Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Exc. först propos. å bifall till Utsk:ts hemställan, dervid svarades starka nej, blandade med många ja, och sedermera propos. derå, att R. o Ad., med afsiag å Utskds hemställan uti ofvanberörde hänseende, måtte bevilja det ifrågav:de anslaget såsom förslagsanslag; och, då svaren nu utföllo med starka ja, blandade med många nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande. 19:de punkten, angående ifrågasatt nedsättning af lönerna för en del af befälet vid de till värfvade arméen hörande regementen och korpser, med ,undantag af artilleri-regementena. Utsk:s yttrande gillades. 20:de punkten, angående anslaget till Lil'bevärings-Reg:tet. Hr af Funck, Carl Oscar: Uti 20:de punkten af Stats utsk:ts Utlåt. N:o 84 hemställer Utsk:t, »att R. St:r, utan att »för närv:de ingå i pröfning af det förslag, KM:t framställt för »anskaffande och underhållande af erforderligt befäl vid vapenöfnin»garne med Stockholms stads och läns beväringsmanskap, må till »K. M:t i underd:het öfverlemna att i sådant hänseende vidtaga »lämpliga åtgärder, dock med vilkor, att kostnaderna för en för»ändrad organisation icke må öfverstiga det af K. M:t nu äskade »belopp, 24,480 rdr rmt årligen etc.» Emot detta Utsk:ts Utlåt, hafva Hrr Stjerngranat och Lilliehöök reserverat sig, och får jag derföre med dem till alla delar instämma uti sista punkten af deras reservation På det nu icke LifbeväringsRegitets Officerskorps måtte blifva lika hardt behandlad denna Riksdag, som den föreg:de, d. v. s. att, då alla andra tjenstemäa erhålla en tillökning i sina löner, äfven denna Officerskorps skulle kunna lå åtnjuta samma förmån som andra; tror jag, att det hade varit ändamålsenligare, om StatsUtsk:t hemställt till R.
Ar landshöfding närvarande, vare han sjelfskrifven ordförande, med rätt att i öfverläggningarne, ej i besluten, deltaga. S Skutan laga förfall samt anmälan derom, må den, som lill ledamot i Taxeringskommittéen blifvit vald, detta förtroende sig icke afsäga eller från kommittéen ute Bih. lill R. St. Skor det likväl, vare den uteblifvande förfallen till eit vile af Tre Riksdaler 16 sk. banko till socknens fattige, och lidkälle kommiltéen genast annan ledamot af samma klass som den uteblifne, hvilken ersätter den tillkallades resekostnad och traktamente, detta sednare heräknadt lill Tvä Riksdaler banko om dagen. Taxerings-kommittéen fortfare likväl med sine göromål, så vida, ordföranden inberäknad, sju ledamöter äro tillstädes. S »«• l:o. Häradsskrifvaren skall, om han ej är lagligen hindrad, i Taxerings-kommittéen vara tillstädes, men i händelse af laga förfall, som hos Konungens Befallningshafvande tidigt anmälas hör, eger Konungens Befallningshafvande, efter Häradsskrifvarens förslag, en skicklig man i hans ställe förordna. Underlåter Häradsskrifvaren att i ratter tid förfall anmäla, eller uteblifver han, utan laga förfall, längre än två timmar utöfver den tid, som till förrättningen utsatt är, vare förfallen till Tjugo Riksdaler b:ko böter, hvilka skola tillfalla de fattige inom Taxerings-distriktet, och, då delta utgöres af flere socknar, dem emellan lika fördelas; egande kommiltéens ledamöter i sådan händelse att åtskiljas. 2:o. Kronofogden skall äfven vara tillstädes, vid enahanda bot för förfallolöst uteblifvande, som ofvan stadgad är, § 59. l:o. Kronofogden, som tillhandagår med nödiga upplysningar, före, under tjensteansvar, protokollet samt Häradsskrifvaren längderne öfver hvad Taxerings-kommittéens befattning tillhörer, utan anspråk på något arfvode. 2:o.
