Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med den ledning, som Kongl. Majris Nådiga Proposition lemnar, skulle förenade Utskotten vilja tillstyrka, att , till beredande af en lättare utväg för Banken, att erhålla Silfver , SjöTulls-afgifterne betalas i Silfver eller Hamburger Banko, och att Banken tillerkännes optionsrättighet, att utaf de sålunda genom Sjö-Tullsuppbörden inflytande vexlar till sig lösa det belopp, som, med afseende på omständigheterne, Banko-Styrelsen pröfvar lämpligt; kommandes uti Eiqviden emellan Stats-Verket och Banken det utlandska myntet att godtgöras efter Medel-Coursen under loppet af det qvartal, inom hvilket y.exlatne till Banken levereras. Het Stalsoch Banko-Utskottens Betänk an Arn233 Det hufvudsakliga af denna plan är alitsa,' att, dä Sedel-massan städse forblifver oförändrad i rörelsen , för att där bereda äsyftadt gagn, skall deremot af Rikets tillgängar uti export-artiklar eller metalliska effecter inom Riket ärligen afsattas något belopp, svarande mot livad Medborgare dertill bidraga kunna, i ändamål, att genom den åt mynt-representativemes värde såmedelst beredda och underhållna stadga, gifva en okad tillräcklighet åt deras verkan såsom mynt. Icke utan skäl invändes , att importen af metaller, för att. läggas overksamma i Bankens hvalf, tynger på handels-vägen och således leder till motsatsen af det mai som sökes, enär opinionen icke har någon annan måttstock för bedömandet af Sedlarnes värde, än den antecknade Coursen, och denne, genom ett sådant utomordentligt belastande , troligen skall försämras. Förenade Utskotten hålla dock föie att detta icke kan såsom positift antagas. Handels-vågen tryckes väl för någon tid , men Allmenheten vet ock, att denna tryckning icke åstadkommes af consumlionsarticklar , utan att «n motsvarande fördel vinnes , i afseende på Sedlarnes värde, medelst förstärkning af den reela fonden , och redan derigenom återkommer till en del jämnvigten. Dessutom måste hvad Nationen skattar till consoliderande af sitt mynt också dertill användas.
Infanterigevär af Gernandts modell hvartdera uppgått, enligt beräkning, i pris till ungefär 28 R:dr Banko, äfvensom att, af cp4 för detta ändamål använda pipor, blifvit kasserade 522 stveken. Hvad särskilt beträffar formen af ifrågavarande räkenskaper, kunna Revisorerne icke underlåta att erinra, att densamma, som länge öfverklagats såsom invecklad och otydlig, ännu oförändrad, företer samma olägenhet; i anseende hvartill Revisorerne anse sig böra föreslå, att ett särskildt conto hädanefter måtte föras öfver de medel, som erhållas och användas, samt ett conto öfver Faktoriets alla effekter och gevärsdelar, med sammanförande deruti af hvarje års tillverkning. Derjemte skulle det, i Revisorernes tanka, leda till redighet och lättare öfversigt af Verkets ställning, om uti särskildt conto upptogos alla de effekter, som Faktoriet anser odugliga, men ej blifvit i laga ordning kasserade; hvarigenom man äfven blefve i tillfälle att med större lätthet inhemta hvad som verkligen afskrifves, samt orsakerna dertill, Slutligen, och för att se resultaten af Faktoriets verksamhet , vore det, enligt Revisorernes öfvertygelse , lämpligt att inrätta ett conto, eller en förteckning, upptagande alla de under året färdigblifna Gevär, jemte priset å desamma. För att på stället taga närmare kännedom om förhållandet, och äfven till följd af från Kongl. Krigs-Kollegium uttalad önskan, hafva Revisorerne, den 17 nästlidne Oktober, beslutat, att 4 Ledamöter, en af hvarje Stånd, borde afresa till Eskilstuna , för att på stället taga Faktoriet med tillhörigheter i ögonsigte; och hafva desse , efter verkställd resa, hvarför kostnaden betalts af Riksgälds-Kontoret med 29 R:dr 16 sk., deröfver afgifvit en Revisorernes Protokoll bilagd Relation , äfvensom till Kongl. Krigs-Kollegium öfverlemnat en Promemoria, innefattande begäran om erforderliga upplysningar, angående Faktoriets ad ministration m. m.
