Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M:s nåd. propos:r, ang:de antagande af dels ny strafflag, dels ock lag om verkställighet af fängelsestraff, nu komme alt fortsättas, lät H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, uppläsa ett från Hederv. BondeSt. ankommet prot.- uldr. af denna dag, innehållande inbjudning till R. o. Ad. alt instämma i BondeSt:s beslut ali bifalla LagUlsk:s berörde betänk. 148 Den 26 April e. m. Hr Dalman, Willi. Fredr.: Det nyss upplasta, ifrån BondeSt. ankomna prot.utdr. torde anses af särdeles vigt för denna frågas afgörande. Det snart sagdt enda skäl, som af en värd ledamot, Hr von Hartmansdorff, på f. m. anfördes emot det föredragna nya straffsystemet var, alt det allmänna tänkesättet ieke kunde anses tillräckligt mognadt i ämnet. Jag frågar då, mine Hrr, hvad man menar med del allmänna tänkesättet. Att detta tänkesätt är mognadt hos många Europas och Americas ansedda jurister och philosopher, det veta alla, som tagit något närmare kännedom om litteraturen i denna fråga. Att samma tänkesätt är mognadt hos Europas största folk, de Franska och Engelska, äfvensom hos de NordAmericanska fristaterne, är också bekant. Återstår då att tillse, huruvida opinionen härom äfven i Sverige må kunna anses så stadgad, att man kan våga antagandet af förslaget. Svaret på denna fråga har nu blifvit leuinadt på ett temligen ojäfaktigt sätt. Representanterne för Sveriges näringsidkare, BorgarSt. och representanterne för Sveriges allmoge och arbetande dass, BondeSt., hafva nemi. gifvit detta utslag, enär en större pluralitet inom nämnde Stånd förklarat sig inse det tvingande behofvet af den utaf K. M. föreslagna ifrågavarande förändring.
Dec. ’X m. och för den a Dec. f. oell e. m. Hr Nordenanckar, Fredr. Wilh., uppläste följande: När under Carl Il:s lid uti Spanien Holländare erhjödo sig att genom rensning af den lilla floden Mnncanares och vidare genom Tajo öppna en segelled ifrån Madrid till Lisabon, så svarade, efier mogen öfverläggning, Castilianska Rådet, att ”om det behagat Gud alt dessa floder borde vara segelbara, skulle flan ej dertill beLöft menniskors biträde, men då Han icke funnit det tjenlig!, vore det orätt att söka ändra Försynens beslut genom afhjelpande af de ofullkomligbeter, sorn Han med afsigt nedlagt i sitt verk.” Så yltrade man sig den tiden, och så ville man då förneka menniskans rättighet att lägga hand vid den råa naturen! — Men, mine herrar! huru förändrade äro icke tiderna! huru motsatta, de läror, sorn nu hyllas af verlden, och huru väl har icke civilisationen befunnit sig deraf! Öfverallt uppenbarar sig menniskosnillet i olika former; nya uppfinningar höra lill ordningen för dagen; industrien gör sig dessa lill godo; communicationer öppnas i alla riktningar; afslånden försvinna; varuprisen jernnäs och handeln lifvas; Europas folkslag förenas allt mera och mera till ett gemensamt familjelif, och ömsesidiga intressen synas allt mera betrygga nationernas fredslugn. Dessa resultater hafva likväl icke kunnat vinnas utan uppoffringar, och andra nationer hafva nedlagt oerhörda kostnader för att genom beqväma och hastiga communicationer befordra varubytet och arbetets fördelning, icke endast individer utan äfven hela nationer emellan. Så finna vi t. ex., huru man i Ryssland, genom föreningen af dess floder, öppnat segelleder ifrån Östersjön till Svarta Hafvet, derifrån till det Caspiska, vidare till Hvita Hafvet och derifrån till Östersjön; man genomfar detta land äfven korsvis från Hvita lill Svarta Hafvet och från Östersjön till det Caspiska, och detta gigantiska canal-systeme understödjes af en mängd utgreningar.
