Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. från den för dem sä olämpliga befattningen med de ekonomiska detaljerna af bräm inslagstiflningen, och dä dessa frågor allena bero på K. M:s godtfinnande och efter mia öfvertygelse lättast och bäst af Regeringen ensamt handhafvas, så anser jag nu tiden vara inne och på det högsta önskligl, om K. M. täcktes behandla frågan såsom motionären önskar. Det finnes visserligen i motionen inryckt en fråga, som R. o. Ad. på sätt och vis redan afgjort, den nemi. om gårdfarihandel med bränvin; men då denna fråga endast i förbigående af motionären vidröres, sä anser jag både nyttigt och oskadlig!, äfven om densamma i motionen framställes, och får jag således tillstyrka denna i dess helhet. Frih. Haab, Adam Christian: Jag kan icke fullt in stämma med den siste värde talaren. Då nemi. genom alla fyra RiksSt:ns beslut, 1841 års bränvinslagstiftning kommer att allt intill nästa riksdag fortfara, sä skulle jag anse såsom en ganska stor inconsequens, om R. St. nu inginge till K. M. med en nild. anhållan, att K. M. ville, oberoende af detta Ständernas beslut, reglementera i delta afseende. Hvad den sista punkten aT motionen beträffar, eller ang:de gårdfarihandel med bränvin, så hafva äfven de öfrige Stånden beslutat en förändring i 1841 års bränvinsförordning, som går derpå ut, alt i detta afseende göra någon inskränkning; jag tror således, all äfven denna punkt måhända kunde förfalla, ålen för kommande tider vill jag visserligen hafva instämt både med motionären och den siste talaren derutinnan, att det vore önskligt, att en K. propos. förelädes R. St., hvarigenom en mera ändamålsenlig bränviuslagstiftning kunde komma till stånd, än hvad sorn hittills i detta afseende ägt rum, och vågar jag med anleda, häraf föreslå cn förändring i motionen så lydande: ”Att R. St. ville besluta, att i und. skrifvelse hos K. M. anhålla, det K. M. täcktes innan nästa riksdag låta utarbeta och lill R.
Ad. visserligen kunde bifalla en del af detta mern., återremittera en annan, och afslå en tredje, allt efter sorn Ståndet sjelft behagade, enär detta ämne nu vore för tredje gången inne från Otsk. för att af Ståndet behandlas; Ståndet hade vid föregående tillfallen så behandlat dylika frågor. irsta punkten. Hr Rosenblad: Hvad som nu blifvit uppläst omfattar tvänne frågor, nemi. först hvad Utsk. kallar den ”första frågan, eller huru det bör tillgå med de förvaltningsbestyr, semi nu tillhöra Convoj-commissariatet, med undanlag af sjelfva uppbörden,” hvarefter följer Utskrs utredning, hvilken jag för min del ej har någonting emot; och sedan förekommer Utsk:s förslag, ”hvad beträffar frågan om vidsträcktheten af K. M:s dispositionsrätt öfver handelsoch sjöfartsfondens medel.” När denna fråga förekommer, så anhåller jag att få yttra mig med den rätt, som Hr Landtm, lemnat, att särskildt kunna föreslå ålerremiss af särskilda punkter. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det R. o. Ad. torde finna, att den nn föredragna första punkten innefattade tvänne frågor; hvad den första anginge, eller huru tillgå bör med de förvaltningsbestyr, som nu tillhöra Convoj-cornmissariatet med undantag af sjelfva uppbörden, hemställde Hr Landtm., 0111 Ståndet behagade finna att Utskrs yttrande derom icke erfordrade annan åtgärd än att läggas till handlingarna. Ropades ja. Hr Landtm, yttrade, att den andra fråga, som i denna 1 punkt innefattades, vore den, om vidsträcktheten af K. Mrs dispositionsrätt öfver handelsoch sjöfartsfonden; Utskrs yttrande derom börjades på sid. 3 med orden: Hvad beträffar etc. Hr Rosenblad: 1 afseende på nu ifrågavar. del af 1 punkten, anser jag mig först böra fästa uppmärksamhet på Den 3o April e. ra. Utsk:s underlåtenhet att omnämna att, genom aine Stånds antagande af en inbjudning från BorgareSt., R.