Ylleoch Linneväfnads-tillverkningen, hvaruti qvinnorna äga fallenhet oell skicklighet, har tilltagit, ehuru afsättningen utom Orten icke varit betydlig. Manspersonerna af Allmogen sysselsätta sig vidare mellan tiden för landtmanna-yrket med fällning och forsling af skeppsvirke och hustimmer, arbete vid dessa byggnader, trädkärils förfärdigande till landets produkter, snickare-, hjulmakare-och smeds-handtverk, vedhuggning, tegelslagning, samt Femårs-Berättelse för Westerbottens Län. 2 ■ / ' 10 kalkbränning, den sistnämnde likväl icke motsvarande Ortens behof. Insamling af kåda har börjats; men är ännu inskränkt till få ställen. Alla dessa näringar bidraga i större eiler mindre grad till idkarnes förmån och äro enliga med Ortens natur-tillgångar. Handel: Ortens invånare afyttra völ hufvudsakligen sina landtmannaprodukter till Handlande Borgerskapet här i Släden eller nästgränsande Städers Handlande och andra personer vid de årliga frimarknaderna; men dessutom hafva åtskilliga Hemmansägare företagit sig att drifva handel, för hvilken de taxeras i mån af rörelsen. Om än den tällan, som härigenom uppstår med Handlande Borgerskapet, icke kan vara utan nytta för den producerande Allmogen, torde fördelen icke öfverväga olyckan deraf, att luxeoch öfverflöds-artiklar derigenom blifva mera utspridde och alt den uppväxande generationen, till ringa båtnad för eget och allmänt väl, ledes ifrån sin rätta bestämmelse. Westgöthers Gårdlari-handel är ganska menlig för Orten, emedan den ej mindre lockar Allmogen till onödiga penninge-utgifter och minskar näringsfliten för egna tillverkningar af bättre beskaffenhet, utan jemväl anses befordra förbudna varors kringspridande, hvilket genom Tulleller Krono-Betjeningens tillsyn föga torde fullkomligen kunna förekommas så länge dylika varor äro tillåtna för bruk och nyttjande. Sjöfart idkas i allmänhet icke såsom näringsgren; men Bruksägare, Ståndspersoner och en del af Allmogen äga fartyg, som begagnas för transport af Landets produkter till Stockholm och andra inrikes Orter, äfvensom till en del utom
Då hon tillika med sin man och prinsen och prinsessan Fredrik-Karl var på besök i England för att öfvervara sin tredje broders, hertigens af Connaught bröllop, fick kronprinsessan någon tid före sin hemresa veta, att en dam, som fordom tillhört hennes omgifning och sedan gift sig med en läkare i Berlin önskade få till sig en systerdotter af tretton, fjorton års ålder, men att hon ännu icke lyckats erhålla passande ressällskap åt den lilla. Så fort kronprinsessan, alltid angelägen om att visa sin omgifning, huru högt hon värderar dem, fått höra detta, lät hon tillsäga den unga flickans mor, att, om hon ville anförtro sin dotter i prinsessans vård, skulle denna med nöje föra henne med till Berlin. Modren antog naturligtvis med förtjusning detta tillbud. Under hela resan sysselsatte sig kronprinsessan personligen och ytterst älskvärdt med den unga flickan och gjorde allt för att förmildra afskedets smärta och obehaget af att resa så långt med alldeles obekanta personer. hälles ett n u m m e r I veckan under hela qvartalet. Modren hade visserligen på förhand förmanat henne att icke » sjåpa sig », utan, om man gjorde henne några frågor, svara tydligt och säkert, alldeles som om hon talade med andra personer, men denna lilla pigga ungdom företog sig att gå ännu litet längre, än de moderliga instruktionerna förutsett. Då en temligen lång tystnad uppstad, började den lilla inom sig fundera på den möjliga orsaken, och sluligen fann hon sig föranläten att yttra sig som följer: • » Prinsessan behöfver alls inte vara rädd för att fråga mig hvad som helst, för mamma har sagt, att jag inte skall vara blyg, utan svara ordentligt på allting, om det är något som prinsessan vill veta. » Alla funno detta lustigt nog, men synnerligast var kronprinsen road af denna obesvä- rade uppriktighet; han finner nämligen mycket nöje i den okonstlade lifligheten hos barnen. Vi hafva redan talat om kejsarinnans älskvärda erkännande af John Brights bemö- danden att försvara hennes mor. Samma vänliga och uppriktiga väsen, karakteriserar henne fortfarande oeh lady Bloomfields förutsägelse, att hon skulle vinna allas hjertan, har utan tvifvel besannats, om hon än på senare tider icke varit alldeles så populär som fordom.
