Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då man dervid mötte den svårighet, att en inteckning icke alltid utgör bevis derpå, att en motsvarande skuld verkligen finnes, och således icke kunde utröna skuldens verkliga storlek genom sammanläggning al inteckningarnes belopp, samt icke heller kunde utfinna något annat sätt att utröna verkliga beloppet af den intecknade gäld, hvarför hvarje fastighet häftade, såg man sig tvungen att göra en beräkning öfver all den intecknade skuld, som låg på jordbruket, och kom till det resultat, att räntan derå svarade emot § af jordens netto-afkastning. Enligt denna beräkning var det således § af jordens inkomst som stannade i egarens hand och hvarför bevillning borde af honom erläggas; återstoden tillföll kapitalisten och borde såsom afkomst af kapital beskattas. Detta är grunden för ifrågavide stadgande; men den blir icke tydligt framhållen i det omnämnda förslaget, som tvertemot gifver anledning till den tydning, att man icke ansett att jorden skulle gifva mera än 3 proc. i afkastning. Huruvida den nyss omnämnda förutsättningen, att räntan å den intecknade skulden uppgår till g af jordens afkastning, är riktig, lemnarjag derhän; jag tror väl icke att denna sillra är fullkomligt noggrann, men vill likväl icke under nuvide förhållanden deri yrka någon ändring. För min del finner jag ett ytterligare skäl för återremiss, utom dem jag redan nämnt, uti det förhållande, att det synes mig vara alldeles för tidigt att i närvide stund bestämma bevilnings-proc:n till siffran, då Utsk:t uti sista punkten af sitt Betänk, yttrat »då emellertid bevillningssummans belopp först kan till siffran beräknas, sedan statsregleringen afslutats, blifver Utskit icke förr än närmare riksdagens slut i tillfälle att afgifva förslag till bevillnings-procins definitiva fastställande.»
I anledning af Utskottens yttrande öfver vice Talmannen Jon Jonssons mot denna § framställda anmärkning, har af Anders Danielsson blifvit anfördt, att då Utskotten medgifvit, att delegatens underlåtenhet alt Protocollet under - Lagsamt Allm. Besv.o. Oec. Utsk.Utl. IV.-o 41. 97 derskrifva icke hindrar förrättningens fortgång, vore derigenom Motionairens mening gillad, och det vore således svårt att inse, hvarföre Skiftes - Stadgan skulle innehålla den anmärkta föreskriften, hvilken antingen holde försvinna, eller ock någorstädes sägas, hvad påföljd, som skall uppkomma i fall delegare icke meddela påskriften, ty ofelhart misstänker man eljest, att någon ting brister i Protocoilets giltighet, så länge påskrift saknas. Härförutan har Friherre Wrangel, IL, begärt det tillägg i denna §, att Protocollet bör genomdragas och förses med Gode Mäns sigill. Då ifrågavarande § icke bjuder, att samtlige delegare, utan endast, att de närvarande böra underskrifva Protocollet, torde deraf ljusligen skönjas, att en eller Heres underlåtenhet i denna del är af ingen påföljd. Dessutom förekommer det knappast tänkbart, att samtlige närvarande delegare skulle vägra underskrift, utan att mot beslutet förklara missnöje, eller uppgifva anledningen till vägrandet, hvarom i sådant fall anteckning bör ske; och hvarvid det beror af frågans beskaffenhet, huBih. t. R. St. Utsk. Uti. if. o 41- ruvida serskild talan deremot och uppehåll i förrättningen bör ega rum; men det synes emedlertid åtminstone icke olämpligt, att Landtmätaren har sig ålagdt att begära närvarande delegares underskrift å Protocollet, såsom bevis derom, att detsamma för dem blifvit uppläst och justeradt. Hvad beträffar det af Herr Friherre Wrangel yrkade tillägg, så anse Utskotten detsamma mindre behöfligt och i så måtto olämpligt såsom Lagstadgande, att det måste vara vilkorligt, nemligen så vida Gode Männen äro med sigiller försedde.