Såsom motionären tillika erinrat, har ifrågavarande företag blifvit i Styrelsens för allmänna vägoch vattenbyggnader för innevarande riksdag afgifna generalförslag uppfördt och till erhållande af statsbidrag förordadt, men då Kongl. Majit, oaktadt Styrelsens underdåniga anmälan, ej funnit skäl att till Rikets Ständer i ämnet aflåta nådig framställning, samt statens tillgångar vid innevarande riksdag tagas i anspråk till föremål af mera framstående vigt, kan Utskottet 30:o. ej tillstyrka bifall å den väckta motionen om stats-anslag för ifrågavarande företag. Enär segelleden närmast Piteå stad genom sitt grunda vatten hindrade fartyg af 8 fots djup och derutöfver att kunna framkomma till hamnen vid Piteå och uppmuddring af denna segelled således vore af högsta behofvet påkallad, men Piteå stad icke förmådde att af egna medel bekosta sagde arbete, hvilket för staden och den angränsande orten vore af aldra största vigt, har Ombudet för Piteå stad, Herr L. II. Kistner, uti en inom Borgare-Ståndet väckt motion, anhållit att Rikets Ständer villo till segelledens uppmuddring från Löfholmen fram till Piteå stad till tio fots djup i lägsta vatten anslå medel till belopp, som funnes upptaget i det kostnadsförslag, hvilket skulle blifva till Stats-Utskottet aflcmnadt, så snart detsamma hunnit upprättas och kommit motionären tillhanda. Efter Stats-Utskottets Utlåtande N:o 120. 49 Efter det denna motion blifvit till Stats-Utskottets behandling remitterad har, uti skrifvelse till Utskottet af den 10 nästlidne Mars, ätats-rådet och Chefen för Civil-departcmentot tillkännagifva, att Piteil stads innevånare, genom en af Kongl.
von S — n. Arfvingc. Skulle någon af I d u n s alltid b e - redvilliga läsarinnor godhetsfullt vilja upplysa mig, h u r oljefläckar bäst k u n n a borttagas u r ljusa ylleklädningar. Lina. I. von T. Skulle S. von S. vilja upplysa om, huruvida rofolje-kuren endast ä r a t t föredraga p å sommaren, s a m t hvilken olja eller salva ä r d e n fördelaktigaste, såsom s k y d d mot kylan. Clara Fabriks Stearinljus K o n g l. Reseda. värde. Med. S. k. Kloka gubbens giktliniment. X v l a. s t. e r s a m. - a e l s g a. - b a. r i. B r e f l å a a. | 3 — 1 5 e. m. [2873] &amp; UST. M D:r E. A. Enblad. u m f G a h n s Victoriatvål! Handtverkssymaskiner. Kostnadsfri lindervisning! Skyddar för inficerande ämnen. Ar fullkomligt neutral. * Hvarje kartong kostar 1 k r. P o s t - o. telegrafadress » De— * letor&gt;, Upsala, Vaksalatorg 27 och Gö- teborg, Magasinskvarteret 1 &amp; 2. — S i e s t a; en stämningsbild af Elisabeth Kuyiensticrna. — I d u n s julklappsbazar. — Sällskapslifvet. — K o n s e r - vering. — Soppor. — B a k n i n g. — Syltning. — Bostaden. — Prisfrågorna XXXIV — X X X V I. — Täflingens utgång. - F r å g o r. - Svar. - Brefläda. &amp; Komp., Regeringsgatan F l y g l a r, Tafflar från J. G. M a l m s j ö. [21371 för damer k l. 1 1 — 1 m i d d. Prof. d:r A. G. B e r g l i n d. F ö r instrumentens bestånd ansvaras.
