Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det kan dock icke vara tillräckligt och tillfredsställande, att en tjenstemannakorps, han må också vara fullt bevandrad i detaljerna af de löpande göromålen, är så beskaffad, att han icke förmår eller ens eger en sträfvan att uppfatta sin verksamhet och den sak, hvilken utgör föremål för densamma, ur en högre och allmännare synpunkt; och det kan derföre långt ifrån anses likgiltigt om denna tjenstemannakorps eger en allmännare och mera vidsträckt bildning, än som nödvändigt behöfves för de dagliga göromålens behöriga verkställande. Om nu ock den under sednaste tid beslutade utvidgningen af kunskapsfordringarne för embetsexamina gör, att man icke kan eller behöfver uppställa afläggandet af sådana såsom ett allmänt vilkor för anställning i Bankens tjenst, synes likväl ett visst mindre mått af kunskap böra fordras; och då någon annan lämplig grund för bestämmelsen af detta kunskapsmått är svår att finna, föreslår Utskottet att dertill må antagas det prof, som afläggandet af afgångsexamen från rikets högre elementarläroverk innebär. Om härvid för öfrigt undantagsvis lemnäs medgifvande att kunna såsom tjensteman antaga äfven den, som kan förete andra vitsord om motsvarande kunskaper, synes tillräckligt utrymme dermed vara lemnadt åt afseendet på den speciela skicklighet i vissa inom en bank särskildt förekommande göromål, som kan egas af en eller annan, hvilken icke aflagt allmänna prof på elementarkunskaper. I öfverensstämmelse med de åsigter, hvilka nu blifvit i korthet antydda, hemställer Utskottet att motsvarigheten till 108 § i hittills gällande reglemente må få denna lydelse: ll:o. För att kunna antagas till extra ordinarie tjensteman vid bankoverket, fordras att hafva undergått godkänd afgångsexamen ifrån något af rikets högre elementarläroverk. Sökande, hvilken på annat sätt ådagalagt motsvarande kunskaper, må dock, der särskilda omständigheter dertill föranleda, äfven kunna till extra ordinarie tjensteman af Fullmägtige antagas. Banko-Utskottets Memorial N:o 20. 19
Sedan kriget har likväl derstädes under namn af krigsgärd, uptagits en betydlig tullförhöjning å just dessa varor jemte några flere. För kaffe och cichorie har den utgått till 33*/2 %\ för socker, alla slag, samt sirap till 25 % samt för tobak, alla slag, till 20 % af tullbeloppet. Det har ej lyckats mig erhålla uplysning huruvida denna krigsgärd ännu blifvit afskaffad, men om detta icke skulle vara händelsen, blifva derigenom de Danska tullarna höjda till vida större likhet med de Svenska. I alla händelser torde det icke vara skäl att rätta våra tullar i dessa delar hufvudsakligast med afs:de å Danmarks, då dessa kunna anses utgöra ett undantag från den allmänna regeln såsom varande lägre ån nära nog alla andra länders. Närmast Danmark står Holland, och år det mindre underligt, om detta land finner sin fördel i låga tullar å dylika varor, då dess kolonier icke blott förse moderlandet med kaffe, socker och tobak, utan äfven hafva ofantliga ..öfverskott deraf att på verldsmarknaden afyttra. D en andra tabell, jag härmed har äran öfverlemna, uptager 43 bland de väsendtligaste artiklar, hvilka, såsom i Sverige tullfrie, blifvit i Hr Fåhraji beräkning förbigångne. Dessa artiklar åro: Spanmål, nemi. Hvete, Råg, Korn och Hafre; Mjöl af dessa samma sädesslag; Bröd, Smör, Ost, Talg, Humle, Sill, Hampa, Lin, Bomull, Silke (rått ofärgadt), Kreatur, Kött och Fläsk, Hudar och Skinn (våtsaltade), Ris och Risgryn, Koppar (rå eller gårad), Kopparplåt, Jern (tackeller ballast-), Stång-, Platteller Bandjern, Jernplåt, Stål, Redskap och Machiner, Angmachiner och Pannor, Fartyg, Bjelkar och Sparrar, Bräder och Plank, Tjära, Stenkol, Tegel och slutligen Böcker. Af dessa 43, alla i Sverige tullfria artiklar äro, så vidt kändt: i England tullfrie 22 i Holland
