Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Samtidigt borde äfven i det unga sinnet inpräglas vikten af att vara trogen i det lilla och ögonen att arbeta med hela sin själ, ej böja sig för en matmor och Skulle detta vara falstudsiga gå. att alltid hafva sitt husbondfolk för samt än man första tiden fått en ny tjänarinna, bör man själf visa henne de dagliga syssblott för lönens skull, utan för tillfredsställellornas gång och noga öfvervaka, att hvarje arsen att rätt fylla sin plikt och i sin mån bibete draga med till det allmänna bästa. äfven Men då serad skolan ännu ej är sålunda organioch för öfrigt, äfven om så vore fallet, ej kan helt åtaga sig en dylik förberedelse, så efter tillsägelse. Otaliga jungfrur, många af dem, som tjänat i så kallade » bättre hus », tidsindelning, ha ingen idé om en förnuftig om en ordentlig städning, om ett sparsamt användande af matvaror, ved i köket borde alla fruar i såväl högre som lägre kretm. sar enas om att så vidt möjligt ej antaga nå- ningen gon tjänarinna, som ej åtminstone under någon luckan i tjänarinnans uppfostran. tid, i det hem där hon uppfostrats, regelbunm., den bildade husmodern att fylla gäller det att ej vara trög, utan att gå öfver arbeta. målsmän i den digt känner sig stå under matmoderns vakande hvarifrån tjänstflickorna utgå, att deras öga och lär sig att göra sina sysslor samvetsVisste klass, föräldrar och med tjänarinnan, barn och myndlingar ej skulle erhålla plats, så grant och ordentligt. framt låta de ej blifvit uppfostrade i arbetsamhet barns så att hon stänSmåningom bör man dock henne arbeta mera själfständigt och söka Danmarks bästa skalder voro den botten, bildning var hon hvarpå alla danska skulle byggas. alldeles icke Det oaktadt oemottaglig undran allt för godt, som kom till sitt första fädernesland, Det enda hennes Italien: oöfvervinnerliga antipati, ja, hat hos henne var mot Tyskland, en känsla hvari förresten så godt som alla dandeltogo fienden der, den tiden.
Excellensen, grefve Claes Wachtmeister och hans hustru, grefvinnan Christine Wachtmeister född Hall, skyndade båda att svara, att det var alldeles omöjligt att utspekulera af hvem John ärft sitt nyckfulla väsen. – Nu kommer han, utbrast fru Christina. Jag hör hans steg. – Det är allt ganska inquietant, innan man får veta sitt öde, suckade grefvinnan. Hennes man hörde upp med trumningen. – För en gång tycks vi ha gjort svåger John orätt. Han håller ett papper i handen. Han har funnit testamentet. – Det har han inte gjort, svarade enkefru Hall i afgörande ton. När John kom in i rummet, gick han direkt fram till sin mor och kysste henne på hand, hvarpå han vänligt hälsade sin syster och svåger. Johns ögon voro rödkantade och svullna som efter mycken gråt och nattvak. Amiralen hade sett rätt. John höll verkligen ett papper i handen. Men också fru Hall hade skäl för sitt påstående, att det ej var testamentet. Det var i det stället ett tillskrynkladt nummer af tidningen Götheborgs Allehanda. – Benjamin Lund har i dag satt in några verser om vår salige döde, sade John. Jag har tagit dem med för att läsa upp dem för söta mor. – Kunna vi inte vänta därmed till sedermera? frågade excellensen otåligt. – Nej, sista versen vill jag läsa upp för söta mor. Verserna äro välmenande och ganska vackra, när man betänker mitt syskonbarns mindre lyckliga gåfvor för poesien, sade John och läste för sig själf igenom de första tre verserna. Den sista läste han däremot högt: »Så hvila från de kval, som mänskans öde skaka, Uti det sälla lugn, dig himlen gifvit har. Nu sorgen fräter mig, jag kan ej sällhet smaka, Då jag har mist en Vän, Beskyddare och Far –» John strök med rockärmen öfver ögonen och borttorkade de skymmande tårarna. – Salig herr Hall upplefde en ganska respektabel ålder, tröstade Wachtmeister. När man dör vid fyllda sextiosju år, bör dödsfallet ju vara väntadt, om ock beklagligt.
