Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med erkännande af nyttan att under mötestiderne i fred, underhålla Soldaten på samma sätt som i krigstider, hvaraf Riksens Ständer ansågo otvifvelaktigt följa, att Soldaten vänjes vid fältlefnaden, samt den stora mortaliteten borde förminskas, sorn vid kriger.s början härflyter af ombytt lefnadsordning och Soldatens ovana att tillreda dea mat honom då tilldelas, sammanstämde Riksens Höglofl. Ständer i enhälligt bifall till Kongl. Maj.ts nådiga proposition på de i underdånighet uppgifne villkor, hvilka Kongl. Majit genom nådigt bref af den 1 December 1S12, till sine hufvudgrunder gillade och sedermera äfven i anseende till detaillerna som rörde locala förhållanden i nåder stadfästade, efter det Rotehållarne, i anledning af Riksens Ständers underdåniga hemställan, blifvit hörde. Desse stadganden rörde väl endast det In* delta Infanteriet och de till lnfanterie förvandlade Indelte CavallerieCorpser; men underlopp pet af år 1813, blefvo sedermera förnyade contracter äfven med de Indelte CavallerieRegementerne afslutade, i anledning hvaraf Kongl. Maj:t och Kronan åtog sig att emot en stad - 668 Dea 11 Ularlii. gad afgift, under mötestiderne underhålla karl och häst vid desse corpser. I anledning af hvad i detta ämne således stadgadt blifvit, åligger Passevolanceverket, att besörja underhåll och sjukvård för så väl indelte Soldaten sorn för indelta Cavalleriets harl och haft under mönstringar, möten, tåg och marcher, eller hvad annat tillfälle som häist, der Rustoch Råthållare, enligt förra författningar ålegadt skyldigheten att bestå underhållskostnaden, och detta åliggande har Passevolanceverket under alla de förflutne åren för så väl Regementssom de större öfningsmöten af egna tillgångar till alla delar bestridt, utan något tillskott af Statsverket.
Enär således alla fyra Stånden härutinnan stadnat i skiljaktiga beslut och af dessa Preste-ständets närmast öfverensstämmer med Utskottets förslag samt dess - Bcvillnings Utskottets Memorial, N:o 23. 27 utom synes mest lämpa sig till sammanjemkning af de skiljaktiga besluten, anser Utskottet sig böra inbjuda Ridder skalet och Adeln, Borgareoch Bonde-stånden att i Preste-ståndets beslut sig förena. Om denna inbjudning icke antages torde följande omröstningar böra anställas: a) om kontrapropositionen: 290:o. Den, som, till kontraproposition i bufvudsakliga voteringen, angående utförselstullen å sparrar, antager Riddershapets och Adelns beslut, att å sparrar af furu och gran af mindre tjocklek än 8 tum midtpå bestämma utförselstullen till 6 sk. stycket, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner nej, kommer serskild omröstning att anställas hvilketdera, antingen Borgareeller Bonde-ståndets beslut, skall till kontraprosilion antagas, sålunda: 291 :o. Den, som, till kontraproposition i hufvudsakliga voteringen, antager Borgareståndets beslut, att endast å sparrar af furu och gran af mindre tjocklek än 5 tum midtpå stadga utförselstull och att bestämma denna tull till 3 sk. stycket, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner nej, antages till kontraproposition Bonde-ståndets beslut, att å sparrar af furu och gran, af mindre tjocklek än 8 turn midtpå, bestämma utförselstullen till 6 rst per aln. b) i hufvudsaken: 292:o. Den, som vill, att utförselstullen å sparrar, af furu och gran af mindre tjocklek än 8 tum midtpå, skall bestämmas till 4 sk. stycket, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner nej, antages: (1 alternat.) Riddershapets och Adelns beslut. (2 alternat.) Borgare-ståndets beslut. (5 alternat.)
