Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Insatsen i kjolen och det framtill öppna lifvet består af plisserad crémefärgad mousseline de soie. Kjolen för öfrigt, vestdelen och ärmarne äro af resedafärgad bengaline. Den öfriga, en jacka imiterande delen af lifvet består September 1888 MODETIDNING Fig. 5. Flickkappa. Krage med j a b o t. crémefärgade spetsen är krusad med styftyll fodrad .sidenremsa, jabot dess form, så att den faller Fig. 11. Barnförkläde. Detta af rödoch blå- rutig perkal förfärdigade förkläde är lika långt som drägten, hvilken den fullkomligt omgifver, och är derför synnerligen skyddande. Framställningssättet synes på afb. Languetterna vid underkanten och på ärmlinningarne lända det lilla förklädet till synnerlig prydnad. Drägt för 11 — 13 års flickor. Jaclc lifvet är liksom volangen öfver kjolen af brun, ran " Drägt för unga den korta paniern. Volangen fortsattes af likfärgade spetsar. Den släta, enfärgade bakvåden begränsas på båda sidor af spetsar. Lifvet är enfärgadt, baktill slätt, framtill veckadt på sätt afb. visar. Insats, ståkrage, epåletter och ärmrever äro af blommigt tyg. Hatten är af fållad crépa i drägtens färg och garnerad med band och små blommor. (Se mönsterbil.!) Flickdrägt. Denna eleganta drägt är framstäld i redingotform. Det framtill öppna lifvet med långt, veckadt skört är af resedafärgad limousine. Vid de främre kanterna begränsas öfverklädningen af breda rever af likfärgadt tyg med mörka stickningar. Kjol och blus, hvilka blifva synliga under den öppna öfverklädningen, äro af guloch grårandig foulard. Puffar garnera ärmarne. Ett veckadt skärp och en hatt — se afb. — af gasklädd foulard höra till drägten. Den 16 cm breda och fästad vid en som ger krage och ned i solfjäderform. flickor. dig etamine.
Hvad först angår förslaget om inrättandet af Seminarier, för att bilda skicklige Lärare till sä väl högre och lägre Lärdoms-skolor, sorn Apologistier och Gymnasier; så kan väl icke nekas, att för bildningen af Lärare till Gymnasier och Skolor ingen egentligen direct åtgärd ännu är vidtagen i vårt land. Men då den första fordran, som göres af en sådan Lärare, är den, att han skall hafva en högre intellectuel bildning samt mera omfattande kunskaper, och så qualificerade unge män genom Philosophiae-Candidat-Examen vid Universilelen legitimera sig, i mer än tillräckligt antal, af hvilka de fleste egna sig åt Undervisnings-verken, synes ytterligare endast behöfligt, alt de för detta sitt lefnadsyrke erhålla den nödiga practiska bildningen, förenad med och grundad på erfarenhet; säkrast och vidsträcktast vinnes visserligen denna under en längre tjenstgö - Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utslcottels Betänkande, N:o 6. 3 ring vid Liiro-verken. Men, för att med framgång kunna begynna denna tjenstgöring, är det nyttigt, äfven för den kunnigaste, att ej alldeles sakna den practiska bildning, som genom resultaten at andras erfarenhet och Öfning, under erfarne Lärares uppsigt och ledning, kan vinnas. Behöflighelen af en anstalt till Lärares bildning för de lägre Läro-verken, erkänna Utskotten fördenskull lika med motionären; men skilja sig deruti från honom, att de dels icke anse serskilda bildnings-anslalter bellö!vas för Lärare till de serskilda slagen af dessa Läro-verk, emedan undervisningssättet i sin allmänhet måste sLödja sig på enahanda grunder, och den olika tillämpningen för olika Läro-verk sedermera beror på Lärarens egen omdömesförmåga, hvilken måste förutsättas ega nog utbildning och sjelfständighet, för att ej alldeles behöfva gå i ledband; dels icke eller tro en så lång tid för anstaltens begagnande behöfva antagas, som motionären synes förmoda.
