Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Gården var omgifven af höga byggningar, hvilka under hela den tid hon här varit ej lemnat rum för en enda solstråle, hvarföre hon ock nödsakades att nästan hela dagen arbeta vid ljus, och hvad intresse egde dessa arbeten för henne? hvarken heder eller glädje skulle hon skörda vid deras bortgifvande. Huru ofta jemförde hon icke de föregående åren med detta. De dagliga behofven påkallade väl äfven då en ansträngd verksamhet, men såväl behof som arbete delades ju af en älskad mor och syster. Inga granna, kostsamma julklapper kom der i fråga, ty både tid och medel felades; men en enkel mössa för modren, en hålsömskrage för hennes systrar, redan tillverkade under sommartiden, äfvensom de under den såkallade, ofta korta sqvallertimmen stickade små strumpor, dem hon sedan om julafton delade ut bland några fattiga barn i grannskapet, kom hennes unga hjerta att klappa af glädje, hvarje gång hon såg dessa saker i sin låda. Men nu Nu satt hon der allena, ty "hennes nåd" och "fröknarna" tillbringade mesta tiden med att besöka och vända upp och ned på alla handelsbodar, samt med bestyr hos bokbindare, tappisserare och guldsmeder. Då Natinka någon gång tittade in till henne, utgjöt hon sig i loftal öfver modeartiklarne i de förra, samt harm öfver arbetslönernas dyrhet hos de sednare. Den summa som endast fordrades att gifva de arbeten sin fulländning som Ida haft under händer, skulle, enligt hennes beräkning, ansets för rikedom hos mången behöfvande familj. Uttröttad af ansträngning samt i brist på rörelse och frisk luft, kände hon sina krafter småningom försvagas, matlusten försvinna och kinden blekna. Hon skref ånyo till sin mor, och bad att under någon förevändning blifva hemkallad till nyåret. Julafton skulle Wermell, enligt hvad hon hört af Natinka, vara hemma och spisa "en famille." Då måste de likväl blygas att utesluta mig, tänkte hon. Med hemlig glädje motsåg hon denna afton; hon skulle då få återse den, som till hennes egen förundran så intagit hennes tankar, att minnet af mor och syskon ofta förbleknade.
Ett herrskarsnille är han ock förvisso. DEMOSTHENES. Då skall han veta släcka frihetsgnistan. AISCHINES. Bort det! Dertill är han hellen förmycket. DEMOSTHENES. Begagna icke detta ord hellen Om honom som dock är och blir barbar I allan evighet! Men säg, hur vågar Du här så fräckt den skurkens talan föra, Som är ditt lands afgjorde fiende? Och huru kunnen I, medborgare, Så tåligt lida dennes snöda tal, Som vågar här på Agoran offentligt Beprisa er och allas fiende? Han kan ju aldrig öppna på sin tandgård, Om ej Philippos' namn skall springa ut! AISCHINES. Philippos' namn! Se der din framtid, Hellas, Infattad i ett enda ord! Se der 39 Den grundsten, uppå hvilken du skall bygga På nytt din fallna storhet upp! Ty han, Philippos, är af Gudarne visst sänd Att uti denna svåra tid oss rädda, Då afund, split och ränker skilt de stater, Som språk, natur och seder ämnat knyta Till ett förbund, nog mäktigt till ett värn För hafomflutna Hellas. Ja, inunder Hans skepter skall Athenai åter blomstra, Ånyo skola skaldens sånger klinga Och gudabilder, förr ej skådade, Ur mästarhänder träda fram i ljuset; Och Perikles skall åter lefva upp I honom och hans höga anda gjutas Utöfver detta nyingångna skede, Som uti tideböckerna skall nämnas: Athenais ärorika tid. Då skola Uti en framtid andra slägten fira Athenais pånyttfödelse med offer, Och ynglingar och gubbar, festligt prydda Med heliga olivekransar, tåga Till Parthenon och under dans och sånger En snöhvit peplos utaf phrygisk ull Åt egisbärerskan Athena Polias Till minne skänka hvar olympiad Utaf den stora dag, då Makedonien Åt Hellas räckte handen till dess räddning. (Större delen af folket uttrycker sitt bifall till Aischines' tal med jubelrop. Några uttrycka sitt ogillande. Tumult.)
