Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Falck från Skaraborgs län, hvilken anfort: hurusom postinrättningen i Sverige vore för Bonde-Ståndet känd, nästan endast såsom en börda, hvars tyngd de jordbrukande klasserna nödgades bära, men från hvars fördelar de voro utestängde; att i hela vårt vidsträckta rike, funnos för närvarande blott 1,40 Postkontor, af hvilka 86 voro inrättade i städerne, samt endast 54 i köpingar och på landet* ett missförhållande, som vore lätt att inse, då man besinnade, att af Sveriges innebyggare omkring Adelar voro boende på landet;, att orsaken härtilj vore den, att man icke velat inrätta Postkontor på andra ställen än der brefvens antal kunde påräknas blifva så stort, att inkomsten åtminstone motsvarade kostnaden lör kontorets personal; att då nu vid alla Postkontor en större eller, mindre uppbörd ägde rum och dessutom penningesummor till obegränsadt belopp kunde hvarje postförvaltare anförtros, genom emottagande! eller utlemnandet af rekommenderade bref, för hvilka staten vore ansvarig, så följde deraf, att han måste varaväl aflönad, och alt sådana Postkontor icke kunde inrättas utan betydligare kostnad; att Postkontorens antal derföre vore så inskränkt, att endast en ringa del af Sveriges befolkning kunde begagna posten; ait det följaktligen vöre angeläget, att denna nyttiga och oumbärliga anstalt, på samma sätt, som i de flesta af vår verldsdels öfriga länder, göres tillgänglig öfver hela landet, på det att den må kunna småningom utbildas till hvad den borde vara och medföra de fördelar, som dermed åsyftades; att detta kunde ske på det sätt att, utom de egentliga Postkontoren, bref finge inlemna® på. en stor mängd andra ställen, hvarest penningeuppbörd ej, ägde rum, och der således icke någon postmästare erfordrades; att man för detta ändamål uppfunnit ett serskildt slags stämpladt papper, sorn utaf afsändaren fästades å brefvet och hvarigenom portot betalades eller, rättare sagdt, brefvet friköptes, så att det sedermera forlskaflades utan vidare afgift till den ort, dit det vore adresserad!; att ett sålunda frigjordt bref alla tider af dygnet kunde nedsläppas uti en låda å; illa de för detta, ändamål inrättade emottagningsställen; och att allt hvad som der hehäf* 4 Bevillningsoch Ekon.-Utsk.
I detta hänseen. de äro FormUlairen N:o ; och 4 felaktigt styliserade, emedan det första alldeles icke nämner annorstädes belägne Hemman, hwarä likwäl särsttld Bilaga är bifogad, och Let andra uppger inkomsten: oberäknade -en utaf annoesiäSe» äzand» Lemman, Reniifi g-nsm Protocolls-Utdrag den 20 Sept mber, stall Ukstottet framdeles, sä fork möjeligt ar, inkomma med Förstag ej mindre lill Nya Formuiair för uppgift M Mantalsstrifnittg samt Berevnittgsoch Taxerings-Committeerna, ätt äfwen nägra Reglor till Skattffylldiges och Taxeringsmannens underrättelse» - 688 Dm 22 September. hwilket twärtom bör heta: inberäknadt Se utaf »nnsv, slädes Ägande hemman. Dessutom aro bada Formue lairen äfwen i det afseende ofullständige, att de icke lemna exempel pä afdrag ifrän en inkomst af embete. Utdrag af Protocollet, häsilt ittl Riksens Häglof!» Smnders Bewillnings , Utssott wid Urtima Riksdagen uri Örebro d22 September iZio» Jfrän lltstottets ttu fattade bcflut öfwer Herr Advocat-Fiscalcn Falkmans Anmärkning wid i. Art. i. §. r. inom. af Bcwillnings Förordningcn, rörande ny beskrifning pä hwad som bör förstäs med orden: behällen inkomst, och bwilka afdrag derifrän mä äga rum, reserverade sig bcmälte Herr Advocat-Fiscal, under åberopande af Anmärkningens innehäll Ut supra. Lx krotocollo k-. ?. Kaileuberg.
