Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ulskm sammanslagit eller infört denna bestämmelse i §:n har varit, att olika tankar upstått derom, huruvida den, hvilken icke hade rätt till försäljning men föröfvade den å helgedag, skulle behandlas efter 45 eller 47 §, hvilken sednare § stadgar dubbelt högre ansvar. Emellertid tror jag det icke vara skäl, att nedsätta ansvarsbestämmelsen, ty det skulle, snart sagdt, upmuntra till brott, och i alla fall tror jag att de i lagen bestämde sabbathsbrotts-böter böra utom de i § bestämde böter serskildt tillämpas. Frih. Cederström: Jag finner för min del fullkomligt olämpligt, att belägga ifrågavar. förbrytelse med endast den lägre ansvarsbestämmelse, Hr Carleson föreslagit. Den värde talaren har erinrat, att andra förbrytelser å söndag beläggas med böter, hvartill ytterligare tillämpas sabbathsbrotts-böterne, hvadan han ansåge någon större stränghet ej vara i förevar, fall nödig; men jag får fästa hans upmärksamhet derpå, att den olofliga bränvinsförsäljningen å sönoch andra helgdagar, (då ledigheten från arbete föranleder hos de mindre välsinnade en i sig sjelf redan nog stor frestelse till superi och andra oordningar) — gifver uphof åt så mycken lastbarhet, så många brott, att jag häruti ser ett ytterligare skäl, till godkännande af den strängare ansvarsbestämmelsen som Utsk:n föreslagit. Jag anhåller alltså om bifall till den 45 §. Hr >t Don 7 Maj f. m. 305 liiCederschiöld: Jag delar visserligen Hr Carlesons åsigt, att förbrytelsen alt sälja bränvin å söndag icke är i och för sig så stor, alt den bör beläggas med högre ansvar än sabbatsbrottsböter. Men utom de skäl den siste talaren anfört, förekommer ännu el t annat nemi., att bränvinssupandet just föranleder de flesta brott, och derföre är det af vigt, att denna förbrytelse belägges med högre ansvar än sabbatsbrottsböter till förekommande af bränvinsförsäljning å söndag och de deraf vanligen föranledde brotten.
Till denna vidgade utsigt, detta skick att se allt i stort, kom ock den onekligen goda vanan att tänka på andras omdömen och råd, icke så att man försakade all sjelfständighet och blindt rättade sig efter andra, utan så, att man icke ville, att andra skulle hafva något nesligt att förtälja. Den allmänna tonen var ock sådan, att en neslig handling icke tåldes, en berömlig åter gerna omtalades och hördes. Vi få dock icke förgäta, att den tidens art icke var alldeles densamma som vår egen tids, och att man derföre då kunde tillåta sig att utföra och bedöma saker helt annorlunda, än vi göra eller borde göra under den christna tidens nittonde århundrade. Det är tydligt, att denna vikingafärdernas inverkan på charakteren skulle i andra hand inverka på de offentliga förhållandena. Dertill bidrog ock den glans, som omgaf en fräjdad viking och gaf honom inflytande äfven i hemmet; det personliga inflytandet hade ännu icke hunnit i betydande mon inskränkas eller utestängas af formerna. Något direkt inflytande torde deremot vikingalifvet icke hafva utöfvat på det Isländska statsskicket. Vigtigare torde dess inverkan hafva varit på de Norska förhållandena. En Olof Tryggvason och en Olof Haraldsson torde i främmande land, der konungavärdigheten i allmänhet var starkare än i Norden, hafva gjort mången erfarenhet, som de kunde anse nyttig för sitt eget land. De ville likna andra konungar och detta föll sig så mycket naturligare, då just de nämnde två drefvo på sitt folks christnande och derföre måste se till, hur andra christna konungar förhöllo sig. Vi få härvid icke förgäta, att allt tal om vikingabalkar, stadgar antagna och efterlefda af vikingar, är en senare tiders uppfinning, då man målade ut vikingarnas dåd med de svartaste färger och till ersättning, för att kunna rättfärdiga sina sympathier derför, sökte som mildrande omständigheter framdraga lagstadganden och enskilda handlingar af sentimental vekhet. Det talas visserligen i Flóamanna-Saga om ett stadgande, att ingen skulle fara i viking, som icke vore 20 år gammal.
