Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit täcktes låta upprätta och till Rikets Ständer vid nästinstundande riksdag afgifva förslag, ”hvilket jemte det deri upptages en tillräcklig och jemnare fördelad aflöning, äfven utvisar den tillgång, som genom en sådan reglering möjligen kan uppkomma.” Yidare hafva Rikets Ständer, ”under anmälan af sin önskan, att Biskoparnes prfehende-pastorat i sådan egenskap må komma - Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition No 63. Ö ma att upphöra,” och ”undér förutsättning att, vid den ifrågaställda regleringen af Biskoparnes inkomster, tillgång skall yppas att bereda aflöning åt särskilda Kyrkoherdar vid de nämnde pastoraten, samt jemväl öfverskott derutöfver möjligen blifva att tillgå,” i underdånighet begärt, att i förslaget till Biskopslönemas reglering ”aflöning för särskilda Kyrkoherdar i nämnde pastorat må upptagas, äfvensom att derefter tilläfventyrs återstående öfverskottsmedel af de åt Biskoparno nu anslagna inkomster i samma förslag afses till förbättring af det svagast aflönadc lägre presterskapets inkomster.” Vid underdånig föredragning af denna Kikets Ständers skrifvelse, täcktes Eders Maj:t, den 17 Juli 1858, anbefalla Erkebiskopen och samtliga Biskoparno att till Eders Maj:t inkomma med fullständiga uppgifter å alla med deras innehafvando embeten förenade inkomster, hvarjemte Eders Maj:t förklarade sig vilja vid utnämning till Erkebiskopseller Biskops-embete tills vidare fästa det förbehåll, att den utnämnde skall vara underkastad den förändring i lönevilkor, som möjligen, i följd af den utaf Rikets Ständer åsyftade reglering, kan komma att bestämmas.
, Vid öfvervägande af hvad sålunda redan förekommit rörande detta ämne, anse Riksens Ständer ostridigt vara att författningar och Regeringens vidtagne åtgärder lättast skola bjlifva för allmänheten kände derigenom, att anstalt göres till deras meddelande genom en dertill i q rättad Tidning, men Riksens Ständer hafva derjemte i betraktande tagit att med detta meddelande 2:ne olika ändamål böra afses och åsyftas. Det ena är att bereda allmänheten en skyndsam kännedom och tillförlitelig underrättelse om vigd ga re Regeringsärenden. Detta ändamål synes iättast kun,na vinnas, om enligt EK. M:ts nådiga beslut äf den 1 December 1816, artiklar af statistiskt innehåll, på sätt som EK. M., i det ofvan åberopade nådiga Brefvet till Hof Cancelleren af den 1 Maj sistnämnde år, behagat föreskrifva, i Rostoch Inrikes-Tidningen finge in - Underdåniga Skrifvelter. flyta* hvilket Riksens Ständer fördenskull under* dånigst anhålla hädanefter matte iakttagas. Det andra ändamålet deremot, som åsyftar ett lättare allmängörande af sjelfva Författningarne och Regeringens föreskrifter till deras bokStafveliga innehåll, äfvensom att detta allmängörande matte utsträckaa till alla utkommande författningar, i hvad form som helst, fordrar, i Riksens Ständers underdåniga tanka, en egen Tidning nied särskilta föreskrifter i afseende på dess form, utgifnings-sitt och flere andre omständigheter. Riksens Ständer anhålla derföre i underdånighet, att E. K.