Kronans vidsträckta skogar, hvaraf en del inom kustlandet blifvit affattade, äro’ dels odisponerade, dels anslagna till kohlning för Bruken och stockfångst för Sågverk med rättighet för ägarne af de sistnämnde, att årligen afhämta ett visst antal trän emot afgift. Andra åter äro på obestämd tid emot viss årlig afrad upplåtne till begagnande 8 med förbehåll af Kronans fria dispositions-rätt, för nyttigare användande, då tilllälle yppas. Ansökningar om tillstånd att från Krono-Allmänningarne afhämta vindfällen, förtorkade trän, stubbar och rötter till Tjäru-bränning samt dylika ämnen af löfträn för Pottaske-bränning, emot den af Eder Kongl. Maj:t i Nåder fastställda afgiften, hafva så mycket hällre beviljats, san d\- lika ämnen, på fördelaktigare sätt icke kunnat användas, men skogen derigenom blifvit rensad samt någon inkomst tillfallit Staten, och Ortens invå liare arbetsförtjenst. Länds-Fiskalerne och Krono-Betjeningen i Länet åligger väl tillsyn öfver Krono-skogarne, men deras vidsträckthet och de mångfaldiga göromål, som i öfrigt tillkommer nämnde tjenstemän, gör det högst svårt om icke omöjligt, att upptäcka alla otillåtna åtgärder i afseende å skogarnes begagnande. Ifrån och med 1833 till slutet af 1837, äro 159 stycken Krononybyggen beredde till skattläggning, och 333 tunnland, 6£ kappland åker, 13,304 tunnland 15 kappland äng och 2,647 tunnland 28 kappland odlingsmark, eller tillsammans 16,285 tunnland, 17 i kappland inrösningsjord samt 243,203 tunnland 27 kappland afrösningsjord, 207,958 tunnland 23 kappland impedimenta, tillhopa 407,448 tunnland 3i kappland afmätte samt 1,285,738 alnar rå-linier uppgångne.
Byr »: Prenumerationspris pr år: Redaktör och utgifvare: H a m n g a t a n 1 6, 2V2 t r. Idun med Modetidning och koF R ITHIOF HELLBERG. (midt för Kungsträdgården.) lorerade planscher — kr. 8: — Idun m. Modet, utan kol. pl. sker i landsorten å postTräffas å byrån kl. 10 — 11. Idun ensam » i: — anstalt, i Stockholm hos redaktion. Allm. Telef. Claude (Aurore fagerlemmad, •ga fin kvinnogestalt med den mystiska » järnringen » om pannan; lätt lätt som en aning. dold af en med enkel behagfullhet uppburen koisk slöjdräkt; sväfvande öfver Pegasus, sångarhä3ten — hvem minnes ej den af artisten Hallbeck tecknade vignetten på alla de nio digra delarne af Claude Gérards » Samlade berättelser »! En sannare symbolisering kunde ej gärna gifvits ' af Claude Gérards • författareskap: skönhet i formen, hemlighetsfullhet i uppränningen, behag i kompositionen — allt uppburet af poesiens starka vingar. En äldre man berättade härom året: » Jag minnes, huru i början af 1840-talet på Norrköpings » assembléer » sågs ett par unga flickor från trakten, enkla till klädsel och sätt, men med en naturlig liflighet i sin konversation, som af bröt mot den något stela stadstonen. Den ena, hon med de bruna lockarne, var Nanna Hjort, en Utgifningstid: hvarje h e l g f r i fredag. Lösnummerpris: 15 öre. (vid kompletteringar). Annonspris: 85 öre pr nonpareillerad. För » Platssökande » och » Lediga platser » 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. Utländska annonser 70 öre pr nonp.-rad. Gérard. Ljungstedt.) glad, älsklig flicka, hvilken sedan under signaturen N. skref åtskilliga små omtyckta berättelser i hufvudstadens tidningsföljetonger, men dog kort efter sitt giftermål.