Jesus såg på honom, och älskade honom, och sade till honom: Ett fattas dig; gack bort, sälj allt det du hafver, och gif de fattiga, och du skall få en skatt i himmelen; och kom, följ mig, och tag korset uppå dig. Och han vardt bedröfvad af talet, och gick bort sörjandes; ty han hade många ägodelar. Och Jesus såg sig om, och sade till sina Lärjungar: Huru svårliga kunna de rike komma in uti Guds rike! Men hans Lärjungar vordo förskräckte af hans ord. Då svarade åter Jesus, och sade till dem: Huru svårt är det, kära barn, dem som sätta sina tröst på sina rikedomar, ingå uti Guds rike. Lättare är en camel gå igenom ett nålsöga, än en rik gå in uti Guds rike. Men de förundrade sig öfvermåtton, och sade vid sig sjelfva: Ho kan då varda salig? Men Jesus såg på dem, och sade: För menniskom är det omöjeligit; men icke för Gud; ty när Gudi äro all ting möjelig. Och Petrus begynte säga till honom: Si, vi hafve öfvergifvit all ting, och följt dig. Svarade Jesus, och sade: Sannerliga säger jag eder: Ingen är den som hafver öfvergifvit hus, eller bröder, eller systrar, eller fader, eller moder, eller hustru, eller barn, eller åkrar, för min och Evangelii skull; Den icke får hundradefaldt igen, nu i denna tiden, hus, och bröder, och systrar, och mödrar, och barn, och åkrar, med förföljelsen; och i tillkommande verld evinnerligit lif. Men månge, de som de främste äro, varda de ytterste, och de ytterste de främste. Och de voro på vägen, gångande upp till Jerusalem; och Jesus gick för dem, och de voro förskräckte, och gingo efter honom, fruktande sig. Så tog Jesus åter till sig de tolf, och begynte säga dem, hvad honom öfvergå skulle:
Den motion, som Hr Durietz gjort, anser jag vara väl grundad. När skrifmaterialier, ved och ljus äro föremål för förslagsanslag på alla andra titlar, hvarföre skulle de icke vara det på 4:de och 5:te? Följden deraf att icke så är, måste naturligtvis blifva den, att en inskränkning göres i de anslag, som eljest borde användas lill andra behof pä 4:de och 5:te hufvudlitlarne. Huru högt dessa kostnader stiga, känner jag icke, men af Revisorernes berättelse har jag sett, att de för 5:te hufvudtiteln äro rätt betydliga och följaktligen minska anslaget för flottans materiel. Jag anser detta olika sätt att behandla mililärlitlarne, jemnförelsevis med de öfriga, vara så obilligt, att rättelse derutinnan bör ske, och hemställer derföre vördsamt, att denna punkt måtte återremitteras. Frih. Cederström: Jag instämmer så mycket hellre i Rivon Harlmansdorfls begäran om återremiss i detta fall, som det I 302 Den 24 October. mäste för en hvar vara klart, att dä arbetena inom embetsverkcn äro ganska olika det ena året med det andra, och följaktligen i förhållande dertill skrifmaterialier, ved och ljus älgå, så kan anslaget dertill icke vara annat än ett förslagsanslag, så framt icke arbetet skall komma att stå efter det ena året af bristande skrifmaterialier, ljus och ved. Hr Virgin, Christian, Adolph: Med anledn. af den fråga Hr von Hartmansdorff vackt, anser jag mig böra upplysa, att kostnaden på 5te hufvudtiteln för skrifmaterialier, ved och ljus belöper sig lill ungefär 16,000 r:dr b:co, hvilka nu utgå från anslaget till materielens underhåll. Jag instämmer fullkomligen med de Hrr, som yttrat sig i ämnet; men jag anser alt rälta tillfället för denna frågas behandling Olifver då 5:te hufvudtiteln förekommer lill afgörande. Hr von Hartmansdorff: Här vid den 4:de hufvudtiteln har Utsk. besvarat motionen.