Då jag således icke finner mig af de Hrns yttranden, sorn här upträdt, öfverbevisad om motsatsen af hvad jag förut anfört, yrkar jag fortfarande att detta anslag måtte utgå under form af reservationsanslag. Hr Tornerhjelm, Rudolf: Jag skall icke förlänga dis kussionen särdeles mycket; den har redan varat tillräckligt länge i fråga om denna punkt. Om nyttan och nödvändigheten af . arméens vapenöfningar torde vi alla vara eniga, och jag har också af många skäl varit för att ett tillräckligt anslag skulle beviljas till vapenöfningar, och att, då det. är omöjligt att beräkna hvad som dertill skall kunna åtgå, upföra det som förslagsanslag. Men i allmänhet väcka förslagsanslag motvilja inom representationen. Man har här talat om StatsUtskds inkonseqvens i handlingssätt; jag vill icke inlåta mig i svaromål härpå, utan tror det vara rättast att inskränka diskussionen till den punkt, som här är i fråga. Jag skulle, som sagdt är, helst önska att detta anslag bestämdes till förslagsanslag, men då det blifvit uplyst att PresteStåndet bifallit, samt Borgareo. BondeStm troligen komma att biträda Utsk:ts hemställan i denna del, så kan R. o. Ad. icke vinna någonting annat genom ett beslut i motsatt riktning, än någon tidsutdrägt och besvär, hvarföre jag för min del anser att it. o. Ad. äfven bör bifalla hvad Utsk:t i denna punkt föreslagit. Gr. Anckarsvärd, Carl Henrik: Under denna öfver läggning har jag sannerligen icke uptäckt någon ani. till klander mot Regeringens bristande system i laudets försvarsplan; men jag har också icke kunnat göra mig begripligt att planen för landets försvar ensamt innefattades i nu ifrågav:de punkt. Den behandlar hvad K. M begärt såsom anslag för indelta arméens vapenöfningar. Detta anslag blef vid förra Riksdagen ökat med 200,000 rdr. 8tatsUtsk:t har ytterligare föreslagit dess ökande med 50,000 rdr; hela tvisten är nu, huruvida detta af K. M. begärda och af StatsUtsk:t tillstyrkta ökade anslag skall vara ett förslagsanslag eller ett reservationsanslag.
Där var allt, som då han gick därifrån, utom att vattnet höjt sig rätt betydligt. Det kom inrullande i breda dyningar genom de fem hafsportarna, men vinden var lindrig. På rivan samlade sig redan gölar med hafsvatten, och kanalerna stego, så att husens vattenportar måste stängas. Himlen var jämngrå alldeles som hafvet. Det föll alls ej Cecco in, att det kunde bli ett allvarsamt oväder. Han ville ej tro på något sådant. San Marco hade låtit hans söner omkomma utan orsak; detta var visst ingen riktig storm. Det ville han just se, om detta skulle bli till något. Och han satte sig bredvid båten och väntade. Då började det jämna skytäcke, som höljde himlen, att sönderslitas, och upp jagade stora ovädersmoln, svarta som krigsskepp, ur hvilka piskande regn och hagel störtade ned öfver staden. Nu kom också något alldeles likt ett nytt haf, rusande in från Lido. O signore, det var ej de svanhalsade vågor, som ni sett därute, de, som krökande den genomskinliga nacken skynda mot land, och sedan de obarmhärtigt bortstötts flyta ut igen, med det hvita skumhåret utspridt öfver hafsytan. Det var mörka vågor, som jagade hvarandra i raseri, och öfver hvilkas toppar bittert saltskum piskades till dimma. Vinden var nu så stark, att måsarna ej kunde fortsätta sitt lugna kringsväfvande, utan kastades skrikande ur sina banor. Snart såg Cecco dem mödosamt arbeta sig ut mot hafvet för att ej gripas af stormen och vräkas mot husväggarna. De hundratals dufvorna på Marcusplatsen flögo upp, smällande med vingarna, så att det dånade likt en ny storm, och gömde sig i kyrktakets vrår och vinklar. Men det var ej blott fåglarna, som skrämdes af ovädret. Ett par gondoler hade redan slitits lösa och slängdes mot stranden, så att de voro nära att bräckas. Och nu kommo alla gondolierer nedrusande för att bärga båtarna in i båthusen eller föra dem undan i småkanalerna.