Den 31 Juli e. m. de?, nu som förr, på lika sätt som man genom SalirenS udd söker nå den, mot hvilken man < j mer vägar sig i öppen strid, sä skall man ock söka att bortblanda och bortskämta hvad nian icke genom skäl kan vederlägga. Antingen det är nödigt eller icke nödigt att genom en förenad Deputation inför Thronen frambära den Inhemska Näringsidkarens önskningar, torde man icke böra lägga hinder i vägen för hans; önskan, när sådant synes kunna lända till hans tillfredsställelse. Svensken likasom Britten och alla fria Män glömmer gerna det förflutna så snart han fått tala ut, och hop-, pas när han vet att Konungen känner hvad sorn ligger honom om hjertat. Jag tillstyrker derföre bifall åt den af flera yttrade önskan att det Särskildta Utskottets Betänkande mätte genom en särskild Deputation Kongl. Majit i underdånighet öfveriemnas. Gillas detta beslut af våra Medständer, så synas hufvudmomenlerna af framställningen inför Konungen kunna blifva följande: nämligen, Att den genom flera Memorial anna Ida förlägenhet i allmänna rörelsen för* liidd. 0. Ad. Den 51 Juli e. m. anlett Riksens Ständer, att genom ett särskildt Utskott låta uppsöka orsakerna dertill och botemedlen deremot; Alt utom de orsaker* bidragande till allmänna förlägenheten, som härleda sig från myntfdrhållandet och från 1812 års missväxt, Riksens Ständer funnit att den rigtning, sorn handeln under kriget' flera .skiften erhållit, yttrat ett menligt inflytande på de inhemska Näringarna och pa folkets lefnadssätt; Att utan Kongl. Majits Särskilda Nådiga åtgärd verkningarne deraf ofelbart blifva långvariga; Att Riksens Ständer anhålla att i underdånighet få underställa Kongl. Majus visa pröfning, genom hvilka medel, i deras tanka/ den inhemska näringsfliten skulle kunna åter lifvas och folket återföras till sin fordna tarflighet. Herr Spaldencreutz anhöll, utt Herr Grefve von Schwerin matte anmodas att Uppsätta den nu ifrågavarande adressen till Kongl. Majit.
Ständer fä derföre nu i un. derdänighet till Eder Majit öfwerlemna följam de nogare bestämning af i, L och 5 Punkterne i deras wid Weden Riksdag öfwer detta ämne fattade beslut: lista punkten: Den som för innehafwande Embete eller Tjenst njuter Ordinarie eller Extra Lön pä hwad Stat som helst, Hof.Staten alle. na undantagen, mä icke derjemte ätnjuta Pen. sion, eller ä allmänna Indragnings. Staten uppförås under nägon tittel; men om hwad han pä Allmänna Indragnings-Staten njuter, skulle öfwerstiga dest innehafwande Lön, bör han pä sam - Den 16 October. 261 samma Stat fä uppbära öfwerffottet. Härifrän komma likwäl att undantagas sädane som för werkliga krigsförtjenster, eller till ersättning för uti krig gjorda förluster, eller i anseende till er. hällna b!esiurer, sätt Pensioner, samt likaledes de, som för andre Konung och Fosterland gjorde synnerlige tjenster blrfwit med Pensioner hugnade; äfwensom de Pensioner, hwilka ätföljt nägot Hederstecken, samt sädane arfwoden som äro gifne för en fortfarande Tjenste-befattning eller sertkilt uppdrag eller arbete, hwilka icke böra wara indragning underkastade, förr än den tjenstgörning upphört, för hwilken arfwodet blifwit anslagit. Skulle nägon Embets. och Tjensteman med innehafwande Lön, som tillika ä Indragnings. Staten njuter Pension, kunna förete bewekande skäl af torftighet, ma pä Kongl. Maj.t i Näder ankomma, att enär underdänig cmsöknig derom göres pröfwa huruwida Pensio. nen mä till nästa Riksdag för honom fortfara. Ingen mä pä Allmänna Indragnings. Staten njuta mer än en Pension, äfwen som de, hwilkas Tjenste, befattningar upp. hördt, och, för den derföre ätnjutne Lön, äro pä Allmänna Indragnings.
Till befrämjande af större vahrutillförsel bör hvar och en tillåtas att efter sin beqvämlighet, på de ställen der ombyte af hästar skall ske, få inlemna de inpackade och. färdiga paketer, sorn skola sändas med posten. Den Gästgifvare sorn ej kan skrifva eller räkna, måste för dagen anskaffa en person i sitt ställe, hvilket ock rättvisligen kan honom åläggas, då vid inrättningens organisation, man måste upptaga i beräkning något arfode för dess möda. 20:0. Postvagnens lätthet och rymlighet beror af dess ställning och sammansättning. En 6törre Hollsteinarevagn med läderöfverdrag, som genom spänning kan ökas och minekas efter behof torde för ändamålet vara bäst passande. Flera omgångar hjul och kjelkar för hvarje vagn, böra på tjenliga distancer vara att tillgå, på det uppehåll och dröjsmål, så vidt möjeligt är, må undvikas. Postväg - *04 Den 26 Februarii, nen bor för sakernas bättre medfart och minskning i tyngden, hvila på fjedrar. Dessutom bör vid hvarje PostContoir finnas triangelvågar af det slag som i England brukas och hvarpå hela vagnen kan vägas, hvarigenom nian lättare controllerar förteckningens rigtighet. En sådan Holsteinervagn med flera omgångar hjul m. m. inberäknade, kan ej kosta mera än 1000 R:dr Banco. Till en början behöfves ej flere än 20 stycken vagnar, hvilka således belöpa till 20,000 R:drB:co: 50 stycken triangelvågar å 150 R:dr gör 7500 R:dr. Öfriga ommkostnader, som här ej så noga kunna specificeras, upptagas till 12,500 R;dr. Summa 40,000 R;dr Banco. Detta förlag torde möjligen på ett års tid kunna betalas och i fall en längre tid dertill erfordras, tyckes det dock, att dessa penningar voro väl använde, då de på detta sätt i så betydlig mån bidroge till industriens uppmuntran.