R:dr, hvilken kostnad, om från antalet af födde afgår antalet af startade hästar, för hvilka ingen ersättning erhållits, än vidare skulle för hvarje vid lif blifven häst okas till omkring 2480 R:drs att vid Stuteriet 20 uppköpte hästar kostat nära 1 5,000 R:dr, hvaremot försäljningen af 296 hästar inbringat endast 35000 R:dr: att denna försäljning ofta blifvit verkstäld , utom Auction, till ganska lågt pris: att under 13 års tid endast 314 hästar från Stuteriet utgått till Nummer-hästar vid Caval leri-Regernen ter ne; samt att hästafveln i Westmanland , eller orten omkring Strömsholm, skall vara påtagligen sämre, än i derifrån mera aflägsna orter; och som det ej mindre vid denna, än sistlidne Riksdag, ådagalagde ofördelaktiga resultat af Stuteriets förvaltning icke lemnar rum för något tvifvel, det ju hushållningen, sådan den hittils blifvit handhafd, är olämpelig , ändamålet med Stuteri-Injattningen, hast-afvelna upphjelpande i allmän - 5*4 XJnderdäniga Skrifvelser; het samt de Kongl. Hof-Stallens och Cavallen Regementerne9 förseende, mjed hästar, förfeladt , och den betydeliga inkomst, Staten af Egendomarne kunnat erhålla, om de ej för Stuteri-Inrättningen blifvit använde, foljakteligen nästan, helt och hållet förlorad, alltså och då en snar och verksam rättelse härutinnan synes vara af behofvet påkallad, få Riksens Ständer , med anmälan af ofvanberörde förhållande och under åberopande af hvad de uti underdåniga Skrifvelser af den 5 Julii 181 a och den 5 Junii 1818 i ämnet anfört, hos E. K. M. i underdånighet anhålla, att en fullständig undersökning, på sätt E. K.
Detta svar, så enkelt och så trivialt, torde dock innebära en praktisk sanning. Om man föreställer sig lifvet under bilden af en resa, bör man icke vid dess början förskaffa sig de egenskaper, som kunna bereda lättnad och fördel under färden? Ämnar man företaga en resa, rustar man sig olika för en färd öfver Alperna, olika för en vandring genom urskogarne, och olika för en resa öfver verldshafvet. Men nu är resan genofn lifvet gemensam för oss alla; och huru olika än vår ställning må vara, är det bufvudsakliga dock lika. Jag skulle vilja D en 17 Oktober. säga att upfostkan är en beredelse till lifvet. För att val genomgå detta, erfordras att man känner de föremål, som derunder mötas. Eli sådan kunskap är af nöden, dels för att undanrödja de hinder, som lägga sig i vägen, och dels för att draga nytta af de fördelaktiga omständigheter som erbjuda sig. Vill man i öfverensstämmelse med denna åsigt, bestämma de ämnen, hvilka böra vara föremål för allmän clemen tar-under visning, mäste man tillse, hvilka de föremål och förhållanden äro, som möta alla här i lifvet». Härefter uptager motionären livad han anser nödvändigt för upfostran i allmänhet och angifvetsin åsigt om och i hvad mån naturvetenskaperna böra i undervisningen ingå. Detta uptager några sidor, men, såsom icke af så stor vigt för beviset om nödvändigheten af en utredning utaf frågan, förbigår jag detsamma, men anhåller att få upiäsn följande: »Emot denna förteckning torde anmärkas, att främmande språk deri saknas. Sådant har likväl icke skett af glömska. Enligt mili åsigt kan verklig och äfven stor bildning vinnas utan kunskap om något främmande språk. Såsom exempel härpå torde få anföras de gamle Grekerne. De kände i allmänhet icke något annat språk än modersmålet och anses dock för den mest bildade nation, som hittills funnits. Ehuru berörde sats innebär sin fullkomliga sanning, gör dock ställningen i vårt fädernesland kännedomen af främmande språk vigtig för hvar och en, som antingen vill eu vidsträcktare beläsenhet, eller står i förhållande till utlandet.