Då, med undantag af skillingssedlarna, de hittills i omlopp varande bancooch riksg.sedlar icke vidare komma att tillverkas och utgifvas, utan skola ersättas af andra myntrepresentativer, lämpade efter den fastställda mynlenheten, lärer frågan, huruvida och huru länge de gamla sedlarna böra fortfara att vara inlösningsbara, stå i omedelbart samband med hvad i ofvanberörde måtto vid denna riksdag blifvit eller blifver beslutadt; och får jag vid sådant förhållande, med den anledn. 56 § Riksd.Ordn. dertill gifver, vördsamt väcka följande motion. Jag anser en preseriptionstid böra utsättas för de gamla sedlarnas gångbarhet. Redan såsom fullmägtig i Banken, och under förutsättande afen blifvande realisation, väckte jag vid förra riksdagen inom Bancostyrelsen fråga härom; men tiden ansågs då ännu ej vara inne för denna frågas upptagande. Mitt förnämsta motiv var, såsom det ock nu är, att förekomma brott och medborgares förluster, ett ädlare och i sjelfva verket rättsenligare föremål för lagstiftaren, än straffbestämmelser, sedan brottet redan blifvit begånget. Utur samma moraliska synpunkt utgick jag, då vid 1823 års riksdag jag i BaacoUtsk. med framgång föreslog Den 6 So p 1 c m b c r. antagande af det pappersslag för nya sedlar, hvilket genom Hrr Bancofullmägtiges nitiska förfoganden utvecklats till en önskvärd fullkomlighet. Behofvet i förening med anlag för brott och den lockande lättheten att det verkställa skola fortfara att skapa offer för galgen eller schavotten, hvarigenom tillika oskyldiga medborgare, särdeles enfaldiga personel-bland menige man, skola bedragas och lida känbara förluster, så länge de gamla, af vanligt papper förfärdigade sedlar, med sina enkla och lätt efterapade stilar, tillåtas att fortfara i allmänna rörelsen. Också finner man, att de flesta, Som med efterapning af sedlar sig befattat, tillhöra den råä folkclassen och till stor del utgöras af correctionister.
Människorna gapade och ryggar framför mig, » men skulle inte her» Längst bort till vänster, hos tiokronorna, hyssjade, kaptenen gaf oss en ursinnig blick rarna kunna öppna den allra minsta lilla tror jag, » sa till sist en herre, som också Ja, Gud vet, hur det hade gått springa mellan sig! » Ne-ej det kunde de inte. Om jag setat i såg litet halfofficiel ut, fast han var höflig. för oss, om inte klockan varit så innerligt » Tänk nu, Gustaf, » sa jag och torkade nådig att slå 12 i detsamma och folket fångcell hade jag inte kunnat haft det svarsvetten ur pannan, » om din och Johans utanför hurrat bort oss. Soldaterna stramade tare. konstnärliga plank. N e j, tvärtom: en tanke att hedra! G EORG LEVY ' 5 det är Största urval af Linne-bosättningsartiklar samt Gardiner. LINNEjVIAGÅJIN. Drottninggatan 53, Stockholm, Utstyrslar förfärdigas på beställning å egen atelier efter nyaste modeller. Order å minst 35 kronor levereras frakt / ritt närmaste järnvägseller ängbåtsstation.- IDUN 174 Men när vår egen älskade Kung steg upp för att hålla tal, kunde ingenting återhålla mig! Jag steg upp på bänken. I detsamma bröt solen fram och kom de gula fjädrarna i Hans Majestäts skimrande hjälm att lysa som eldstungor mot den djup-, blå sammeten — rösten, den mäktiga, trängde genom vinden och gick rakt in i hjärtrötterna. — O! De fick gärna ropa både: ned, ned! hysch, hysch! bäst de ville. Jag hade ändå sett en syn, som jag aldrig kommer att glömma, en syn, som sa mig och många, att om det så blir en utställning af käjsare, så kommer vår Kung att ta priset ändå! Hur jag kom ned från bänken, vet jag inte riktigt; jag tror det var ined hjälp! Om utställningen ska jag skrifva nästa gång. Jag är fasligt trött, och fötterna bränner ännu som stryklon! icke tala om hemmen, ute i lifvet myllrar af kvinnliga arbetare?