Jag tänker föreslå er, att ni endera da ' n, när det » friskar i », skulle företaga eu liten segeltur till hafs i docentens sällskap. » I I stafvelser). Ingen annons införes under I krona # » Hvad säger ni! Törs den underliga menniskan ge sig till sjös. Han kan ju knapt reda sig på land, och ni är ju inte sjöman, efter hvad ni sjelf sagt mig. » » Nej, inte jag, men han. Vattnet är hans element och han seglar som en gud. Ni vet ju, att guden Odin var en säker skeppare! » skämtade ryttmästaren. Jag hade således haft rätt i min uppfattning om docentens fisknotar. Hur intresserad jag än var af att få medfölja på en seglats utoinskärs, kände jag mig dock att börja med en smula tveksam och gaf ryttmästaren del af mina farhågor. » Jag förstår, ni hyser fruktan för våra gemensamma vänner. Det är just derför jag finner det så lämpligt, att docenten är med. Var öfvertygad om, att ingen af dem skulle anse det farligt för er, om ni ensam gåfve er ut på villande haf i hans sällskap. Man misstänker er verkligen inte att vara så intresserad af hans vetenskap. » » Jag fruktar ej heller, att misstankarne komma att riktas mot honom, då vi ju ha er med, som vakar öfver oss, men för säkerhets skull tror jag, att det ej skulle skada, om vi åtminstone toge Maria, min kammarjungfru med oss. Hon har helt och hållet min mors förtroende. » » Det tviflar jag ej på, men det vore just rätta sättet att utsätta oss alla för ogrundade misstankar från den reflekterande societeten. Er Marie ser visst icke ut att ha fått något med af den heliga jungfruns gloria kring sitt ämne. Och hvem vet, om docentens Josefsmantel är så löst axlad, att han lemnar henne den i sticket, » fortfor den oförbätterlige ryttmästaren. Slutligen gaf jag efter, och redan följande dag giorde vi vår första tripp ut till hafs. Dessa utflykter upprepades sedan åtskilliga gånger och utsträcktes allt längre oeh längre. Ibland lyckades jag, trots ryttmästarens protester att äfven locka ut några af de mest orädda och sjövana badgästerna på våra vikingatåg.
En dag, då det regnade och var kallt, sade han, att han inte skulle ha något emot en äggtoddy. Jag gick ut för att laga till den, som han tyckte om att ha den och var van vid. När jag fått ägget färdigvispadt, gick jag in med det i hans rum, där han satt och skref. Hon var naturligtvis där, det var hon alltid, och just som jag kom inom dörren, räckte hon honom ett glas. Jag såg genast, att det var mycket för mycket socker i toddyn och att den var mycket för litet vispad. Men han tog det i alla fall, han, som brukade vara så noga, och påstod, att jag skulle dricka ur det andra glaset, det jag gjort i ordning. Det skulle göra mig godt, det var ett riktigt toddyväder. Och så skålade han och klingade med mig. Men jag kunde inte, inte om det gällt mitt lif. Jag ställde glaset ifrån mig och gick upp på mitt rum. Jag hade sett den triumferande minen i hennes ansikte. Inte en gång till det dugde jag mera. — Efter en stund kom Ernst upp till mig och frågade om jag var ledsen på honom. Jag måtte väl veta hur mycket han höll af sin gamla mamma, som han aldrig kunde visa tillräcklig tacksamhet och kärlek. Jag förstod väl, att han bara inte velat såra »lilla Nettan» (det var så han alltid kallade Agnes) i hennes husmoderliga stolthet. — Ja, jag förstod så väl, att hans hustru var svartsjuk på mig. — Nå, är mamma då inte svartsjuk på henne, svarade han skrattande, så kan det gå jämnt upp? — O, den natten, som följde, o, de tankarna! — Svartsjuk, svartsjuk, ja det var jag. Jag en gammal människa, svartsjuk på henne, därför att hon gjorde min son lycklig, jag, som inte bedt om, inte önskat något högre än att få se honom lycklig. Var det kärlek? Nej, egoism, egoism! Jag ville, att han skulle vara lycklig, men genom mig. Jag kunde ej bära att ej vara allt för honom, liksom en mor kan vara allt, när hustrun kommer. Jag hviskade oupphörligt, tills det ringde i mina öron, stroferna i den gamla engelska visan: Min son, min son, tills han fått sig ett vif, Min dotter, min dotter, i hela sitt lif!
