kontrakt, »att begagna tvenne rum med möbler i kavaljersflygeln här vid slottet, 250 lisp. hö till utfodring åt. en häst under årets lopp samt 3 famnar ved till rummens eldning.» Uppå ansökning af nämnde Öfverjägare upprättades med honom den 2 September 1851 ett nytt eller samma kontrakt, som Herrar Revisorer åberopat, hvarigenom uppdrogs honom att, enligt ordalydelsen, »fortfara med tillsyn och vård af detta Kongl, lustslotts skogsområde, så att det må varda fredadt för åverkan och olaga inkräktningar, vid hvilken befattning Öfverjägaren hade att meddela de under Kongl, slottet anställde skogvaktare de befallningar, som, föx ändamålet ansågos nödiga samt att, hvad de utarrenderade lägenheterna beträffade, tillse att de upprättade kontrakterne i afseende pä vården af skogen behörigen efterlefdes etc.» För denna särskilda befattning egde Öfverjägaren, enligt kontraktet, »begagna tvenne rum med möbler i kavaljers-flygeln här vid slottet samt åtnjuta årligen 300 lisp. hö och, i stället, för hafre (som var begärd) 5 tunnor spannmål, hälften råg, hälften korn, af Bondängsarrendet till utfodring för en häst, äfvensom till rummens eldning 4 famnar ved samt 13 R:dr 16 sk. Banko hyresmedel för stall och vagnshus, då sådane ej på stället erhållas.» Efter verkställd indelning till trakthuggning å Kongl, slottets skog Kongshagen, om 1,232 tunne14 kappland, blef, enligt Kongl. Maj:ts nådiga bref af den 21 September 1853, början dermed gjord år 1854, och vintertiden 1855 förrättades första auktion uppå skogseffekter. — 332 — Att de förmåner, som, enligt kontraktet, år 1851 blifvit