Försäljningar, byten och andra öfverenskommelser, som angå kommunens skuldfordringar, förbindelser och rättsanspråk, med undantag af sådana öfverenskommelser, som angå bevillning till kommunen, äfvensom frågor om dessa medels utlåning. 4:o. Stadgar angående kreatursbete på fremmande bys mark, då rättighet dertill förefin nes, samt på gemensam betesmark (parcours et vaine påturage). S:o. Stadgar och tarifer öfver afgifter för platser i allmänna försäljningshusen, på marknader, torg och slaglerihus samt för rättighet att uppsätta stånd vid allmän väg. 6:0. Besigtning och öppnande af byoch socken-vägar samt gångstigar, i enlighet med gällande lagar och Provins-reglementen samt utan förfång för hvad lagen stadgar om afstående af egendom för allmänt behof. 7:o. Förslag till nybyggnad, större reparation eller nedrifning af kommunen tillhörande byggnader. 8:0. Förslag öfver kommunens utgifter samt sättet och medlen för deras bestridande. 9:o. Den årliga redogörelsen för kommunens inkomster och utgifter. 10:o. Reglementen för pantlåne-inrättningar. I händelse godkännande vägras, kunna vederbörande kommuner besvära sig hos Konungen. Rådet upprättar stadgar för kommunens inre förvaltning och ordnings-polis. Dessa stadgar få ej strida emot lagarne, eller mot reglementen, utfärdade af Statseller Provins-förvaltningen. Kommunal-rådet bör, inom 48 timmar, till Provins-rådets Ständiga Utskott insända afskrifter deraf. Kommunal-råden kunna stadga vitén för öfverträdelse af deras påbud, såvida ej lag i samma ämne finnes. Yitet får icke utsättas högre än de för mindre polis-förseelser stadgade ansvars-bestämmelser (högst £3 francs böter och 5 dagars fängelse). De högre ansvars-bestämmelser, hvilka nu gällande reglementen och stadgar kunna inne hålla, skola, två år efter denna lags offentliggörande, anses minskade till hvad som för mindre polis-förseelser kan högst ådömas. Öfverträdelser af dessa reglementen skola hädanefter åtalas och afdömas såsom mindre polisförseelser.
EkonUtsk. ville af detta, för mia ringa del nu afgifna vördsamma anförande intaga huruledes icke (på sätt likväl en och annan ledamot i dag hörts taga för gifvet) alla ledamöter af R. o. Ad. dela den af åtskilliga Ståndsbröder uttalade öfvertygelsen om önskvärdheten af decimal-systemets införande linder en form eller en annan. Jag har öppet yttrat min tanka härom; måhända hyses den jemväl af åtskilliga bland dem, som ej älska alt offentligen upträda som talare. Frih. Stjernstedt: Då jag i mitt förra anförande endast åberopade de skäl som af Hr Lejonankar i hans reservation blifvit anförde, skedde sådant derföre, att jag ej ville uptaga liden med uprepande af de skäl som under föreg:de riksdagar framställts för decimal-systemets inför: nde, enär pluralitelens, åtminstone inom detta Stånd, åsigt härom vid sednasie riksdagar uttalat sig för decimalsystemet och de fördelar som deraf skulle åstadkommas; men då Frih. Cederström bär yttrat, såsom talande emot decimal-systemets lämplighet, att detsamma, ehuru i Frankrike infördt, dock derstädes kunnat i så ringa mån vinna den stora allmänhetens förtroende, alt der än i dag brukas de gamla systemen serdeles för mynt och mått, så har jag begärt ordet, för att få fästa upmärksamheten derå, det jag ingalunda tror alt orsaken till denna obenägenhet bör sökas hos decimal-systemet, såsom sådant utan deruti att det i Frankrike är lämpadt pä en princip som är helt och hållet godlycklig och hvarigenom de nya bestämmelserna ej blifvit commensurable med förut varande system för mynt, mått, mål och vigt. Enehanda skulle säkerligen förhållandet äfven blifva här om på sätt Hr Brakel syntes antyda, decimal-systemet på samma sätt som i Frankrike skulle tillämpas, men om i den syftning Hr Lejonankar föreslagit, de nya bestämmelserna för mynt, mått, mål och vigt vore commensurable med nuvar. förhållanden, så tror jag alt förändringen, långt ifrån att här möta motstånd, äfven bland allmogen skulle inom kort tid vinna sympathier, serdeles om det nya systemet någon tid ginge i bredd med det gamla.
