Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om således någon behållning af jordegendom i Sverige skall erhållas, måste rörelsekapitalet vara lika stort med värdet af den afkastning, alla egendomar i Sverige tillsammans gifva, och detta träffas närmast, om man uptager, såsom jag gjorde vid 1834 års Riksdag, då jag yrkade förökning af rörelsekapitalet, enligt Forsells Statistik, alla egendomars värden, som då utgjorde nära 388 mill. och lägger dertill de sedan den tiden skedda möjliga förbättringar med 25 proc 194 d:o. Summa 582 mill. Den 1 December f. m. 27 b:ko eller i rmt 873 mill., utgörande upskattningsvärdet eller 2/3 af verkliga värdet, alltså nu i rmt 1,309,000,000, samt derå räknar 5 proc. afkastning, så skulle det erforderliga rörelsekapitalet blifva 65,450,000 rdr rmt — och detta aldra högsta, som erfordrades, och således hvad derutöfver finnes, mera skadar än gagnar. Undantag härifrån äro, då sådana storverk måste utföras, som under jernvägars anläggning, och hvartill alltid ett utländskt län blir en nödvändighet. Emellertid, då efter mitt beräkningssätt högst 65 mill. rörelsekapital erfordras och Riksbankens råed alla de andra bankernas tillsammans lärer utgöra omkr. 110 mill., så blir ju en gåta, att penningebrist och en verklig kris förefinnes. Jag, för min del, kan dock icke lösa denna gåta annorlunda, än att de många mill. i silfver och vexlar, som hvpotheks-föreningar och privatbanker erhållit för inteckningar i Sveriges jordegendomar, hafva återgått, såsom ock silfret ur banken, till utlandet för krinoliner, strumpeband, shaletter och klutar af alla fasoner samt leksaker, smådockor, trumpeter och bronsskräp m. m.
Så länge vi hafva ett probibitiv-systeme, sorn hindrar inrikes täflan med utländningen; så blir smuggling eti födkrok, och denna smuggling går så systematiskt förbi alla controlier, alt man, såsom Gr. Löwenhjelm anmärkt, för en viss proc. får från främmande ort på anvist inrikes ort levereradt contraband. Detta gäller icke blott för hamnarna vid canalen emellan Frankrike och England, det gäller äfven från hvilken ort som helst, synnerligen kring Östersjön, hit till Sverige; man må fråga uti hvilken Tysk hamn man behagar, så får man veta hvad det kostar att få hit en vara. Jag tror, att det ur fabriksidkarnes missförstånd af eget intresse, som gör att de lagga sig emot den i fråga var. författningen: ty om de voro upplysta om dessa förhållanden, om de hade begrepp derom, att deras tillverkning utgör så ringa del af hvad som förbrukas i landet; så skuile de snart finna, att de hafva orätt uti sitt fortsatta yrkande af förbud mot fri införsel, och inse, att de skulle vinna mångfalldigt mera genom concurrens och fri täflan med utländningen. Gr. Posse Arvid: Af skäl, som jag i går anförde, hade jag icke ämnat deltaga i någon öfverläggning om tulltaxans bestämmande, förrän denna fråga förekom hos R. o. Ad. till slutligt afgörande. Men Hr Lefre'ns sista yttrande föranlåler mig att äfven vid detta tillfälle med några ord gifva mina tankar tillkänna. Hr Lefren har icke velat finna någon bevisning uti ett exempel, som blifvit anfördt af tvänne talare, af hvad som tilldragit sig i England och ufven i Frankrike. Jag för min del instämmer så till vida med Hr Lefren, att man bör i sådana frågor, som den närvar. så vidt möjligt är, undvika jemförelse med andra länder, hvarest likväl förhållandet är olika: men jag tror icke att man hehöfver taga sin tillflykt til! andra länder; vi behöfva blott betrakta hvad som inträffat uti vårt eget land. Jag ber att få hänvisa Hr Lefren och ännu mer Bevilln. Utsk. till de tabeller, som äro bifogade Tull-comitéens betänk.