Hambraus; Bifölls, N:o 165, i anledning af väckt motion, angående upplåtelse af Kronan tillhörig mark vid Carl Gustafs Stads Gevärs-faktori för en Sluss-anläggning; Bifölls. 672 Prot.-Utdrag den 29 Augusti 1860. och N:o 164, i anledning af väck! motion angående förändrade föreskrifter i fråga om krononybyggens upplåtande; Bifölls. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne StatsBevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial N o 22, i anledning af återremiss å Betänkandet N:o 20, angående restitution af erlagd tillverknings-afgilt lör exporteradt bränvin. Den 3 I Augusti. Frän Högv. Preste-Sldndet. S. D. Föredrogs ånyo Siats-Utskottets Utlåtande N:o 160, i anledning af gjorda framställningar angående statsanslag, låneunderstöd eller ränlegaranti lör föreslagna Jernvägs-anläggningar, äfvensom i anledning af väckt fråga om inlösen lör Statens räkning af den Aktie-bolaget för jernväg mellan Köping och Hult tillhörande jernbana från Örebro lill Arboga. Härvid förekommo: l.sta punkten: Utskottets tillstvrkande i denna punkt bifölls, så vidt det alser de under litt. b—1 omförmälda jernvägs-anläggningar, hvaremot Ståndet, med afseende på det ifrågasatta jernvägs-bvggnads-företaget från Stockholm till Upsala, omförmäldt under litt. a, för sin del beslöt alt, för anläggning af en, till begagnande med ångkraft afsedd, jernväg norr ut ifrån Stockholm till Upsala och öster om Mälaren, till utgående från Hiksgälds-kontoret, i egenskap af lån anvisa en, emot två tredjedelar af den till 5,500,000 R:dr R:mt beräknade anläggnings-koslnaden svarande summa af 3,666,666 R:dr Runt, under förutsättning, att delta belopp kan genom
Gr. Liljecrantz, Gust. Fredr.; Erkännande riktigheten af hvad den siste talaren anfört, vill jag hafva äran upplysa, att BankoUtsk., vid afgifvande af della betänk., haft för afsigt, att bibehålla utlåningen i de olika rigtningar och till de belopp, desse utlåningar enligt nu gällande bankoreglemente utgå. Häraf skulle i min tanke följa, att då detta beiänk. blifvit af R. St, pröfvadt och BankoUtsk. fått del af de beslut, som de olika Stånden i hvarje särskild fråga fatta, lärer BankoUtsk. icke underlåta, atl, om Utsk., som jag förmodar, vidblifver den i betänk, yttrade åsigt, alt lånerörelsen bör bibehållas vid det nuvar. beloppet, in-, komma med ett förslag, åsyftande att på ett eller annat sätt återföra lånerörelsen till det i betänk, fastställda belopp. Hvad åter beträffar den fråga, som nu är under diskussion, så, och enär riktigheten af hvad Hr Skogman i sin reservation anfört icke blifvit bestridd, anhåller jag alt få fästa R. o. Adis uppmärksamhet derpå, att den tablå, som finnes i Utskis beiänk. pag. 8, upptagande kreditiv-rörelsen och de summor, som till densamma blifvit anslagna, utvisar, att af alla dessa samtlige kreditiver det till pomm.-collini lemnade varit just det, som företrädesvis begagnats, sg att t. ex. af kreditivet till manufaktur-diskonten icke utgått niera än 110,000 ridr och således 690,000 ridr varit obegagnade, hvaremot comm.-collim d. 31 Dec. 1847 på sitt kreditiv icke haft mera innestående än 174,122 ridr 28 sk. 11 rist., hvarom hvar och en kan göra sig förvissad af den uti Utskis beiänk. intagna tablå. Hr Akerman:
Förmonen att slippa med en tiondedels afbetalning om året, vore dock för Jordbrukarne af stor nyfa; och jag vågar derföre ödmjukast hemställa, om icke åtminstone den knnde Jordbrukaren förunnas , äfven för Skulder till Riks-Disconten. Då Gäldenärer i Filial-Disconterne få den särskilta fördel, som Gäldenärer i Banco-Disconten icke kunna få, att betala med Discont. Papper, för att, efter Lagens tillåtelse, gäld mot gäld qvitta, så hafva också Filial Disconternes Gäldenärer vnnnit all den serskilta rätt, som de kunna åberopa: Och när det öfriga skälet, allmänna Penninge förlägenheten, är lika för alla, samt Penninge - bristen således icke mera talar för Gäldenärer i Filial Disconterne än för Gäldenärer i BancoDisconten ; så vet jag icke hvarföre man skulle neka somliga, hvad man bifaller andra. Jag tror icke att de Låntagare i Banco-Disconten äro många, som kunna af förmonen sig begagna; men jag vågar likväl, på det rättvisan må fcdifva lika för alla, föreslå att FinancePlanen må tillåta de Låntagare i Banco Disconten, sorn äga ointecknad Jord att erbjuda, få njuta berörde fördel till godo. Jag anhåller att Betänkandet måtte återremitteras ; samt att dessa Anmärkningar matte få Remissen åtfölja. fOO Dm 75 April. H?rr von Schmitz, livar Fr t Mc G aln el, ha« de inlemnat 1 öJj^nde som upplästes: Då allmänna Pct n‘nge-S'ä IjjDgen bar, etj 5a algjorrlt inflytande pa hvai je' M» dborgare^ väl, torde det vara föt ätligt, atr äfven den, som ej kan smickra s g med förroäga-i, att inse vidden, och i ans ende till resultaten» ny?tan af den plan, de san mansatte Högloft, Utskotten för Riksens