Då således för lotsoch fyrinrättningens underhåll och utveckling vida högre anslag, än det nuvarande, visat sig vara erforderligt, samt Rikets Ständer vid beräkningen af Statsverkets inkomster uppfört båkoch lotsmedel till en summa af 600,000 Ridr, har Utskottet funnit sig böra, på sätt hittills iakttagits, såsom tillgång för Lotsverket under instundande statsregleringsperiod, enligt hvad hosföljande tabell öfver Hufvudtiteln, Litt. A, närmare utvisar, uppföra: a) inflytande båkoch lotsmedel, enligt inkomstbetänkandet beräknade till Ridr 600,000: b) vederlag för Förvaltningens af Sjöärendena andel i uppbörden vid Landsorts fyrbåk » 16,000: c) indelta räntor » 460: tillsammans Ridr 616,460: Och hemställer i enlighet härmed Utstottet, a) att det sålunda beräknade beloppet, tillhopa 616,460 Ridr, må af Rikets Ständer anvisas för lotsoch fyrinrättningen med dertill hörande personal och, pä sätt hittills skett, såsom reservationsanslag å Riks-staten upptagas, äfvensom att de öf - 12 Stats-Utskottets Utlåtande Jfé 52. verskott, som å Statsverkets, under titel: båkoch lotsmedel, beräknade inkomster, kunna uppstå, jemväl må för lotsoch fyrinrättningen få användas; dock torde, med afseende derå, att inkomsten af båkoch lotsmedel möjligen icke kommer att uppgå till det af Rikets Ständer beräknade beloppet, härvid böra fästas det förbehåll, b) att andra inkomster, än de nu afsedda, icke må för lotsoch fyrinrättningen användas. 12:o.
M:t i sin nåd. propos. föreslog, att Staten skulle sjelf öfvertaga byggandet af de s. k. stambanorna, de stora pulsådrorna för vår rörelse, samt att medel dertill skulle lämpligast anskaffas genom inhemska fondpapper. StatsUtsk:t, deri jag äfven då hade äran sitta som ledamot, updrog åt sin Riksg.Afdeln. att utarbeta förslag till ett sådant inhemskt fondsystem, hvilket äfven afdelnm gjorde, med tillhjelp af de finansiella kapaciteter, som inom landet funnos att tillgå; och detta förslag, som sedan biet' af R. St:r antaget, återfinnes i Reglem. för Riksg.- Kont. Detta system bl ef dock aldrig effektueradt, ty de befintliga tillgSngarue användes i industrien och näringarna, och Fullm. i Riksg.Kontoret, som ausågo att man icke borde med dessa inlåta sig i täflan och derifrån draga det nödvändiga rörelsekapitalet, satte räntan så lågt, att obligationerna icke blefvo sålda, med undantag af ett par hundra tusen Rdr. Tvist hade äfven mellan Fullm. sjelfva upstått ang. rätta tolkningen af de lemnade föreskrifterna. Resultatet häråt känna vi, nemi. att man 1853—54 fick bygga jernvägarne med anslag af 5 millioner, och att vi sål. fiugo sjelfva ensamma bära tungan af ett företag, af hvilket våra efterkommande få skörda största frukten. Om vid nämnda gynnsamma tidpunkt tvekan kunde uppstå om möjligheten att inom landet anskaffa 5 millioner, så måste denna tvekan blifva så mycket större, då det vid följande Riksdag var fråga om 20 millioner, och då dessutom penningeställningen var långt ifrån så fördelaktig. Man ansåg då också att de kapitaler, som funnos, voro nödvändiga för vår industriella utveckling, och att, särdeles genom den utvidgade bankrörelsen, den enskilde icke behöfde eller vore hågad att nedlägga sina besparingar uti inhemska fondpapper. Man antog detta så mycket säkrare, som, oaktadt hypotheksföreningarna så länge varit i verksamhet, man dock icke lyckats åstadkomma någon fondbörs, någon notering på sådana papper. Vid innevarande