Jag skulle kunna förena mig om det, öfvertygad att, vid handläggningen af ämnet, Konungens Rådgifvare ändock skola göra afseende på, att saken ingriper i äganderätten. Hvad Herr Danckwardt yttrat, beliöfver ej svar. Jag har ej klandrat, att SkiftesStadgan blifvit sådan den är. Jag har blott sagt, att man allt ifrån 1740_talet frångått allmänna lagens stadganden i detta ämne. De grunder, hvarpå den stöder sig, höra till ByggningaBalken, och läsas vid Universiteterne, såsom tillhörande CivilLagen. Herr von Hartmansdorff: Herr Hjerta har anmärkt, att skogstrakterne af vårt land utgöra tre fjerdedelar af dess yta; och att 218 Den 27 Augusti e. m. Jet således vore olämpligt, att begära en inskränkning i Författningen för tre fjerdedelar af landet, då den således endast komme att vara gällande för en fjerdedel. Om jag ej bedrager mig, äger sådant redan rum, i afseende på Skogsförfattningarne, ty de äro olika för de södra orterne, och för dem, som ligga norr om Dahlelfven. Det är naturligt, att i ett land, som Sverige, med så olika natur och climat, måste Författningarne äfven vara olika. Man bar anmärkt att vissa Län, och deribland Östergöthland, skulle ganska väl kunna begagna SkiftesStadgan, derföre att EnskiftesFörfattningarne der förut varit gällande. Jag får dock erinra, att till Östergöthland höra de' stora skogstrakterne af Ydre och Kinds Härader, som till sin natur likna Småland, hvarunder de fordom räknades. Der, likasom i andra skogsbygder, är den icke lämplig. Det är följakteligen origtigt, att göra några inskränkningar till bestämda Län. Ofta finnas inom särskildta Härader samma olikheter, som emellan olika Län. Friherre Anckarswärd har yttrat, att Rikets Ständer borde iakttaga varsamhet i deras önskningar. Jag tror det äfven, men af annan orsak; derföre nemligen, att Ständerne ofta få mera, än de bedja om. Så har det gått i detta ämne; och derföre borde man nu begära någon afkortning.
Häraf vill man att Banken skall vara i åtnjutande, oell Utsk. har med ordet ägande förstått börande, hvarföre jag instämmer deruti, att sistnämnde ord må antagas. Hr Lefre'n: Jag instämmer äfven i den redaction, som PresleSt. antagit, likväl tror jag att det skrifvit bärandes och icke börande. Uppå härefter framställd propos. bifölls 4 §, med den förändring, att orden ”ägande Bancofullmäktige alt” utbyttes emot orden ”börande Bancofullmäktige”. § 5. Frih. Cederström: Den 6§ torde i sammanhang med den 5 upptagas och afgöras, ty de äro alldeles oskiljaktige ifrån hvarandra. Hr Skogman: Jag anser för min del, att denna punkt rörde bancovinstens användande bör särskildt afgöras, hvaremot de i nästföljande punkt dervid fästade villkor lämpligen kunde uppskjutas till dess §§ 56 och 57, som rörer privalbankerne, af R. o. Ad. blifvit pröfvade och afgjorde. Frågan om vinstens aflemnande till allmänt nyttiga behof är alldeles oberoende af den om privatbankerna, äfven i den, efter min tanke, för Banken äfvenlyrliga händelsen, att den skulle nödgas på ett eller annat sätt supplera Den 10 April. 235 dessa enskilda inrättningar. Orsaken till Utsk:s förslag, år att den hädanefter uppkommande vinsten icke må användas till utvidgande af en mindre bankmessig lånrörelse och undandragas penningeeirculationen, ulan öfverlemnas till R. Sl:s disposition för allmänna förelag, hvilket ock är öfverensstämmande med stadgandet i Bankens fundation, att nemi. bancovinsten skall användas till K. M:s och fäderneslandets heder och nytta, samt allmänt gagneliga ändamål. Frih. Palmstjerna, Carl Ottor Jag instämmer med Hr Skogman, att denna § malte särskildt behandlas oberoende af den efterföljande. Skulle Frih.