Se, hvad jag har med mig åt dig”... Hon nedsläppte en oförlikneligt konstruerad dansmästare, som David genast fann kunde dansa efter tre trådar. ”Nej, min kusin, hvad vill detta säga” ... Fru Dittmer var fångad ... ”Nå ja, gossen är icke dum, om jag sjelf skall säga det. Gud välsigna barnet!” ”Utan att låtsa höra stängde fru Marin fönstret och tog upp sin ridikyl och parasoll, i det hon liksom för sig sjelf sade: ”Sådan bugning han gjorde, den lille krabaten! Otto får jag aldrig att buga hälften så väl.” ”När kusin har sina vägar förbi”, återtog fru Dittmer tvekande, ”så ...” ”Kära Lena, vi ha ju ingen sammanhållning nu och få det väl icke heller, förrän våra hus bli rensopade ... God morgon, god morgon!” ”Se – kusin släppte näsduken” ... Fru Dittmer smålog på ett eget sätt ... ”Hvad i all verlden var det för lappri jag hörde, då jag i andra rummet ställde i ordning glasen till balen ... Det nämdes ett namn, som jag aldrig förr hört.” Vår doktorinna släppte nu både näsduken och ridikylen. ”Goda Lena, jag ber dig, tappa icke minnet! Kanhända att officerarne händelsevis talade om någon vid norska befälet – kanske till och med om sjelfva prins Kristian August?” Fru Dittmer såg helt förtretad ut. ”Skulle jag,” sade hon, ”behöfva tänka efter om det ej var fråga om något annat namn än prins Kristians, om också hela sviten af Sleswig och Holstein och Augustenburg på köpet följt med!” ”Kanske det då var något riktigt utländskt namn – t. ex. ett förnämt engelskt?” ’Det kanhända ... Engelskt – jag skulle nästan tro det.” Fru Marins ögon ordentligt blixtrade vid det nöje hon erfor att ändtligen komma någonting på spåren, och ändå måste hon småle vid tanken på att det var hennes lysande idé att stjäla bort lilla Ottos dansmästare som åstadkommit ett sådant storverk. Också lofvade hon sig att han skulle få två dansmästare i stället. ”Kära, goda Lena, kan du erinra dig om det var den der herr Brown som talade?”
Directionen vid detta års utgång inbekommit specifique Restlängder öfver de då återstående oliqviderade och till betalning förfallne Spannmålslån , Direction må ega rättighet, att, efter sig företeende förhållanden , gifva Eders Kgl. Majrts Befallningshafvande!! tillkänna, huru länge de af dem, vid ofvanberörde tillfällen beviljade anstånd må fortfara, och inom hvilka terminer skulderne, antingen på en gång eiler successive böra vara till fullo betaldte. Efter de förordnanden som meddelade, blifvit , bör väl Banta å Spannmåls-lånen från förfailotiderne af Undsättningstagare O02 Riksens Ständers betalas, med undantag fördelån, som Eders Kongl. Maj:t i Nåder räntefritt beviljat; men som denna ränte-beräkning i fortsättning medför ett betungande arbete för Kronofogdarne, och det dessutom icke möjligt blifver, att vid Räkenskapernes revision kunna controllera rigtigheten af den upplöpande Räntan; Alltså föreslår Direction underdånigast, att det hittills följde sättet för Räntans beräknande må med detta års utgång upphöra, och att derefter till lättnad oda redighet vid medlens indrifvande och redovisande, och äfven såsom ledande till säkerhet för Undsättningstagarne, då de bestämdt veta hvad af dem betalas bör, en uppgäld af 3 sk. B:co på hvarje R:dr måtte få beräknas, och Undsättningstagare vara skyldige denna uppgäld erlägga, för alla Räntelöpande Spannmåls-lån, hvilka icke vid lånens förfallotid blifva liqviderade, på det sätt, att icke allenast sådan uppgäld till 3 sk. på Riksdalern erlägges för livarje helt år, som betalningen uteblifver, utan ock en lika uppgäld oafkortadt ega rum för den längre ellér kortare tid af en eller flere månader som, liqviden utöfver fulla år fördröjes. Under sednare åren har utdelning af undsältnings-spannmål blifvit allt för vida utsträckt.