Den 2Z Maj, Lvg sä snart sig göra läter, med sit betänkande öfwer detta ämne til Riksens Ständers olena inkomma; nti hwilket beflut de öfrige respectivs Ständen ffulle wänligcn anmodas at med Ridderffapet och Adeln sig förena. Dt supra. Härefter npropades och afsändes under anförande af Grefwe 8tröm!elt, Dans freäric, en Deputation, för at meddela de andra Ständen Ridderffapets och Adelns Beflut, rörande -ommunication af Riks-^.cten, samt VM det Bewillnings-Utffottet upbragna äliggande. Upbrotos Herrar Llectorernes af Tredje classen listor til wal af Ledamot i NiddarbusUtffottet efter Herr Lvab, och befanns i hanö ställe hafwa blifwit wald: N:o 20^2 Herr Leäerstam, Lustaf, Asiestor. ^usteraäes följande: Utdrag af krotocollet hällit i Höglofl. Ridderffapets och Adelns Lieuum den 15 Maj 1809. S. D. ansäg Ridderffapet och Adeln för sin del nödigt, at Lanco-Utffvttet ffyndsamt mätte sättas i werksamhet, och at aderton Ledamöter deruti för Ridderffapet och Adeln ffulle utwäljas; äfwenledes, at et Utffott til upsättande af Riksens Ständers expeöitioner mätte förordnas, hwartil et antal af sep Ledamöter förRid27 der - Liv Den s3 Max. derffapet och Adeln ansägs göratilfpllest;hwarvfwer Utdrag af brotocoiiet til de öfrige rcLpeLllve Ständcn skulle expeäieras. Ot supra. Utdrag af krotocoliet hällit i Högloft. Ridderffapets och Adelns Llenum den 17 Maj 1809.
Af de i andra länder inrättade och privilegierade hypotheksföreningar, ensamt i ändamål att trygga ägare af stora egendomar med höga värden från oförtänkta uppsägningar af stora lånesummor, svåra att hastigt anskaffa, (egendomar af icke höga värden få ej i dessa ingå, emedan lånesummor som för dem erfordras öfverallt Den 8 Januari. 77 äro att tillgå, sä väl hos enskilta kapitalister som i de allmänna kassorna, hvilka utrikes likasom hos oss äro fastighetsägares tjenstvilliga och tjenstskyldiga tjenare, och aldrig uppsäga lemnade lån, när räntan ordentligt betalas), har exemplet tagits till sådane föreningars upprättande i Sverige. Hypotheksföreningar äro alltså bolag, ingångne af lånebehöfvande fastighetsägare, hvilka, pä förbindelse af gemensam ansvarighet, upptaga lån af verkliga penningekapital med lång återbetalningstid, för att samma lån till delegarne utdela, samt af dem uppbära och till långifvaren utbetala den fastställda årliga afbetalningen jemte räntan. Detta är hypotheksföreningars rätta natur och det enkla sättet för deras verksamhet. Skulle de deremot börja, hvartill tecken redan visa sig, att utgifva sedlar eller invisningar pä småsummor, för att få dem liksom privat-bankssedlarne löpande, sä inträda de på privat-bankernes gebit. Det här i landet uppgifna ändamålet för hypotheksföreningar är, att minska den skuld hvarmed jordegendomen är belastad, ehuru stadgandet i reglementet att, när sådant skett till halfva beloppet, ny skuldsättning får ske, synes tyda på permanens. Den allmänna verkan som hypotheksföreningar åstadkomma, genom den från dem så betydligt underlättade förmågan att köpa, är stegring af egendomarnes värden, utan åtföljande den allra ringaste förmåga att kunna höja värdet utaf afkastningen; fördelen häraf tillfaller således dem som taga arf ur eller sälja jordegendomar och i flesta fall upphöra att vara jordbrukare. Svårigheten i vårt land, att bilda hypotheksföreningar, härrör från ringheten af de verkliga penningekapital här finnas, hvilket ock redan tvingat en del af dessa bolag, att upptaga utländska lån, hvarå ränta och afbetalning, måste gäldas genom öfverskottet i värde af landets varuexport öfver importen.
Härtill kommer, hvad serskildt beträffar tullbevillningen, alt de täta förändringar, »om, genom det nu iakttagna förfarandet, tullsatserna blifva underkastade, menligt inverka på den allmänna rörelsen, genom att förringa den säkerhet och stadga uti tullsystemet, som för industriela och kommerciela företag, beräknade i stort och på längre tid, är af så väsendtlig vigt. På dessa skäl hade Konslitutions-Utskottet vid näslförlidne Riksdag framställt förslag derom, att grunderna för beviliningens utgörande icke i andra fall skulle af Bevillnings-Utskollet upptagas lill pröfning, än då från något Riksstånd derom väckt förslag blifvit inremitteradt, eller Utskottet, tor egen del, funnit nödigt att väcka fråga om en eller arman ändring i dessa grunder och alt, i öfrigt, samma Utskotts åligganden skulle inskränkas til! all bereda alla bevillningen rörande frågor, all afgifva förslag till bevillningstillarnes serskilda belopp, samt alt, då förändring i dem blifvit ifrågasatt, eller rikets behof i dem antingen påkallade ökning, eller medgåfve nedsättning, föreslå sättet för beviliningens specifika fördelning. De i anledning häraf framlagde och under sednaste riksdag till hvilande antagna förslag blefvo väl vid innevarande riksmöte, till följd af eli Riksstånds beslut, afslagna; men då emellertid tre Riksstånd, genom sitt antagande af dem, erkänt frågans vigt och nytta, har Utskottet, lill hvilket motion i ämnet ånyo inkommit, icke tvekat att bringa frågan under ny pröfning, och får alltså till grundlagsenlig behandling hos Rikets Högh Ständer föreslå följande förändrade lydelse af Regeringsformen, § 53. Riksens Ständer välje —; ett Bevillnings-Ulskott, att behandla bevillningsfrågor; ett Banko-Utskott deruti föreslå. § 70.