7 » 40 „ 99 „ „ 1842 » 36 „ 99 „ „ 1843 „ 16 „ 16 Tackjerns-gjutgods liar vid Mastignarne tillverkals år 1839 223 Skpd. 11 Lpd. Tackjernsvigt. Ämnesjernssmidet har uIgjort: Privilegierad t smide, inberäkad Uppgifven Hammarskatt. Hammarskatt. tillverkning. i ... .Siffi. 7.ffi. ffi. SI ffi /.ffi. ffi. sm /ffi ffi. För Stångjernsverken. För Ämnesjernsverken. För Bergsmanshamrarne. R: lr sk. r:<t. R:dr sk rist. R:dr sk. r:s! Koppartillverkning. Afradskoppar. Messing. BJyertz. Si®. Silfver, bergfint. Bly, metallvigt. Silfverglitt. Afgifterna till Kronan i Tionde, Myntarelön och Slagskatt. Lod. mark. lod. Si®. A®. ®. Centner. R:dr sk. r:st. Vid denna artikel om Bruksnäringen är slutligen att märka: att sedan Svenska jernet nu mera betydligen fallit i pris, i följd af konkurrens med Engelskt och Amerikanskt jern, numera icke ligger så mycken vigt på jerntillverkningens qvantitet, som på dess qvalitet och tillverkningsmethoderna eller producenternas sorgfällighet vid tillverkningen. Angående Fabriker, Bruk och öfriga näringar, utom Bergsrörelsen, anmärkas följande: l:o. Tegelbruk äro anlagda på flera ställen i Länet. Deras antal är uppgifvet till 22. 2:o. Enligt det till Kommers-Kollegium sistlidet år insända sammandrag af Berättelser om Fabriksoch Manufaktur-inrättningar i Länet, så på landet, som i städerna, utgjorde dessa inrättningars antal 45, hvaribland 3 tillhörande landsbygden och de öfriga 42 städerna: de vid dessa inrättningar anställda arbetares antal 88 och summan af tillverkningarnas värde 50,948 R:dr 36 sk. Banko.
Från Vällofl* BorgareStåndet S. D. Föredrogos ånyoochbiföllos följande Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Utlåtanden , nemligen : 8 T?ro‘i TJidrng deri i April i82gi N:o g , i anledning af väckta Motioner om jsmkningar och rättelser i den af Kongl, Majit, under den 5 Julii 1827, i Nåder utfärdade Taxa på arfvode för Landtmäteri-för^ rättningar ; N:o io,l anledning af väckt fråga oni behofvet af tillägg uti Kongl. Maj:ts Nådiga Instruction för General Landtmäteri-Contoii ret , Province-Landtmäteri-Contoiren samt Landtmätarne i Riket, daterad dea 4 Maji! 18*7 ; N:o 12, i anledning af väckta frågor öm ett förändradt sätt för Kungörelsers publice^ rande i kyrkorne; och N:o 15, öfver gjordt förslag: att Konungens Befallningshafvande må förpligtas att till Justitiae-Cancelleren och Justitise-OmbudsJ mannen insända ett exemplar af Kungörelser, som Konungens Befallningshafvande utfärda; att Konungens Befallningshafvande» obestämda rättighet att kalla Länens invånare till sammankomster och muntliga förhör må inskränkas, och att med utmätning a£ debiterad afgift må innehållas, då jäl emot krafvets behörighet väckes; Hvaremot Lagsamt Allmänna Besvärs-^ och Oec*noraie-Utskuiiens Betänkande , N.cr Prat. Utdrag den l April 182g. Q 11, i anledning af väckta frågor om förändring i skyldigheten att bygga och under-; hålla broar och vägar, afslogs. S. D. Bifölls , vid förnyad föredragning,' Constitulions-Utskottets Memorial, N:o 11, med Utlåtande öfver åtskillige Motioner orri ändringar och tillägg uti Justitiaä-Ombudsf mans-lnst ructionen.