Den förra är ej af särdeles anmärkningsvärd beskaffenhet, men då Ronneby brunn är af stor betydelse samt dessutom tillhör kronan och någon redogörelse för brunnsinrättningen jemte dess ekonomiska ställning icke på annat sätt offentliggöres, torde en sådan, något fullständigare, här vara på sin plats. Denna inrättning, som räknar sin tillvaro från år 1727, då innehafvaren af egendomen Carlstorp upplät till en brunnsinrättning en jordrymd, blott 400 alnar i qvadrat, har sedermera tid efter annan utvidgats och blifvit försedd med kostsamma och prydliga byggnader, så att den numera har ett ganska stort värde. Fastän tillhörig kronan, har den, så vidt nu kändt är, aldrig undfått något understöd af allmänna medel, utan så småningom gått framåt, blott till följd af enskilda personers omtanka och sträfvanden. I detta förhållande torde förnämsta orsaken återfinnas, hvarföre denna brunnsinrättning, så värderik i och för helsovattnets märkvärdiga egenskaper och inrättningens natursköna belägenhet i en trakt med särdeles mildt klimat och lätta kommunikationer, icke redan länge sedan hunnit till den höjd och den utveckling densamma förtjenar. Utom den äldre helsokällan eger brunnsinrättningen äfven den på något afstånd derifrån belägna så kallade Ekholtzska källan, som jemte ett tunnland jord deromkring år 1857 donerades till inrättningen af en i Ronneby bosatt person. Helsovattnet begagnas icke allenast till drickning utan äfven till bad. Ett badhus finnes å den äldre brunnsplanen och ett större och prydligare med ångmachin för vatten-uppfordringen var under uppförande vid periodens slut å den 1857 donerade jorden. För fattiga brunnsgäster finnes ett så kalladt Brunns-Lasarett med 60 sängplatser, af hvilka 40 äro afsedde för sådane fattige, som under brunnstiden bekosta sin föda, och 20 för sådane, som erhålla äfven denna på brunnsinrättningens bekostnad. För dessa sistnämnde betalas af vederbörande församlingar en inträdesafgift, af 3 R:dr för personen, till brunnskassan. Inrättningen står i administrativt hänseende under Länsstyrelsens och i medicinskt under Sundhets-Kollegii öfverinseende.
(Bengt skyndar och öppnar dörren, hvarigenom några af lifvakten inträda). KONUNGEN. Du dröjer! Känner du verkan af det gift, som ligger i den påfliga anrättningen? Bjöd jag dig en Biskopsstol, du slök den på ögonblicket! Ät, sluka hvarje bit, eller dom och afrättning i nästa ögonblick. Drabanter, bort med honom! (vakten nalkas munken). MUNKEN (emottager pergamentet med darrande händer). Heliga jungfru, bistå mig! KONUNGEN. Du vägrar! BENGT (afsides). Säkert för första gången en munk spisar på den helige fadrens bekostnad. MUNKEN (släpper pergamentet och kastar sig på knä). Nåd! förbarmande! jag förmår det inte! KONUNGEN (till vakten). I blå tornet med munken! (vakten förer ut munken). BENGT (afsides). I morgon släpper jag ut honom. (högt). Befaller Eders nåde något vidare? 28 KONUNGEN. Gå! (Bengt bugar sig och går). FJERDE SCENEN. KONUNGEN (allena). Margaretha! du gaf mig ett svårt testamente. När jag satte den tredubbla kronan på mitt hufvud, sade du till mig: med Sverige skall du dig nära, med Norrige dig kläda och med Danmark dig försvara. Det börjar se klent ut både med skafferiet och klädkammaren, och jag fruktar att vapensalen inte heller är i bästa skick. Vill nu Rom taga brorslotten, blir det i sanning inte mycket öfrigt åt mig. De vördige fädernas hunger kan inte en gång hela verlden tillfredsställa. Adelsmannen söker plocka diamanterna ur kungakronan, för att dermed underhålla sina ramlande borgar. Vilja nu äfven borgaren och bonden, dessa fordom så medgörliga lastdjur, veta, hvarföre man drager på högra tömmen, i stället för den venstra, då blir minsan körsvennen snart kastad ur sätet. Om folkens kärlek och förtroende svika tronen, hvem stödjer henne då?