S. D. Då nu ånyo föredrogs Conslitutions-Utskottels den 22 dennes på bordet lagde Memorial N:o 1 14., i anledning af Ridderskapets och Adelns samt Borgare-Ståndets yttrande, rörande Constitutions-Utskottets Merner al N:o 87, b!ef sistnämnde Memorial återremitterad', med förklarande såsom Ståndets gemensamma tanka af den anmärkning, att de uti sistnämnde Memorial intagna förslag af Ståndet anses hvarken nyttiga elier nödiga. S. D. Lules lill handlingarne Constitutions-Utskottets den 22 dennes på hot det lagde Memorial N:o 112, angående förloppet af voteringar inom Föistärkla Couslitulions-Uiskottet. S. D. Lades till handlingarne Förstärkta Banco-Utskoltets den 26 dennes på bordet lagde Memorial 186, med anmälan om utgången af de omröstningar, hvilka inom Förstärkta Banco-Ulskottet blifvit anstälda öfver den uti Bancooch Lag-Utskottens Memorial N:o g, upptagna fråga. S. D. Biföll Ridderskapet och Adeln Baneo-Utskottels den 27 dennes på bordet lagde Betänkande N:o 181, med förslag till Inslruclion för Rikets Ständ as Banco-Utskott vid nästkommande Riksdag. S. D. Lades lill handlingarne Siats-Utskottet, dels den 22, dels den a6 dennes på bordet lagde Utlåtande och Memorial: IV.-o 53o, i anledning af erhållna ålerreinisssr å Stats-Utskoltets Memorial N:o 481. JN':o 532, angående verkställd förnyad omröstning öfver den, uti ]5p punkten af Bevillnings-Utskcttets Memorial N:o 4 intagna votei ingaproposition. N:o 533, angående verkställd omröstning, i anledning af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut öfver Siats-Utskottets Utlåtande JN:o 366, 1 fråga om en föreslagen löne-ersättning till Tabell-Commissionens Secreterare.
Men, då icke blott Utskrt, utan många andra anse, att ordet »afsigt» på detta ställe kunde medföra den åsyftade befrielsen, skulle det i tillämpningen troligen blifva så användt; och ett lagförslag, som i sina motiver stödjer sig på principer, så stridande emot rätt och sanning, och redan i sin födelse visar sig kunna leda till sådana missbruk, innebär för mig tillräckligt skäl till förkastelse. * Jag skulle tro att en person, som aflagt ed på att lära enligt vår evangeliska trosbekännelse, och sitter på sin plats för att undervisa ungdom, bör drabbas af ett vida strängare ansvar för förkunnandet af villfarande lärosatser, än någon annan, och icke dertill liksom bemyndigas af en Kungl, fullmakt. Man har yttrat att den fria forskningen icke bör hindras, men det är väl en himmelsvid skillnad mellan att tillåta fri forskning och att legalisera förkunnandet af uppenbara lögner från en kateder. Här är icke fraga om dogmer, utan de djupaste sanningar i vår lära. Jag kan således icke gilla Utsk:ts förslag, och då det väl egentligen lärer blifva fråga om antagande af den K. Propos., vill jag nu vända mig mot denna. Här står i l:a §:n att ”den som offentligen förkunnar &c. straffas med böter från och med 50 till och med 300 rdr, eller fängelse från och med 2 månader till och med 314 Den 19 Maj e. nr. 1 år.” De förseelser, som äro belagde med desse straffbestämmelser, kallas sedermera längre fram i förordningen för ”brott.” Jag trotsar likväl någon att kunna utfinna en qvalifikation, som kan gifva den här ifrågav:de handlingen karakteren af brott. Det är väl alldeles orimligt att stifta en förordning för något, som icke är sanning, ty det blir i allmänhet svårt att bevisa en menniska hafva utspridt lärosatser för att förleda någon annan. Yidare heter det: ”Yarder prest beträdd med utspridande af villfarande lärosats, derom är särskildt stadgadt.”