Ej må R. F. §. 70. Riksens Ständers valda Bevillnings-Utskott åligge att opåmint vid hvarje Lagtima Riksdag R. F. f. 81. Denna Regerings-Form samt Rikets öfrige Grundlagar —« — utan först å den nästföljande Lagtima derom besluta. Blifva då till deras åstundan. Vill Konungen hos Riksens Ständer föreslå någon ändring i Grundlagarne och öfverlenme sedan, vid Lagtima Riksdag Sin Proposition hvile frågan tili nästa Lagtima Riksdag, då Riksens Ständer skola sitt beslut derom fatta. Åfstyrker Utskottet Konungens Proposition, då må Riksens Ständer genast kunna antingen denna Proposition afslå eller ock afgöra, att de vilja öfver densamma å nästföljande Lagtima Riksdag besluta; gällande i detta fall’ 3 Stånds mening, och om två Stånd stadna mot två, deras, som beslutet uppskjutit. Men icke må under någon förevändning Riksens Ständer förr, än å nästa Lagtima Riksdag Propositionen till bifall upptaga. Samtycka då R. F. §. 96. Riksens Ständer ökola vid hvarje Lagtima Riksdag R. F. §. 98. puncten 1. Electorerne böra vid samma tillfälle i fall han innan den nästföljande Lagtima Riksdagen skulle med döden afgå. I händelse —- — •— R. F. f. 100. Justitite-Ombudsmannen åligge att vid hvarje Lagtima Riksdag —- —, Constitutions-Utskottets Memorial, N:o 9.Qj 5 Regerings-Formen §. io3. Vid hvarje Lagtima Riksdag skola Riksens Ständer —• — r f. io5. Riksens Sländers Conslitutions-Ulskott ege att, vid hvarje Lagtima Riksdag äska de Protocoll må kunna fordras. Vid Urtima Riksdag vare denna rättighet inskränkt till endast de Protocolll sorn anga, föremålen för an ledningar till anmärkning, som, enligt 4,9 §. blifvit anmälde i något Stånds plenum. §. 109.
Det låg en stämning af stilla melankoli öfver dem båda. Hon berättade om sin sjukdom i lätta, lekfulla ord, men med en röst som darrade. Kvällsluften var fuktig och rå; hon hostade mycket. Alltsomoftast måste hon påminna honom om att han gick för fort och stanna med handen på bröstet, stridande mot andnöd och hjertklappning. Men så fortsatte hon, talande i skämtsam ton om att hon snart skulle dö. Hon hade nu så länge stridt emot den öfverhandtagande blodbristen: nu var hon trött och slö, hade upphört att hoppas. Det tjenade till ingenting att taga in medikamenter, man blef bara sämre och sämre af det. Att hon rest till Stockholm var blott ett sista försök, hon trodde icke på resultatet. William Zimmermann gick vid hennes sida och hörde på. Han talade icke mer än som var alldeles oundgängligt; han bara såg ner på detta bleka barnaansigte med de stora förskrämda ögonen. Aldrig hade han varit så gripen af medkänsla och ömhet som nu inför detta lilla bräckliga lif, som gick vid hans sida och talade om att dö. Han kände sig sjelf så modig och stark och i känslan af styrka bodde längtan att skydda. Han hade den innerligaste lust att taga det der lilla sjuka barnet på sina armar, knäppa sin öfverrock upp och svepa det in i dess veck. Han gick sakta framåt, ängsligt iakttagande hennes drag; hans röst var dämpad som om han varit rädd att göra henne ondt med dess skärpa och den hade sitt vackraste, mjukaste tonfall, som ville han linda dess uttryck lugnande kring hennes oro. Hon stannade utanför ett af husen vid Sturegatan. »Här bor jag.» »Redan? Inte vill ni gå hem ännu? Låt oss gå vidare.» De gingo vidare, gingo längsmed Esplanaden, der de elektriska glödlamporna hängde som ett radband af stora, skimrande krysoliter, kastande sitt skarpa blåhvita ljus åt begge sidor öfver husrader och villatak, gjutande svärmiskt månsken öfver Floras kulle, kantande med silfver de yttersta, fina kvistarne på Humlegårdens träd. Det var som om hans ögon med ens slagits upp. Det var som om hans väsen för första gång öppnat sina kronblad, som om lifvets, naturens skönhet för första gång strålat ditin.