Att denna skiljaktighet i förhållandet Räntegifvare emellan, svrdeles med afsende å nyssnämnde obegränsade forsslingsskyldighet, jemnförelsevis verkar ofördelagtigt på dem, hvilkas Ränte-Spannmål icke är åt andra förländ, utan Kronan förbehållen, kan Utskottet icke annat än medgifva; n.en, då samma omständigheter, som tillförene föranledt Riksens Ständer, att icke tillåta detta slags Spannmåis-lösen med penningar, ännu fortfara, och erfarenheten visat, ait de olägenheter, som med skyldigheten att forssla ifrågavarande Spannmål äro förenade, till betydlig del både hittills blifvit och hädanefter böra blifva undanröjde, derigenom, att det Ämbets-Verk, som skall ombesörja emotlagningen, fått sig ålagdt att tillse, det vederborandes béijvämlighet vid utgörandet, så vidt möjligt är, varder iagttagen; finner "Utskottet icke skäl tillstyrka den i detta hänseende af Eric Jansson föreslagne förändring; Och vidkommande hans, i sammanhang härmed, gjorde hemställan, att Kronans öfrige bchäiiuc Ränte-persedlar 8i6 Ståls-Utskottets Betänkande)!. Sfven måtte med Penningar få erläggas, så torde någon åtgärd i anledning deraf icke erfordras, enär ett sådant levereringssätt å Kronans sida, alltid varit Räntegifvärne medgifvet. Hvilket allt till Riksens Högloflige Ständers eget bepröfvande öfverlemnas. Stockholm den i November i8a3. N:o 587. .40 Ankom c’en 11 Nov. 1825 Utlåtande i anledning af Rikets samtelige Landshöfdingars begäran, att erhålla ersättning af allmänna medel till kostnad erne för dera? Stats-Utskottets Betänkande)!. 817 Åmbets-Kungörelsers tryckning.
Beträffande slutligen jordbruksnäringen, komme för Ölme och Wäse samt Kihls härader begge sträckningarne att blifva gemensamma, under det att Nyeds härad komme att beröras af den norra samt Carlstads tingslag att genomskäras af den södra sträckningen. Dessa härader och tingslag, som alla voro sädesproducerande utöfver egen konsumtion, syntes följaktligen för sitt jordbruk icke kunna hemta mycket större gagn af den ena än af den andra rigtningen, enär den utskeppning af spanmål till Göteborg, som underlättades af den sydligare sträckningen, funne sin motsvarighet uti en genom banans nordligare rigtning befrämjad spanmålsafsättning på bergslagen. Genom den sydligare liniens antagande komme visserligen en minskning att vinnas i den skjutsningsskyldighet, sorn för närvarande vore ganska betungande för de utmed den gamla kommunikationsvägen mellan Christinehamn och Carlstad belägna hemmanen, i följd hvaraf ett ökadt antal dragare kunde vid jordbruket användas, men då i allt fall Stats-Utskottets Utlåtande i\:o 54. Ö tall antagligt vöre att skjutsningsbesvär innan kort komme att ordnas på, ett för jordbrukaren mera tillfredsställande sätt, ansåg Kongl. Maj:ts Befallningshafvande denna omständighet icke kunna tilläggas någon synnerlig vigt i fråga om bestämmandet af jernvägens sträckning; och hade, på grund af hvad sålunda blifvit anfördt, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande förklarat sig anse att nordvestra stambanans framdragande genom det inre af provinsen i den öfver Norum—Nilsby utstakade rigtningen skulle för provinsen och utvecklingen af dess hufvudnäringar, synnerligast jernhandteringen och trävarurörelsen, blifva af större fördel, än om banan anlägges öfver Carlstad, dock endast under förutsättning att en bibana från bergslagen till stambanan vid Norum eller någon annan punkt i närheten deraf kommer till verkställighet.