Med afseende ej mindre härå än ock å Presidenten af B illberg hs under en längre följd af år ådagalagda, för fäderneslandet gagnande embetsmannaverksamhet, samt de högst betydliga summor, som vid flera tillfällen och synnerligen vid 1815 års liqvidation med Preussiska och öfriga Tyska staterne genom hans omtanka och skicklighet för statsverket besparats, hafva Rikets Ständer funnit en sträng tillämpning af lagens kraf bär icke vara med billigheten fullt förenlig: hvadan och då härtill kommer att Rikets Ständer, genom sina i afseende å detta ärende vid nästförflutna 2:ne riksdagar fattade beslut omisskänneligen ådalagt, alt de funnit verkställigheten af den fällda domen icke öfverensstämma med ett billigt afseende å de i detta mål för Presidenten af Billbergh förekommande mildrande omständigheter, hvilka numera, sedan han aflidit, måste i ännu högre grad tala till förmån för hans efterlefvande familj , Rikets Ständer under sådana förhållanden, nu pröfvat skäligt att den af E. K. M:t uti Dess nådiga proposition foeslagna befrielse för Presidenten af Billherghs sterbhusdelägare från meranämnda ersättningsskyldighet bifalla. Hvilket Rikets Ständer fä härigenom, till svar i detta ärende, hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 21 Juni 1851. E:rp e di i io n s - V tuko t te ts Förslag till and. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln dea 18 Juni 1851. Preste-Slåudet den 18 Borgare-Ståndet den 18 Bonde-Ständet den 21 Rikets S/änders underdåniga skrifvelse, angående pension för JustitieRädet ni. m. N. IF. Stråle. (Stats-lJtsk:s Uti., N:o 159.) S. A. K. Sedan Justitierådet och Kommendören med stora korset af E. K. M:ts Nordstjerneorden Nils IVilhelm Stråle hos E. K.
Majit anser derföre nödvändigt, att en motvigt häremot måtte sökas uti deras eget intresse, som erhålla dessa låneförsträckningar, och föreslår således, att vid erhållande af dylika lån hädanefter matte fästas det vilkor att, derest kursen stigit vid den tid, återbetalningen skall ske, utlåningssumman, beräknad i Hamburger Ban'ko, efter den vid utlåningen gällande kurs, bör återgäldas, antingen med vexlar, eller i Banko-Sedlar, efter dåvarande kurs, till ett efter enahanda beräkningsgrund fullt motsvarande värde. Detta stadgande skulle likväl angå endast dem, som erhållit Lån på Jern eller Koppar , som icke vore af deras egen tillverkning. För alla de Bruks-ägare, som blott i förhållande till egen års-tillverkning undfått lån, skulle all fråga om kursberäkning förfalla och de hittills for återbetalningen gällande vilkor förblifva för dem oförändrade. Tillika med denna kontrollerande anstalt föreslår Kongl. Majt derjemte, att, till beredande af ett okad! vexelfövräd för Banken BarikoFullmägtige måtte uttryckligen åläggas, att årligen för Bankens räkning inköpa minst Femtio Tu - Jjo Konungens Nåd. Propositioner'. Tusen Skeppund Stångjern eller ett motsvarande värde i Koppar elfer Jerit-manufaktur-tillverk; inngar, för att deremot skaffa sig vexlar eller silfver. Då inhemska näringarne häruti skola finna en ny uppmuntran, vill Kongl. Maj:t äfven derigenom lemna dem ett bevis af sin omtanka för deras förkofran, att Kongl. Maj:t vid detta tillfälle till Dikets Ständers pröfning öfverlemnar, huruvida den ränta, hvilken nu för lånen pa exportablo effekter erlägges, må kunna antingen helt och hållet försvinna, eller åtminstone till någon del nedsättas. > O m Rikets Ständer gilla de hufvudpunkter Kongl. Maj:t nu framställt, anser Kongl. Maj:t
Att som Riks-Hufvtid-Bokens förfat* tande varit försvåradt deraf, att Redogörarne samt Lands-Contoiren icke följa de gifna formulair och föreskrifter för Räkenskapernes uppråt* tande, det måtte i allmänhet varda dem förständigadt, att noggrannt följa de formulair, som nu åro eller blifva föreskrifne till efterrättelse vid Landt-Råkenskapernes uppgörande. 4) Att, utom de Beståndsdelar deri af Kongl. Stats-Contoiret författade Riks-HufvudBok befunnits innehålla, ett särskildt registereradt Cassa-Conto tillägges i den blifvande i6 Riksens Ständers Riks-Hufvud-Boken, till vinnande af ån mera utförlighet. 5) Att, utom Allmänna Bevillningen, hvilken bor inflyta till Riksens Stånders Riksgålds-Contoir, så långe detta Verk i afseende på de för öfrigt till dess befattning nu hörande årender kommer att bibehållas, all Kronouppbörd, Skatt eller Afgift, under hvad namn den vara må, borde till vinnande af enhet i förvaltnings systemet, ordning och enkelhet i Råkenskaperne, ingå till Stats-Verkets Cassör, ior att sedan, med bibehållande af benämningar och beståmda belopp, af Kongl. Stats-Contoret disponeras dels till Stats-Verkets directa utgifter och dels till de förvaltande Verkens förmån, sådan den hittills dem till godo kommit, hvilket allt i Riks-Hufvud-Boken bor upptagas och redovisas; hvarvid Revisorerne anse, att dispositionsoch gransknings-såttet ofver alla dessa medel af Kongl. Majit och Riksens Stander härigenom icke rubbas. 6) Att i följd håraf Riks-Hufvud-Boken bor i Kongl.