Palmstjerna önskat veta, om hans motion ansäges innefatta något stridande emot grundlagen, borde fästa Frih:s uppmärksamhet derpå, att hans motion åsyftade att åt K. M. öfverlemna att jemka beskattningen, hvilket H. Ex. ausåge icke vara öfverensstämmande med grundlagens anda och mening; hemställande 11. Ex. derföre, om icke Frih. funné lämpligt, att, såsom han sjelf nyss ifrågasatt, modifiera sin motion. Frih. Palmstjerna: Om jag trott, alt något emot grundlagen stridande i det af mig framställda förslag förefiinnils, skulle jag visserligen icke hafva gjort det lill ämne för det HL Ståndets öfverläggning. Då jag nu likväl hör att förhållandet anses vara sådant, och dä jag tillika håde förmodar och hör förmoda, att, i en så beskaffad fråga, del är Hr Gr. o. Landtm, som har rätt och jag sorn misstagit mig; sä anser jag mig icke kunna nu framställa en mot Hr Gr. o. Landtm, stridig tanka. Emedlertid har jag försökt alt något jemka redactionen af mitt förslag, lill följande lydelse, som, med det H. Ståndets tillstånd, jag anhåller att få uppläsa. 2:o Alt RiksStm åt Konungen öfverlemna, att i hela denna fråga vidtaga de åtgärder, sorn pröfvas ändamålsenliga, intill dess K. M., efter anställd närmare undersökning af de grunder för beskattning af bränvinet, som, i andra länder försökta, skulle kunna i Sverige mer eller mindre användas, samt i synnerhet af förhållandet mellan rymden af mäskekaret och bränueriets afverkningsförmäga, täckes vid nästa riksdag lill R.. St. aflåta nåd. propus, om hvad härutinnan på deras beslut ankommer; anhållande R. St. derhos i lind., att i de åtgärder, som dessförinnan kunde af K. M. anbefallas, särskildt afseende mätte i nåder fästas ä förderfligheten af den gårdfarihandel med bränvin, som för närvarande öfverklagas. På begäran af Frih. Raab, Adam Christian, Lief denna motion lagd pä bordet. 40 314 Den 1(1 Novem ber e. m.
Boye uppläste derefter sitt den a3 Maj 1818 afgifna yttrande, hvilket igenfinnes uti 6 bandet a:dra afd. af H. B. o. Ad:s prot. vid samma års riksdag, pag. i3g—149 J Jag medgifver, att här äro flera skäl upptagna, än dem Gr. Posse anfört; men alla hans skäl finnas besvarade, utom ett enda i hans nu afgifna sednare yttrande, som blifvit riktadt emot en mening af Hr Dalman, hvilken jag måhända icke riktigt uppfattat, men, så vidt jag förstod, innebar, att R. St. skulle kunna afgöra anmärkntsfrågor, huru de behagade. Jag delar icke denna Hr Dalmans mening, och då Gr. Posse i anledn. haraf frågat, om R. St. äfven, då Constit. Utsk. beslutat att tillämpa 106 §, ägde att afgöra frågan, huru de behagade, så gäller väl denna fråga såsom vederläggning emot Hr Dalman; men jag frågar å min sida, om det ligger någon logisk tanka deri, att R. St. derföre, att de icke kunna tillämpa 106 §, skola upphöra att utöfva sin opinionsrätt efter 107 §, och denna ratt betages dem, då man icke vill tillåta dem alt sjelfva afgöra,frågor efter sistnämnde §. Hvad slutligen beträffar Gr. Posses anmärkn. vid mitt yttrande, att vägran af återremiss här skulle vara maladroit, så vill jag blott förklara, att jag dermed icke syftat på någons öfvertygelse, utan på behandlingssättet. Jag leinnar gerna åt den värde talaren att qvarstå vid sin öfvertygelse; men jag kan ej frångå den mening, att man förfär mal-adroit, då man genom behandlingssättet gör den sak dålig, som icke ens är sjuk. Hr Tham: Det lärer vara en på erfarenheten grundad sanning, att ingen lag kan skrifvas så, att den icke lemnar rum för tolkning på mer än ett sätt, och detta står äfven fast i afseende på vår grundlag.
Sedan Lag - Utskottet ansett sig bora i sätil-1 faiantiätlfe metl Allmänna Besvärsoch Oeconct.1 inie - Utskottet till pröfning företaga omformat, te Uag-föiänd ringsfråga, såsom tillika innefattande fett allmänna landthushäliningen förande arinne, sä hafva Utskotten funnit skäligt, att öfver förberörde Memorialet, äåsont med hvarannan äg anda Oskiljaktigt sammanhang, på en gång sig utlåta. Ucqvarnar, sorn i äldre tider blifvit aril1 lagde och hvarå, efter föregången skattläggning, förmälning af spannmål emot tull är vorden tillåten, hafva val då, i ändamål att den. arligä skatt, som dem blifvit ålagd, måtte kunna utgå, erhållit en uteslutande rätt att slik förmälning at angränsande verkställa, på hvilken grund flera af dessa qvarnar ingått uti rustningsoch indelnings - verket; men de förändrade omständigheter, som sedan, genom landets uppodling oell fen tilltagande folkmängd inträffat, hafva derefter föranledt dertill, att utan berörde qvarnars förfördelande> mjölqvarnars anläggning dels till husbehof, dels. till förmälning mot tull kunnat tillåtas* Des• 4!<le Ht N:ö S9, gd* 7oG Den j g Janl'. Dessa dels fran äldre tider varande, dels x sednare tider tillkomne qvarnar, äga nu mera icke hagon egentlig monopolisk rättighet, till förhindrande af nya husbehofsoch tullqvarnars inrättande, och det är enligt Dag och gällande ^Författningar icke betaget någon hemmans innehafvare, sorn å sina ägor har lagenhet til! mjölqvarnars anläggning, att en Sadan förmån begagna, när han i behörig ordning sig derom anmäler.