Om det grundas i ett vara, låt vara sin egen natur, är det nödvän-digt bestämdt, men det är absolut frihet. Alltså måste det grundas i tänkandet själft såsom ren agilitet utan någon »præstabilierad» inklination eller riktning. Jaget är sålunda icke objektive för det verkliga medvetandet fritt, utan att detta sätter sig såsom genom tänkandet grundande ett vara. Men nu är tänkandet såsom nämdt ren agilitet utan någon inklination. Jaget sätter sålunda icke genom sitt tänkande något bestämdt vara. Alltså, om medvetandet sätter sig såsom genom sitt tänkande grundande ett vara, sätter det sig såsom ren förmåga utan någon som helst bestämd funktion, men sätter därmed icke jagets rena vara (dess verkliga väsen). Men i det verkliga själfmedvetandet måste enligt det föregående ingå medvetandet om jagets rena vara. Nu är uppvisadt, att ett sådant medvetande icke är möjligt utan ett medvetande om sig såsom genom tänkandet sättande ett vara, men att detta medvetande icke är medvetande om jagets verkliga väsen. Vi befinna oss sålunda i följande position. Det naturliga själfmedvetandet förutsätter (för den betraktande filosofen), att i det samma ingår ett medvetande om jagets rena vara, och att i det samma ingår ett medvetande om sig såsom genom tänkandet sätta ett vara. Det förra medvetandet är, om det icke är förbundet med det senare, medvetandet om jaget såsom i sig bestämd natur, under betingningar nödvändigt verkande drift, d. v. s. såsom varande utan själfständighet och är därför icke medvetande om jaget. Det senare är, om det icke är förbundet med det förra, visserligen ett medvetande om jaget såsom fritt, men är icke ett medvetande om jagets väsen (i objektiv bemärkelse). Alltså måste medvetandet om jaget såsom intelligens och medvetandet om jaget såsom drift eller medvetandet om det subjektiva och om det objektiva jaget förbindas. Men innan detta sker, bör fixeras, hvad för ett medvetande denna syntes gifver. Då medvetandet om det subjektiva jaget är ett medvetande om jaget såsom fritt, men utan väsentligt vara, och medvetandet om det objektiva jaget är medvetandet om jaget såsom väsen, men utan frihet, måste syntesen gifva medvetandet om det rena jaget såsom väsendtligen fritt.
Dertill skulle kunna läggas, alt, då hvart och ett Stånd icke vill fördröja behandlingen af ett skrifveise-förslag inom Med-Stånden, granskningen af ett sådant förslag vanligen bl il ver inom hvart Stånd ganska knapphändig. Då det torde vara obehöfligt alt vidare utveckla de följder, hvartill det nu iakttagna bruket i detta hänseende kan leda, enär ämnet är för alla Riksdagsmän väl bekant, får jag, på grund af hvad ofvan blifvit anfördt, äran föreslå att Högvördiga Ståndet behagade anmoda Expeditions-Utskottet, att, i likhet med hvad vid öfriga Utskotts betänkanden och förslag iakltages, hädanefter inkomma med förslag lill underdåniga skrifvelser samtidigt till alla lyra Stånden samt alt Högvördiga Ståndet måtte vördsamt och vänligen inbjuda de öfriga Stånden att i samma beslut deltaga. H. II. Erkebiskopen och Talmannen tillkännagaf, alt lian vid eli sammanträde med Riks-Slåndcns Herrar Talmän framställt enahanda förslag; men alt man mött det med den invändningen, alt det var af vigt för ett Slånd att lä vela hvad beslut i det eller de andra Stånden blifvit fattadt och alt detta är grunden till den ordning, som hittills blifvit iakttagen vid meddelande af Expedilions-litskoltels skrifveiseförslag. För öfrigt lörklarade H. H. Erkebiskopen och Talmannen, att i Grundlagen intet hinder förekom mot fattandet af beslut rörande det nu gjorda förslaget. Bih. till R. St. Jag medgifver visserligen ali Professor Carlsons nu framställda förslag skulle medföra fördelen af en större skyndsamhet; men utom den betänklighet, som, enligt H. H. Erkebiskopens och Talmannens meddelande, blifvit deremot framstådd inom Taluians-konferensen, hyser jag äfven en annan. Om fyra exemplar skola på en gång ulskrifvas, så kumle ju läll hända att ett eller annat skrif—fel insmöge sig i något af exemplaren och alt således en olikhet företedde sig och då uppstår frågan: hvilket exemplar skall anses för aullientiskt?
