Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Antalet elever, som är 1863 njutit undervisning vid Teknologiska Institutet, utgjorde under vårterminen 85 och under höstterminen 79 Utaf dessa sednare voro från: Gotland • • Jemtland 2. Westergötland 2. Westmanland L Östergötland 4. Stockholms stads kronoräkenskaper och länens landsböcker. Af länens landsböcker äro de för Stockholms, Södermanlands, Jönköpings, Kronobergs, Hallands, Skaraborgs, Örebro, Kopparbergs och Westerbottens län granskade i Kongl. Kammar-rätten, alla med anmärkning. Deremot hafva hvarken landsböckerna för rikets öfriga län eller Stockholms stads kronoräkenskaper ännu derstädes undergått - 181 revision. Ränteri-redogörelserna för samtliga länen äro granskade i bemälte embetsverk, dervid utan anmärkning de från Stockholms, Göteborgs och Kopparbergs län, de öfriga med anmärkningar. Vid granskning af dessa räkenskaper har det icke kunnat undgå Revisorernes uppmärksamhet, hurusom icke blott landsböckerna för de olika länen, hvilka samtliga böra föras efter ett för dem fastställdt gemensamt formulär, utan äfven specialräkningarne för de olika fögderierna inom samma län sins emellan förete väsendtliga olikheter och afvikelser från formuläret, särdeles hvad beträffar uppställningen af kontot uti specialräkningarne för ordinarie räntan, från hvilket uti flera räkenskaper hemmantalet oriktigt blifvit uteslutet. Hufvudboken öfver kronouppbörden i Stockholms stad är upprättad efter ett särskildt formulär, afvikande från det för landsböckerna gällande. Öfverståthållare-embetets räkenskaper. Dessa räkenskaper, som utan anmärkning blifvit granskade i Kongl. Kammarätten, hafva ej heller föranledt någon erinran från Revisorernes sida. Inkomster och utgifter upptagas sålunda: A) Statsanslags-medlen. Debet. Balans från år 1862: Tillgång r 9: — Uppbörd: Statsanslag « 24,690: 68. Kredit. Utgifter: Aflöning och gratifikationer 7,045: — Utgifter för Kronans publika hus i Stockholm: Debet. Uppbörd: Kredit. Utgifter: Balans till år 1864: I Rikets Ständers Bank innestående depositionsmedel 19,537: 49.
V 34 ii 34 8. y.y, 34 ii 34 3. y,■34 t. ii 34 b. v 34 a. a. 34 |293 77 Förslag till sammanjemkning af olika beslut Götha Canal; se Trollhätte Canal ,8 _ 142 2-5 V 35 y 35 V, | 35 ¥ 35 , om de till säkerhet för dess underhåll deponerade medel; se Riksgälds-Contoret 18. Göt/m-Canal-Bolag.’ rättighet för detsamma att i Riksgälds-Contoret lyfta medel till .3. anskaffande af Angbogscrings-fartyg 43 4 1 249 8. 9 b. i 34 b. v 34 b. | 34 b. | 34 *12 G. Cö£Åtf-Canal-Bolag; afskrifning af desi skulder till Riksgälds-Contoret, Bolagets rätt till ränta å vissa medel, samt till förskott för hamnbyggnaden vid Mern; se Riksgälds-Contoret. M „ återstående byggnads-lånebiträde till detsamma; se Stats-utgifter, Extra. t, ,9 afskrifning af dess skuld till Banken „ ett lån af 200,000 R:dr till detsamma, på det Motala Mechaniska verkstad måtte kunna säljas eller bortan enderas > Svar på ålerremiss £ , om en lag till betryggande deraf, att de af Staten till Bolaget donerade skogar, jordegendomar och stenbrott skola fortfarande förblifva en Verkets tillhörighet ,,,,, <Jo7/m-Canal-Bolngs actier: försäljningsprovenuc deraf. ingången till Riksgälds-Contoret; se Berättelse, Stats-Utskottets, örn Riksgälds-Contoret, pag, 20. ^ „ f. d. Discont-Verk; se Riksgälds Contoret, pag. 20. Canal-Verk: om förändring i föreskriftcrne, rörande uppsigten och controlen öfver vården deraf 0, Eif; segelfarten derå; se Lån af allmänna medel. Götheborgs hamnanläggning; se dito dito 3> Spinnhus; ifrågaställd utvidgning deraf H.