Jag hade väntat att någon annan ledamot af R. o. Ad. skulle hafva ingått i vederläggning af hvad som anmärkts i andra punkten af nu föredragne afdeln. af Utsk:s betänk., men då icke så skett, då tvertom 2:ne ledamöter understött frågan, sådan den är framställd af Const.Utsk., och ansett anmärkn:n vara befogad, så anhåller jag att uplysningsvis och i korthet få derom anföra några ord. Denna punkt angar frågan om böter och vilen, ådömde Morska undersåler af Svensk domstol. Utsk. bar i detta afseende låtit komma till Ständernas kännedom hvad det vid läsningen af “Statsrådets prot. funnit, nemi. att 3:ne frågor i detta ämne blifvit till Konungens pröfning hänskjuten, men att någon verkställighet icke kunnat ega rum, af den anledn., att föreskrifter om exekutionsförfattningarnas ömsesidiga tillämpning i Sverige och Norrige fattades. Utsk. säger: ”att dessa frågor ansetts förtjena serskild upmärksamhet på den grund, att de ådagalägga en ganska betänklig brist uti regleringen af erforderliga bestämmelser angtde rättsförhållanderna mellan de förenade rikenas ömsesidiga bebyggare”. ”Åtskilliga Europeiska Stater finnas”, säger Utsk. vidare, ”hvilkas lagar en gång för alla berättigat domaren att åt utslag och domar af icke kriminel natur, utfärdade i främmande land, mot inhemsk eller utländsk, i landet boende, man, äfvensom åt fordringsanspråk, grundade på domar i brottmål, meddela exequatnr utan annan af domaren företagen pröfning, än alt domen är verklig och ej strider mot landets positiva interessen eller offentliga rätt; varande det antal Stater än större, som i sina lagar erkänt samma grundsats med förbehåll af reciprocitet.” Utsk. tillägger: ”alf bland de få länder i Europa, der dessa grundsatser hvarken enl. lag eller praxis ännu erkännas, befinna sig Sverige och Norrige;” och har Utsk. funnit anmärkningsvärd!, att Konungens rådgifvare rörande dessa vigliga samhällsintressen, så vidt. af Statsrådsprot:n kunde inhemtas, icke framställt något afeller tillstyrkande.
Enär den omständigheten att stämpelbeloppet å en del af ifrågavarande handlingar är af mindre betydenhet, i förhållande till hvad det utgör t. ex. för köpebref, icke i och för sig innefattar giltigt skäl att från stämpel befria berörda handlingar, och skuldebref samt arrende-kontrakter endast i sådane fall behöfva förses med stämpel, då de för vinnande af någon särskild fördel företes inför domstol eller hos exekutor, får Utskottet, som, på sätt här nedan förmäles, föreslagit en icke obetydlig nedsättning i stämpeln å arrende-kontrakter, jemväl afstyrka hvad Herr Carlén sålunda föreslagit. Då Utskottet härefter öfvergår till framställning af de anmärkningar, som vid granskningen af Kongl. Kungörelsen den 30 November 1860 angående stämpelpappers-afgiften förekommit, anser Utskottet, till undvikande af onödig vidlyftighet, det vara lämpligast att, i afseende å de tillägg eller förändringar, sorn härvid ansetts böra ega rum, hänvisa till Utskottets härvid fogade transsumerade förslag till förnyad författning i ämnet; hvarvid Utskottet dock trott det vara obehöfligt att redogöra för sådane obetydligare jemkningar i redaktionen, hvilka ej medföra någon förändring i sak, eller tillägg, hvilka förklaras af eljest föreslagna stadganden, helst dessa, likasom alla öfriga redaktionsförändringar och tillägg, äro uti förslaget med kursiv stil utmärkta. De delar af ofvanberörda kungörelse, vid hvilka Utskottet sålunda, dels med anledning af väckta motioner, dels till följd af inom Utskottet nödiga ansedda förändringar, nu har att sig uppehålla, äro följande: § 2.