Fru Sigrid Peterson, Fridensborg, Motala. (G. Oljehus, som lossnat i larapfoten, sättas fast med tillhjälp af litet alun, som smältes i en blecksked öfver lågan af ett ljus. Lampkupor rengöras medels såpa och en yllelapp, hvarpå de sköljas i varmt vatten. Fotogen fläckar ingnidas med ultramarin och sköljas därpå. Praktisk eldning. Stenkolen gifva långt mer värme, om man ej lägger de nya kolen på dem, som redan äro i ugnen, som i allmänhet sker, utan däremot skjuter de kol, i hvilka är god eld, långt in i eldstaden. Därpå lägger man de nya kolen strax intill de brinnande, framtill på härden. Man vinner därigenom, att de gasarter, som utvecklas af de nya kolen, måste stryka fram öfver de glödande, som ligga längre in. Därigenom tillgodogöras dessa gaser, som eljes onyttigt skulle gå upp genom skorstenen. Gammal praktikus. Flytande lim. Ett mycket starkt lim, som isynnerhet är att rekommendera för trä och metall, kan beredas af 100 gr. klar gelatin, 100 gr. snickarlim, ' 25 gr. alkohol och 2 gr. alun; alltsammans kokas i vatten i 6 timmar, medan mantillsätter så mycket 20 % stark ättiksyra, som behöfs för att linnet skall bli lagom tjockt. När föremålen, som äro limmade därmed, torkat, blir limmet på grund af aluntillsatsen nästan oupplösligt. En annan sort vanligt flytande lim får man genom att låta 100 delar lim koka några timmar i 260 delar vatten och 16 delar skedvatten. Detta är två utmärkta, bepröfvade recept. Praktikus. Våta skodon torka bäst, om man fyller dem med torr hafre. Denna suger hastigt i sig fuktigheten i lädret och hindrar på samma gång skodonen att knoga ihop sig. Man kan naturligtvis använda samma hafre oupphörligt; j u torrare den är, desto bättre verkan har den. Att rengöra sidenband. De doppas i terpentin, gnuggas däri och strykas öfver på afvigsidan medan de ännu äro våta. A. O. Feltfläckar i böcker.
— Som någon ersättning af de enskilde Delägarne i förra DiscontVerket icke kan erhållas, så hafva Hrr Revisorerne hemställt, om icke den ifrågavarande summan af R:dr 1137: 24 sk. 4 *!st, B:co må utur Räkenskaperne afföras. (p. 14 Rev. B.) Utskottet anser sig desto hellre böra tillstyrka B e t ä n k a n d e n. 363 bifall till Hrr Revisorernes hemställan, som någon ersättningstalan emot de private Delägarena nu mera icke ens kan vara öppen, enär ifrån den 17 Januarii 1817, linder hvilken dag, K. M:ts Nådiga Dom är utfärdad, mer än tio år äro förflutne. 2:a Afdelningen. i8'2~ års Revision. §• I# Angående en på mindre Creditivet lyftad Summa. Uti Berättelsen förmäles, att på det mindre Creditivet K. M:t i Nåder behagat disponera a5o,ooo R:dr, genom Dess till H:rr Fullmäktige, under den 8 Mars 1826, härom aflåtne Skrifvelse, och deri K. M:t i Nåder gifver H:rr Fullmäktige tillkänna, det K. M:t sedan hela StatsRådets tankar blifvit inhemtade, funnit oundvikligen nödigt, att till andra högst vigtiga och angelägna ändamål, än utomordentliga anstalter för Rikets försvar, disponera ofvanberörde summa af 25o,ooo R:dr af mindre Creditiv-Summan, och att desse 25o,ooo R:dr altså komme, att till K. StatsContoiret, uppå dess requisition, utbetalas. Derjemte hade till H:rr Fullmäktige blifvit aflemnadt följande: Utdrag af Protocollet öfver Handels-och FinanceÄrender, hållet inför H. M:t Konungen, i StatsRådet å Stockholms Slott den 8 Mars 1826. Närvarande:
blef motionen jemte yttranderne remitterad till Stats-Utsk:t. Föredrogs Frih. Raabs, Adam Christian, den 30 sisth November bordiagde motion N:o 215, ang:de de jernbanor, som af staten böra i främsta rummet byggas och understödjas, m. m. Gr. Cronstedt, Rudolf: Då ifrågavarande motions 3:dje mom. afser en så genomgripande förändring i sättet att bygga jernvägar, anser jag att alla, som möjligen kunna lemna några upplysningar i ämnet till ledning vid frågans bedömande, dertill äro pligtiga. Det är af denna orsak jag anhåller få yttra några ord. Uti den P. M. rörande det vid statens jernvägar antagna byggnadssystem, som vid föregånde riksdag af Chefen för statens jernvägar aflemnades till Stats-Utsk:t, äro alla de tekniska och ekonomiska skäl, hvarpå detta system grundar sig, med ali erforderlig utförlighet behandlade. Resultatet af dessa kalkyler är, att om jernvägarna skola kunna medföra den för rörelsen erforderliga beqvämligheten, behöfvas oundvikligen lokomotiver så kraftiga, som de vid statens banor nu använda. Det är det vid statens jern - Den 5 December. 321 jernvägar antagna intningsförhållandet af 1: 100, som bestämt lokomotivets konstruktion, af hvilken konstruktion spårvidden är beroende, och att detta Iutningsförhåliande icke utan stor ekonomisk förlust i driftkostnaden kan göras brantare, bevisas ovedersägligen så väl teoretiskt i nämnda P. M., som praktiskt genom erfarenheten både vid Svenska jernvägarna och vid de tusentals mil jernvägar, som efter samma blifvit byggda i verldens alla delar. De lokomotivbanor, som i Sverige äro byggda med mindre spårvidd än den vid statens jernvägar använda, äro alla af så ringa längd, att någon jemförelse mellan dessa systemer, på grund af här i landet vunnen erfarenhet, icke kan anställas. Det väsendtliga motivet, som anföres för smalspåriga banors införande, är deras ringa anläggningskostnad.