Nu, sedan de stora händelserna antändt sinnena, vi gemensamt underhållit den lifväckande flamman, bragt i gång klubbar, banketter, möten, arbetarföreningar, fått på vår sida Friskytten, Folkrösten, Reform, Demokraten (dumt, och rått folk, men välment och nyttigt, som snöplogar), fått nio tiondelar af landsortstidningarne till hurrabasar, hört Thrane klämta i stormklockan på andra sidan fjällen – syntes mig tiden vara inne att rycka än ett godt stycke fram. Alltså framlade jag min lära, visst icke fullständigt, men ändock tydligt nog i Perlbokens tredje del. Kan detta kallas förställning? Har jag handlat annorlunda än jag lärt? Har någon enda stämma deremot höjt sig – utom en viss stockconservatifs, en ljusfiendes, som vi, Du och jag, hundra gånger nedergjort? Har någon enda aktat på hans ugglelåt? Mig vetterligen icke: har icko, förutom honom och hans ljusskygga och frihetsmördande liga, hela det öfriga Sverige, nu som förr, stått på knä för mig? – åtminstone tegat, alltså samtyckt? Men, torde någon invända, man har dels icke läst edra kärnböcker, dels icke förstått dem. Hvad? man har då beprisat mig obesedt, på blott auctoritetstro, emot hvilken jag alltid protesterat! Felet är således icke mitt, det är den blinda och okunniga afgudadyrkans. Genierna Kullberg och Ridderstad, som nu bakdanta mig, kunna dock läsa i bok och förstå en svensk mening. Hvarför hafva dock de hittills icke knystat, utan, tacksamt bugande, hållit till godo de confectbitar, jag, som Rec., emellanåt kastat åt dem i bladet? Sådant upprör mig. Nej, jag har talat – talat rent och öppet språk, och allmänheten visste eller borde alltså veta – åtminstone sedan hösten 1850 – hvad man hade att vänta, eller icke vänta af mig i handling. Och nu stå de åsnorna – jag menar mina beundrare – och gapa, förkorsa sig och himla sig, liksom hade jag bedragit och svikit dem! Nej, begrip då engång, enfaldiga publik!
Och kungen blef så glad öfver att ha återfått sina barn, så att han tillochmed glömde att prinsessan ej var vacker, och Veli fick sitta på en gullstol bredvid thronen. Och när Veli blef stor, gick gamla kungen in i sin kammare och gaf kungariket åt Veli. Och då gick kung Veli till sin syster och sade: "Syster, när modet jäser för högt, och kungen tror att intet finnes högre än han, då skall du hviska i mitt öra: Veli, solen är icke död! Och då sorgen trycker och verlden blir mörk och modet sviker och vill brista, då äfven skall du hviska åt mig: Veli, Veli, solen är icke död." "Hör du Siri", sade Hebla efter en liten tystnad, "nej min sann om jag vet hvar du tar dina ord, när du berättar sagor. Eljest får man ej höra många ord af dig på dagen, fast du ser så snäll och vänlig ut, att man ändå måste hålla af dig, men när du berättar, hvarifrån komma ordena då?" Sigrid log vänligt. "Nå icke kan jag ju berätta sagor för dig, om jag icke dertill använder ord." "Ja, men vet du, jag tyckte om din saga. Jag ville vara ett sådant der konungabarn, som alltid skulle lefva för min bror." "Om också ej något konungabarn, så har ju dock Hebla en kär bror", sade Sigrid. "Ja, och en som är rätt så vacker och rar som Veli, och som väl förtjente att bli kung. Men se han är nu ändå helt stor och förståndig. Hvad kan jag, som ändå är ett sådant barn, göra för honom?" "Hebla, är du nu riktigt snäll; tänker du inte på att du har en annan bror också?" knotade Peder. "Dig kanske?" "Ja, just mig. Har du ej många gånger sagt att du håller af mig, som om jag vore din bror?" "Ja, när du säger att du håller af mig, lika mycket som af din syster." "Nå, har du då icke en bror, som ej är för gammal att leka med?" "Åh jo. Men du är inte ändå Veli." "Hvarför inte?" "Du är icke så vacker." Peder skrattade. "Ja, se der ha vi det.