Anses ersättning för intrång böra ega rum, bestämme ock Rätten, efter ty som intrånget finnes vara öfvergående eller fortfarande, huruvida slik ersättning skall utgå på en gång eller i årlig afgift under den tid, intrånget kommer att fortfara. Emot Rättens beslut i dessa frågor må talan fullföljas i Hof-Rätt genom besvär inom den tid, i 25 Kap. 5 § Rättegångs-Ralken stadgas. I Hof-Rättens beslut må ändring sökas likaledes genom besvär, som, jemte borgen för kostnad och skada, skola till Konungen ingifvas inom den tid, 30 Kap. 18 § samma Balk bestämmer. § 3. Till särskilda Nämnden skall hvardera parten föreslå sex och Rätten nämna fem i orten boende män, af hvilka, sedan de blifvit af domstolen ojäfvige förklarade, tre ibland de af vederparten föreslagna och en ibland de af Rätten nämnda personer böra af hvardera parten, utan anförda skäl, uteslutas. De nio, som så utsedde blifvit, skola Nämnden utgöra. §4- Äro å någondera sidan flere, som del i saken bafva, och kunna de ej sämjas om förslaget; gifve hvardera upp en man till Nämnden: går ej antalet då till sex; gifven de ytterligare upp en hvardera: går antalet öfver sex; varde det genom lottning minskadt. Sämjas de ej, hvilka bland dem, som å andra sidan föreslås, eller hvilken ibland de utaf Rätten nämnda, må uteslutas; varde ock då sådant genom lottning utrönt. § 5. Uteblifver part. utan förfall, då han till val af Nämnd kallad varit; gore Rätten förslag i hans ställe; och varde genom lottning utrönt, hvilka i Nämnden ingå skola bland dem, som å andra sidan föreslås. Samma lag vare, der part drager sig eljest undan alt val lill Nämnd göra. Finnes annan, den der del i sa - 4 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 34. keil häfver med honom, som uteblifvit eller sig undandragit; vare det val, som af den förre göres, för båda gällande. § 6.
Verkets ordinarie inkomster tarfvas, skall genom Bevillningar fyllas. Man har af meningen: utöfver de Ordinarie Inkomster nej velat draga den slutsats, att de ordinarie räntorne vöre orubblige och ej kunde undergå någon förändring genom Rikets Ständers beskattningsrätt. Men genom samma begrepp skulle följa, att sista orden och hvilka behof genom Bevillningar böra fyllas'j skulle innefatta en pligt för Rikets Ständer, att genom Bevillningar fylla de behof, som af Konungen till dem framställas. Genom en sådan slutsats skulle likväl Rikets Ständers beskattningsrätt, och behofvet af Rikets Ständers tillvaro sluteligen tillintetgöras. Ty om vi skola ovilkorligt bevilja hvad som tarfvas, så kunde sådant ske utan biträde af Ständer. Jag får således förklara, att jag på ingen grund kan medgifva, att något stadgande finnes i våra Grundlagar, hvarigenom det är Rikets Ständer betagit, att allena, utan biträde eller inverkan af någon eho det vara må, bestämma Folkets skatter. Hvad skatterue angår, föreställer jag mig, att deras natur måste förändras med civilisationens framsteg, och i följd af de olika industri-utvägar, som uppstå. Jag tror således, att större delen af de barbariska beskattningarne står qvar från de tider, då samhället ej egde annat än jorden, såsom synbar förmögenhet, och attsådane småningom böra upphöra och förändras genom mera ändamålsenliga och billigt Den 24 April e. m. 2o5 fördelade skattebidrag. Men i denna fr Aga förekommer dessutom den omständighet, att desse InkomstTitlar ej kunna anses som någon lika beskaffad grundskatt, med de hemmansräntor, hvilka följa jorden, och ej eller äro af samma grundskatts-natur, som de öfrige Titlarne. Mantalspenningar utgöras öfver hela samhället, utan afseende på yrke elier näring. Jag frågar då, om de äro något annat än en Capitationsafgift; jag frågar, om det är rimligt att bibehålla den oformlighet att hafva flere artiklar för samma sort af beskattning; ty under form af Mantalspenningar utgår en del, och under form af Capitationsafgift en annan del af den personella afgiften. Är det ej mera formligt, att föra allt till en och samma Titel?