Då emedlertid majoriteten inom Utsk. ansåg, att frågan borde komma under beslut, trodde jag mig böra fästa mig vid densamma endast i den form, anmärkningen framkommit, och voterade sålunda , att anmärkningsanlecjningen icke mätte godkännas. Jag torde icke behöfva vidare utveckla skälen derför, och jag tror, att man, innan realisationsfrågan blifver afgjord, i allmänhet saknar nog lugn för att bedöma såväl denna som öfriga med 72 §. Reg.F. sammanhang ägande frågor. Men säkert är, att kommancje Ständer derot# skola döma mera oförvilladt än nuvarande. Hvad instruetionen för R. St:s Revisorer angår, så och om jag medgifver, att det varit bättre, att detta förslag icke framkommit, anser jag likväl, sedan förslaget blef antaget af Ständerna, det sålunda innebära ett tadel emot dessas be-» slut, att ogillande utlåta sig i denna sak; och i alla fall är det oriktigt, att ansvaret skulle drabba Statssecret. ensam, då alla rådgifvarne voro uti tillstyrkandet lika delaktiga. Hvad slutligen vidkommer brännvinsbrännirigsfrågan, anser 6o Den i Juli f. m. jag den så obetydlig, att den icke ens färtjenar att omnämnas, och beklagar endast, att den skall stå såsom ett ytterligare bidrag till de lnmpna anmärkningar, hvarigenom man skulle visa, att Rikets sannskyldiga nytta varit af Statssecret. förbisedd. Jag bar nu redovisat för det sätt, på hvilket jag uppfattat och fullgjort mitt kall inom Gonstit.Utsk. Det är möjligt, att om behandlingssättet derinom fått ske annorlunda, mitt omdöme om rådgifvarne också utfallit annorlunda; men säkert är, att om jag på ära och samvete skulle uppgifva, hvilken utaf Konungens rådgifvare jag ansåge böra företrädesvis aflägsnas ur Konungens Rådkammare på grund af den prottsgranskning, som mig ålegat, skulle jag icke vara i stånd att uppgifva någon enda, i fall jag icke på förhand vore öfvertygad, att R, St;s rättskänsla i alla fall konune att förklara, det Rikets väl ingalunda kräfde förändring inom den rådgifvande personalen.
Discont-lån måste föreskrifvas fullmagt af Lånsokanden; men att, då samma åtgärd för omsättning af lån icke är behöflig, serskilde formulaire böra begagnas till skuldförbindelser för låne-omsättningar, samt att den nedantill å reversalen till Banco-Discont-Verken befinteliga tryckta mening, hvilken förut innefattat ett på förhand lemnadt qvitto, samt ansvar för Documentens rigtighet, hädanefter bör undergå den förändring, som blifver en följd deraf, att fullmagt numera tillika måste anskaffas; och får Utskottet, under förutsättning, att omförmälde försigtighetsmått af Rikets Ständer gillas, samt med fästadt afseende å vigten af dessa förändringar, härigenom hemställa om Bihang till R. S. Fröt. 1834 och 1835. 6-te Sami. 1 :sta Afd. 2‘.dra Band. i 24'de Håflet, 3 BancoUt slottets Memorial N:a gt. intagande i det nu upprättande Banco-Reglemente af följande föreskrifter: a) För lyftning af annan , persons Discont-lån erfordras fullmagt af LånsÖkanden, hvilken fullmagt alltid skall lyda å viss man; Lånsökanden dock förbehållet alt, om han så för godt Anner, ställa fullmagten å vissman eller den han i sitt ställe dertill forordnar; IF) Till följd häraf förändras den hittills å B inco-Discontens låne-reversal tryckta mening, hvilken ansetts innefatta ett pä förhand lemnadt qvitto, tili följande lydelse: Länehamllingar ne ciro inlemnade af undertecknad, sorn för deras vigtighet ansvarar. Och tryckes i stället contexten till fullmagten å sjelfva reversalen för nya lån; c) Då revers-formulairet för nya lån alltså hädanefter blifver olika det för omsatte lån, skall, till desto säkrare förekommande af misstag, med större stilar ofvanföre contexten utsättas å reversalet till de förre orden: ”Revers för nytt lån”; samt å reversalet till de senare: ”Revers för omsatt lån”.