Hvarföre skall t. ex. i förevar, afseende domcapitlet tillkomma en rättighet, som lämpligare bör ligga i skolstyrelsens händer. Då folket sjelft får bestämma sådana detaljer, vänjer det sig äfven att bedomina och urskilja hvad som ar mest lämpligt. Jag anser Utsk:n hafva orätt föreslagit, att de fasta skolorna öfver hela Svea land skola vara öppna till undervisning under 8 månader om året, och att lämpligare varit alt endast säga att de skola vara öppna vissa månader af året, med rättighet för municipalförvaltningen att efter särskilda locala omständigheter och öfriga förhållanden bestämma tiden under hvilken skolan årligen skall hållas öppen. Hr von Rosen: För att sluta tvisten rör:de 4 morn. af t §:n, anhåller jag att R. o. Ad. ville kasta ögat på den i 5 §:n. Hr Frih. o. Landtm, afbröt Hr von Rosen samt erinrade det R. o. Ad. förklarat öfverläggningen fulländad rör:de i §:n, och att de yttranden, som nu afgåfves, således egentligen borde inskränka sig till korta framställningar i afseende på de propositioner, som kunde komma att göras. Hr von Rosen: I sammanhang med hvad Hr Frih. o. Landtm, nu yttrat, får jag förklara, att det i min öfvertygelse går an alt uppskjuta 4 morn. af denna § till dess i5 §:n Dan 10 Februari e. m. ig3 i5 §:n förekommer, hvilken handlar om församlingarnes rättighet att bestämma disciplinen inom skolorna. Hr Gripenstedt: Förenande mig uti den af Hrr von Hartmansdorff och Lefren yttrade åsigt, får jag till stöd för densamma tillägga det ytterligare skälet, att om en församling i anseende lill sin vidd skulle hafva behof af 2:ne skolhus, så kunde undervisning icke meddelas 8 månader på hvarldera stallet; hvaraf således synes, att det är nödvändigt att sätta vissa månader i stället för åtta. Om domcapillet elleiskolstyrelsen skall bestämma tiden för årliga undervisningen, kommer att afgöras då vi hinna till i5 §:n, om hvilken jag således icke anticipationsvis vill yttra mig.
Efter den proyisionella beräkningen jag hört, skola 3 millioner användas för de utgrenade Disconterne, och 5 och ?n half mitlioner stanna i Stockholm. Jag tror då, att till det sednare stället så mycket blifver anslagit, att en stor del af summan ej kommer uti rörelsen, utan blifver liggande ofruktbar. Till Den 11 September /. m. 393 ka för hvad jag yttrat får jag nämna, att den summa, som nu år utlånad för Stockholm och de provincer, som skulle komma att tillhöra Stockholms Discont, ej utgör mer ån 3,600000 R.dr, och så mycket har aldrig till dessa orter förr varit utlånadt. Om nu man anser fonden blifva 5 och en half millioner, så uppkommer ju då ett stort öfverskott. Jag skulle således tro , att en sådan jemkning i denna punkt kunde åga rum, att en half million häraf finge användas till fastighets-lån. Då hade man 2,325,000 R;dr att öka den lilla differencen, som sedan uppstår uti 2 och en half millioner, finnas flera utvägar. RörelseCapitalet skulle kunna dermed ökas, utan att summan tages från andra ställen, ty man kan med skål säkert beräkna, att af utelöpande Sedlar 25o,ooo R:dr åro förstörde, ehuru bokförde, och således kunde man utan risque fylla summan. Dessutom har Ridderskapet och Adeln i förra beslutet stadgadt, att en viss summa skall användas till uppköp af Silfver, men ej huru stor den skall vara. I det nu uppgifne förslaget år den upptagen till 266,666 R;dr 32 sk. årligen af Bankens behållna vinst, och l5o,ooo R;dr årligen af StatsVerfcets afbetalningar till Banken, eller tillsammans 4i6,666 R:dr 32 sk. I förbigående får jag nämna, att jag ej deruti kan bifalla BondeStåndets förslag, att StatsVerkets skuld till Banken rent af skulle afskrifvas, ty det minskar alltid Bankens credit. Man må afbetala så litet man vill, blott man ej afskrifver skulden.
Nummer-Lotter iDirectionens uppgift, de vid nämnde Inrättning anställde Embetsoch Tjenstemän samt Betjente, jemte deras ålder, tjenstetid och lönevilkor, dels ock beloppet af den löne-ersättning Stats-Utskottet till uppförande å Allmänna Indragnings-Staten för hvardera af deni föreslår. Ordinarie Fmbelsoch Tjenstemän samt Betjening. Direclionen .• -Ordförande: G. Poppius - Ledamöter: C. D. Skogman - „ af Wetterstedt - , L. Cassel - Canzliet: Secreterare: J. S. af Role'n (Lön 600 och Sportler 50) - Ombudsman: C. G. Barholtz (Lön 200: 12 proc. å indrifne balancer per medium för 10 år 269:45.4.) Canzlist: K. Bosin - Bokslutsoch dfräknings-Contoiret; Kamererare: M. Zettherman - Bokhållare: C. G. Carlsson - Cassa-Contoirbt .• Casseurl J. F. Seippel (Lön - 700: Missräkn.-penningar 40: ) Castelette-Contoiret .• Kamererare: A. Holmbergsson Provision enligt Stat af årliga behållna vinsten, per medium 331: — •—) Kammarskrifvare: J. A. Grandinson - J. N. Elgh „ „ A. Lilliander Transport ot B* o> ST i Po n Inträde i tjenst. Utnämning till innehafvande syssla. Af Directionen uppgifne löuevilkor. Skrifvelse, N.-o 16S U tnämcl Inträde ning till Af Directioncn Ct 03o i tjenst. innehafva n de syssla. uppgifne lönevilkor.