Till ett ytterligare bevis på den stora tunga, som numera drabbar rotebållarne utöfver den åtagna skyldigheten, får jag nämna, att, då i knektecontractet stadgades såsom ett bestämdt vilkor, att hemmansägare, dess barn och tjenstefolk skulle vara fritagna från all slags utskrifning till krigstjenst, med undantag af rotens recruterande, den i senare tider tillkomna beyäringspligten fördubblar skyldigheten att bidraga tili landets försvar. Lagenligt skulle således fråga kunna uppstå örn befrielse för de roterade hemmanens åboer, dessas barn och tjenstefolk att varda från beväringsskyldigheten befriade; ett förhållande, som jag ingalunda tror vara att önska, men hvarå jag blott velat fasta det Utskotts uppmärksamhet, som handlägger närvarande fiåga, såsom ökad anledning att tillstyrka den lindring i roteringsbesväret, som motionären åsyftar. Gr. Cronhjelm: Just denna discussion, ju mer den utsträckes, tyckes bevisa min sats, att man icke är ense, om och i hvad grad jordbruket är obilligt tryckt. Min öfvertygelse är visserligen den, att jordbruket är mera betungadt än det borde vara; men derpå äga vi ingen factisk bevisning. Jag anser det för Stats-Utsk. vara omöjligt att verkställa en sådan noggrann granskning, att man kan få veta, i hvad mån jordbruket nu är mera tryckt än förr; men jag anser en sådan undersökning böra föregå ett beslut i frå - Den 20 Februarii e. m. 79 gan, på det man icke vid den ena Riksdagen må nödgas, efter en närmare kännedom örn ämnet, kullslå hvad vid en föregående Riksdag blifvit beslutadt. Här är fråga om roteoch rusthållares besvär i allmänhet, och för att derföre få veta, i hvad mån ersättningen bör utgå, hvilken kan blifva olika vid olika Reg:ter, ja emellan olika rotar, tror jag, att undersökningen härom bör uppdragas en dertill nedsatt Committé'. Af Konungens Rådgifvare i commandomål har jag bort, att en Committé' är förordnad, för att granska och till K.
Preste-Ståndet ingifvet och till Lag-Utskottet hänvisadt memorial, har Herr Doctor Säve anmärkt, hurusom åtskilliga brister skola vidlåda nämnde författning, den der, i följd deraf, ingalunda uppfyllt dermed åsyftade ändamål, att betrygga eganderätten till fast egendom. Afsigten med samma författning hade nemligen varit, att afhjelpa en ofullständighet i 1734 års lag, hvilken icke, lika med de äldre lagarne, bestämde någon häfd eller viss tid, efter hvars förlopp den, som köpt jord af orätt man och densamma oklandradt besuttit, blef vid eganderätlen betryggad. Af sådan anledning fastställde denna författning två slag af prasscription, nemligen l:o för de händelser, då tid till klander förut funnes i lag bestämd, och 2:o för de fall, då sådan tid icke vore utsatt. Hvad nu det förra slaget angick, så förklarades väl, att lid för klander vore ett år, räknadt från den tid, som i hvarje serskild händelse blifvit bestämd; men betydelsen deraf vore ej lätt att finna, ty om man jemförde forfattningens praemisser med berörde stadgande, så syntes detsamma icke kunna förstås annorlunda, än att rätte egaren kunde klandra inom natt och år efter laga-stånds-tidens slut och att, om han sådant försummade, klander sedermera ej egde rum. I afseende åter på det andra slaget praescription, så innehöll författningen, att i de händelser, då tid icke funnes utsatt, rätte egaren kunde klandra inom natt och år från den dag anledningen till slikt klander för honom yppades och han kom i tillstånd att sin rätt bevaka och lagligen utföra, med tillägg likväl att all åtkomst till fast egendom, hvilken ej blifvit klandrad af rätte egaren, som egendomen afhänd vore, i hans lifstid, eller af hans arfvingar eller rättsinnehafvare inom tjugu år från hans dödsdag, vore sedan från vidare åtal Bih. till R.