Friherre Boye, Ludwig: För de Ledamöter af Höglofl. Ridderskapet och Adeln, som äro af den tanka, att Generalintendenten d’Orchimonts rättighet lill inträde på Riddarhuset är oviss och bestridlig, måste den utväg, som Friherre Åkerhjelm Framställt, vara tillfredsställande, och för min del skulle jag icke hafva något emot, att denna mening komme alt utgöra contraproposilionen i frågan; men för mig och dem, sorn äro af den öfvertygelse, att bans rätt är så af Lagen bestämd, sorn den kan vara, och fullkomligen rättmätig; för oss är denna utväg icke tillfredsställande. Jag skulle tro mig handla orättvist, om jag gjorde en Medborgares rätt hvilande, hvilket är detsamma, som att, för det närvarande afslå den; Och jag anhåller derföre att få uppläsa [\ §. RiddarhusOrdningen: Uppstår vid anteckningen tvist Den 17 November. 67 om hufvudniannar ätten, bör den af det blifvande RiddarhusUt skottet, efter genealogiska tabellernas föranledande, prof vas; och emedlertid den af ätten antecknas, som efter de för hand varande tabeller befinnes vara den äldste, intilldess med antagliga bevis den andre sin bättre rätt till säte och stämma styrkt. Jag åberopar denna Lag, emedan jag icke känner, alt rättigheten här bestrides af någon äldre. Det är utom allt tvifvel hos mig, alt sedan äldste Brödren Öfverste Dorchimont emotlagit eli. nytt adelskap, sökt introduktion och redan inträdt i dermed förenade rättigheter, så äro han och hans afkomlingar, redan de facto, och de jure, utgångne ur Majoren d'Orchimonts Ätt och nummer, och det står icke mera hvarken i Herr Öfverstens eller hans Sons skjön att återgå dit; emedan hans son måste, såsom ägande samma rätt, som fadren, också vidkännas samma skyldigheter. Ur denna simpla rättsregel hämtar jag den åsigt, att icke Öfverste Dorchimonts son kan inträda i adelskapet efter sin farfader.
Hon tänkte på detta ögonblick med samma blandade förnimmelse af rysning och längtan, som en badande innan hon kastar sig ut i det kalla vattnet. Det var en afgjord sak, att det måste ske; men det behöfdes en påstötning utifrån, som tvingade henne att taga steget ut. Denna påstötning kom i form af en liten biljett med den handskrift, hvars stora, sirliga bokstäfver hon kände så väl. Paris den 20 juli 1855. Min kära väninna! Du är i Paris och dröjer ändå att komma till mig och trycka min hand. Jag längtar riktigt våldsamt efter att känna doften af dina handskar, höra klangen af din röst och trycka en kyss på din insekt-fysionomi. — Blif icke ond: så förtjusande du än är, minner du mig dock alltid om en liten vingad insekt. Men kom snart! Din tillgifne H. Heine. Brefvet gjorde ett underligt starkt intryck på henne först och främst derför, att det var henne ett nytt bevis på tillvaron af den hemlighetsfulla nervkorrespondensen dem emellan, hvilken hon så ofta förr tyckte sig ha iakttagit. Hon hade icke underrättat honom om sin ankomst till Paris; och ändå visste han så väl att hon var der! Och detta var hans röst, som kallade; hon måste lyda. På eftermiddagen gick hon till honom. Allt var sig likt. Det var som om tiden stått stilla här uppe. Fru Heine var ute på sin vanliga promenad, men sjuksköterskan, Katharine, helsade henne välkommen med ett belåtet småleende och Cocotte stack fram sitt gröna hufvud mellan burens messingtrådar: »Bonjour! Bonjour!» »Ändtligen kommer du», sade Heine i det han ifrigt reste sig upp i sängen och räckte henne sin hand. Det var en smula skärpa i hans röst, något af ett nervöst barns otålighet; och lik ett barn drog han i hattens sidenband, som voro knutna under hakan — han önskade att hon skulle taga den af sig. Så såg han på henne, länge, med sitt vackra blåa öga, liksom ville han återeröfra hennes ansigte åt sitt minne, drag för drag. »Du har blifvit mager», sade han, i det han drog henne till sig. Återigen gledo dagarne in i den gamla strömfåran.