Men nu gifver Palmsköld honom en dotter, som blef hustru åt en skrifvare Asserson på Öland. Skalden är äfven son till en amiralen Strusshjelms dotter. Har då amiralen varit gift en gång förut eller äro hans föregående barn oäkta? I alla händelser var Strusshjelm den tiden af ringa stånd och villkor. Vi kunna ej ens uppgifva, om dottern varit lagligen gift med den kapten, Johan Erichsson, som var Lars Johanssons fader. Besynnerligt synes det åtminstone, att hon i rättegångshandlingarne af 1669, hvarur denna uppgift är hämtad, ej nämnes med något namn, utan amiralen säges der helt enkelt hafva varit den anklagades morfar. Vid sin död hade skalden inga anförvandter. Födelseorten var Stockholm. Häraf framgår nu, att Lars Johansson varit född i låg, kanske ej ens laggill samhällsställning, samt att han ej behöft slita några familjeförbindelser i provinsen för att söka en äfventyrlig lycka i hufvudstaden, utan att han tillbragt sista delen af sitt lif på samma ort, der han blifvit född och uppfostrad. Lika som hans börd är otydlig, synes han ej heller fått ega något föräldrahem. Hvarken mor eller far förekommer vidare var den sednare ute på sjön under kriget och stupade? utan gossen blef uppfödd af sin morfader, amiral Strusshjelm. Huruvida denne krigsbuss utan bildning och huru många sådana med hög militärisk grad egde ej Sverige strax efter det trettioåriga kriget! varit den rätte mannen dertill, lemna vi derhän; i alla fall dog han ju redan 1651. Hans hustru var afliden redan i december 1648. Så stod den tioårige gossen ensam i verlden. (Sedermera, då skalden på ett ställe talar om anhörigas sorg, bekänner han, att han »har svårt att skrifva rätt, hvad som han ej försökt». Han har då i späda år förlorat alla anförvandter.) Anlagen voro emellertid lysande. Kanske var det redan nu, som Karl Gustaf Wrangel tog sig honom an, »höll ynglingen vid studier och honom mycket påkostade». Sannolikt genomgick han Stockholms gymnasium, hvilket först 1667 öfverflyttades till Gefle.
Ad. föredraget; och hemställde Hr Landtm., om R. o. Ad. ansåg alt förslaget borde på detta sätt hvila. Ropades ja och nej. Hr Liljenstolpe: Jag har begärt ordet endast för att hafva äran underrätta, att ifrågavar. skrifvelseförslag ronde lösdrifveriförfattningarna redan inom Utsk. förevarit och inkommer troligen i dag till Ståndet. 25 H. 5 34 Den 8 Maj f. m. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, dä det icke vöre att förmoda, det någon särdeles tidsutdrägt kunde uppkomma deraf, att detta förslag, som i alla fall skulle hvila på bordet lill nästa plenum, Lomme att hvila tilldess den andra omtalade sk rifvelsen, hvilken sagts redan vara inom Utsk. justerad, hunne inkomma, om icke det till tidens vinnande vore lämpligast att låta förslaget N:o Ö2Ö hvila tills den andra skrifvelse!), nemi. den onj lösdrifveriet, hinner inkomma. Bifölls. Vidare upplästes till justering och godkändes Exped.- Utskts nedannämnda förslag till R. St:s tind. skrifvelser lill K. N:o 327, rörtde den expeditionslösen, som tillkommer notarius publicus; N:o 3?.8, ang:de stadgande!) lörtde fångvården; N:o 32g, ang:de bestämmelser i afseende å comministersoch klockarelönerna, samt grunderna för beräkningen af s. k. likstol. Ånyo föredrogs Hr Munck af Rosenschölds, Nils Rudolph, den 5 dennes på bordet lagda motion ang:de gillligheten af det hos R. o. Ad. förrättade val till suppleant för R. o. Ad:s fullm. i R. St:s Bank. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph:
Härwid hördes mycket bifall, blaitdadt med motsägelser. Jag tror att detta ordkrig, jom för Höglsfl./ Ridderstapet och Adeln vnödizkwis borrttager tiden, nu kunde sinkas, och om det stall fortfara, ma del ste utom Riddarhuset. Herr 8iIkverstolpe, (rustak ^drabam. Ulan twifwel kän här icke upsta någon ötwerläggr.ing om sjelfwa saken. Ridderstapet och Adeln har dcröfwer fattat sitt besiut, det är Expeditions - Urstorcet med» 1464 Den 24 November mcvdeldt, och Ulstkottet äger att inkomma med sitt förklaring. Här är blott fräga om de uttryck, som för personer och Ledamöterne af Ukffottet warit särande. När nn Herr Qrijaenrvalcit yttrat, akt han cj ätertager sina ord, får jag pä min brors magnar, hwars talan jag för, förklara akt äfwen hans nu uplaste yttrande bliswee qwar i denna dagens Pro tokoll, och att Allmänheten öfwer denna sak fär döma: den enda utwäg till förswar, som äterstär, för den som bliswit pä ett sä oanständigt sätt an fallen. Härefter upkom bland Nidderffapet och Adeln mycken oro och wärma, hwarundec Grefwe vs !a 6aräie. ^acod, ropade att det wore owärdigr af en Ledamot, att nyttja uttrycket oanständigt om en sak som Ständer beslutat. Oron förnyades och fortfor ännu någon stund, hwanmder kraftiga uttryck -föllo mot Herra? Lillnerliolpe och 6ri'xoliwaiät. Herr Grefwen och Landt - Narffalken. Jag anhäller ödmjukast, att Herrnrne behagade wara litet lugnare och stillsammare, och ber cm sedan Herr 6rixenrvMt sjelf förestagit att ordkriget mätts wara alr denna sak nu mätte fä afstanna.