Vid öfvervägande af allt detta, har det icke undfallit Riksens Ständers uppmärksamhet): att, fteaow nu gällande Skogs - Författningar», 292 Underdåniga Skrifvelse?. väckes hos deti skattskyldige ett billigt missnöje, när han erinrar sig, att den Ek hans egen jord frambringar tillhör icke honom, utan Staten, hvilket missnöje öfvergår till motvilja för trädslaget, helst det icke sällan inträffar, att da han Önskar, genom arbetsamhet och odling, förbättra sin egendom, motverkas denna lofvärda föresatt* af förbudet, att undanrödja de Ekar, som växa till hans förfång; att de utvägar, som finnas, att afhjelpa dessa och flere dylika olägenheter, icke äro eller kunna % ara annat, än förenade med tidsutdrägt och kostnad, stundom öfverstigande både Jord-egarens förmåga, att densamma bestrida och den vinst, han af företaget kunnat påräkna; samt att följden häraf måste blifva, att Jord-egaren bemödar sig förekomma Ekens fortplantning och att detta bemödande, ehuru ledande till Statens skada, likväl i allmänna omdömet anses mindre straffbart, än påkalladt af omständigheterne. Vid detta förhållande, som nogsamt vitsordas af Ekeskögarnes nu varande ofördelaktiga tillstånd och af deras markbara försämring sedan den tid, då ifrågavarande Förbuds - Lagar utfärdade*, hafva Riksens Ständer funnit i högsta målto angeläget , att sådane åtgärder varda vidtagne, som ej allenast skydda den redan uppvuxne
Då Konung dör och Thronföljaren ännu omyndig är utfärde Regeringen Kallelse å Riksens Ständer, hvilken kallelse inom Femton dagar efter Konungens död skall i Hufvudstadens Kyrkor och vidare i Riket kungöras. Riksens Ständer åge, gemensamt med Norriges Storlhing, i den ordning Riks-Akten bestämmer, att utan afseende på uågot den aflidne Konungens Testamente, angående Riks-Styrelsen, förordna en eller flere Förmyndare, som, intill dess Konungen myndig blifver, Regeringen i Dess namn, efter denna Grundlag, må utöfva. §• 94. Skulle den olyckliga händelse inträffa, att den Konunga-Ätt, hvilken Arfsrätten till Riket uppdragen vore, på manliga sidan utginge, kalle Regeringen inom den i föregående § stadgade tid efter den siste Konungens död, Riksens Ständer till allmän Riksdag. Riksens Ständer skola då, gemensamt med Norriges Storlhing, pä sätt Riks-Akten stadgar, ett nytt Konungahus utkora, med bibehållande af denna Regerings-Form. §• 93. Om emot förmodan Regenten eller Regeringen underläte att i de fall, föregående 91, 93 och 94 §§ omförmäla. Riksens Ständer genast sammankalla, då åligge det ovilkorligen Riddarhus-Direktionen, Dom-Capitien i Riket, Magistraten i Hufvudstaden samt Landsböfdingarne i Länen, att. genom offentliga Kungörelser, underrättelse härom meddela, på det val af Riksdagsmän, der sådane val äga rum, genast må kunna anställas, och Riksens Ständer sammankomma, att deras och Rikets rätt iakttaga och skydda. Sådan Riksdag öppnes å Femtionde dagen efter den, då Regenten eller Regeringen sist bordt kallelse dertill i Hufvudstadens Kyrkor låta kungöra.
Uti detta Stift äro fyra st. vackra och ansenliga Hospitaler , iom af de i Påfvedömet så .kallade HelgeAndeshusen uppkommit och blifvit af Högstsalig Konung GUSTAF ERICSSON med Inkomster försedde såsom 8:0 Linköpings Hospital. För detta Hospital har Konung CARE Den XI:te utfärdat Stat och Spisordning den 4 Maji a.695 , och utsatt hurudana inkomster det äga bör, nemi. räntan af 2 | M:t saint af åtskillige andre Eägenheter, såsom ängar, qvarnar och åkrar, jemväl KrortoTionde af 12 Socknar, för hvilken Stats-XJtslottets Bettini anden. 1641 ankomst Sjuttio personer skulle underhållas samt Eön och Kost bestas för en Prädikant. 1 Sysloman, 4 Drängar, 1 Kokerska och x ladugårdspiga; jemväl utsattes någon belöning för en Redesvän och 3 st. AlmoseSamiaie eller så kallade Bedjare. Enligt utgifvet Utdrag af 1754 ars Räkning skall inkomsten för samina år varit Krono-Tionde - 337 T:r 4Fj:r. Afrad och Hospitalsåkrars in* bergad Spannemäl 152.* 7, Igenom Bidderiet in. kommen Spannemäl 94: .— Tillsammans jSpannemål. Penningar och annor Inkorhst. Tomtören och Arrende Pänte-Persedlars värde Inskrifnings-Penningar pidderiet inskaffat - • Eör de dödas quarlåtenskap influtit Bötespenningar Betespenningar och annor inkomst Halfva Ragamalet af Betjeningen» Stat i Spannemäl utföre* efter Kronovärdie - 38 Sorn är det största i Stiftet och den 31 November 1698 fatt Kongl. Maj:ts Stat och Spisordning.