Om det nu vore fråga om att börja med privatbankers inrättande och alt stifta en lag för sådana banker, så skulle jag ovillkorligen rösta för den minimivaleur af sedlar, som nu är föreslagen, och måhända till och med för min del yrka en ändå något högre; men då privatbankerna hafva framträdt, den första, jag vågar säga det, utan ali rättighet att utgifva så små valeurer, som den utgaf, och de öfriga privatbankerna, genom den förstas framträdande hafva fått rättighet alt följa dess exempel, och då derigenom har händt, all Riksbankens sedlar å denna valeur af 2 r:dr hafva från provinserne blifvit återskickade till Banken samt sålunda privatbankernes sedelstock blifvit större, än den bort blifva, derest man från början varit betänkt på de restrictiva åtgärder, som nu äro i fråga, så måste jag bljfva tveksam, huru jag skall votera i den förevarande frågan. A ena sidan fattas det beslut, att Riksbanken skall öfvertaga den rörelse, som privatbankerna nu äga, i händelse privatbankerna skulle upphöra, derigenom att de icke finge en ny olroj, under andra villkor än sådana, som skulle göra det för dem omöjligt att fortfara. A andra sidan måste jag taga i betraktande den verkliga olägenheten för innevånarne i landet, att Riksbankens sedelvaleurer äro ifrån rörelsen utträngde. Jag har således på ena sidan att betrakta privatbankernas säkerhet och å andra sidan innevånarnes gagn och nytta. För min del finner jag alldeles omöjligt, alt Riksbanken kan öfvertaga de functioner och uträtta detsamma, som privatbankerna kunna göra. Hr Skogman bar utredt detta ämne uti ett föregående plenum. För mig återstår således endast, att, så vidt på min röst kan bero, söka hindra bebofvet deraf, alt Banken skulle nödgas genom filialconlor öfvertaga rörelsen i provinserne i stället för privatbankerna; emedan jag då skulle se mitt fäderneslands
(Forts. o. slut fr. föreg. n:r.) Ea af de m, en porträttmålare, yttrade en gång till en mälarinna, att han ofta började sin dag med att måla några blommor för att få en riktig känsla för färg. Det kommer troligtvis icke att vara länge, förrän man äfven hos oss får syn på, huru en blomsterdekoration kan ge stämning åt ett rum. Hvarken porträtteller landskapsmålare kunna dock i sina ämnen finna så färgrika modeller, som dem blomstermålarne ha att tillgå. Så som blommor kunna glöda, och en sådan färgskala som de olika blommorna ha att bjuda på, det har icke sitt motstycke i något annat i naturen. Det finnes heller intet laad eller folk, som icke har användt blommor eller blomstermotiv som dekoration, antingen direkt eller tillämpadt i de olika haudtverken, i väf eller broderi. De folk, som utan tvifvel hittills ha drifvit blomsterdekorationen med mest smak, äro kineser och japaneser. I Japan är blomstermålning uppdrifven till en sädan virtuositet, att hvarje kons-när, som utöfvar den, sysselsätter sig med att måla ett slags blommor, vattenblommor, fruktblommor eller trädgårdsblommor o. s. v. Hvilken färdighet de måste få genom att så där i det oändliga studera samma växt, kan man lätt tänka sig. Till sist måtte de kunna göra det med förbundna ögon. Men dock kan man icke tycka annat, än att detta i alla fall är ett något trångt sätt att idka konst, att evigt och alltid upprepa samma modell, ehuru det ej kan nekas, att japaneserna också uppnå en säkerhet och en lätthet att med få linier återge en plantas karaktär och ställning, som ingen europé kan göra efter. De besitta dessutom en alldeles egen smak att fylla ett rum på bästa sätt. De många japanska skärmar, lackeringar o. s. v., som vi se hos oss, bära vittne därom. Men allra mest kan man öfverbevisa sig om detta genom att betrakta godtköpssakerna från detta land, de små papperssolfjädrarne, de tunna papperen, dekorerade med figurer och blommor, de kulörta papperslyktor o. s. v., som man för några öre kan köpa i alla japanska bodar hos oss.