H o n kallades äfven till medlem af författarkongressen och höll föredrag vid den lutherska kongressen: » Om Sverige och den lutherska kvinnan » samt skref flitigt bref om utställningen till Handelstidningen. Den fleråriga, oerhörda andliga och kroppsliga ansträngningen fick emellertid sin råga, genom fjolårets feberaktiga arbete, och detta sista år har varit en enda sjukdomstid för Hilma Strandberg. N ä r hon kände sig oförmögen att ännu en sommar uthärda klimatet i Amerika, beslöt hon sig efter en svår strid att följa sina vänners bön och resa hem, framför allt emedan hon fann, att hon som sjuk endast ytterligare ökade mannens svårighet att erhålla I D U N ens tillfälligt arbete under den nu pågående oerhörda krisen i Amerika, där blod och brand höra till dagens ordning, och där västern är ett kaos af nöd och förtviflan. Hilma Angered medför hem u t k a s t e t till en stor roman, Horisonter, i hvilken hon ämnar skildra svenskarna mot bakgrunden af det amerikanska lifvet, hvilket trots allt är fängslande för naturer som Hilma A.-S., genom dess spännande allvar pä lif och död. J ä m t e af saknaden efter den trofast hängifne maken, dragés hon åter till västern af samma känsla, som kommer skärgårdsbon, hvilken h a m n a t i en insjövik, att längta till hafsstormarna. K a n Hilma A. - S. skrifva Horisonter färdig, då får vår litteratur en bok, utan motstycke inom densamma: skildringen af en svensk-europeisk kulturmänniskas yttre och inre erfarenheter, då det amerikanska lifvets hvirfvel griper henne, omdanar eller förintar hennes lefnadsvanor, lifsåskådningar, ideal och förhoppningar — en bok, som Hilma A. - S. har de bästa förutsättningar att skänka oss, ifall hennes hittills oförbränneliga andliga energi kan hålla henne uppe, och ifall det redan framskridna bröstlidande, af hvilket hon tyvärr är angripen, kan komma att botas. Ellen (JK * * Key.
– ”Nu är jag säker om att du inte törs hvissla mer, sedan du bara kommit att tänka på detta,” sade Marie Louise muntert, ”man kan inte låta bli att tänka på det, om man också inte tror på det”. Jag svarade inte. Kanhända tänkte jag på min stora bok.247 När Marie Lundegård i Lördags kom för att bjuda mig till prestgården nämnde jag om att jag icke fått sofva om natten i följe af Christians långa monolog om pligtens bud, den satan som stulit glädjen ur hans lif m.m. – Ja, den svartsjukan, den svartsjukan, började Marie, det hade då ”Evald” fått veta hvad det ville säga. Och så började hon berätta. En gång i Landskrona hade det händt att en spefågel bland Idas fru-bekantskaper suttit vid fönstret och ropat till Ida. ”Se du, der går en vacker flicka och nickar åt din man.” Ida sprang till fönstret och från den stunden var hon svartsjuk på den unga damen, hvilken icke mer än en enda gång träffat hennes man. – En qväll var Marie hos Lundegårds. Mannen var inte hemma. Efter en stund kom Ida. – ”Hvar är Evald?” – ”Han har gått ut, jag vet inte hvart.” – ”Kom och gå med mig.” – ”Hvad vill du ta dig till?” – ”Kom och gå med mig bara.” – ”Hvad är det du har i sinnet? Gå inte och gör några dumheter.” – ”Evald är till –” hon nämnde namnet på flickans fosterföräldrar – ”du skall få se att han är der. – Så gingo de ut, promenerade på trottoaren midt emot det misstänkta huset. Naturligtvis utan att kunna se något. Strax bredvid fans en liten plantering. Ida skyndade in der, sprang bland buskarne likt en hund som söker. Intet resultat, och så måste de taga vägen hemåt. Mötte pastorn, som helt trankilt kom hem från en vän, der han suttit och pratat bort skymningen.