Sammansatt af de mest uplpste män, äger Stats utskottet utan all twifwel förmäga,'at utan medhjelpare fatta och utarbeta en Finaneeplan; men det oagtadt mätte det icke wara utan nptta, at inhemta de Ämbetsmäns tankar i detta wigtiga ämne, som genom en länglig erfarenhet och en ännu fortfarande handläggning wid Financerna och dithörande detailler, nödwändigt mäste äga den grundeligaste kännedom om Rikets Penningewerk och hwad dermed gemenskap äger: Ut - 638 Den Z August:. skottet har säledes endast ädagalagt med hwad nit det söker upfylla sitt äliggande, och at det icke försummat nägot tilfälle til uplysningars erhällsnde wid desi granlaga arbeten. Hwad andra puncten beträffar, mäste jag uprigtigt bekänna, at min sorffningsförmäga är för swag at kunna uptäcka den mindsta fara för Riksens Ständers rättigheter wara förborgad uti Stats-Utffottets i fräga warande hemställan. Dä Utffottet endast uplysningswis (annorlunda kan det ej betraktas) inhemtar et Förslag lil en Finance-plan af Konungens Ämbetsmän, dä Utffottet äger at i hela sin widd eller til nägon del förkasta eller antaga detta project, dä detsamma icke äger nägon offentlig egenskap utan blott enskildt meddelas ät Utffottet, och dä Riksens Ständer äga at förkasta eller antaga den plan Utffottet stuteligen för dem framlägger; sä wisar sig ej den mindsta skymt af fara för ingrepp uti Riksens Ständers rättigheter. Hwad stuteligen angär tredje puncten eller sättet at af wederbörande Ämbetsmän erhälla i fräga warande Förslag til en Financeplan, sä talar det för sig sjelf. Rikets Ämbetsmän kunna, enligt nuwarande Lagar icke mottaga befallningar af nägon annan än af Konungen ; de känna icke nägon annan befallande Magt, Konungen är lika som själen för deras Handlingar; Han tilsätter dem; de mäste derföre endast lyda Honom och ingen annan.
Ibland de tillfällen, då Svenska granskaren med glädje kan inhämta bevisen för Svenska husväfnadsflitens fortgång, må jag nämna Marknaderne i Mariestad och Rödesund vid Wanås Fästning, vid Medevi, Motala och Wadstena, Hindersinässo marknad i Örebro, Sala marknad och Distingen i Upsala, utom mångfaldiga andra, der liusväfnader af alla slag till myckenhet utbjudas till försäljning och finna afnämare. Den Stockholmsbo, som velat härom på närmare håll göra sig öfvertygad, hade kunnat vinna bevisen genom besök på den icke längesedan slutade MichaelsmässoMarknaden vidSkeppsbron, der Gårdfarihandlandernes liusväfnadslager orsakat den afund, att uttrycket deraf låtit höra sig i ett af Stockholms Tidningsblad. Dessutom tror jag icke, att den beskyllning för fåfänga i kläder, som nog ofta påbördas det vackra könet, bör utan undantag tillämpas. Erfarenheten har åtminstone lärt mig, att införandet af Utländska modeväfnader bos många fruntim8 II. 21 3a4 Den 3o December f. m. mer väckt den lofliga hågen, att täfla med utlänningen i vackra Tygers förfärdigande och att denna täflan i många Landsorter, är så allmän, att den i betydlig mohn utestänger nyttjandet af de utländska varorne. Den i Sveriges Ekonomiska Lagstiftning så förderfliga ombytlighets - andan tyckes å nyo vakna, då man utan verkelig anledning till klagan vill rifva ned det Systeme, som upprättades för 5 år sedan. Om man följde detta ombytlighets-begär, så skulle ingen säkerhet gifvas, hvarken för Köppmannaeller F a b riks-b e rä k n i n ga r. Svenska Historien upplyser tillräckligt, att näringars uppdrifvande och Fabrikslnrättningar icke egenteligen tillhöra Svenska lynnet, och att vi dertill hvarken egt eller ega tillräckeliga Capitaler. Skola vi hoppas betydeliga och varagtiga Fabrikslnrättningar, måste vi med oss införlifva Utländska anläggare och deras penningetillgångar; men fåfängt skall det blifva att vänta detta biträde, om vi oupphörligt ombyta ekonomiska författningar.