Frågas således om dessa motioner äro föranledda af ett redan fattadt beslut eller icke. Jag svarar dertill ja om framställningen bade blifvit antagen alt till K. M. afgifva underd. skrifvelse i ämnet på sålt Coust.Ulsk. föreslagit, så hade dessa motioner icke erfordrats. Nu antog man dem ej, emedan man icke ansåg Coust.Utsk. behörigt att föreslå underd. skrifvelse och delta var anleda, hvarföre man lade punkten lill hanlingarne, men man ingick ingalunda i pröfning derom huruvida icke de underd. skrifvelserna voro af behofvel påkallade, ulan man förklarade endast att Allm. Besv. o. Ekon.Ulsk. bort häröfver höras och i anleda, deraf var det som man lade, punkten till handlingarne. Del var detta beslut om merms läggande till handlingarne i denna del, af det skäl jag nyss nämnde, som gaf anleda, till motionernas väckande och sålunda äro de föranledda af ett redan uptaget ärende. Obefogenheten å andra sidan att bestrida remiss synes också lör hvar och en vara påtaglig, dä man tager i betraktande de skäl, som derför blifvit anförda. Hvilka äro dä dessa skäl? Jo! man har sagt all representanterna kunde gä upp i Stats-Depart:ne och der göra sig underrättade om förhållandet. Kan det vara meningen att hvarje representant skall gå upp i Deparlme för att genomläsa alla handlingar och laga kännedom om alla mål eller genomse diarierna, för alt deraf se huru hvarje mål sig befinner? Jag kan icke tro, att det kan vara den värde talarens mening. Ilr von Hartmansdorff har hänvisat lill tiduingarne, der man skulle hemta uplysningar i frågan, jag får då fästa den värde talarens upmärksamhet derpå, att det icke är representantens pligt att läsa tiduingarne. Hvad äler angår de förskräckliga vådor, som Hr Brakel förespegla! R. o. Ad., hvilka skulle upsla om man hår beviljade remiss på Gr.
Jag får deremot erinra, att Ständerna 1823 väl yttrade den mening, jorn här omtalas, men att Konungen aldrig lät densamma gå i fullbordan, utan tvärtom bibehöll förbuden. Blott i ord, men icke i sak är således återgång i fråga; och orden hafva icke ens funnits i författningarna, hvarefter man rättar sig, utan i riksdagsförhandlingarna, som ingen läser. Förhölle det sig annorlunda, så vore det visserligen första exemplet derå, att någon förkofran härledt sig blott från hvad Ständerna yttrat och icke från hvad Konungen befallt; första exemplet, att R. St:s hotelser med skyddets undandragande uppdrifvit fabrikerna, eller att dessa kommit sig före af bara förskräckelse. Det är märkvärdigt, huru man kan, af kärlek för systemet', låta hänföra sig så långt från det rätta, alt man, med förbiseende af sina egna förtjenster och för handen varande förhållanden, tillräkna!' blotta talet och striderna för systemet det goda, som skett. Det är nemi. bekant, alt efter 1823 börjades ett verkligt skydd för näringarna genom den bättre tullbevakning, som då infördes. Förut var denna så ofullständig, att, enligt hvad vid 1823 års riksdag anfördes, knappt en aln inhemskt kläde såldes söder om Jönköping; hvaremot förhållandet nu lärer vara helt annorlunda. Den förbättrade tullbevakningen är ett af de väsendtliga skälen till fabrikernas förkofran. Ett annat är de betydliga framsteg, ullproductionen gjort under ledning af Styrelsens medlemmar. Fabrikanterna hafva naturligtvis deri funnit ett stöd för deras önskningar, att det gällande systemet skall till deras förkofran vidmagthållas. Emot påståendet, att, i händelse tull icke utsattes å alla varor, K. M. vore förhindrad att upphäfva förbuden, kan erinras, att då näringsidkarne sjelfva finna för sig nyttigast, alt förbuden qvarstå, torde behofvet af stadganden för ett motsatt förhållande icke böra bekymra någon. Om det s. k. liberala systemet vore det rätta, hvarföre icke tillämpa det jemväl på jernhandteringen? Dermed tiger man, troligen derföre, att brukspatronerna äro för mägtiga.
— I frågan om myntväsendet hafva vi hört Konungens Rådgifvare tala för, och medverka till dess regle34 H. 7* I 00 De n 21 J ii I i i f. m. rande på ett sått, som hufvudsakligen öfverensstämmer med oppositionens åsigter, oell således borde de åtminstone ifrån den sidan varit i detta fall fredade från klander. — Hvad åter angår skatterne, så kunna de icke minskas, och de äro icke heller för stora, då man jemför deras belopp med Riket på det hela; men de äro tryckande för jordbruket derföre, att denna näring ensam utgör en alltför stor del deraf. — Att i detta hänseende åstadkomma nödig jemkning, möter stora och många binder; men äfven om de skulle kunna undanrödjas, huru vill man begära, att Styrelsen skall föreslå de ordinarie och oföränderliga skatternas förminskning, så länge den har att strida mot en opposition, som utan märkbar urskiljning voterar nej till alla anslag, antingen de äro för Rikets väl oundvikeliga, eller icke? Det är oppositionens —- icke Styrelsens fel, att någon fråga om ordinarie skatternes förminskning icke kan med hopp om framgång väckas. I åtskilliga grenar af administrationen bar väl oppositionen föreslagit många förändringar, men dessa hafva till en del hufvudsakligen varit öfverensstämmande med Styrelsens tillkännagifna grundsatser, och hade således icke bort, till mångens förvillande om Styrelsens åsigter, iklädas oppositionsdrägten. —• Andra förslag åter hafva varit grundade på Sophismer eller ock Deri 21 Ju I ii f. ni. i o r Theorier, välljudande, men olillämpeliga.