Af öfrige talare, som önskat undantag för boställen, har en velat bibehålla de i Utskottets förslag upptagne innehafvare af skatllagde lägenheter, verk oeh inrättningar, med tillägg derjemte af ”på landet bosatta och borgerlig rörelse idkande handlande;” samt en annan yrkal alt, med undanlag af boställs-innehafvare, ”alla enligt gällande soc”kenstämme-förordning röstägande,” skulle vidkännas meranämnde onus, hvarförutan några talare inom högvördige Preste-ståndet, för den händelse något undantag möjligen linge äga rum, yrkat sådant jemväl för komministers-boställena; varande såsom skäl för boställenas undantagande åberopadt: att boställs-innehafvaren är en statens tjensteman, som i denna egenskap har andra åligganden att fullgöra, äfvensom att de lägre med boställen försedde tjenstemännen af ecklesiastik och militärstaterne äro så svagt lönade, att deltagandet i kostnaden för fjerdingsmansbefattningens bestridande skulle för dem blifva alltför betungande; och hafva jemväl några talare anmärkt den i Herr af Klints reservation klandrade olikhet, som komme att enligt Utskottets förslag inom särskilde fjerdingsmans distrikt äga rum, då det på beslut af de hemmans-innehafvare, hvilka fjerdingsmansbestyret nu åligger, skulle bero, om detta onus skulle drabba dessa ensamme, eller utgöras jemväl af åtskillige fastighetsegare, som nu njuta befrielse derifrån. 4:o alt Utskottets förslag, som troligen åsyftade, att all jord skulle uti ifrågavarande onus taga del, i sådant afseende icke innefattade nöjaktig fullständighet, enär flera slags hemman och lägenheter såsom Kungsoch Kungs-ladugårdar, Akademi-hemman, Gästgifverier m. fl. skulle enligt samma förslag kunna anses undantagne. 4 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottefs Utlåtande N.-o 102.
De af Utsk. här föreslagna besparingar anser jag blott såsom minutier och önskar derföre för min del, att ersättningen till Hrr Talmän måtte bestämmas till lika belopp som förr; men om R. o. Ad. vill antaga Utsk:s förslag , skall jag ej opponera mig deremot. lag betraktar dock, som sagdt är, en sådan afprutning i dessa s. k. riksdagskostnader såsom obetydlig och på intet satt tillfredsställande Natiouens fordringar. Gr. Cronhjelm, Otto Au g.: Då Utsk:s första betänk. i ämnet förevar, understödde jag den meningen, att ingen ersättning till Hrr Talmän borde äga rum, helst Utsk. icke uppgifvit, hvarföre den skulle erfordras, sedan alla RiksSt. afsagt sig representationsmåltider, och Talmännen således blifvit befriade från ali representationsskyldighet. Jag hade likväl icke ämnat att nu yttra mig öfver denna punkt, utan velat nedlägga min enskilda opinion, särdeles som flera ledamöter sagt mig, att något afseende å denna opinion icke skulle fastas, och jag härom icke ville strida med pluraliteten; men då åtskilliga talare nu yrkat, alt ersättningen till Hrr Talmän skulle bestämmas till lika belopp sorn vid sista riksdagen, mäste jag uppträda emot denna åsigt. Jag erkänner emedlertid, att jag, lill följd af min förut yttrade opinion, borde instämma med Frih. Cederström, hvad ersättningen till Hr Landtm, särskildt beträffar, emedan H. Ex. Hr Gr. De Geer vid sista riksdagen icke uppbar någon ersättning, och det således genom Frih. Cederströms förslag till proposition skulle inträffa, att Hr Landtm, äfven nu icke finge någon ersättning; men deremot måste jag destomera bestrida Frih:s förslag, hvad de öfriga Talmännen angår, hvilka derigenom skulle få en ytterligare tillökning utöfver hvad Utsk. föreslagit, och jag begär således proposition till bifall å Utsk:s betänk. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å hvad StatsUtsk. i denna punkt föreslagit. Ropades starka ja, blandade med nej. Frih. Cederström begärde votering. Gr. Cronhjelm: Då Frih.