Den 2 innii. ut beräknade behof icke må blifva en anledning till ett obilligt betungande genom spannemåls forslande för en annan province. Ibland de ställen i landet, som äro lämplige för Magazinsinråttningar, torde Wadstena intaga första rummet, så våf i anseende till belägenhet, som tillgång till byggnader, hvilka jag anser med fö. retrådesrått framför andra behof, dertill böra begagnas; och beträffande beskaffenheten af de blifvande spannen,ålslagren anser jag de samma böra i de provincer, der vårsädet år hufvudså set, förnämligast blifva korn, hafre, äfven ärter, under tillsyn att desse sädesslag alltid äro till utsäde duglige, som äfven utan skada kan i flere år blifva obegagnade, men likväl sedermera i samma ändamål användas, då vårsädet ic. ke genom liggning förlorar sin grundegenskap så snart som höstsådet, utan snarare till utsäde genom liggning, vål ansadt, förbättras. Då med undantagande af den princips att utländsk spannemåi icke bör få förskrifvas, hvilken jag icke skulle godkänna utan i förening med större Magazinsinråttningar, det blifver af största vigt, att så stora tillgångar, som möjligen kunna anskaffas, samlas af föregående års öfverskott, att öka tillgångarne vid ett inträffande missväxtår, tillstyrker jag vördsamligen att i detta ändamål, hos Konungen skulle af Riksens Ständer framställas den underdåniga anhållan, att Herrar
Att skogarne ännu i allmänhet alltför hårdt och utan beräkning af deras framtida bestånd anlitas, och att, utom å de ställen, der en ordnad skogshushållning är införd, nästan intet göres till skogarnes återväxt äro dock beklagliga, nogsamt insedda sanningar, hvilka i sinom tid torde kunna mera allmänt, än de hittills mägtat, åstadkomma en genomgripande förändring i skogsskötseln. Under qvinqvenniet hafva, enligt inkomna uppgifter, af enskilda skogar 30,340 tunnland blifvit af länets jägeribetjening uppmätte samt 23,000 tunnland af lärare och elever vid Bruks-societetens numera upplösta skogsinstitut i Nora; och skall för närvarande en sammanlagd skogsareal af minst 375,000 tunnland vara inom länet till rationel behandling indelad. Den enda undervisningsanstalt för skogsskötsel, som i länet funnits, var Bruks-societetens nyssnämnde skogsinstitut, förlagdt i Nora från hösten 1855 till den 1 November 1860, då institutet efter Jernkontorets beslut upplöstes. Undervisning lemnades der af 3 lärare, och under nämnde 5 år utgingo från läroanstalten 13 elever och 39 skogvaktarelärlingar. Ekoch Mullbärsplanteringar finnas icke inom länet. Då emellertid ek trifves väl i länets mellersta och södra delar torde, till förekommande af framtida brist på detta trädslag, plantering deraf icke vara oförtjent af uppmuntran. Inom länet finnas icke mindre än lil sågar, men då de flesta af dem äro legoeller husbehofssågar, och endast 2 beräknade för sågning till afsalu, kunna de egentligen icke sägas hafva utöfvat något skadligt inflytande på skogstillgången. Träd varuhandel till den utsträckning, att skogarnes framtida bestånd derigenom äfventyras, förekommer icke, och i allmänhet har importen till länet af plank och bräder öfverstigit exporten, örebro län. Svedjande. Kolning. Pris å skogseffekter. Bränntorf. Rofdjur. Bergverk. 13 hvaremot med ved, som hufvudsakligen afsättes från lastageplatser vid Wettern och Hjelmaren, ett motsatt förhållande ägt rum.