St. slutligen pröfvadt, ritan att en sådan pröfning både rör:de qvoestio an, eller huruvida någon tillökning i ordinarie roteringen borde ske, och qvoestio qvomodo, eller i hvad mån roteringsverken äro lagligen grundade, berodde af R. St:s och Konungens ytterligare beslut. I parenthes kan också nämnas, att, oaktadt Regertn hade detta ärende till behandling ända ifrån 1810 till år i8a3, Reger:n dock icke genom någon åtgärd å sin sida visat sig uppfatta ”författningarna” så, som kunde, på grund deraf, förut skattlagd, men oroterad jord åläggas ny eller tillökad ordinarie rotering, utan hade Regerm både de jure och de facto, genom alla de af henne vidtagna anstalter, ådagalagt sin uppfattning af R. St:s beslut år 1810 vara den, att all oroterad jord af hvad namn och beskaffenhet som helst skulle extra roteras, med skyldighet att endast i krigstid utgöra en sådan röteringsskyldighet. Emedlertid inträffade vid 183/{ års riksdag en ny olycka, hvilken torde vara den närmaste orsaken till den besynnerliga förvillelse, hvari Statsoch Ekon.Utsk:n i denna fråga synas sväfva. Förhållandet är nemi. att samma dag, sora K. M. meddelade R. St. det ofvanomförmälda nådiga svaret den 18 Januari 1834, aflat K. M. äfven en propos. till R. St. angrde rotefriliet för capel lansboställen eller vederlag för de capelianer, hvilkas boställen icke vidare lomme att i roteringen qvarstå, ehuru de, enl. R. St;s beslut vid 1829 års riksdag, borde vara från rotering fria. Denna K.
StatsXJltkottets Betcinliaiidenl N:o i3, i anledning af Herr Lagmannen A. 'P. Ståhles Motion, angående ett Jordbruks-* Contors inrättande; N:o 14, i anledning af Kongl, Maj:ts Nådiga Remiss, angående af Marstrands Stad sökt ersättning för utgjord inqvartering; N:o 15, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Fiemiss af handlingarne, angående af Capcll-Mästaren jHeeffner sökt ersättning för in* nehafd lön; N:o 17 angående Herr P. Pettersons Memorial, om raserandet af en gammal Kyrkogård vid Landscrona Stad, samt dess ordnande till en Allmän Trädgårdseller Promenadplats; N:o 18, angående de i Arme'en qvarstående .Officerares tjenstgörings-skyldighet; N:o 19, i fråga om Stipendiers inrättande ProC. TJtdr, d. 21) Jan. IS29 för Arméens Officerare till bevistande af krig Utrikes; N:o 20, angående sökt befrielse för Färjemans Bolaget i Helsingborg från stämpladt papper på deras båtpass; N:o ät, rörande Gustaf Hjortbergs och afledne Lagmannen Aspelins efterlemnade Enkas född Hjortberga hos Herrar Fullmäktige i Ri ksgälds-Contoret, gjorde ansökning om förnyelse af tvänne så kallade Trollhätte Slussverks lottsedlar, N:o 22, i anledning af Slotts-Snickaren J.