Börande det på Kongl* MajrtS Befallningshafvande i Länen samt Commendanterne å Fästningarne ankomma att underrätta ej mindre Fångarne om innehållet af denna Lag, än äfven Vakter, Fångförare och fångvaktare för hvarje särskild händelse, om hvilka af de dem anförtrodde Personer äro Underkastade den i denna Lag utsatte påföljd; till hvilken ända Kongl, Majits Befallningshafvande, och andre som förpassningar utgifva, tydligen deri böra Utsätta, hvilka af fångarne åro underkasta* so LagVtskotttts Betånkandtni dé påföljden, att blifva skutne, i händelse de vilja rymma, äfvensom enahanda underrättelse bör af Commendanterne meddelas Poster och Fångvaktare inom Fästningarne. Med Herr Grefven och Ordföranden förenade sig RiksdagsFullmåktigarne Pehr Andersson och Borje Borjesson. Ut Supra Ex Protocollo, Joh. Jac. Kleman. N:o åo\. Ankom den 28 Oct. 1823. Betänkande, i anledning af Herr J. af Ekenstams Memorial om för tydli' ga?ide af Kongl. Förordningen den 13 Junii 1800, om städsel och lego af Jord på landet i vissa uppgifna omständigheter. Höglofl. Ridderskapet och Adeln har till Lagutskottet remitterat ett af Herr Uaf Ekenstam ingifvit, så lydande Memorial : LagVtskotttts Betänkande*. *1 ”Olika meningar vid Domstolarne i afseende på innehållet af Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning den 13 Junii 1800, rörande städsel och lego af jord på landet, framställa nödvändigheten» att i underdå» nighet hos Kongl. Maj:t anhålla om en förändrad redaction af samma Förordning, hvarigenom nedan stående Sex frågor, utan vidare underställning, kunde blifva besvarade, med bibehållande af förordningens mening och ändamål. 1:0 Kan Arrendator af LandsEgen. dom, vid ombyte af egare, emot sin vilja skiljas från Besittnings rätten, i händelse han försummat inteckna sitt Arrende.
Man talar om frihetstiden, och man skändar den, kanhända med rätta, synnerligast i det fall der diplomatien spelat hufvudrolen, eller i afseende å mäklandet om corrnptionsmedlen för vinnande af helt andra än fosterländska mål; men jag frågar om diplomatien någonsin mäktat förebygga Sveriges olycksöden under de sednare 120 åren. Månne det år 1808 gått oss sämre, 0111 vi uti Petersburg haft en charge' daffaires, än det gick da vider hade en ambassadeur? Kunde diplomatien rädda Åland vid slutliga fredsfördraget, eller hvad inverkan hade diplomatien på utgången af den ryktbara skeppshandeln? Det förekommer något besynnerligt, alt från känd diplomatisk hand i tryck få erfara, att frågan om anslaget till ministerstaten måhända för lång tid algor Sveriges ära och anseende. Jag kan visserligen förstå, liuru möjligtvis ett lands ära och anseende kan sättas på spel genom ouppfyllda förbindelser mot andra stater; men jag kan icke förstå, huru ett lands ära kan förspillas eller äfventyras genom en ådagalagd afsigt att hushålla. Det förutsattes från samma hand som jag redan antydt, att hvar och en vet huru stor vigt i det monarkiska Europa fustes vid monarkiska staters inbördes representation; att den Europeiska stat, som icke representeras af ministrar, icke mera skulle vara ibland dem, som anses något betyda. Man fia - Den io Augusti f. m. gar om Sverige af Europas öfriga makter skall föraktas för 100,000 rtdr; man frågar, om Gustaf den stores gamla ärofulla fädernesland skall afsäga sig sin hedersplats ibland Europas monarkier för 100,000 r:dr. Jag förbigår en hel mängd dylika frågor för att ytterligare fasta mig vid den förutsätt» ningen att man skulle vara trångbröstad och föga känslig för Sveriges aktning och anseende hos främmande nationer, om man skulle vilja gifva till spillo Svenska nationens snart sagdt heder och ära för 100,000 rtdr.