Men han var då, stackars gosse, fast för en annan kärlek; han hade i Portugal försett sig på en princessa eller hertiginna; men detta var för högt för honom, och man visade af honom. Dom Ignazio var sedan hela långa tiden så nedslagen, så modfäld, att han icke hade några ögon för en Brasilianska, om denna än varit vackrare än sjelfva drottning Esther. Men detta hör intet hit. Ni ville höra, sade ni, om förlofningen mellan mig och Dom Luis Christovᾶo. Nå väl, den ena gången vi råkades, var det i Kyrkan Maria de mar För Guds skull, nådigaste senhora! afbröt Villaflor. Nå, ni är otålig, senhor vizconde. Låtom oss då uppskjuta den historien. Ni vill tala om vår Clementina! Godt. Ni kommer för att söka henne hos mig. Det söta kräket har verkeligen i bra god tid sett sig om efter en fästman. Låt se, kan hon ännu vara stort öfver fjorton år? Lika godt, hon synes ändå ha gjort ett godt val. Utan att smickra er, anser jag mig tryggt kunna påstå det: ni tycks vara en väl uppfostrad och belefvad cavalier, och vacker är ni med, och passar således väl ihop med Glementina. Men bra olika ären J hvarandra ändå i ett annat fall. Ni – så mörk, och hon – så ljuslett, alldeles som hennes saliga moder. Åtminstone var lilla Clementina sådan i sin spädaste ålder, då jag sist såg henne i Santos, ty ni skall veta, att jag härstammar derifrån. I sin spädaste ålder? då ni sist såg henne? Min Gud! är då icke min fästmö här? Eller har jag misstagit mig? Är ni icke den dame, hos hvilken hon skulle finna en fristad, den, till hvilken Dom Ignazio skrifvit, den, som lofvat att emottaga henne? Allt detta har sin rigtighet, utom den enda punkten, att Clementina de Andrada icke är här. Men hvarföre icke, senhora? Emedan hon icke kommit hit, vizconde.
Stockholm den 8 December 1859. STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 1850. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 9. 1 M:o ©. Ank. tili Exp.-Utsk. den 8 Dec. 1859, kl. G e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om användande af en del utaf de till fångars vård och underhåll anslagna medel för nödiga nybyggnader vid fästningsfängelset i Landskrona. (U. A.)
Hans Excellence Herr Grefve Cederström är inför Svenska Folket, genom StatsUtskottels Betänkande N:o 101, invecklad i svåra saker; och samma Folk fordrar genom deras Representanter Hans Execellences friande eller fällande. 4:o. Emot Förste ExpeditionsSecreteraren Herr von Printzencreutz, som i Herr StatsSecreterarens för EcclesiastiqueÄrenderne ställe, stundom fått vara Föredragande, har Utskottet äfven applicerat 107 §. i RegeringsFormen, i och för det, såsom or - 336 Den 18 Jn 1 i i c. m. den lyda: origtiga för mela af sjelfva föredragnings-åtgärden i målet beträffande Kyrkohemman i Halland. — Då Herr Förste ExpeditionsSecreteraren von Printzencreutz, såsom Utskottet sjelf medgifver, icke saknat kännedom derom att Kongl. KamTnarCollegium hänvist den, som med Kongl. Collegii den 6 Augusti 1822 utfärdade Utslag icke åtnöjdes, att deruti i underdånighet söka ändring medelst Besvär, hvilka horde till Kongl. Kammar Expedition ingifvas, men Herr ExpeditionsSecreteraren von Printzencreutz sådant oaktadt, och fastän Besvären blifvit i Kongl. KarnmarExpedition upptagne, ändock icke begärt eller afvaktat Kongl. Majrts Nådiga föreskrift i fråga om den StatsExpedition, hvarest målet borde hanläggas, utan tvertom omedelbarligen föredragit målet uti EcclesiastiqueExpeditionen, och lagat så, att Utslaget huge af Herr Förste ExpeditionsSecreteraren von Printzencreutz contrasigneras så synes det vara omisskänneligt, att motivet för ett sådant förfarande å den tillfälliga Föredragandens sida, omöjligt kunnat vara något annat, än att få medverka till det för Staten så olyckliga, men deremot för Hemmansåboerne oskattbara, .Utslaget, hvarigenom Kronan blifvit skiljd från de ifrågavarande många Hemmanen.