Det afskräckändé ifrån* brott, som utgör det ena af straffets 1 vänne yttre ändamål, skulle betraktas ur en-alllför inskränkt synpunkt, om man trodde dét ej innebära något mera än att förbrytareii sjylf skall genom straffetsundergående afsk räckas från nya brott. Detta, af vissa Griminalisterantagna föreställningssätt'upplager blott ett af de moment, hvilka innehållas i' begreppet 01» afskräckning, men utesluter ett annat lika väsendtligt. Fullständigt betraktad, mäste den med straffet åsyftade afskräckningen tänkas innebära en ■ genom strafflagen kungjord hotelse’ eller' varning, riglad emot1 Lagutskottet* Betänkande, A’'.o 163, alla de under Statens domsrätt lydande personer , hvilka möjligen kunna känna sig frestade att begå ett brott, en varning, hvars afskräckande kraft helt och hållet beror af den säkerhet, eller åtminstone sannolikhet man eger derom, att då brottet blifvit begånget, straffet icke kommer att uteblifva, Då man åter fattar afskräckningen i denna dess fullständiga betydelse, måste man lutt inse, att ehnru böters uttagande ur en afliden förbrytares sterbhus icke tjenar att afskräcka honom ifrån nya brott, måste det likväl, såsom en erinring om helgden och verksamheten af Lagens straffande rättvisa, bidraga att afhålla Statens öfriga medlemmar ifrån brott af samma art. Man föreställe sig t. ev, en lurendrejare, som, efter att länge hafva ostraffad riktat sig genom sitt olofliga yrke, en gång erlappas och fälles lill betydliga höler, men dör innan de hunnit uttagas. Skulle Lagens afskräckande kraft ej i sjelfva verket lill en viss grad försvagas genom ett stadgande, sorn förböde böternas uttagande ur hans sterbhus? Och skulle ej äfven det förökade interesse ett sådant stadgande gåfve förbrytaren, att i möjligaste måtto förlänga rättegången, i sin nion motverka den genom strafflagen åsyftade deterritionen? Man liar någon gång yrkat, att då ett kroppsstraff ej verkställes efter förbrytarens död, vore det ej billigt eller consequent, alt efter en förbrytares död verkställa ett egendoms st raff.
SDlajt i unber* bånigljet ftg befroårat, bmarefter odj feDan åberrar gullmågtige i RifSgålbS* kontoret jemvodl blifmit i målet f>5rDe, famt uti beras, ben 22 SSlaji 1828, afgifne unbevbåniga Utlåtanbe, unber åberopattbe af bmab, få mål griljerre Cederhjelm, forn Partibus »Sbirectionen uttrpcfeligen mebgifmit, att nemligen någre Drigitiabllanblingar, röranbe ben ifrågafatte $orbringen, icfe moro att tillgå, prfat, att, enar fålebeS bet för ^rono^orbringarö liqpiberanbe genom RifégålbS-<Contoiret, förejfrifne milfor, eller att be farnum jfofa mara lagli» gen beftprftc, icfe more, i affeenbe på föremaranbe §orbriugS*anfpråf, upp» fpUbt, Äongl. ^'ammar^ollcgti öfmerflagabe Ut|Iag måtte fajlflåtlaS, ilongf. ^Dlaf.t, genom Råbig ©ftifmeife af ben 28 Slugujli 1829, förf larat:
Rännande händelserna och R. St:s Just.ombudsmans till dem afgifna embetsberättelse, skulle finna Grusenstolpes öde, om icke förhatligt, åtminstone olagligt, hvilka skulle unnat honom ett bättre öde och våra lagar mera helgd, att jag för båda gjort hvad jag förmår. Skulle mera varit miti pligt, hoppas jag de öfverse med min oförmåga att försvara en sak, en princip, hvilken ej uteslutande tillhör mig ensam, utan hela det folk, som bor mellan Nordcap och Sundet. Hr Munck af Rosenschöld, tilläde muntligen: Jag anhåller, att delta mitt dictamen måtte blifva MedSt:n communiceradt, då jag till Ridd.Secretm aflemnar det dertill nödiga antal exemplar, hvarförinnan jag anhåller få rätta några skriffel, som sig i detta exemplar insmugit. Begärdes på bordet. Hr Munck a f Rosens eli öl d: Då min framställning arén reservation, tror jag icke den grundlagsenligt kan läggas på bordet. Upplästes och lades på bordet K. M:s nyss' ankomna nåd. propositioner: 1:0, ang:de särskildt pensions-anslag för frami, en af Rikets Herrar, Statsrådet Hr Gr. Adlersparres efterlemnade enka; gifven den 24 Mars 1840; 2:0, ang:de ersättning till kronolänsmannen för resor, som af dem anställas till försegling af brännvinsredskap; gifven den 24 Mars 1840; 3:o, angtde nedsättning af räntan å det för staden Wenersborg beviljade byggnadslån; gifven den 24 Mars 1840; 4:o, om arrendefri upplåtelse åt staden Kongelf af åtskilliga smärre tomter vid Bohus raserade fästning; gifven den 2 Mars i84o. Likaledes lades på bordet K.