statsridet motiverar förslaget på följande sätt:: &gt;att enligt den erfarenheten, som vunnits dels i andra laiicler, dels i folkskolan inoni v h t eget land, icke nhgra egentliga faror eller olägenheter kiinila antagas uppsta af sariiiindervisning iitaf gossar och flickor till 1 4 eller l 5 års alder, åtminstone icke i kominiiner med så litet omfång och s % enkla förliållandeii som de, till livilka de nu afsedda läroverken äro förlagda; att det af ekonomiska skal visat sig oinojligt att i dessa kominiiiier iippriittlihlla sikskilda flickskolor ined tillfredsställande organisation eller att, dlir sådant för tillfallet förefiinnes, för framtiden bibeli@a dem; att iitaii tvifvel ett mot det erforderliga liirareantalet fullt svamiide antal 1Wjtingai ' skulle i % ifrågavarande orter kunna phäknas, om flickor jainte gossar inottoges till undervisning vid berörda lliroveïk, isynnerliet om darjamte kursen vid dessa läroverk utstracktes till fenlirig; att flera kominiiner, där treklassigt allmänt läroverk eller pedagogi fiinnes, inkommit med ansökningar angående dessa laroverks f örändring till saiiiskolor; sam t att den 1885 tillsatta s. k. fiickskolekoi.iiit6an lifligt förordade en anordning af detta, slag sarrit önskade se den iitsträckt till ett flertal läroverk i mindre stadera. Dessa saniskolor skulle vara femklassiga, och shsoni deras slutmål siittes det förslag. som flickskolekomit6n i sitt utlåtande af deii 1 9 jan. 1888 uppsatt för dylika skolor. D % regeringen i fjor franilade ett förslag, gjordes detta i Dagny till föreinål för en vidlyftig granskning. P % sanima g %ng so111 dess företräde framför tidigare förslag erkancles, frainliölls dess svaghet i ett afseende, dess sacliillesliala, soin artikelförf. uttryckte sig.
Enl. hvad ander öfverläggningen ang:de della förslag den 27 Maj 1851 i PresteSl. förklarades, skalle en prest af adlig börd kunna der väljas lill ledamot, så vida han icke förut vore invald på Riddarhuset, hvad blefve följden af en sådan ordning? Naturligtvis den, att PresteSl. icke kunde företaga sina val förr, än R. o. Ad. fulländat sina. Huru länge kunde det dröja? Borde val någonsin del ena Slåndels val göras beroende af det andras godtfinnande. Jag ogillar 6:o förslaget i anseende lill BorgareSl:s felaktiga sammansättning. Förut bar jag nämnt, att man för representationsrättens utöfvande icke fordrar detsamma af Borgmästare och Rådmän som af öfrige tjenstemän. De förstnämnde behöfva icke vara fastighetsegare och Rådmännen utom Stockholm icke ens hafva Kongl, fullmakt å tjenst pä Rikets Stat, såsom det i förslaget heter om Riddarhusets ofrälse ledamöter. Dermed måtte dock menas lön på Rikets Stal, ty tjenst derå har äfven en lönlös officer emedan hans beställning, äfven en Under-Löjtnants, kan sägas vara tjenst på Stat, alldenstund sådan syssla tinnes derå uptagen och icke är, såsom ett Canzli-Råds värdighet, blot t titulär. Enl. förslaget skulle representationsrätt i BorgareSt. tillkomma egare och tideikommiss-innehafvare af hus eller tomt i stad eller köping, utan inskränkning genom andra egenskaper. Följaktligen skulle ej mindre militära ån civila tjenstemän af alla glader och värdigheter, både med och utan Kongl, fullmakt, hvilka egde faslighet i stad, kunna blifva ledamöter af borgareSt., endast de aktade sig för att äga i mantal satt jord å landet. Nu äro i släderne, såsom jag på förmiddagen nämnde, bosatte icke allenast Presidenter, Amiraler och Landshöfdingar — (om de sistnämndas målsman, Hr Tornerhjelm, tillåter att jag omförmäler dem —) utan äfven Landssekreterare, Lands-Kamererare, Collegii-Råd, Hofrätts-Råd Officerare m. fl.