förlorade mitt hjerta åt dig samma morgon, som j a g blef din läkare. » » Det gick mig på samma sätt den dag, då du så ridderligt värjde mig mot baron Unos snöbollar », svarade hon med ett frimodigt leende, i det hon sköt h o n o m ut genom dörren o c h lät h o n o m gå ensam genom den folktomma korridoren. (Slut.) En minnesblomma från fransk mark. En tystnad uppstod, under hvilken man blott hörde de två unga menniskornas nästan flämtande andedrag. Sakta, sakta närmade han sig ändtligen o c h med en nästan vördnadsfull varsamhet lade han sin hand på hennes axel. » Gud välsigne dig för allt hvad du gjort för mig o c h de mina! » sade han med rö- relse, o c h då hon gjorde en åtbörd, liksom för att skaka bort hans hand, tillade han bedjande: » Karin, du tror mig ju, när jag säger, att detta icke var någon snara för att få se din handstil! Jag har, så sant j a g lefver, aldrig haft en aning o m, att det var från dig, j a g mottog det rikliga understödet, fast jag nog förstod, att du med din inackordering hos oss blott hade en afsigt, den, alt understödja den fattig vordna prestfamiljen. » Hon for upp. » Robert, du får ej tro, du har ingen rättighet att tänka, att » » Att du gjorde det af något slags tillgifvenhet, » ifylde han hennes. afbrutna mening, o c h hans kind blef hvit. » Nej, Karin, j a g förstår nog, att du blott ville samla glödande kol öfver hufvudena på den familj, vid hvilken du knutit en hel skara bittra minnen o c h tankar, gamla o c h nya oförrätter, verkliga o c h inbillade. Det förstod jag, så fort du ville flytta till oss, ty j a g visste, att du aldrig hade hyst en smula tillgifvenhet för någon af oss. — Och d o c k har du gått der hän, att du uppoffrat mer än dina årliga räntor för oss. Men tack, tack i alla fall för dessa bekymmerfria år!
Att till Sysslor wid Academierne befordra Utländske Lärde af utmärkta kunskaper och förtjenster, at,t likaledes af Utländningar i tjenst antaga Spräkoch Exercitiemästare samt idkare af de fria konsterne; samt i slutet af § efter orden: af den rena Evangeliska Läran, tilläggas: Spräkoch Exercitiemästare samt Idkare af de fria konsterne allena fran detta stadgande undantagne. Stockholm den 23 Augusti 1809. D. Nannorlioim. ck. 8iltvor8parro. D. Lilverstolpo. D. Nornor. Darl von Uo8on8toin. Darl D. ^orllin. Lvon N^ijleman 6:son. Danlöt Dborstoin. ck. 6. Dalin. iVnäerZ ck:son Il^olrort. Med öfwcrlenmande till Riks-Ständen af rvederbörande Committecs förflag till Tryckfrihets-Förordning. Wördsamt Memorial. Constitntions-Utskottet har trott sig härmed böra gifwa Riksens Högloft. Ständer tillkänna, att detsamma, enligt Hans Kongl. Majlis Nådiga tillåtelse, erhållit del af det förslag till en Tryckfrihets-Förordning, som af den redan söre denna Riksdag tillförordnade och af Utskottet, L desi Förslaget till Negerings-Formen ätföljande Betänkande, omnämnde särskilde Committee blifwit ntarbetadt. Utskottet, svin uti den L hosföljande Förslag i allmänhet radande anda funnit fullkomligen förenad den liberalite, som sörwarar hwarje Medborgares förnuftiga yttrande-rätt, med det afseende pä laglighet, som förekommer yttrande-rättens misibrnk, har ansett detsamma wara af ett ypperligt wärde, betraktadt såsom en grundläggning för utöfningen af den kanhända dyrbaraste bland ett folks rättigheter.
– Hon är på min ära förtjusande, och jag gratulerar dig i sanning, mon chère neveu, till din eröfring, – sade hofmarskalken grefve Edvard Bogislaus von B., i det han kastade sig baklänges i en soffa, med den ena afdragna glacéhandsken af gammal vana sökande dölja hemligheten af den vackra raden löständer, som vid hans långdragna gäspning riskerade att bli upptäckt, och slående takten af en vals med ridspöet mot den lakerade stöfveln, som hvilade på soffkanten och hvars nätthet aflockade honom en grimas, stridande mellan beundran och den förtviflade smärtan i hans liktornar. – Jag tillstår upprigtigt, – fortfor han, utan att afvakta Edvards svar, som ej gaf akt på sin onkels exklamationer, utan tankfull smekte en stor rapphönshund vid sin sida, – att jag aldrig föreställt mig, att i mitt grannskap fanns en så fulländad skönhet, och jag smickrar mig likväl med att under alla de somrar, som jag tillbragt här, i denna förvisningsort, ha haft den noggrannaste reda på hvarje vacker flicka, på åtminstone en mils omkrets häromkring Dj–n anamma – afbröt han och gjorde den mest afskräckande min, då han i sin exstas råkat med spöet alltför ovarsamt nalkas den nätta foten, – hvad fan gör den drummeln Larson, som icke vet att komma in och dra af mina stöflar, jag har ju varit hemma en halftimme – fortfor han, ännu grimaserande af smärta, emot den förskräckta betjenten, som inrusat vid hans häftiga ringning, – Herr grefven gaf honom ju lof att gå bort innan herrarne redo ut – stammade denne, stridande mellan skratt och förfäran öfver husbondens grymma och vanställda utseende. – Nå så kom hit du då men sakta Aj, fan ditt nöt dra på hälen först så ja helt långsamt ve och förbannelse öfver de satans liktornarne tag hit tofflorna besitta så hårdhändt du är sätt på dem helt löst ååh!