Ilandels-Balken, angående ränta af försträckta penningar eller varor. I sammanhang med väckt fråga om bysältningstvångels upphörande, hafva Herr af Grabbens, N. TV. och Herr Bobsahm, C. A., uti motioner, som Högloft. Ridderskapet och Adeln till Lag-Utskottet remitterat, fram - Lag-Utskottets Betänkande> N\o 114. 17 framstiillt det yrkande, att förbudet i 9:de Cap. 6 § Handels-Balken, att taga högre ränta än sex för hundrade om året, matte uppliäfvas, med tillägg utaf Herr af Robsahm, att fem procent borde såsom laga ränta bestämmas, genom hvilket allt motionärerne förmenat, att procenteriet skulle minskas, den allmänna räntefoten nedtvingas, samt en hvar efter sin verkliga förmögenhet taxeras, emedan då skulle ej mindre capitalisterne blifva kände och ej behöfva, såsom nu tillgår, att i peninge-afhandlingar begagna föga samvetsgranne mäklare, som af försträckningstagare låta betala sig vida mera i ränta, än capitalisterne sjelfva fordra och åtnjuta; än ock flere capital komma i omlopp. Utskottet delar ej dessa motionärers föreställning, att borttagandet ur lagen af en viss gräns, hvaröfver ränta ej må tagas eller förskrifvas, skulle hinda till sänkning af den allmänna räntefoten eller minska anledningarne lill det ockrande, man ofta hörer öfverklagas. Tvertom förmenar Utskottet, att, då de verkliga eller inhillade behofven af skuldsättning icke destomindre förblefvo desamma som förut, ockraren eller hans synlige syssloman derigenom endast skulle vinna en ökad lätthet att drifva en så beskaffad penningerörelse, enär det hälsosamma, om än någon gång vanmägtiga band, som nu pålägges honom genom farhågan att i concurseller i tvistemål, då till ed dömes, nödgas besvärja rigtiglieten af sin fordran så till capital som ränta, i sådant fall skulle upphöra att, i afseende på oskälig ränta, ega någon kraft och verkan.
— Norrska Regeringen förklarade, alt, på grund af den stora viglen för Norrige af Norrska Finnmarkens handelsförbindelser med Archangel, äfvensom synnerligen pä grund af denna handels egendomliga natur, det vore, äfven under vanliga omständigheter, af särdeles stort interesse för Norrige att de förenade Rikenas Konsul i Archangel vore en man, som egde förtrolig bekantskap med dessa handelsförhållanden, samt tillräcklig skicklighet och kraft, att dem befrämja, men alt detta vore för det närvarande ändå nödvändigare till följd af det inträffade kriget. Och då Konsul Fleischer ådagalagt sin duglighet för befattningen och redan visat de nordliga distrikten af Norrige väsentliga tjenster, så ansåge Norrska Regeringen sig, särdeles under närvarande förhållanden, böra djupt beklaga 32 Konsiitutions-Utskottels Memorial N:o il. om otillräckligheten i löneförmånerne skulle nödga bemälle Konsul att afträda från sin post, hvadan Norrska Regeringen hemställde, att han malte erhålla en årlig förhöjning i traktamente af 1,000 R:dr Ilamh. B:ko och elt bidrag till konlorshvra af 500 R:dr samma mynt, att utgå från den 1 September 1854. Enligt det öfver blandade utrikes oell civile ärenden i sammansatt Svenskt och Norrskt Stats-Räd den 12 Januari 1856 förda protokoll, då ifrågavarande ärende i underdånighet af dåvarande Slals-Minislern för Utrikes Ärendena Hans Excellens Herr Friherre Stierneld gemensamt med dåvarande Stats-Rådet och Chefen för Civil-departementet Herr Fåhraus föredrogs, anförde den förre, att han ansåg sig böra instämma i hvad al Kommers-kollegium blifvit ytlradt rörande o be h ö Ilig h e t e n för Sveriges handel ali såsom Konsul i Archangel bibehålla en tjensteman med ett högt traktamente, äfvensom alt dess intressen, såsom tillförene egt rum, lika omsorgsfullt kunde vårdas af en på stället bosatt handlande; men all, då Kongl.