Det var gudomligt, denna milda sol, som värmer utan att bränna, denna sköna himmel, detta vidsträckta landskap, denna amfiteater af kullar i fjerran och ännu längre bort dessa skyhöga snöfjäll! Hvad det var roligt att ströfva omkring i denna kosmopolitiska menniskomassa bland dessa vackra utländskor, att höra dem tala alla Europas tungomål, sammanblandade såsom de olika fågelsångerna i en volière. Visserligen förekom det äfven en och annan nedstämmande syn, såsom denne af lungsot i sista stadiet förtärde unge engelsman, hvilken, insvept i filtar och ytter-halsdukar samt med ögon som på en kokt fisk och en respirator af svart sidentaft för munnen, af en betjent framrullades i en liten vagn. Vid denna anblick erfor fiian visserligen en kall rysning; men efter den första rörelsen af medömkan — menniskan är så egoistisk! — tänkte Julien på, att äfven han var faslig att skåda, när han steg i land i Toulon, mager som ett skelett och med två chokladfar-gade ringar under ögonen, och ändå var han nu frisk igen, han som varit så sjuk. Och med fulla drag inandande den ljumma luften,sprittande af välbefinnande medan solen smekte hans rygg, i vårdad toilett, nyrakad och stolt öfver sitt nya band, kände sig Julien de Rhé lycklig öfver att lefva, kastade hvita slantar åt de fattiga, dröjde med blicken vid de sköna qvinnor han mötte och stannade helt rörd framför de små kraftiga amerikanskorna, som med svarta strumpor och handskar och hvita, högt uppskörtade kjolar dansade omkring ett träd på Place Royale i takt efter regementsmusiken. Hvilken förträfflig stämning för att blifva kär, icke sant! Också träffades den lycklige konvalescenten af en elektrisk stöt samma dag, han fick se fröken Olga Babarine, den ryska koloniens främsta skönhet, stiga af hästen fram* for hotel Gassion, der hon bodde med sin mor. v Klockan var omkring fem på aftonen och hon återkom från en räfjagt. De fem eller sex tillbedjare i röda rockar, som ledsagade henne, hade hastigt hoppat af och knuffades med hvarandra om hvem som skulle hålla hennes stigbygel.
Till sist började jag just att känna mig litet mörkrädd. »Tänk du», hviskade jag åt Ester, »om alla de här steg ned och höll jakt efter oss.» »I så fall», log Ester, »skulle de nog hålla jakt efter skyldigare personer än vi.» Sinnesrörelsen nyss, och så allt tittande gjorde att jag började känna mig litet matt. Men Gustaf, han var outtröttlig! Med käppknappen i mun gick han från tafla till tafla och såg ut, som om han inte gjort annat i hela sin tid än tittat på gamla taflor. Ingen människa hade sett, att kandidaten försvunnit, och glad var jag åt det, så jag slapp chenera mig med att ljuga. »Påfven Pius», sa kalotten. Nu ryckte jag upp mig. Att få se en Påfve, som setat på en stol och låtit måla af sig alldeles som en annan lifslefvande människa, det var något det! Påfven var klädd i hvitt siden som ett fruntimmer och hade en förgyld krokan på hufvudet. På händerna hade han hvita handskar – troligtvis därför att det inte skulle gå med hans händer som med hans tå – och såg för öfrigt ut som en bättre person. Men något sär.skildt påfviskt kunde jag inte märka hos honom Tänk, hvilka kunnskaper det fordras för att på ett sådant där slott plasera allt