Jag satt en temmeligen lång stund i cafét hos Hanafi; der träffade jag shekh Sha'ravi, gick med honom till Hassanein och hörde på zikr och delail, sittande en stund i ett litet sällskap på golfvet. Derefter följdes vi åt förbi Nahhasin, stannade en stund att höra på instrumentalisterna der, samt slutligen litet hos shekh Isma'in. Vaknade upp särdeles trött och var matt hela morgonen. Hela dagen var en tryckande qvaf hetta med stark vind, men het och utan någon friskhet. Jag låg hemma hela dagen och plågades af det äkta khamasin-vädret, oförmögen att göra någonting. Efter maghrib gjorde jag en tur till Asbukijeh, satt hos Hanafi och insöp med djupa andetag samt stor fröjd den friska nordanvind, som blåste upp mot aftonen. Allt folk, äfven bland infödingarne, klagade högeligen öfver hettan och vädret i dag. När jag kommit tillbaka från Asbukijeh, gick jag med 'Ali till Hassanein. Det var nu shekh Geuheris afton och moskén var rikare illuminerad än vanligt; der fanns mycket folk och stor trängsel. 'Esavijeh dervisherne höllo zikr i dag. De äro alla eller åtminstone största delen Maghrabijeh. De hade stora trummor och tympaner, med hvilka de accompagnerade sin sång, som var särdeles vild och rasande. Härunder gjorde de häftiga, hoppande rörelser, sprungo omkring i moskén och förorsakade starka rörelser ibland den talrika folkskaran, som tycktes frukta dem litet. De äro kända för att äta eld, hoppa högt upp mot moskétaket, rycka ner lamporna och äta upp dem, när berserksgången kommer öfver dem. I dag gjordes dock intet sådant. Man tyckes numera blifvit mildare och dylika saker tyckas ej rätt senteras här. De buro sig dock åt nästan som ursinniga. Äfven Sadati dervisherna, som några dagar förut haft sin dag, voro fordomdags kända för att äta ormar och göra andra underverk; men sedan engång en, som ej var Sadati dervish, i sin berserksgång fördristat sig att svälja en orm och dött deraf, har deras shekh numera förbjudit denna föda för alla utan undantag.