I händelse fråga nu vöre om beviljandet af så beskaffade Crediiiv, sorn de ifrågavarande, skulle Utskottet fullkomligen instämma uti den åsigt, att räntan för de samma borde bestämmas högre; men, då Utskottet anser angeläget att vid sjelfva öfvergången till ett ordnadt myntväsende söka, i möjligaste måtto, undvika alla rubbningar, hvarigenom näringarne kunde komma att salina något hittills påräknade stöd; och då, hvad' serskildt beträffar det för .Tern-Conloret beviljade Crediiiv, den vinst, som uppkommer genom differencen i räntebetalningen lill Banken mot räntan af deni genom hankens biträde tillökade Fond, utgör en, under serskild redovisning ställd disponibel’ tillgång för Jern-Contorets Fullmägtige, lill anställande of rön och försök m, m. i och för införande af förbättrade methoder till jcrnets förädling, hvilket ändamål onekligen är af stor vigt för näringens framgång och förkofran, har Utskottet ej kunnat tillstyrka någon förhöjning för det närvarande å den ränta, sorn från början blifvit bestämd för de i rö p. uppräknade Greditiv.. En öfverflyttnrng af desse Greditiv till annat Rikets Ständers; Tarfe» som sjelf begå gaae Crediiiv å. Banken, samt för egne behof ofta behöfvav 6t Banco-Utskottets Utlåtande iV.-o 16. att anlita sin credit till upplåning al allmänheten, synes Utskottet ej lämplig, och då Banken eger full säkerhet för ifrågavarande creditiv, kan Utskottet ej heller tillstyrka, att, i stället för användandet i sådan väg af Bankens medel, antingen Banken eller Riksgälds-Contoret skulle godtgöra skilnaden emellan den nu bestämda räntan för desse creditiv och hvad de inrättningar, som af creditiven äro i åtnjutande, kunde nödsakas att, vid upplåning af allmänheten i ränta erlägga, hvarigenom antingen Banken kunde komma att godtgöra en dryg ränta eller RiksgäldsContoret skulle en ytterligare utgift tillskyndas.
Helt kan dock ej förtrollningen brytas, så länge hon är kvar på det gamla kära Eingeby med alla dess tusende minnen. Ibland har hon måst kasta en blick bort till den lilla sängen, där någon af hennes småttingar sofvit, för att verkligen förvissa sig om att de sista tolf åren ej äro någon dröm blott, — så lefvande har den flydda ung domstiden stått för henne, helst här i hennes forna flickrum med sin gammaldags hvita möbel med de randiga öfverdragen, de nystärkta kattungardinerna och den rödoch hvitrandiga rullgardinen, som nedfälld mot den sjunkande solens strålar kommer hela det lilla rummet att lysa rosenrödt, som hade en rosafärgad ampel där spridt sitt sken. Hur många gånger hade hon ej räknat rutorna i tapeten och för hvarje gång undrat öfver att hon aldrig kunde få summan att stämma med de föregående räkningarna! Och så hade hon hört steg öfver vinden, dörren hade öppnats, och husjungfrun stigit in med vedbärarn i handen, dragit upp spjället i den grönflammigt målade kakelugnen och så med hög röst förkunnat: » nu är klockan half åtta, nu är det dags att stiga opp. » Och så brådskan att bli klädd och färdig, tills frukostringningen ljöd kl. 8. - Hvilka tankar, som födts och formats här i denna lilla kammare! Ungdomsfantasier, fröjder och sorger, — med deras obestämbara längtan och undran inför hvad som komma skall, luftslott och drömmar, flickvänskap och flickförtroenden, samt så till sist denna klargjorda längtan — ej efter det obestämda längre — utan efter denne ende, efter honom som utträngt alla andra drömmar med en sådan koncentrationens i makt, att utan honom blir lifvet färglöst, matt, tyngande. Och sä slutligen lösningen på gåtan: jublet, det berusande jublet: » jag är hans, jag är hans », alla ljufva små förtroenden, alla ömma kyssar som växlats här inne, tills hon som en lycklig brud med darrande händer fäste slöjan i sitt hår och lät sin tårfyllda blick glida med ett afsked kring rummet.