I afseende på de trenne tjenstemäunens verksamhet har Kommittéen vidare yttrat, att ”då otvifvelaktigt det mesta arbete bör kunna uträttas, när tjenstemännen äro förpligtade att, utan bestämd göromålens begränsning dem emellan, lemna hvarandra det ömsesidiga biträde, som af behofvet påkallas och af hvars och ens personliga qvalifikation föranledos, har Kommittéen, i saknad af den ledning, som endast erfarenheten under ifrågavarande tj ens tebefattningars utöfvande kan lemna, ansett sig böra förutsätta, att åtminstone till en början ett samfäldt deltagande i byråns göromål kan vara lämpligt.” Skiljaktigheten mellan den af Rikets sednast församlade Ständer godkända organisationsplan för Statistiska Central-byrån och den af Kongl. Maj:t nu härom Bih. till B. St. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 2 Haft. 2 10 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 93. gjorda framställning; består således endast deruti, att då den förra afsåg, att för byråns frenne tjenstemän med särskilda benämningar af Sekreterare, Arkivarie och Revisor skulle bestämmas olika löner, nemligen 4,000 R:dr för den förstnämnde och 2,500 R:dr för hvar och en af de sednare, så är nu föreslaget, att dessa löners sammanlagde belopp, 9,000 R:dr, skulle såsom en summa anvisas, att lika fördelas mellan bemälde tjenstemän, hvilkas göromål skulle blifva hufvudsakligen af enahanda beskaffenhet. En sådan jemkning i den först uppgjorda organisationen kan desto mindre antagas vara stridande emot den af Rikets Ständer godkända planens grunder, sorn Statistiska Kommittéen uttryckligen förutsatt, det tjenstemännen skulle samfäldt deltaga i göromålen, samt Rikets Ständer jemväl stadgat, att tjenstemännen skulle underkasta sig den förändrade tjenstgörings-skyldigket, sorn af framdeles tilläfventyrs skeende jemkningar i organisationen kunde blifva en följd.
Vällofliga Borgare-Ståndet har, på grund af derstädes gjord anmärkning den a3 nasti. Maj, till Stats-Utskottet återremitterat dess under N:o 87 afgifna Utlåtande, angående låne-understöd för staden Söderhamn, i anseende till den derstädes år i835 inträffade eldsvåda; men som detta Ut* N: o 223. Ank. till Exp. Utsk. d. 14 Juli, kl. 3 e. m. Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss å dess Betan hände N:o 87. Dih, till R, St, Prot, 1840. 4 Sami, 1 Afd, 2 Band, 7 Haft, 1 2 Stats-Utskottets Memorial, N.-o 224, låtande, enligt Utskottet tillhandakomna Protocollsutdrag, blifvit af de Irenne öfrige Riks-Stånden bifallet, nemi. af Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet den 16 nasti. Maj och af Högvördiga Preste-Ståndet den a3 i samma månad; så anser Utskottet, vid sådant förhållande, den af förstnämnde Riks-Stånd meddelade anmärkning icke kunna föranleda någon ändring i Rikets Ständers, enligl 75 § Riksdags-Ordningen, redan fattade beslut. Stockholm den i3 Juli i84o. Anti. till Exp. Utsls. den 1-i Juli, kl3 e. ra. 3lemorial, i anledning af erhållen äterremiss ä Utlåtandet N:o 91. (R:gS Afd.) Till Stats-Utskottet har Hedervärda Bonde-Ståndet under den 16 nasti. Maj återremitterat Utskottets under N:o 91 afgifna Utlåtande, i anledning af väckt fråga om vissa Kronoparken upplåtande till Allmänningar åt Färentuna härad; men som, enligt till Utskottet ankomna Protocollsutdrag, detta Utlåtande blifvit bifallet af Högloft.