på sin rätta plats! Alldrig hade jag kunnat räkna ut, att en säng ska stå midt i ett förmak, eller att den älskliga kronprinsessan Josephina med två cheruber bredvid sig, en svan under sig och Tegnérs vackra värs i ena hörnet, skulle hänga alldeles utom familjen i ett herr-rum! När vi slutligen kom ut igen, kände jag mig bra yr och trött, men efter några munnar frisk luft kryade jag fullkomligt till mig igen. »Teatern var ändå det allra intressangtaste», sa jag, »eller hvad tycker ni?» »Jag är af tants åsikt», svarade Ester. »Den väckte så många tankar » »På honom, teaterkungen, naturligtvis», fräste Villy. »Alla människor anser sig lika förpliktigade att tänka på honom när de sitter där, som att tänka på Vår Herre när de sitter i kyrkan.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 17 Mars 1854, kl. 11 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion, om rättighet för enkor efter Pastorer i Kalmar stift, att äfven under extra, nådår få tillgodonjuta hela inkomsten af stomhemman. Uti en inom Högvördige Preste-Ståndet väckt, till Utskottets behandling öfverlemnad motion, har Herr Prosten Melen fästad uppmärksamheten derpå, att enkor efter Pastorer inom Kalmar stift ålåge att under extra nådår af inkomsterna utaf stomhemman afstå icke mindre än 6 tunnor spanmål vid första, 4 tunnor vid andra och 2 tunnor vid tredje klassens pastorat, hvilka afdrag, de der utginge ehvad vederlags-spanmål vid pastoratet funnes anslagen eller icke, jemlikt äldre föreskrifter tillförene tillfallit svagt lönade skollärare, men, enligt Kongl. Brefven af den 22 April 1819 samt iden 14 Maj och den 3 Augusti 1838, numera voro anslagne till åtskilliga under Dom-kapitlets vård ställde kassor, samt att detta onus, så vidt motionären hade sig bekant, drabbade Prest-enkor endast inom Kalmar stift, der pastoraten i allmänhet voro små och jemfö - 14 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 73. relsevis mindre goda än i andra stift.
— N:o 94. med förslag till sammanjemkning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, i anledning af Memorialet N:o 89. XV. B. 219, 224, 229. A. 230. — N:o 95. om kungörandet af åtskilliga föreskrifter i Banko-Reglementet. XV. B. 233. A. 238. E. 270. — N:o 97. angående Instruetion för Rikets Ständers Banko-Utskott vid nästa riksdag. XV. B. A. 265. Banko-Utskottets, Del Förstärkta, Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden. —- N.-o 64. i anledning af verkställd omröstning öfver frågor, , rörande decimal-syslemets tillämpning på rikets mynt. XIII. B. 113. A. 202. XIV. E. 47. A. 49. — N:o 83. med anmälan, angående verkställd omröstning öfver åtskilliga frågor. XV. B 86. A. 110. — N:o 91. angående verkställd omröstning öfver åtskilliga föreskrifter i Bankooch Lag-Utskottens förslag till ny Lag för enskilda Banker, hvilka utgifva egna kredit-sedlar. XV. B. 219. A. 220. E. 266. — Nio 96. angående verkställd omröstning öfver åtskilliga föreskrifter i det nya Banko-Reglementet. XV. B. A. 265. Bankooch Lag-Utskottens Betänkanden och Utlåtanden. — N:o 1. i anledning af väckta förslag i fråga om ny lag för enskilda Banker, hvilka utgifva egna kredit-sedlar. XI. B. 315, 372. XII. 7, 40. A. 61. XV. U. 20, 60, 81, 87. A. 89.