Prot. 1865 $■ 1866. 4 Sami. 1 A/d. 24 Häft. 2 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 57. uti de ladugårdar, hvarest sjukdomen uppträdt, måste nedslagtas. En dylik åtgärd, då den af auktoriteterna anbefalldes, borde dock icke verkställas, utan att skälig ersättning tillkomme kreatursegaren för den förlust, som derigenom uppstode. För en utgift af denna beskaffenhet bade dock Regeringen inga medel anvisade, hvilket dels kunde hos auktoriteterna väcka tvekan att anbefalla och låta verkställa nedslagtning, som, så vidt hittills kändt vore, utgjorde enda medlet att förhindra sjukdomens utbredande, dels skulle göra kreatursegaren mindre benägen att genast delgifva sjukdomens utbrytande. Stats-Utskottet, till hvars behandling förenämnda motioner blifvit från de särskilda Riks-Stånden remitterade, har detta ärende till pröfning förehaft och, med hänseende till frågans vigt, ansett sig böra, utan vidare uppskof för afvaktande af den nådiga framställning i ämnet, som må vara att från Kongl. Maj:t förvänta, öfver motionärernes förslag afgifva utlåtande. Utaf Utskottet från vederbörande Stats-departement delgifna handlingar har Utskottet inhemtat, att ej mindre Landtbruks-akademiens Förvaltnings-komité den 31 sistlidne Januari i underdånigt memorial hos Kongl. Majit gjort hemställan, att Kongl. Majit täcktes anbefalla, att, om boskapspest inom riket utbryter, den smittade orten genast måtte cerneras samt all der befintlig såväl sjuk som frisk boskap nedslagtas mot godtgörelse härför af allmänna medel; samt att, till vinuande af nödig skyndsamhet såväl för anmälan om sjukdomens utbrott som för nedslagtningen, i förening med de försigtighetsmått, hvilka vid den sednare borde iakttagas, äfvensom för närmare bestämning af såväl djuregarnes och veterinärläkarnes som kommunaloch polismyndigheternas åligganden och befogenhet uti förenämnda och andra dylika fall, Kongl.
Lagsökningarnes antal under dessa Fem År har varit; 1828 4398 —'39 • • 4476 —3o 2405 —3.1 . 1224 ■—-32 1163 Beträffade folkets bildning och sedlighet får anföras, att allmogen i allmänheten bär större hyfsning i uppförandet) och mera belefvenhet än i de flesta andra provinser; slagsmål bland dem äro sällsynta, och ehuru här väl finnas de, sorn stundom öfverlasta sig med starka drycker, sker det icke allmänneligen uti samqväm. Sanningen, enligt mäste jag dock med ledsnad anföra, att under innevarande år, då bran vinel till lågt pris försäljes, vida flere druckne personer anträffats pä vägar och vid samlingsställen än under sist förlidne åren. Fol - 9 I ket är ganska ömtåligt för förolämpningar i gester och ord, och rättegångar derom uppstå ofta. Lagens välde hyllas af alla, men ock äro många benägna för rättegångar. Gottlänningen älskar vällefnad och en viss beqvämlighet. Allmännare än annorstädes bruka föräldrarna bland allmogen innan åldern deraf gör behof, att till sina harn upplåta husbondeväldet öfver fastigheten och oftast äfven ägande rätten dertill mot visst betingad lefnadsunderhåll i natura persedlar, som här hallas levisen, och det, oaktadt erfarenheten visar att täta missämjor och olyckliga tilldragelser derigenom uppstå^. På få orter torde tjenstehjonens kost vara bättre. Oagtadt den afförda böjelse för vällefnad och beqvämlighet är folket i allmänhet oförskräckt i faror, och härdgt i köld och oväder på sjön. Fårskinnspelsar, så allmänna i rikets öfriga provinser, brukas här icke. Gotllänningar har i allmänhet mycken lätthet att fatta, och dess mekaniska fintlighet visar sig synnerligast vid inrättningar som lätta arbeten.