Antalet åter af oafgjorda lagsöknings-ärender för förfallna års inbetalningar uppgick ofvannämnde dag till 127. och enär sedermera tillkommit 12 7.2 5 4 men af dessa äro inställda 14. afslutade genom verkställd indrifning 133.^47 så återstå oafgjorda ' 107. § 46. Jemlikt 145 § i Banko-Reglementet, få lån till skiften och Skiftesoch odlingar icke vidare från Banken beviljas. Af det i dylika lån 0dli”9*Can vid 1859 års slut utestående belopp R:dr 79,749: 21. äro under nästlidne år inbetaide och till Bankens Reserv-fond levererade „ 18,101: 68. hvadan summan af balancerade skiftesoch odling” lån den 31 December 1860 utgjorde Af skiftesoch odlings-lån voro den 1 Augusti 1860 på ut-Lagsökningar sökning beroende 3, och som sedermera 2 lån tillkommit, men för ett lika antal indrifvits, så återstå följaktligen 3 lån såsom oredo°°h °£nn</’ visade. 46 Kontorets kreditiv. § 48. inventeHng af Inventering af de för lån mot pant af fast egendom samt för fastig hete-ianesp;ften oc]i odlingar till Banken aflenmade säk erli etsk an d lin gar är hanalinaar. o ; af Revisorerne verkställd, utan att anmärkning dervid ifrågakomma. § 49. Riksgälds På grund af 146 § i Banko-Reglementet eger Riksgälds-Kontoret att, för bestridande af de nämnde Verk åliggande utbetalningar, i Banken räntefritt begagna kreditiv till belopp af högst 1,500,000 R:dr från den 1 September det ena året till (len 30 Juni det nästpåfoljande, då de å kreditivet lyftade summor alltid ovilkorligen skola vara till Banken liqviderade. Och har ifrågavarande kreditiv, som vid slutet af Augusti månad 1860 till Riksgälds-Kontoret utanordnades, den 29 Juni innevarande år blifvit återbetaldt. § 50. Kongl.
Mål , som hufvudsakligast gite vit mig orsak yttra dessa reflexioner, var det jag, som gjorde anmärkningar emot Dykeri - inrättningen, hvaruti en värd Ledamot, Herr Ankarsparre , instämde med väl grundade tillägg. Ridderskapet och Adeln behagade då ytfra ett enhälligt bifall Det är derföre jag med så mycken större säkerhet och stöd för min enskilta mening, får till Protocollet högtidligt förklara , att då Dykeri Inrättningen innefattar ett exclusivt Privilegium för en till förtigande af kostnadsoch vinstsbelopp edsvuren Corporation, med rättig - Den 2 i Maji. 105 het att ensam taga befattning med och draga en siem vrnning af redan i nöd stälide Medborgare egendom och välfärd ; då den töre och eiler en viss förelagd tid , dels förbjuder en att rädda sig genom eget arbetande, som dertill äger förmåga, dels nekar en lidande att för besparande tit dess egendoms qvarlefvor jnot lindriga vilkor begagna andra hjelpsamrna och kraftfullare medmänniskors biträde5 så vågar jag anse hela ifrågavarande verk , sådant det nu är, såsom förnärmande enskilta Medborgares och andra Folkslags billigaste fordran, mot allmänna Folkrätten-stridande och. således Svenska Nationen vanhedrande Inrättning i och detta allt på grund af de ytterligare skäl och facta, jag i anmäikningame haft äran anföra. Jag hemställer derföre vördnadsfullt , huruvida Ridderskapet och Adeln behaga gemensamt med mig instämma uti och gilla min hätmedelst till 1'rotocoilet gjorda Reservation. Herr Anbar sparre, Ingemar August 3 .-instämde uti Herr Blomstedts reservation. Justerades PleniProtocoIlerne för den 3© sistledne April för och eftermiddagarne samt den 2 och 4 dennes förmiddagarne. Herr Estenberg, Pehr, hade inlemnat ett så lydande anförande; io6 Den 21 Majt.