Utskotten ej fästat sig vid en allmän uppgift om Lazaretsfonden, är ej underligt; flera Län finnas, der ingen brist är; eli exempel derpå är Skaraborgs Län, som har egna fonder. Jag menade med mitt yttrande, att, om från Länen inkommit uppgift i all - 246 D e n 13 November c. m. mänhet, alt deras Lazaretter saknade tillgångar, att då vore tid nog, att fatta ett annat beslut. Nu tror jag, att behofvet, der det finnes, blifver uppfyllt med det som föreslagit är, så vida man beslutar 5 slullingar, men det kunna ej Rikets Ständer ålägga Länens innevånare; beloppet bör bestämmas af deras egna Committerade, med afseende på behofvet. Jag kan ej annat än afstyrka återremiss, öfvertygad alt den ej förorsakar någon förändring, utan blott en onödig tidsutdrägt, och att de ord, som Herr af Billbergh yrkat, måtte införas, ej hjelpa saken. Som förslaget nu är, vinner det mera förtroende, ty Länens innevånare vilja, att SeraphimerGillet ej skall äga någon annan befattning dermed, än räkenskapernes granskning. Herr von Hartmansdorffj August: Under den öfverläggning, som nu ägt rum, har man velat finna motsägelse emellan några af StatsTJtskottets förra Utlåtanden och delta Betänkande; och det är väl möjligt, att så förhåller sig. Men för min del får jag, såsom Ledamot af StatsUtskottet, upplysningsvis nämna, alt då jag på en afdelning i Utskottet öfvervar detta måls förberedning hyste jag samma mening, som den Herr af Billbergh i sin reservation anfört. Likväl då jag sedermera genom sysselsättning på financeafdelningen icke hann att öfvervara målets slutliga handläggning; så är Don 13 November e. m. 247 det skälet, hvarföre jag ej afgifvit någon reservation. Grunderna för mig att instämma med Herr af Billbergh äro följande. Då det icke är blott venerisk smitta allena, utan äfven andra sjukdomar, som besvära folket i Länen, är det äfven skäl, alt andra sjukdomar botas och att bidrag dertill lemnäs.
Banko såsom myntenhet ovedersägligen skulle medföra stor lättnad vid öfvergången till det nya myntsystemet och ega den fördel, att alla nu gällande sedlar och silfvermynt blefve jemna multipler af denna enhet, hvarigenom undvekes behofvet att hafva två slags silfvermynt, ett tolflödigt och ett åttalödigt, om hvilket sistnämnde myntslag hans förut uttalade mening, rörande det tolflödiga, gällde i ännu högre grad; att han måste, beklaga att den föreslagna myntenheten icke år 1830 blifvit sådan, att den motsvarade En R:dr Hamburger Banko eller angränsande länders mynt; att då reformer i afseende på myntets indelning skola ske, äfven myntfoten borde reformeras så, alt myntenhetens vigt komrne ali slå i eli decimalt förhållande till. vigtenheten; samt att, ehuru det uti 1830 års ännu gällande Lag angående Myntbestämningen visserligen heter, att den är grundad på myntbestämnings-lagen af år 1664, man likväl vid jemförelse skulle finna, att en Silfverspecie nu innehåller 4 ass finsilfver mindre, och att efter år 1830 kopparlegeringen varit vida större än någonsin förut, enär den uppgår ända till 25 procent. Af Herr Stolpe, som yttrat, dels alt ändamålet med det för den nya räkne-enhelen föreslagna namnet Riksdaler Riksmynt lättare kunnat vinnas genom den enklare benämningen Daler, för hvars återupplifvande, oaktadt den gamla daler-räkningen ännu ej allestädes upphört, någon fruktan ej borde hysas, enär den nya Dalem, ulan tillägg af de gamla benämningarne »Silfver»- eller »Kopparmynt,» temligen lätt skiljes derifrån och snart torde uttränga räkningen i dessa gamla Dalersorter; dels ali då den Kongl. Propositionen icke upploge förslag å något mellantal emellan den föreslagna räkne-enheten och dess enda underafdelning, emellan del högsta och lägsta, men i daglig handel Banko-Utskottets Utlåtande, A':o 14.