Nu var tid ett annat lif att börja, bort från sina lekars hem han for; ty den unge efter ljus vill spörja, och den lille börjar blifva stor. Det fick den femtonårige, nykonfirmerade ynglingen nu erfara, liksom hans blifvande studentkamrat, skalden Ernst Björk, erfarit det redan förut. Den sorglöse, gladlynte, med kruthorn, cigarrfodral och » kinesiska smällare » försedde ungherren, för hvilken äfven det ståtligt vitsordade skolarbetet varit som en lätt utförd lek, fick vid det nya lärosätet inträda i förhållanden, som stälde allvarsammare kraf på hans energi och gåfvo eggelse åt den vaknande reflexionen, medan på samma gång det lefnadsglada ungdomslynnet äfven där fick näring. Man ser i brefven från den tiden, huru med ens skrifboksstilen börjar temligen tvärt öfvergå i den lätt igenkänliga piktur, som Ahnfelt sedan behöll; man märker redan på detta smådrag, huru karaktärens knopp börjar slå ut i blomma. Sjelfva inträdet blef honom bistert nog, då lektor Wåhlin kom med Lindbloms katekes i handen; någon » barnaplåga » hade A. ej däraf hittills haft, han synes i hemmet hafva fått sin kristendomsundervisning utan katekesläsning och i Helsingborg genast fått börja studera dogmatiken. Det gjorde, att han nu vid sin inträdesexamen till 6: te klassen blef underkänd. » Jag kom icke mer än i 5: te klassen », klagar han i brefvet, » ehuru jag vid förra midsommarsexamen i Helsingborg blef flyttad till den 6: te », och han yppar, att det skedde till följe af » skralhet, hufvudsakligen i kristendom, hvarest jag läst fyra kapitel af dogmatiken, som ej fordrades der, utan der fordrades i stället Lindbloms katekes, hvilken jag knappast någonsin har läst och således naturligtvis ej kunde.
Visserligen bar BorgareSt:s beslut, hvad den sednare meningen beträffar, en specielare beskrifning på den uplåtna jordens beskaffenhet, men denna beskrifning är öfverflödig, ty under de ordalag som stå i StatsUtsk-.s betänk., nemi. boställsjord eller annan åt enskild person uplåten jord mäste förstås icke allenast jord under åborätt, ulan äfven sådan, som är uplåten under arrende eller annorledes. Jag tillstyrker således för min del bifall till Gr. Lagerbjelkes förslag. Gr. Sparre: Då de fleste talare, som här yttrat sig, tyckas vara ense derom alt någon förbättring i redaktionen af BorgareSt:s beslut är nödvändig och det endast är fråga om ordalagen uti delta beslut, synes mig att icke mycken lid behöfver derpå spillas. Det är också redan ådagaladt att den redaktion, som Gr. Lagerbjelke föreslagit, är bättre än den andra och under sådant förhållande synes det mig icke vara värdi att längre spilla ord på det ena eller andra af dessa redaklions-förslag, utan bäst att 35* 548 Den 28 A n g n s t i e. m. bifalla det af Gr. Lagerbjelke föreslagna, hvarom jag anhåller att propos. måtte framställas. Frih. Cederström: Jag skulle gerna vilja vidtaga alla tidsbesparande åtgärder, som med min pligt äro förenade, men alt R. o. Ad. nu, för en förment förbättring uti redaktionen, skulle antaga andra ordalag än BorgareSt:s beslut i denna del innehåller, skulle otvifvelaktigt föranleda till hvarjehanda venlileringar, som visserligen skulle kosta mera tid, än hvad några fä ord, nu ytterligare använda på delta ämne, böra erfordra. Gr. Lagerbjelke har i dag, ett eget sätt att läsa innantill, nemi. emellan raderna. Hail har ouphörligt förklarat, att del uttrycket "dock alt”, betyder detsamma som: ”dock med undantag att”; ehuru sådant icke är på något säll sagdt. Den eftersatts, som här finnes, innefattar ju ett tillägg af olika lydelse emot för satsen.