A Kronans fordran hos aflidne Kaptenen Benzelstjernas och Tygskrifvaren lloborgs sterbhus, 1,459 R:dr 1 rst.,’lärer någon vidare afbetalning icke vara att påräkna; och berodde af Kongl. Kammar-rättens pröfning, huruvida balansen borde utaf aflidne Benzelstjernas konkursmassa gemensamt med Hoborgs sterbhus Kronan godtgöras. Genom Kongl. Krigs-kollegii utslag den 12 Januari 1826 blef Under-löjtnanten M. L. Bark ålagd återbetala oredovisade förskottsmedel, 84 R:dr 16 sk., men enär hans vistelse-ort var obekant, kunde utslaget icke annorlunda än genom tidningarne delgifvas. Uppå Kongl. Krigs-kollegii underdåniga anhållan, att bemälde fordran matte utur räkenskaperna fä afskrifvas, förordnade Kongl. Majit, genom nådigt bref den 31 Juli 1829, att meranämnde fordran icke må afskrifvas förr än Kollegium erhållit bestämd och säker underrättelse, att Bark med döden afgått utan att efterlemna någon tillgång. Från Löjtnanten G. von Cederwald införväntades inom 1857 års slut redovisning för de af honom uppburne förskott, 13 R:dr 24 sk. 8 rst., för ordnande af Kollegii arkiv å Marieberg. I afseende å fordringarne hos Skepparen Pettersson, 104 R:dr 39 sk. 5 rst., Mamsell Edström, 402 R:dr 37 sk. 4 rst, f. d. Kommendanten i Ystad von Schantz, — 68 — 12 R:dr 15 sk. 11 rst., och Medicine-kandidaten Tellin, 8 R:di29 sk., som fortfarande utbalanseras, finnes icke någon annan anteckning, än att Tellin vore död och att fordran hos von Schantz blifvit bevakad uti hans konkurs. B) Extra st»ts-»aiisIa&'eBt. Räkenskaperna för denna afdelning af Krigs-kollegii förvaltning utvisa följande förhållande:
Och då dessa 4é procents ränta bärande Coupons endast småningom komma i omlopp, men af den påräknade årliga amortissementsfonden 180,000 R:dr ifrån och med den 1 Januarii i83o fin - G Den 16 November f. m. nas afsatte, och BancoFulImägtige få sig föreskrifvet, att icke af utelöpande Coupons några inlösa intill nästa Riksdag, i annor händelse, än att de å Stockholms Berns utbjudas under al pari, så att städse tillräcklig amortissementssumma finnes tillgänglig; bör icke någon fruktan kunna uppstå, att desse Bankens förbindelser, oaktadt de icke bära högre än procents årlig ränta, dock bibehålla deras fulla värde. Sluteligen torde det tillåtas mig få nämna de skäl, som föranledt mig att föreslå 4i: procents ränta. Jag har nemligen trott, att om å desse papper bestämdes 5 procents ränta, sådant möjligen kunde föranleda några, som nu hafva sina penningar placerade mot pant af Fastighet, att uppsäga dem, för att i stället köpa Rcinte-Coupons_, då endast i procents förlust deraf uppkomme i den nu ägande afkastningen; hvaremot skilnaden mellan 6 och 4 i procent är så betydlig, alt sådant icke bör kunna rimligen befaras. A andra sidan åter, om räntan bestämdes /agre än 4 i procent, kan det möjligen befaras, att desse Ränte-Coupons icke vinna hos allmänheten den begärlighet, som är ett vilkor för åtgärdens framgäng. Skulle Rikets Ständer, mot förmodan, icke finna angeläget vara att, på sätt nu nämndt är, använda Coupons-försäljning till beredande af nya Lånefonder för fastighets - Den 16 N o t e m b e r f. m. 7 ägare och Handeln; så synes mig, att BancoFullmägtige i alla fall böra médgifvas rättighet att sålunda göra en del af de gamla fastighetslånen rörlige, för de tillfällen Banken behöfde bereda sig utvägar till upprätthållande af Silfver-utvexlingens fortgång. Friherre Cederström_, Jacob: Den siste värde Talaren har, på grund af 56 §.
Ehuru jag för min del är af dan tanka, att man borde minska Bankens utlåningar, utan att nedsätta de till Ban^ ken redan fastställde inbetalningar} hemställer jsg dock till Herr Cederschjöld, om det är möjligt att kunna hoppas någon minskning uti de af Banken utgående låne-anslag. Man hör ju ständigt äskas nya låne-tillgångar från alla sidor. Jag gör mig således icke något hopp om minskning, utan anser mig böra åtnöja mig med reservation mot de beslut, som fattas I öfrigt kan jag icke frångå, att sedan Riksens Ständer allt ifrån 1809 troget följt den grundsatts, att årligen genom en viss bestämd afbetalning minska StatsVerkets skuld till Banken, det skulle synas mig mindre lämpeligt, att nu i och för Bevillningens nedsättning, minska berörde afbetalning , och således uppskjuta godtgörande! af StatsVerkets skuld. I alla lall hemställer jag , om icke Herr Cederschjöld skulle behaga tillåta, att med pröfningen af hans motion finge anstå , intill dess Nionde punkten, som handlar om Silfveruppköp, förekommer. Herr Cederfchjåld förklarade, det han för närvarande medgaf, att pröfningen af dess motion finge tills vidare uppskjutas. Hans Excellenee Herr Grejven och Landt - Den 8 Junii f. m. 373 Marfkalken hemställde derefter, om icke Ridderskapet och Adeln behagade bifalla . att, pl sätt Utskotten föreslagit, 334,000 Riksdaler måtte snslås till OdlingsLånefonden, utom inbetalte fastighets-lån, som särskildt skulle tillfalla denna fond. Bifölls. Grefve Spens: Jag anhållar att, om till gång framdeles blifver genom minskande af något annat anslag, det då må var» Bppat, att öka OdlingsLånefonden.