Ständet att gifwa sitt bifall till den af Utskottet i dest Memorial of den io nästföljande September föreflagne afgift, som Skeppare, Styrmän, Bätsmän, Matroser, Jungmän och öfrige Sjöfolket borde erlägga, till Fattigwärds anstalten, wid förhyr, ningen i Götheborg och öfrige Rikets Städer, likwäl med wilkor, att sädant komme deras efterlemnade Fattige Enkor och Barn till godo, pä anmälan derom, de mätte hafwa sitt hemwist ä hwad ort inom Riket som hälst; äfwensom Ständet biföll, det skyldigheten att förför, ja de fattige mä äligqa hwar och en inom För. samlingen, som icke sjelf more i behof af an. dras hjelp, och att Församlingarnes genom Pluralitet widtagne beslut om afgifterna till de Fattiges försörjande, mä anses förbinda äfwen dem, hwilka, oaktadt föregängen offentlig kal. lekse, ej warit tillstädes, eller närwarande nekat, eller sedermera till Församlingen inflyttat, lik. wäl sä, att icke Kongl. Magt beswäradeS med Nädigste pröfning och stadfästelse af hwarje Församlings widtagne Författning härutinnan, utan densamma mätte anses förbindande och erccutive genom Wederbörande Landshösdinges päskrift; och skulle detta altt gälla till dest den Allmänna Författningen om Fattigwärden kun - 190 Den 14 October. de wid nästa Lagtima Riksdag blifwa fast. ställd. supra. Lx ?rstocollo 6abriel Öämanu. VppNIi lior 5»mtel. NIIcr-LtZnii-n dea i; Ockok. rZio. med Guds Näde Stveriges, Göthes och Wendes Konung rc. rc. rc. ^ Arfwinge till Norrige, Hertig till Schlesswig Hollstein rc. rc. 39är synnerliga Dnnest och Nädiga benägen, het med Gud Allsmägtig.
Samma dag Kongl. Majt:s nådiga kungörelse, angående fastställandet af de i afseende på länet utaf Rikets Ständer meddelade stadganden, blef utfärdad, eller den 13 Mars, läto Fullmäktige i härstädes utkommande tidningar införa underrättelse om ifrågavarande låns upptagande och tillfället till anbuds ingifvande, samt gingo i författning otn denna underrättelses offentliggörande å utrikes orter. Redan den I9:de i samma månad inlemnades till Fullmäktige, å Bankirhusen M. A. von Rothschild & Söners och Salomon Heines vägnar, ett af förslag till lånekontrakt åtföljdt anbud å ett fonderadt 4\: procents lån till det belopp, som, enligt Rikets Ständers beslut, borde utom riket upptagas; i hvilket lånekontrakt dock förekom det förbehåll, att långifvare voro frikallade från åliggandet att fullgöra kontraktet, i händelse krig skulle utbryta inom Europa, innan lånesumman blifvit tili sitt fulla belopp erlagd. I anledning af häremot gjord anmärkning, medgafs väl, att nämnde förbehåll skulle frånträdas, men, i sådant fall, borde kapitalrabatten utgöra 10 procent, och lånet följaktligen erläggas med 90 procent, hvaremot, derest förbehållet finge qvarstå, 92 procent utaf lånesumman erbjödes. Dock var vid detta anbud tillika det vilkor fästadt, dels att något annat utländskt lån icke finge för Svenska Statens räkning upptagas, innan de terminer gått till ända, inom hvilka det ålåge långifvarue att aflemna lanesumman, dels att anbudet icke skulle vara för långifvarne förbindande längre, än till den 23 Mars. Denna tid blef dock ytterligare förkortad, i det att Heine, uti en till hans härvarande ombud den 20:de i samma månad ankommen telegrafdepesch, tillkännagaf' att, i anseende till politiska förvecklingar, det framställde alternativa läneanbudet endast under 24 timmar från emottagandet vore förbindande.