När vid undersökning härom befanns, att Båtsmans-indelningen i Blekingen verkeligen förer namn af Batsmansrusthåll, beslöts, att den första tvetydigheten skulle afhjelpas genom återställande af detta uttryck, sorn i Sats-Utskottets Bétänkande varit nytjadt, men i Expeditionen blifvit ändradt till Bätsmans-rotehållen. Beträffande åter ordet Vargering, så ehuru det i Stats*Utskottets Betan* lande varit infordt, beslöts, att då, i afseende på ämnet, fråga derom ej kunde äga rum, detta ordet ur den underdåniga skrifvelsen skulle utgå. Ut Supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpei S. D. Uppå Högvördiga Prest-Ståndets inbjudning af den 20 dennes, uti Protocolls-Ut-' drag, sorn sedan samma dag hvilat på bordet, instämde Högiofl. Ridderskapet och Adéln uti det Högvördiga Ståndets beslut, att åt tvänne af livart RiksStånd utsedda Eedamöter uppdraga att, under Riksens Högiofl, Ständers Justities Ombudsmans Ordförande, hålla noggran tillsyn och ansvara derföre att Riksdags-Beslutet och Bevillnings-Förordningen blifva rigtigt och i enlighet med de af Riksens Ständer justerade Expeditioner utfärdadej hvarvid Ridderskapet och Adeln fann skäl vänligen inbjta - Den % 7 Juli. i ib" inbjuda sina respectiva med-Ständer att foga det tillägg, att alla från Bevillnings-Utskottet föreslagna och af Ständerna antagna Författningar måtte komma att undergå samma projecterade granskning. Ut Supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpei S. D. Bifölls Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets, den 19 dennes afgifna och den 23 nästföljande på bordet lagda, Betänkande, i anledning af väckt fråga om Frälse Hemmans skyldighet, att utgöra fångskjuts lika med Krono-Skatte-Hemman. Ut Supra.
Frölich och Hr Dalman hafva biträdt min mening, att högsta åklagarernagten ej bör öfverlemnas till Just.departementet. Anmärkningar hafva deremot blifvit gjorda, och i sammanhang dermed bar Frih. Ehrenborgh sagt, att Just.ministern borde hafva sig tillagd icke blott åkiagaremagten, utan jemväl den inre civilpolisen i Riket. Han skulle således blifva chef för bela Landtregeringen, Postverket m. m., hvilka befattningar, enligt min tanka, borde vara fullkomligt främmande för Just.ministern, emedan han bör vara fullt sysselsatt med att bevaka lagskipningens gång samt tillse lagstiftningens behof, det må vara i afseende på grundlag eller allmän civiloch criminallag. Jag skulle således ej vilja förflytta denne embetsman från sin högre ståndpunkt till lägre befattningar, såsom polisens handhafvande. Frågan, huruvida fångvården skall tillhöra Just.departementet, synes mig ej behöfva bestämmas i grundlagen; men om man anser det nödigt, skall jag ej motsätta mig, att denna befattning lemnäs chefen för detta departement, emedan jag tror den stå i nära gemenskap med sjelfva lagskipningen. Jag hemställer, om man ej kunde tills vidare uppskjuta discussionen om Just.departementets befattningar och öfvergå till Utrikes Departementet. Frih. Ehrenborgh: Om R. o. Ad. skulle vilja såsom sin gemensamma tanke förklara den anmärkning, Hr Dalman emot Utskrs förslag framställt, att nemi. inga bestämda gränslinier borde uppgöras för departementernas befattningar, skall jag ej lagga mig deremot. Detta skulle föranleda en så mycket större likhet med Norriges grundlag. Men i sådant fall anser jag onödigt att uppgöra någon slags gränslinie emellan departementerna, och allraminst anser jag den af Hr Dalman föreslagna vara lämplig. Man borde deremot öfvergå till stadgandet i Norriges grundlag, att Konungen äger fördela görornålen emellan Statsrådets ledamöter, såsom honom godt synes. Om Representationen finner sig tillfredsställd med ett sådant stadgande, skall jag ej yrka bibehållandet af den fördelning, som Utsk. föreslagit.