Af Kongl. Marjts Befallningshafvandes omförmälde femårsberättelse!- inhemtas hufvudsakligen i fråga om skogarnas tillstånd och skogshushållningen i Stockholms län: att skogstillgångarna märkbart förminskats, i synnerhei i de vid hafskusten belägna trakter, och att der snart nog skogsbrist torde vara att befara; Upsala lån: att mogen skog är sällsynt; att allmogens skogshushållning är bristfällig och planlös, samt att inom flere härader skogsbrist är allmän; Westmanlands län: att de i sednare tider stegrade prisen å skogsefiekter och des sas ökade afsättlighet väl väckt invånarnes omtanka på hehofvet af en förbättrad skogshushållning, men att de åtgärder, sorn i sådant afseende hittills blifvit vidtagna, äro af föga betydenhet; Södermanlands län: att skogarne, ehuru de genom misshushållning i sednare lider blifvit betydligen förminskade, ännu kunna anses motsvara ortens behof, och att förbättringar i hushållningen börjat införas; Örebro län: att i allmänhet skogarne missvårdas och förödas; och att laga skiften ofta föranleda för stark afverkning, dels derigenom, alt till följd af ståndskogsliqvider hygge måste inom kort tid verkställas, och dels derigenom, att en mängd nya hägnader erfordras; Wermlands län: att sedan äldre tider skogarne varit hardt anlitade, och i några trakter äro så medtagna, att (lere-hemman sakna skog,till husbehof, dertill svedjande hufvudsakligen varit orsaken; men att likväl under den tid, berättelsen omfattar, stora partier trädvaror inom länet afverkats; Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekon.-litsk.
Anckarsvärd hade framställt den tanken, att man å ena sidan kunnat uppsåtligen söka bereda statsverket ett öfverskott, derigenom att man yrkat en lägre spanmålsberäkning; så var det blott en allmän erinran jag gjorde och ej någon enskild beskyllning, då jag yttrade min förmodan, att man å andra sidan sökte åstadkomma en brist. Någon personlig afsigt hös Utsk. ejler Gr. Anckarsvärd har jag ej framställt. Jag log ej åt mig hvad de yttrat, och jag vet ej hvarföre de skulle taga åt sig min erinran. Det ena mäste vara lika generelt som det andra. 1 öfrigt får jag tacka Gr. Anckarsvärd för den upplysning han gifvit mig, att Riksg.eont. kommer att fylla den brist, som kan uppkomma för statsverket; och sedan jag it H. >S 138 Den 8 Augusti f. ra. erhållit denna upplysning, kan det vara mig likgilltigt lutra beräkningen göres. Hr von Hartmansdorff: Jag erkänner riktigheten af den anmärka., som mot mig blifvit gjord, nemi. att frågan om spanmålsberäkningen lämpligast kan förekomma vid andra punkten ronde afrads-spanmålen. Då tror jag det vore tjenligasl, att förslagsvis antaga den beräkning, som Frih. Cederström i f rågås ta 111 för hela den ordinarie räntan, nemi. alt antaga den i K. M:s propos. uppförda summan och derunder för den statsverket behållna andelen 55o,ooo r:dr. Det är visserligen riktigt, såsom man här uppgifvit, att hvad sorn möjligen brister i anslags-summan skall af Riksg.cont. godtgöras. Men derföre är del icke, såsom Frih. Boye yttrat, likgilltigt, huru beräkningen göres; ty om hon är för hög, så blifver följden att Riksg.cont. alltid får utbetala fyllnadssummor till statsverket. I stället alt sådana ersättningar från Riksg cont, aldrig, annorlunda än undantagsvis, bort äga rum, så skulle de blifva regel. Man måste då göra särskildta anslag för att betacka denna brist.