St. gjört allt för att det måtte kunna gå framåt, oell pa det Const.Utsk. åter måtte sättas i tillfälle, sin grundlagliga pligt likmätigt, att i detta afseende lemna besked ifrån sig äfvensom i öfrigt upfylla hvad sorn vid jemförelse af reservationerna med Betänk, synes i del sednare brista eller böra rättas, anhåller äfven jag om ålerremiss af Betänk. Frih. Raab, Adam Christian: Då jag pä f. m. begärde ordet, skedde det endast derföre att jag, då min anhållan om ålerremiss, hvilken var vilkorlig, icke blifvit af någon ledamot understödd, vill tillkännagifva, att jag derifrån afslår. Likvisst får jag ' hemställa till de Hrr, som yrkal, alt Betänk, malle med ogillande läggas lill handlingarne, huruvida de icke skulle äfven vilja derifrån afstå. Återstår således ingen annan propus, ali göra — i fall nemi. någon ledamot sådant påyrkar — än den, om med anledn. af förevar:de Betänk, någon underd. skrifvelse skall aflåtas. Frih. Stjernstedt, Äng. Wilh.: Med anledn. af Consl Utsk:s ifrågavar:de Mern., anhåller jag att få uttala min åsigt i ämnet. Man har klandrat IJlsk. derföre, att detsamma vid granskningen af StatsRåds-protrne icke uttalat eli totalt omdöme öfver det af Regeringen följda system, men jag skulle tro alt eli motsatt förfarande hade varit vida mer klandervärdi såsom innefattande ett lyssnande till det ofta förekommande ropet, att hos oss skall förefinnas en parlamentarisk styrelseform, hvartill jag anser vår grundlag icke gifva den ringaste anledn.
Sig pligtig taga ärendet i ytterligare öfvervägande, samt dervid tillse, huruvida det icke må vara möjligt, att, utan upphäfvande af de hufvudgrunder, som af ålder varit gällande i afseende på beräkningen och utgörandet af de på hemman och lägenheter lagda grundskatter, samt utan betydligare rubbning af bestående rättsförhållanden mellan räntetagare och räntegifvare, uti nuvarande beskattningssvstem åstadkomma sådan förenkling, hvarigenom åtminstone de väsendtligaste olägenheter, som af nämnde systems invecklade beskaffenhet härflyta, kunna för framtiden undanrödjas. Kongl. Maj:t, som åt alla de på bedömmandet af förevarande fråga inverkande omständigheter egnat den noggranna pröfning, som ämnets vigt påkallat, har dervid icke kunnat undgå att inse, hurusom de olägenheter och brister, hvilka vidlåda det nuvarande beskattningsoch uppbördsväsendetj äro både många och betydande. Att ett verkligt, stort och oafvisligt samhälisbehof, som fordrar att afhjelpas, ligger till grund för de ofta förnyade önskningarne i detta hänseende, Adagalägges jemväl deraf, att, alltsedan början af förra århundradet, har, med undantag, af perioden från 1779 till 1809, sällan någon riksdag inträffat, hvarunder fråga om ändring af de rörande skatternes utgörande utfärdade äldre stadganden icke förekommit, äfvensom att deremellan framställningar i enahanda syftning städse utgjort föremål dels för utredning och handläggning af serskilde kommittéer samt rikets Kollegier, dels ock för Kongl. Maj:ts nådiga pröfning. Då Kongl. Maj:t nu, i öfverensstämmelse med Dess här ofvan yttrade åsigter, till den på Rikets Ständer ankommande behandling ånyo öfverlemnar detta ärende, tvekar Kongl.