Som penningar behöfves till alla företag, antingen Ekon.Utsk. eller Statsötsk. yttrar sig öfver frågan om dem; så är frågan om anslagets beviljande alltid frågan om lif må gifvas eller verksamhet fortsättas eller utvidgas för någon inrättning. Så förhåller sig äfven med skolfrä - 48 Den 1 Februari e. m. gorna. R. St. hafva icke ansett sig förhindrade att dömma öfver decimalsystemets införande i penningeräkningen, eller om lämpligheten af ångfartygs begagnande i st. f. andra till sjöförsvaret, eller om smärre krigsskepps byggande i st. f. större, o. s. v. Men då fråga är om skolor, då vill man icke medgifva någon omdömesförmåga, fastän de fleste hafva barn, på hvilka skolorna dagligen göra sina rön. Huru dessa ulfallit, måtte väl föräldrarne veta. Jag frågar dessutom, hvarföre Ekon.Utsk., som handlagt dylika frågor under alla föregående riksdagar, nu först skulle, vid den innevarande hafva blifvit obehörigt att derom yttra sig? Här är dessutom fråga om ett lillökadt anslag af 11000 t:r spanmål, efter det förslag, som skolrevisionen uppgjort. Derom måste Sländerna yttra sig, och med detsamma eftersinna grunderna för anslagets belopp. Om det vore möjligt alt inrätta skolorna så, att icke allenast en bättre undervisning gåfves, utan att denna kunde lemnäs för bättre pris än eljest, månne icke sådant utgjorde föremål för Släudernes öfvervägande, innan anslaget bestämdes? Ville man göra en skälig anmärkn., så vore det den, att StatsUtsk. icke behandlat ärendet gemensamt med Ekon.Utsk. Likväl och som man för ögonblicket icke äskar anslag, utan blott yttrar tankar, som skola grundlägga anslagsfrågan; så mätte det icke vara orätt att Ekon.Utsk. bereder ämnet. I sjelfva saken synes första frågan varaden: hvad skall på allmän bekostnad läras?
Eders Kongl. Maj:ts nådiga Förordning rörande Socknenämnder och Kyrkoråd har visat, inom de församlingar der personer finnas, som med förmåga att bedömma vigten af dessa uppdrag och med vilja att med uppoffring af tid och det besvär, som dermed följer, fullgöra denna nådiga Förordnings föreskrifter, att kommunalbestyren kunna verka i en nyttig riktning och åstadkomma den ordning inom församlingarne, som på annat sätt svårligen kan erhållas. När menigheterna hinna att sjelfva inse behofvet af den verksamhet som tarfvas för att ordna sina egna inre angelägenheter och deraf draga fördelar, torde också en verksammare anda visa sig att deltaga i dessa ombestyr, än som nu i allmänhet är fallet. Fattigvården, som erhöll en ändamålsenligare riktning genom Eders Kongl, Maj:ts nådiga Förordning af den 26 Maj 1847, ordnades i enlighet dermed först i början af November samma år. Det är således först i en blifvande underdånig Berättelse, denna Nådiga Författnings följder kunna redovisas, enär dess tillämpning egentligen ej kunde påbörja förr än under loppet af år 1848. De af Eders Kongl. Majit nådigst anbefallde åtgärder att öfverflytta hålloch reservskjutsen på entreprenadskjuts hafva blifvit, så vidt möjligt, varit verkställde. Likväl hafva hinder uppstått för att tillvägabringa eutreprenadskjuts öfverallt, så att skjutsningsbestyret endast på 10 skjutsstationer inom länet blifvit af entreprenörer öfverlaget. Det nya länsfängelset i Christianstad, inrättadt efter cell-systemet, med 95 celler, blef i December månad år 1846 färdigt att begagnas. Om det än är för tidigt att efter den korta tiden af ett år bedömma cellsystemet för ransakningsfångar, torde dock denna tids erfarenhet gifva betydande anledningar till dess företräde framför gemensamma fängelser. Äfven mäste detta ämne i nästföljande underdåniga 12 Berättelse blifva ett vigtigt föremål för Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att då redovisa, enär en längre erfarenhet då berättigar till ett säkrare omdöme och kan tydligare visa de resultater, sorn detta system medfört.