Snart - jag vilntade att dn skulle shga nu. Fosterfader, har du nigonsin varit s % ung som jag? Yngre ... nar min fader taljde mig ett barkskepp och satte det i backen, grat jag diirfor att jag ej fick kasta mig efter och folja med etrommen. Orvall. (lyssnande). Sesi, nu komrna de. A£ seid och otyg stinker det l b g vag: ormtungor, ornhjiirnor, bolmort, kattblod, sot friin ail, offers tarmar, hu! hvilken trolldryck de kokat ihop i natt. Vh1 vore jag hugad, att upptriida i annan skepnad h triilens! (Volvan intriider, foljd af s e i d m h och seidkvinnor. Den form iir iblltdd en l&amp;ng klipa, kantad med svarta kattskinn. Hufva och staf Pro omlindade med flackigt ormskinn. Hennes fiilje blira alla luitna kipor och hufvor. Alof och Asmund jamte tarnor och huskaslar fiilja strav cfter). Hell och s d l dig Hleid! Stor heder visar du mitt hus i dag. (- 41of visar sp-nnan £ram till lilla hogslitet, tager stafven ur hennes hand, stiiller den mot hogsatespelaren och lBgger vecken af kattskinnskitpan tillriitta.) Vi Siro m h g a tr5ilar hiir i iva11. (Huskarlwne se forundrade bort till honom och hviska emellan sig). H leid. Godt folk, tagen plats och ?&amp;ten mig fB ljud. Sedan m l I framtrada en och en i sender. Nej Ingiald, ror ej hornen, mjodets must f t ej fukta mina lappar forr an de klarligen talat, hvad jag fornummet under sistforflutna natten medan &amp; ngorna frln blodrod brygd omsvafvade mitt anne och galder fulla af fornvisdom ljodo fr&amp;n min mun.
Hans Excellens Herr Friherre Stjerneld och Stats-Rådet Grefve von Platen anmäldes vara af sjukdom hindrade att detta Stats-Råd bivista. sa Kongl. Maj:ls Nåd. Proposition, N:o 47. Hans Excellens Herr Grefven och Justitie-Stats-Ministern anmälde i underdånighet: Att, sedan det i Stats—Rådet den 7 innevarande månad af Hans Excellens framställda underdåniga förslag till Nådig Proposition till Rikets Ständer, angående ändring i vissa delar af Kongl. Förordningen den 13 Juli 1818, angående inteckning i fast egendom, till följd af Kongl. Maj:ts då gifna Nådiga befallning, blifvit öfverlemnadt till Högsta Domstolen, för att afgifva underdånigt utlåtande deröfver i den ordning, 87 Regeringsformen föreskrifver; så bade, på sätt Högsta Domstolens Protokoll den 21 i denna månad innehåller, Högsta Domstolens fleste ledamöter, Justitie-Råden Bredberg, Nordenstolpe, Qviding, Hoffstedt och Gyllenhammar, i underdånighet tillstyrkt, att den föreslagna Propositionen måtte till Rikets Ständer aflåtas och i öfrigt hemställt, att, i händelse författning, i enlighet med samma Proposition, komme att utfärdas, föreskrift måtte meddelas, att sådan författning på en viss dag skall kungöras öfver hela Riket. Enligt detta förslag, som nu i underdånighet upplästes, skulle följ inde paragrapher i Kongl. Förordningen den 13 Juli 1818, nemligen 14, 16 och 18 §§, de bägge sistnämnde sådane de lyda i Kongl, kungörelsen den 20 Maj 1833, 19, 21, 23 och 24 §§, med det till sistnämnde § uti Kong! Förordningen den 18 December 1823 gjorda tillägg, erhålla följande förändrade lydelse: 14 §■ Är inteckning i egendom sökt, och dör sedan ägaren eller öfverlåter han egendomen till annan man, pröfve ändock Rätten, om den inteckning beviljas må, sedan arfvingarne eller nya ägaren hörda blifvit.