Det är wär pligt, att eftersinna hwad som är förhällandet af Rikets behof och desi tillgångar, huru som närwarande ögnablick föreftrifwer att hälla alla utwägar tillhanda för desi kraf, huru änkligen det more föga öfwerensstämmande att dels icke haswa kunnat, dels hafwa ansett opolitiskt, atl emot werkelige fordringsägare upfylla stna förbindelser och att att nu för ett annat fall ukwidga dylika utbetalningar twertemot sure Ständers söregäende beslut. Jag begär derföre proposition till bifall ä det alternativ i Betänkandet som äfyftar att räta sakerna blifwa i sitt förra stick, och i händelse den xj stuNe bifallas, får jag begära votering. Äkstilstge hördes härtill ropa Ja 8ri - Den Z Augusti. 4» Friherre Larström, stacob: Jag will endast anmärka wid hwad Herr Friherre Mkanlon anförs, att för delta Konungens ifrägawarande egendom endast ar akt anse som ett pä lifstids ranta Utsatt Capital, Dessutom hafwa för detta Drottningen och de Kongl, barnen, sedan Lutias ^stolph afsagt sig sin andes i den till Famillen samfält ansiagna summa, öswerflödig ersättning för den förlust de genom en stigande cours fä »vidkännas. Jag an» häller om proposition i enlighet med h-vad Grefwe Mörner förestagit. Friherre von Illolllisin: Herr Grefwe Mörner anser Konung Lutias ^äolplm fordringar icke äga bättre rätt än de andra Statens Utländska fordringsägares, men dä han icke är någon Fransik undersåte eller mistas i Fransta området, sä torde otc annat förhållande böra iagttagas. Grefwe körner: Jag ber om ursäkt, jag hav sagt, att man ansett lika opolitiskt som omöjeligk, akt hemta utländska fordringsägare. Friherre 8taes vyn klloUstem.
Pä samma skäl, som föranledde omförmälda understöds beviljande och då delta understöd för att kunna närmare motsvara det dermed åsyftade ändamål, ansågs böra något ökas, biföllo Rikets vid sednaste riksdag församlade Ständer, att enahanda, enligt räkenskaperna för 1848 och påföljande år intill slutet af detta riksmöte, sig visande brister uti enkeoch pupillkassans inkomster i förhållande till dess utgifter likaledes finge, under förut stadgade vilkor och förbehåll, inom ett belopp af högst 1,000 R:dr ärligen utaf Riksgäldskontoret godlgöras. Uti en hos Fullmäktige i delta verk gjord och af Fullmäktige till nuva rande Stats-utskolt öfverlemnad ansökning, hafva meranämnde pensionskassas förvaltare, efter erhållet uppdrag af delegarne, anhållit, att för kassan mätte utverkas ett ytterligare understöd utaf allmänna medel, ungefärligen motsvarande den kapi tal förminskning, som, enligt kassans afslutade och vederbörligen granskade räkenskaper för hvarje år, komme att sig visa samt att detta understöd, från och med innevarande är, måtte förhöjas lill 1500 R:dr. Af denna ansökning, jemte Fullmäktiges deröfver afgifna yttrande, har Utskottet, bland annat, inhemlat, att kassans kapital, hvilket vid 1844 års början uppgick till 61,435 R:dr 40 sk. 3 rst., oaktadt de ärliga understöd af tillsammans 5,400 R:dr, kassan, jemlikt Rikets Ständers ofvan omförmälda beslut, sedermera åtnjutit, under tiden intill nästlidet års slut oafbrutet minskats samt nedgått lill ett belopp al 55,982 R:dr 29 sk. 2 rst.; att de under åren 1844 med 1850 utbetalda pensionerna till enkor och barn efter löntagare vid Riksgäldskontoret utgjort 22,396 R:dr 2 sk. samt efter tjenstemän och vaktbetjenter vid f. d.