Herr 8iIverstoIp>6, Lustaf -Kfirakam, anhöll att afseende mätte göras pä den af Grefwe O^IIeuborF gjorda erindran rörande nödwändighetcn, att äfwen Banco - Utskottet mätte äga rätt, att hoS Ständerna wäcka frägor. Herr 8trals, Isiils Wilkelm, förestog att äfwen P07 § i Regerings, Formen här mätte citeras. Herr Grefwe,n och Ordföranden förklarade det han trodde stg pä denna § böra dela propositionen, och framstälde derföre först Utskottets förslag rörande tiden inom hwilken Utskotten böra säl, tas i »verksamhet, hwilkct BifdllS. Och derefter dek till ben andra delen af Grefwe Lzrllenbortz gjorda förslag, att äfwen Banco - Utskottet mätte berättigas att hos Ständerna i deras klena wäcka frägor. Bi - Den 20 October. Bifölls. Och war sälunda den Z7 § Mika med den af Constitutions - Utskottet föreslagna förändring och med Grefwe L^IIsnsior^s tillägg bifallen. ZZ Z. Herr k4o rålli uppläste fblljandc: Emot omröstningen i Utskotten per Lspita och icke Ställds» wiS, kunna mänga grundade anmärkningar göras. För att ej onödigt upptaga Högloft. Ridderskapet och A» dcluS tid torde mig tillätas äbcropa dc af Herr Profesor Doctor Wickman till Constitutions - UtstoktctS Protokoll för den 25 ststl. Julii i denna del gjorde grundeliga anmärkningar, som pä intet sätt, efter min tanke, kunna med gällande skäl wcderläggas och ej heller sälnnda, ätmlnstonc till min öfwcrtygclse, blifiva wcdcrlagde.
Strr, om de anse ängarne äfven ej böra skiljas från Starby Kungsgård, förunnade Majoren Steijern en förlängning af i5 år från dess nu innehafde Arrendes tilländagående, mot de samma Arrende-vilkor lian nu 80 Stats-Utskottets utgör. Det pre'judicat nian befarcr af ett sådant uni dantags beviljande åt någon Arrendator af Kronans lägenheter, kan jag ej annat än önska rätt ofta framdeles måtte lika förtjent åberopas, tj då skola sannerligen Kronans bortarrenderade Kungsgårdar komma att i allmänhet se något annorlunda ut än de fleste vanligen vid Arrendenas tilländagående befinnas, och Staten skulle, efter ej lång tid, skörda helt andra inkomster af dess egendomar än som nu ingå. Jag anhåller att denna min enskilta tanka som reservation får åtfölja Högh Utskottets Betänkande till R. H. St:r. Herr Grefve Hamilton, Hr Amiralen von Schantz, Hr ÖfversteLieutenanten von Heijne, Hr Prosten Grevillius, hafva med Hr CommerceRådet Santesson instämt i tillstyrkande, att R. St:r måga bifalla att på en tid af 3o år de ifrågavarande Lägenheterna böra under uppgifne vilkor till Herr Majoren von Steijern upplåtas. Utlåtande öfver de hos Hederv. BondeStån» det gjorda Anmärkningar vid Berättelsen N:o q5 om den af Utskottet förrättade granskning af RiksgäldsContoiret, GeneralAssistance-Contoiret samt f. d. FilialDiscontInrättningarne. Från H.