De få körer, som förekomma, äro delvis alltför bullrande och operettmässiga. De gingo ej heller alldeles oklanderligt. Hvad utförandet för öfrigt beträffar fästes naturligtvis hufvudintresset vid Manon och cheyalier Des Grieux med fröken Petrini och hr Ödmann som representanter. Den senare fyllde nog bäst sin plats, om man ock måhända kunde märka, att uppgiften — och därpå är ej att undra — ej vidare intresserade honom. Fröken Petrini försökte i dramatiskt hänseende göra hvad göras kunde af sin allt annat än sympatiska roll. Ett felgrepp var det i alla händelser att redan i första akten låta kokötten allt för mycket framträda. Önskligt vore ock, att hennes väl inskränkta skala för mimik och plastik kunde något utvidgas. I vokalt hänseende fyllde hon däremot skäliga anspråk. Af de öfriga uppträdande var det ej någon, som vidare intresserade eller kunde intressera. Iscensättning och dekorationer äro särdeles vårdade och baletten i tredje akten — nya och fraicha kostymer — stilfullt inöfvad. Salongen var ursåld till sista plats. Hon kände ju hvarje fasad vid Piazzettan och Rivan, så hon kunde lätt komplettera sin teckning, äfven o m hon ej hade stranden för ögonen. Så satt hon där, ända tills badgästerna kommo tillbaka för att återvända till staden. Då gick hon ånyo ombord och satte sig så, att hon skulle få staden midt framför sig, och när nu de solskimrande palatsen åter började dyka upp ur floden, passade hon på att gifva bilden den rätta harmoniska belysningen. Hennes sällsamt upprörda sinnestillstånd fortfor, ja hon var nu o m möjligt ännu mera upphetsad än förut. Då båten kom fram, gick hon skyndsamt i land och ilade hem. Där väntade henne ett nytt arbete. Ägaren af en stor butik, belägen under kolonnaderna på Markustorget, för hvilken hon visat några af sina blomstermålningar, hade skickat henne ett stycke tyg af dyrbart hvitt atlas, och hon skulle nu måla ett blomsterstycke på en del däraf, som var ämnad att användas till en solfjäder. Denna beställning k o m just i läglig tid för Concetta, alldenstund hon önskade betvinga sin oro genom strängt arbete. Hon gick därför genast in i sin lilla atelier för att arbeta.
Jag yrkar att Konungens propos. mätte bifallas, på det att trupperna malte få lika aflöning. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm: När jag vid förra till fället framställde belägenheten för en officers-corps, som, garnisonerande tillsammans med högre aflönad trupp, skall rekrytera manskap — godt och dugligt manskap — sådant som Kronprinsens Husar-regtte kan framte, ville jag ej an - Den ii Augusti e. m. ställa den vidriga jemforelsen emellan husar-gaget och fångtractamentet på Malmö fästning, hvilket nära jemngår till, om det icke öfverskjuter hvad husaren åtnjuter. Den samklang mina ord förra gången funno inom detta Hus, återfinner jag hos minoriteten inora StatsUtsk. eller åtminstone hos dess secreterare, enär de upprepas i betänk. Men sådan samklang lärer icke vara att förvänta hos MedStånden, och minst i förstärkta StatsUtsk., så att en Kronprinsens husar lärer nog komma att få åtnöjas med sina 5 sk. Och hvad må vara att deremot anföra? — Jo, att Svenska ynglingar måtte väl i denna framgående calculalionstid en gång lära sig räkna de med ; och då kufva de sitt militäriska sinne och gifva sig icke till husarer; och kanske man då också uppfunnit sättet att vara utan krigare och utan husarer; då ar allt väl. Emedlertid likväl förenar jag mig med Hr General Cederström. $ Frih. von Kraemer, Robert, anhöll att PresteSt:» beslut i denna del malte uppläsas. PresteSt:s prot.utdr. rör:de denna punkt upplästes af innehåll: att Ståndet bifallit att anslaget för detta reg:te, 47,?.83 r:dr i sk. 6 r:st, må till oförändradt belopp i stat uppföras; att