Han hade ännu ej hemtat sig från sin förvåning, öfver att den andre befattade sig med filosofi. Hultin läste upp ämnet för honom. – Det var fan, sade Lars Johan och blef tyst för en lång stund, medan han åt ur sin talrik med juliensoppa. När den var slut, sade han med en fundersam min, som om han begrundat ett djupsinnigt problem: – Det måtte vara djäklarna så svårt att skrifva filosofi. – Åh, hur så? sade Hultin, som ville ägga den andre att resonnera. – Jo, för jag har försökt med en bok, som hette Grundlinier, och som var helvetes tjock och tätt tryckt. Men det var lögn i faen. Jag förstod inte ett ord. Det var, när jag läste på kandidaten. Då tänkte jag, att det var inte värdt och hålla på längre med det, utan då skulle jag ta prillan! För hofrätten kan en ta på sex år och se’n komma ut på landet som notarie. – Jag vet dem, som tagit den på tre, insköt Grane. – Ja, men jag vill inte vara något kuriosum, svarade Lars Johan och strök sig om skägget, sedan han stoppat in en väldig portion paltbröd. – Det är fan, hvad paltbröd och fläsk är godt, yttrade han. – Du läser ju inte på hofrätten nu? sade Grane. – Nej, jag läser på läkarn. Det var halft annat år, se’n jag läste på prillan. Där var det ju lika när. Den där förbannade filosofin skulle ju vara med där också vet jag. – Nå, när tänker du bli färdig med medicine kandidaten? inföll Grane. – Jag ska ta filen först, sade Lars Johan filosofiskt. Jag har inte brådtom. Jag trifs bra här i sta’n, och jag är inte mer än 25 år än. Nästa termin tänker jag ta filen eller senast till hösten, och om jag se’n ligger på kandidaten en åtta år, så är jag ändå inte mer än 33, när jag kommer ifrån Upsala. Det är inte så helsikes mycket. – Nej vars, sade Grane. Här fins de, som är både femtio och sextio, och de klaga öfver att den gamla stammen börjar gå ifrån dem. Nej. Det är visst inte för mycket.
Äfvenså är det icke sällsynt, att vederbörandes, såväl namn som titel, vid en lågmäld presentation helt och hållet undgå en i det allmänna sorlet, och då är man på allvar i förlägenhet. Eller har det aldrig händt er, min fru eller fröken, att ni under en hel lång middag » suttit som på nålar », emedan ni icke haft den ringaste aning o m, hur ni skulle titulera er bordskavaljer? Ni har hela tiden nödgats koncentrera er uppmärksamhet på att söka undvika det direkta tilltalet, och ni har haft en pinsam förnimmelse af att han, till följe af er fåordiga, platta konversation, måst anse er såsom mindre vetande. Godt hade varit, om ni då kunnat taga er tillflykt till det lilla neutrala Ni. Och hvarför gjorde ni det icke? Bevare oss väl, det hade j u icke varit » comme il faut »! Det vågade ni visst icke, han hade j u kurmat blifva förnärmad! Jag tror det knappast. I regeln är det endast damer, som tro sig hafva rätt att bli förnärmade, om herrarna » nia » dem. Detta djärfva påstående har erfarenheten gång på gång bekräftat! Men det bör j u icke i all framtid så förblifva. Icke skola väl Sveriges, i öfrigt så frisinnade och framåtskridande kvinnor, i detta enda fall utmärka sig genom envis konservatism. Se här ett förslag: M å kvinnorna öfver hela landet sammansluta sig till ett allmänt Ni-förbund! Detta skulle göra till sin uppgift den gamla löjliga fördomens bekämpande — denna » fördom, som har fåfängan till bundsförvant ». Dess medlemmar skulle verka för denna uppgift helt enkelt genom att oförskräckt begagna iV » till alla och en hvar! Det talas i dessa dagar så mycket om försakelseveckor, hvilkas grundtanke är: » många bäckar små, göra en stor å ». Äfven Niförbundet kunde införa någonting liknande. Hvarför skulle icke öfver hela landet kunna åstadkommas en allmän Ni-månad? (En vecka vore j u i detta fall otillräcklig!) A n - vänd dagligen, under en hel månad, tilltalsordet Ni till älta dem, åt hvilka ni ej kan säga du, och ni skall efter dess förlopp ogärna lägga bort det präktiga lilla ordet.