På bådas läppar brände ordeD, men att gifva dem luft förmådde ingendera — på länge. Till sist, när de hunnit ända ned på Skeppsholmsbron, å hvars räcken de gyllene kronorna glödde i eftermiddagssolen, hejdade sig Klara med frågan: » Men, kära Ruth, hvart skola vi då egentligen gå? » Det låg verkligen så mycket af diskret, medlidsam hjertlighet i detta » kära Ruth », att denna med ens kände försagdhetens band lossas öfver sin tunga; och med en plötslig rörelse af frambrytande smärta föll hou Klara om halsen, lutade det beslöjade hufvudet mot hennes axel och svarade häftigt mellan snyftningarna: » Gå — gå? Ack, hvart som helst, hvart som helst, der jag ostördt kan få tala, få gråta! Du hyser således ändock — litet medlidande med mig — säg, Klara — säg. » » Stackars, älskade mitt barn, visst gör jag det », svarade Klara enkelt och reste med moderlig ömhet hennes hufvud. » Men först af allt måste du lugna dig och komma i ro. Sedan skola vi så småningom dela dina bekymmer. Du är ju så ung ännu Ruth, nästan som i r * k i i i i I \ j \ j | \ Annonser mottagas endast mot kontant Mqvld I förskott af 2 5 öre pr 4 - spalt, petitrad ( Ingen annons införes under I krona. ett barn, tycker jag, och lifvet är så långt och skiftesrikt. Ännu kan allt bli bra. » » Ack, för mig blir det aldrig bra! » » Tyst, Ruth, du får icke säga så i denna ton, det gör mig så ondt att höra det. Och jag tror dig inte ändå. — Na gå vi vidare ett slag framåt holmen; der är litet skugga och en smula svalka. Det skall göra dig godt, om du ej är allt för trött. Och en sak komma vi öfver ens om — • nu, i dag tala vi ej alls om det förflutna. Det behöfs en annan ro och en annan plats dertill. » Ruth lät sig viljelöst föras.
Det var åter en brydsam fråga, ty Wehkalainen hade passerat genom Minnesota och Michigan på återväg från San Francisco. Han hade under sommaren arbetat hos några finska farmare och hade sedan färdats till New-York på en hvetepråm, där han i sällskap med några andra drifvare omsatt säsongens besparingar i en sådan mängd whisky att han inte hade det minsta minne af resans längd. Men han trodde inte att det var så farligt långt med bantåg. Men om Tuominen får reda på att jag är där, så kan han väl få mig tillbaka med kronoskjuts? frågade Lena, öfvertygad om att en så vacker institution som "kronoskjutsen" fans införd i hvarje civiliseradt samhälle. Det skulle han väl kunna, menade Wehkalainen, med tanken på polisens ogenerade sätt att handskas med förrymda sjömän. Och enligt alt hvad han visste var väl lagen mycket strängare mot förrymda hustrur. Då är det inte värdt, pustade Lena. Jag har bara den skammen till att bli fasttagen. Strunt, sade matrosen. Han hade rymt mera än en gång och vanligen hade det lyckats utmärkt. Det kan så vara för en karl, invände Lena med en djup känsla af afund mot det kön som kunde säga "strunt" om kronoskjutsen, men för mig vore det en evig skam om polisen tog mig. Nog måste jag bli här, om han också slår ihjäl mig. Hon började gråta på nytt. Så res hem, sade Wehkalainen otåligt. Där kan han ingenting göra åt dig och ångbåtar går det hvar dag. Jag har inte pengar, snyftade flickan. Två daler är alt hvad jag har, han har inte gifvit ut något för den här veckan. Ja, men jag har, försäkrade Wehkalainen, som nu en gång var besluten att spela Tuominen ett gement streck. Du kan få låna af mig tills vi träffas igen, tillade han skämtsamt. Inte vill jag ta dina pengar, protesterade Lena. Gud vet om vi träffas igen i den här världen. Det gör ingen skilnad. Jag bara super upp dem, om du inte tar dem. Vill du så gå vi strax ned till Castle Garden och vänta där tills du få biljett så kan du resa med första båt?