Att detta skedde, innebar således ett oförstånd af Regeringen. Om bon deremot vidtagit den åtgärd, som nu så mycket prisas, att nemi. uphäfva då gällande importtull på spanmål, så hade en mängd olyckor uteblifvit. Jag vill i detta fall, att man skall följa exempel från andra länder, hvilka hafva importtull pä spanmål och der statsmän finnas, hvilka jag tror i skarpsinnighet, i förmåga att bedöma landets ställning och de fördelar, som landets producerande innevånare böra ega, intaga lika högt rum som våra egna statsmän. Jag kommer, vid betraktandet af dessa länder, till det resultat, att, med undantag af England, det blott är Sverige, som följt theorien att borttaga all import-tull på spannmål. 1 Ryssland, Tyskland, Frankrike, Neapel, Sicilien, Spanien och Portugal finues deremot sådan tull; ty eljest skulle man väl icke få läsa i tidningarna att sådan tull under viss tid blifvit uphäfd. Hvarföre skulle vi icke följa detta föredöme; vi, som bo i ett kallt klimat, äro vi lyckligare än Spanien och Portugal? Jag tror det icke, och tror att det är billigt att landtmannen får njuta skydd för det, som utgör vilkoret för hans existens. Man talar om de olägenheter, som tullen skulle medföra i händelse af missväxt. Sådant hör till undantagen, och för dessa mäste någon gång en undantagslagstiftning ega rum. Jag tror, att Sverige, såsom sädesproducerande land, numera är i den lyckliga belägenhet, att man icke behöfver frukta att någon import af spanmål till följd af missväxt skall i betydligare mån inträffa. Man har sagt, att erfarenheten visat, att det icke varit af någon betydenhet att tullsatserna borttagits. Men om de blifvit bibehållna, så frågar jag Gr. Lagerbjelke, hvar ligger beviset, att det icke ledt till ännu fördelakti - 1>8ii 2 Juni e. ui. gurt: resultat? Det vissa är, att Sveiige då halt några milhr mera i sin kassa. Man synes glömma den stora qvantitet Kyskt rågmjöl, sorn hit importerats, och hvilken dragit mångå mill-.r ur landet.
Aldrig har jag gjort något så hastigt, eljes brukar en idé ligga hos mig månader, ja år, innan jag begynner skrifva.» Den tjuguförsta februari heter det: »Det roligaste med detta arbete är att jag, som Ni nog kan märka, själf beundrar det så mycket. Det är följden af samarbetet. Jag tror på det, emedan det är Sonjas idé, ty jag tror naturligtvis mycket förr på att hon kan vara genialisk, än att jag kan vara det själf, och hon återigen beundrar min del af arbetet, lifvet, den konstnärliga formgifningen. Angenämare kan man icke ha det ställdt – att få beundra sitt eget verk utan minsta egenkärlek, det är bra behagligt. Aldrig har jag arbetat med en sådan tillit, så utan inre misstro som nu. Falla vi därför nu, så tror jag nästan vi slå ihjäl oss. — Ni vill veta, hvari fru K:s andel i arbetet består. Det är nog riktigt, att hon ej skrifvit en enda replik, men hon har icke blott tänkt ut den ursprungliga planen, utan hon har också tänkt igenom innehållet i hvarje akt och dessutom har hon gifvit mig många psykologiska drag till formandet af karaktererna. Hvarje dag läsa vi tillsammans hvad jag skrifvit, och hon gör sina anmärkningar och förslager. Hon vill oupphörligt höra detsamma om och om igen som barnen med sina älsklingssagor och tycker att det öfver hufvud ej existerar någon intressantare lektyr än denna. Den nionde mars läste vi arbetet för första gången högt för vår förtroligaste krets. Intill detta ögonblick hade vår glädje och våra illusioner varit i ständigt stigande. Jag minns icke att jag någonsin sett Sonja så glad, så formligen strålande af lycka, som under denna tid. Hon hade sådana utbrott af öfversvallande lifsfröjd att hon måste gå ut i skogen för att få skrika ut sitt jubel under bar himmel. Vi gjorde dagligen efter slutadt arbete långa vandringar i Lill-Jans-skogen, som låg alldeles utanför det kvarter, där vi båda bodde, och här hoppade hon öfver stenar och tufvor, tog mig i armarna och dansade, ropade högt, att lifvet var härligt och framtiden bedårande, full af löften. Hon gjorde sig de mest öfverspända förhoppningar om vårt dramas framgång.