Propos., angrde särskildla anslag, dels för åtskilliga nödiga befunna byggnads-arbeten nti Kongl. Slottet i Stockholm och Gripsholms Kongl. Lustslott, dels till npförande af ett ridhus för Kongl. Hof-Stallets behof; JVS 324, i ani. af återremiss å Utsk:s Betänk. A? 277, ang:de ersättning till Wadstena Krigsmanshusoch AmiralitetsKrigsmans-kassorne; Jhf 325, i ani. af återremiss å Betänk. JVs 278, angtde förhöjning i Kreditivet för Arméens pensions-kassa; 326, i ani. af återremiss å Betänk. J\s 286, angrde väckt fråga om fortsatt ingifvande af Svensk Militär-förfaltnings samling; Allm. Bes v.- o. Ekon.-Uts k ottel: JM 135, i ani. af återremiss af Betänk. JV1 133; samt JV2 136, i följd af BiksSt:s beslut, med ani. af Betänk. JVsi 115, i fråga om Elementar-läroverken. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till 4 e. m. In fidem protocolli, Alberl Munck. Onsdagen den 18 Oktober 1854. Plenum kl. 8 e. m. Frih. Cederström, Rud., anförde skriftligen: Då i förmidd:s plenum ett förslag till ändring i Riddarh.- Ordn. väcktes och till Riddarh.Utsk. remitterades, afhölls jag, af den långt framskridna tiden, att dervid göra mina erinringar. Tiden tyckes i afton mera medgifva, att med några ord i detta ämne uptagas. Den 18 Oktober e. m, 335 Vid det af Hr v. Hartmansdorff i dag afgifna förslag derom, att Elektorsoch Utskotts-ledamotsplats mä kunna samtidigt af Ståndets medlemmar beklädas, är det som jag önskar framställa några anmärkntr.
Rescriptet till Göllia Bof-Rätt den 12 October 1787 sedermera blifvit tib lämpadt; 3 Lag-Utskollets Betänkande , N'0 19. l2;o för den, som dömes till hel mansbot: Kongl. Brefvet den 14 November 1746; och 13;o för Åpolhekare, som i annan än tillåten ordning utlemnar arsenik, och såmedelst vållar någons död: Kongl. Ursprunget till den uppenbara kyrkoplikten vore, enligt Justitias-Ombudsmannens förmenande, att söka i christendomens första tidehvarf, då ett offentligt erkännande och afbedjande inför Gud och församlingen af begångna synder utgjorde ett oeftergifligt vilkor för affällningens eller brottslingens återupptagande i kyrkans gemenskap, derifrån laster och brott honom utestängt. Småningom och allt efter som Kyrko-Styrelsens makt tillväxte, både vilkoret öfvergått till bestämda lagbud, som, till befrämjande af den så kallade kyrkotukten, genom Canoniska lagen fastställdes, och sedermera i flere länder, samt jemväl hos oss, under olika modificationer, bibehållit sig intill närvarande tid. Men oaktadt århundradens häfd således kunde åberopas för helgden af en inrättning, som i början medförde omisskänneliga fördelar, hade dock tankarne om dess verknings-förmåga och nytta, i sednare tider varit delade. Redan år 1734 uttalades den mening, som utan tvifvel på vigtiga skäl föranledde uteslutande från lagen af hvarje stadgande om kyrkoplikt, med undantag af det, som i 1 Cap. 1 §. Missgernings-Balken förekommer. Ehuru kort derefter, på sätt Kongl. Brefvet till alla Hof-Rätterne den 20 December 1735 visar, utverkats ett serskild t, genom Kongl.