Tors frågor, ända tills solen går upp, då »dagskygga dvärgar» enligt sagan förvandlas till sten. Amma, hustru till Ave, de fribornes stamfader. 20. Amsvartner, det af evigt mörker betäckta hafvet utanför Nastränderna, i hvilket holmen Lyngve är belägen, der Loke, Fenrer och Muspels (världsfördärfvets) söner ligga fängslade intill Ragnarök. Anar, Annar, Onar (Ánarr, Annarr, Ónarr), binamn till Fjörgynn, som med Mimers dotter Natt födde jordgudinnan Frigg. AnarFjörgynn är en vanagud och efter all anledning densamme som Höner. Andlang (Andlangr). Våra fäder antogo, att flere himlar hvälfde sig öfver hvarandra. Underjorden har sin himmel, i jämförelse med hvilken den öfver jorden synliga kallas upphimmeln, uppvärlden, (upphiminn, uppheimr). Öfver denna hvälfver sig en andra himmel, Andlang, och öfver denna en tredje, Vidblain (Viðbláinn). Andrimner (Andhrímnir). I dikten Grimnersmal säger en strof: »Andrimner låter i Eldrimner koka Särimner (Sjörimner); detta är det bästa fläsk – men få äro de som veta med hvilken föda einherierna näras». Man har däraf dragit den slutsats, att Valhall ägde en kock med namnet. Andrimner, och att denne i en värklig kittel, Eldrimner, kokade en värklig galt, Särimner, hvars fläsk skulle tjena einheriarne till föda. Och för att Särimner skulle dag efter dag räcka till för detta ändamål, har man vidare antagit, att han hade samma egenskap som Tors bockar och dagligen, efter hvarje slagt, lefde upp igen (se Snorres edda). Allt detta beror på missförstånd.
Man har vidare sagt, att det vore en skam för Jandet att behöfva vända sig till främmande nationer för att trygga sin Banks säkerhet. Detta är en skam, som de rikaste nationer hafva måst underkasta sig. Vidare har en talare sagt, att det vore fördelaktigare för Banken att vara lugn med en liten cassa, än orolig med en större; men detta lugn beror icke af Banken, utan på dess borgenärer, och om de ej vilja lemna den i fred, kan den med större lugn möta dem, då den har en större cassa. Hvad åter angår den ifrågasatta beräkningen af den silfverfond, som man till visst belopp ansett böra bestämmas, och huruvida den borde räknas i b:co i stället för silfverspecie till följd af gårdagens beslut, torde man böra erinra sig, att vi i går endast beslöto, huru skatterna skola utgå. En r:dr specie lärer likväl fortfara, tills Konung och Ständer annat besluta. Detta beslut är dessutom icke R. Strs, utan R. o. Ad:s beslut; men vore det äfven Ständernas beslut, hade de icke ensamma kunnat afskaffa ett i landet gällande mynt. HrNordenanckar: En värd ledamot, Hr Cederschjöld, har ansett, att det vore endast säkerhet för vexlingens bestånd, som med den ifrågavar. proportionen åsyftades. Jag får fästa uppmärksamheten deruppå, att det är en annan omständighet, som jag anser lika mycket böra afses, nemi. lugnet i landet i afseende på penningerörelsen, ty ingenting är mera farligt för industrien, än hastiga fluctuationer i myntvärdet; och jag tror, att det är ett förbiseende af detta förhållande, som vållat, att BancoUtsk. på ena sidan godkänt ett strypsystem och å den andra sidan godkänt lånesystemet eller sedelemissioner, så snart metalliska cassans förhållande till sedelstocken förbättras. Det måste finnas en latitud emellan dessa system, som bereder lugn.