Hr Tornerhjelm, Rud.: Sedan Hr von Hartmansdorff genom en lång afhandling och historik öfver denna fråga länge uppehållit R. o. Ad:s tid, så anhåller jag endast att få yttra några ord i anledn. af den vändning frågan har fått genom Hr von Hartraansdorffs och Frih. Klinckowströms yttranden. Dessa begge talare hafva icke betraktat frågan ifrån rättsgrunden, utan endast påstått att Halländningarne genom idkeliga framställningar hos K. M. och R. St:r sökt att tilltvinga sig eller framkalla eftergift. Detta är alldeles icke förhållandet. Det måtte väl icke vara klandervärdt hos den svage om lian vill försöka att försvara 454 Den 23 Mars e. m. sig, när den starke orättvist vill betvinga honom. Då de eröfrade provinserna i öfrigt blifvit försatta i samma ställning med öfriga delar af Sverige, så skulle man trott att denna fråga icke bordt komma så mycket å bane som den gjort. De många data och årtal, som Hr von Hartmansdorff upläst, återfinner man i Utskrs Betänk, för förra Riksdagen. De stå der att läsa, men jag vill icke uptaga R. o. Ad:s tid dermed, utan endast derom nämna några ord. Den 7 Sept. 1736 blefvo de Halländska ut-, sockne-frälse-hemmanen tillförsäkrade att blifva bibehållna vid deras urgamla rätt och endast betala vakans-afgift. Frågan förekom sedan ånyo vid serskilda Riksdagar och ändtligen slutades tvisten vid sista Riksdagen, då rättsfrågan afgjordes sålunda, att dessa hemman skulle beläggas med ordinarie rotering. Nu är således icke vidare fråga om rättsgrunden; det är blott i tillämpningen af den stadfästäde principen, sorn dessa hemman begära en ganska billig lindring, hvilken af StatsUtsk. blifvit förordad. Frih. Klinckowström har sagt att dessa hemman äro i samma förhållande som det öfriga frälset i Sverige. De hafva likväl icke varit så behandlade, genom föreg:de Riksdagars beslut. Skåne »hade alldeles icke någon skyldighet att rotera på annat sätt än att de frivilligt åtogo sig det.
Åt den så kallade Julherren plägar man offra små skepp eller båtar, som äro med yxor förfärdigade af furuträd, 3 qvarter eller 1 aln i längd och försedda med master samt här och der korsade och bestrukna med renblod. Sådana båtar hafva de vanligen färdiga, då de jultiden slagta sina renar, ty de skola bestrykas med renarnes blod. De uppsättas högt i stora granar, dock ej hängande, utan liggande på några af samma granar hopvikna qvistar. Äfven granarne äro här och der korsade samt långt upp på stammen bestrukna med renblod. Dessa båtar finner man icke på andra ställen, än der lapparne vid jultiden haft sina kojor och tillhåll. Till hvilkens ära de omtalade offer-renarne slagtas, är ovisst, men vid lapparnes julkojor finnas alltid offerlafvar, på hvilka man finner liggande icke allenast hornen af de slagtade renarne, utan äfven alla ben i det kött, som de då äta, och som är taget af samma renar. Uti träd, som på tvänne sidor äro täljda och korsade, bruka de äfven vid samma tid åt Ruotta upphänga näfvertrattar eller näfverstrutar. Uti dessa strutar lägga de ett stycke af all den mat, som de äta om julafton och julmorgon; denna mat är ej kött, utan vanligen ost och mjölk eller fisk. Hafva de mjöl, så göra de en kaka af en riksdalers storlek, men en god tum tjock, och denna fylla de med mjölk och ost samt steka på glöderna. Samma kaka lägga de i en af de nyssnämnda strutarne, sedan de i kakans brädd instuckit tvänne träspjelkor, till formen liknande spadar, af en half alns längd. Dessa upphängas och få qvarsitta bredvid kojan; dessa tillika med andra strutar, i hvilka deras öfverlefvor förvaras, äro bestämda för Ruotta, på det han, efter deras föregifvande, ej må på ett visst sätt skada deras qvinnor. Spökhistorier.