Hvar och en som nu innehafver nytt och obrukad t, hittills tili införsel förbjudet, eller Tullförsiiilladt gods, må vara obela get, alt inom i4 dagar, vare sig i Stad eller på Betänkanden. a55 Landet, efter dea dag denna Författning blifvit kungjord i Staden eller Socknen, der innehafvaren eger sitt hemvist, uppgifva sådant gods, jemte stället der detsamma förvaras; hvilken uppgift i Stockholm bör ske hos Allmänna Tull-Styrelsen, och i de öfrige Städer, hos Tull-Kammaren, men der sådan icke finnes, hos Magistraten, samt å Landet hos vederbörande Krono-Fogde; och må vara tillåtet för innehafvaren, att det sålunda uppgifna godset förtulla, efter hvad för hvarje sort i Tull-Taxan stadgadt är, eller på Creditupplag lägga. Sådant Tullförsnilladt gods, som är stämpelbart, bör med Tull-stämpel förses, och på Landet eller i Stad, der Tull-Bevakning ej finnes, på innehafvarens bekostnad transporteras till Stad hvarest Tull-Kammare är, för att efter behörigen verkstäld värdering förtullas och stämplas, samt derefter till egarens disposition öfverlemnas. Då Tullförsnilladt gods i förenämnde ändamål till Tull-Kammaren inlemnas , bör berättelse derom till Allmänna Tull-Styrelsen insändas. 7 §. Med verkställande af de, enligt ifrågavarande Förordning tillå Ine visitationer, må ej början göras, förr än den i näst föregående §. utsatte termin tilländalupit. Det öfriga af §., med nödig förändring i afseende BeviUnings-Utskottets på tiden, då Författningen kommer attutgifvas, bibehålles. Skolandes desse särskilde meningar bifogas Betänkandet till Riksens Höglofl. Ständer. Ex Protocollo A. H. Lagerlöf. Ankom den 9 Dec. i8a3. Riksens Höglofl. Ständers Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotts Utlåtande, i anledning af yrkade ändringar, i der nu gällande Seglations-Ordningen. Utskotten hafva till handläggning fått emottaga: 1:0 Herr von Hartmansdorffs hos Höglofl.
Men förlusten stannar icke härvid, emedan om dessa 3oo,ooo Sit tackjern förflyttas och förädlas vid bruk utom bergslag, der blåsning i saknad af malm icke kan åstadkommas, så erhållas minst 3oo,ooo Sit stångjern eller 200,000 Sit större export än om utsmidningen skett inom bergslagen, med en förlust i värde svarande emot dessa 200,000 Sfi:s mindre export genom smidets concentrering inom bergslagerna, hvilken torde få anses såsom en nationalförlust och blifver det sakta resultat man har att förvänta af Utsk:s förslag samt den obegränsade smidesrätten inom bergslagerna, — ett förhållande, som icke kan inträffa, om jernhandleringen ulan rubbning får fortgå enligt nu gällande föreskrifter. Det faller sig klart, alt i samma man, som det nya smidet understiger förenämnda qvantum, blir förlusten mindre med afsende på rörelsen i det bela, men den blir i alla fall ganska kännbar och kommer att föranleda mycken oieda i flera orter. För mig vill det för öfrigt synas, såsom en följd af Utsk:s förslag, att Dahlsland, större delen af Wermland samt största delen af de norr om Gefle belägna bruk, hvilka icke hafva tillräckliga tackjernseller malmtillgångar, och hvilka äga tig,8o4 Sit:s gammalt stångjei nssmide, äfvensom ganska inånga bruk i Dalarne och flera andra pro24 11. 5o 3g4 D (n >8 A i> r i l f. n». villier, hvilka befinna tig i samma belägenhet tami af åldelt varit grumlade på köpetackjern, icke skola hesta vid den taflan man nu så oförsigtigt vill fiamkalla, och hvarigenom iooo:de tal medborgares lidanden komma alt föranledas, under det man kränker deras lagliga rättigheter.