Men orsaken, hvarföre man först de senaste åren mjukt, att denna ränta är för dryg, är den, att Capitalerne denna tid icke försämrats i förhållande till fastigheternes och de fleste inrikes producters värde, eller dessa stigit; ty så länge detta var fallet, hade den skuldsatte ersättning i sin e* gendoms och sin productions stigande pris, likasom långifvaren hade för Capitalets försämring ersättning uti den höga räntan. Jag förnyar min anhållan om återreraiss af Betänkandet, Herr von Ovanten t Min tanka var alldeles icke, att räntan skulle nedsättas för ointecknade lån , sorn gå man och man imellan , eller för procentarne; ty deras risque är så stor, och deras säkerhet så litet jemförlig med andra långifvare^ , att den snarare kan kallas oSäkerhet, så att de väl kunna vara förtjente af någon högre ränta, ehuruväl jag icke frångår, att Riksens Ständer hafva fullkomlig rättighet att ej mindre för desse än för andre långifvare bestämma och nedsätta lagliga räntan, om de så för godt finna. Men min mening var egentligen att de Cassör, som hafva sina penningar i jord, borde utlåna dem mot fern procent, ty jordbrukaren kan ej åstadkomma mer, om han icke skall af sin egen egendom tillsätta den ena procenten. Jag anhala ler i öfrigt, att återremiss af -Betänkandet mit? te beviljas, lo 8 3 Den XX Julii f. m Herr von Heyne, Georg ■■ Jag är fullkomligt öfvertygad, att en återremiss icke skulle tjena till någon ting; ty de förenade Utskotten hafva noga betraktat saken, och såväl betänkt sig, att af da anmärkningar vid deras Utlåtande , som jag hrir hört framställas, ingen enda förändrat öfvertygelsen hos ir.ig, och icke eller, såsom jag tior, skulle hos någon af de öfrige UtskottsLedamöterne göra det. Att nedsätta räntan för publika Cassör är lika så obilligt , sorn att minska den för enskilde personer , emedan dessa Cassör till största delen tillhöra enskilde, hvilkas äganderätt alltså skulle genom räntans, förändring störas.
M:s framställning, med det af Hr Brakel föreslagna tillägg, hvilken propos. besvarades med starka ja, blandade med nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. 39:de punkten. Utsk:ts första hemställan. Gr. Mörner, Carl Göran: Här torde vara ett tillfälle att iakttaga den nyss så strängt påbjudna sparsamheten. Att öfverallt i landet uppföra små arrestbyggningar för den indelta 330 Den 26 Mari e. m. arméen, hvilka säkerligen i allmänhet komme att stå tomma, dertill vill jag åtminstone icke med min röst bidraga. Om en soldat, som begått fel och derför bör undergå bestraffning, skall för detta ändamål afTöras till mötesplatsen och der sättas i arrest under bevakning, torde sådant också medföra ganska betydliga kostnader. Mycket lämpligare synes mig då, att arrest-straffet underginges hos t. ex. någon Fanjunkare, som naturligtvis måste vara en pålitlig person, och som säkert skulle åtaga sig uppdraget mot en ringa ersättning. Under pågående möte vore det åter ganska lätt att inreda en särskild barack till arrest. Att anförtro omsorgen om en fånge åt en Fanjunkare vore väl också säkrare, än om en vaktmästare vid arrestlokalen skall bevaka honom, ty det är icke omöjligt att vid potatesupptagningen eller andra bråda tillfällen den vakthafvande blefve frestad att låta fången hemta litet frisk luft. Då det nu helt hastigt blifvit så ondt om medel, som vi nyss fått höra, så tror jag att vi kunde spara in dessa 150,000 rdr, och i stället nöja oss med att bevilja de 10,000, som omhandlas i den följande punkten. Hr Reuterskjöld: Afsigten med dessa arresters uppförande har varit den såväl hos sjelfva folket, som hos militärerne allmänt delade önskan, att prygelstraffet måtte kunna komma att upphöra. Sådant är dock alldeles omöjligt, så länge ej lokaler finnas för att tillämpa arrest-straffet. Det vore icke lämpligt, billigt eller rättvist, att arrest-straffet alltid skulle undergås vid mötesplatsen, och fördenskull är i den K. Propos. afsett att bygga 23 arresthus samt att hyra 75 lokaler för samma ändamål.