Det behöfver knappast sägas, att det icke är någon af löjtnanterna förbehållet att lösa Sirénens gåta. I det hela taget finna inga män nåd för hennes ögon. I andra kapitlet uppmanar henne kaptenskan H. att gifta sig, men Isabella vägrar. Kaptenskan för det sunda förnuftets talan. »– inte skall man hafva för stora anspråk på karlarnes dygd heller, någon Josef finner man näppeligen i våra dagar, men icke behöfver man rifva upp himmel och jord för det » Men Isabella svarar: »Nej, just för det karlarnes otrohet är en så vanlig sak afskyr jag dessa hycklande varelser, som under artighetens mask endast dölja de gemenaste afsigter.» Den sköna Sirénen försummar också intet tillfälle att visa sig öfverlägsen gentemot de otäcka varelserna. Bland andra fins det en scen i andra kapitlet, der Isabellas glänsande egenskaper och löjtnant Gyllensparres dumhet presenteras med mer än önsklig tydlighet. Isabella har begifvit sig ner på societetens skridskobana; den arme löjtnanten skyndar emot henne och utbeder sig den gunsten att få spänna stålskorna på hennes fötter. Hon behagar tillåta det. Men då han går vidare i djerfhet, straffas han efter förtjenst. – Hans djerfhet var dock ganska förlåtlig; den bestod endast deri, att han erbjudit henne sin hjelp, sedan Isabella sjelf förklarat – med ett öfverlägset småleende – att hon var »mycket osäker» på skridskor. Han tager sig alltså af henne. En skara af nyfikne samlas för att åse komedien; de småle alla, ty de känna Sirénens öfverlägsenhet också på skridskor; endast den arme Gyllensparre känner den icke, oaktadt han säkerligen eljes tror henne vara ett inbegrepp af alla kvinliga dygder. Han småler för sällskaps skull, halft smickrad och halft generad; och anar icke att han är utsatt för drift. Lektionen börjar. Isabella beter sig högst oskickligt. Hon vinglar hit och dit, snafvar jemt »och det så våldsamt att hennes lärare oupphörligt höll på att falla, men som genom ett underverk höll sig eleven alltjemt på fötterna».
Ett dylilit wai .. företog sig emellertid stj~elsen att afgifm, och dess iitl.&amp;tande kom clilrföi: att g&amp; u t p&amp;, att i fall j~uicliska betänliliglieter gjorde det nödva~~cligt a t t stailila vid en lägre. i-lder 18 &amp; r, så finge maii. v&amp;l nöja sig med 17 g r. Nii skulle våm kongl. svendca j urister icke hafka varit liongl .. svenslra jui: istcr, om de icke skyndat a t t begagna sig af ilet liiryph&amp;l, som s&amp; oväiitaclt öppnade sig för dam. F ö r 1892 Ars riksdag framlades mycket riktigt en kongl. prolmition om deil kviiiliga äktenskapsålderiis höjniide, meii icke till 18, utan till 17 &amp; r. Förslaget antogs utan debatt af riksdagen, hvarpf~ den Irongl. fijrordniiigen iitkoni. ~ ä r d e c vm l fir&amp;gan p&amp; en g&amp;ng för en oviss framtid u n d m skjuten och dess lösning swnin.ni~lsryni pt ti1.l de mest ininiinala inatt. Det lilla tuppfjät som uttagi.ts, d&amp; ett större steg med stöd af ck11 d.lniänna ineningei~ varit mijjligt, hade visserligen räckt till att 1Bta den svenska lagstiftningen i detta afseende intaga den fi&amp;msta platsen i Europa, iinder det endad ett par af den ameri~~anslra ~mion.ens stater i den yttersta västern gått s&amp; l h g t som till den kvin.lig,.i äkteiiska~~sQ.l.dt: i: i~s hoj a11 d.c till 1.8 Ar ..