Hamilton uttrycker sig, bland annat, härom sålunda: »Jag önskar helst, att Gr. Ehrensvärds förslag må blifva gällande, men, om sådant icke låter sig göra, anser jag bibehållande af nuv:de bänkmansindelningen i alla alseenden fördelaktigare» (än dess alskafiände). Och vidare: »Skulle det likväl lyckas en majoritet på detta rum att bestämma alla elektorsvalen och fortfarande vara förvissad om denna öfvervigt, så icke blott fruktar jag, att denna makt skall så missbrukas, att minoriteten icke blefve representerad, utan något värre, nemi. att minoritetens missnöje öfver det lidna nederlaget blifver vida äfventyrligare, än det med nuv:de valsätt kan blifva, enär minoriteten nu har någon röst, äfvensom att detta missnöje skall frambringa inom R. o. Ad. split och bitterhet, hvilket bänkmans-indelningen likväl med alla sina olägenheter lyckats hittills förekomma.» Hvad Hr von Hartmansdorff beträffar, förordade han visserligen vid 1848 års riksdag ifrågavar:de institutions upphäfvande, ehuru han deremot vid 1823 års riksdag önskat dess bibehållande. Jag får i detta afseende vädja från Hr v. Hartmans - 260 Den 3 December f. m. dorff vid 1848 års riksdag, åldrad, men mägtig inom detta hus, tiil Hr v. Hartmansdorff' vid 1823 års riksmöte, ung oell ulan egentligt parti, men redan kraftigt verksam för det allmänna. Man kan tydligen deraf inse* att, då det å ena sidan icke var något nyhetsbegär, som föranlät honom att yrka institutionens afskaffande, var det å den andra lika litet ett ensidigt fasthängande vid det gamla, som utgjorde skälet för yrkande på det gamlas fortfarande. Samma tydning ber jag att i dag måtte förunnas försvararne af den ölverklagade, nyttiga valmethoden. En annan omständighet, som föranleder mig att yrka afslag å Betänkit, är att för icke länge sedan Regeringen vägrade sanktion på detta förslag, som R. o. Ad. vid sista riksdagen med endast 9 rösters pluralitet antog.
Majit vid ärendets slutliga pröfning kan finna skäligt fastställa, årligen utbetala 12,000 K:dr, motsvarande i jemnadt tal den inkomst, som af lägenheterna på sednare tiden tillfallit dels Landshöfdingen i länet, dels landshöfdinge-löneregleringsfonden, samt slutligen under förbehåll att den till en del af slottsskogs-lägenheterna hörande duo-lio-a skow bibehålles för att till parkanläggning för staden användas, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer bifallit Utskottets ofvanberörda hemställan, med den förändring, att beloppet, hvarför ifrågavarande upplåtelse får ega rum, blifvit bestämdt till 16,000 R:dr årligen. Denna votering har utfallit med 34 Ja och 85 Nej; hvadan Rikets Ständer beslutat i enlighet med iVey-propositionen. l Den, som vill att, på sätt Stats-Utskottet föreslagit, Rikets Ständer för utförande af de ifrågasatta omläggningsarbetena på landsvägen mellan Hvetlanda och Serarps gästgifvaregårdar i Östra härad af Jönköpings län anvisa ett anslag utan återbetalningsskyldighet af Fyratiotusen Riksdaler, att under år 1867 utgå med halfva beloppet eller Tjugutusen Riksdaler, under de vilkor, som varda stadgade för tillgodonjutande af sådana statsbidrag, hvilka vid denna riksdag för andra dylika företag beviljats, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, är, i enlighet med Ridderskapet och Adelns samt BondeStåndets beslut, omförmälda framställning af Rikets Ständer afslagen. Sorn denna omröstning utfallit med 58 Ja och 61 Nej, hafva alltså Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med 7V«/-propositio nen. Den som, i likhet med Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, anser att något anslag för fortsättning af norra stambanans anläggande icke vid denna riksdag bör af Rikets Ständer beviljas, röstar Ja; Stats-Utskottets Memorial N:o 131.
Sterbhus-afgiften mätte alldeles afskafFas emot någon ringa förhöjning i Capitations-bevillningen samt det deficit, som derutöfver uppkomme af omkring 286,000 R:dr fyllas genom den påräknade betydliga tillökningen uti inkomsten af Sjötullen; äfvensom å de flera häraf föranledda framställningar att Mantalspenningarne, i stället för att ökas, måtte för alla nedsättas till nu gällande lägsta belopp 4 sk-5— har Utskottet ansett sig böra, såsom svar, dels upplysa, att Pits senast församlade St:r gjort underd. framställning om förstnämnda utskylds bestämmande till lika belopp eller 12 sk. för alla mantalsskrifna personer, dels ock för , t klara, det Utskottet, vid jemförelse af inkomsterna emot behofven, under närvarande förhållanden icke kan tillstyrka hvarken uteslutandet af nämnde 3:ne InkomstTitlar eller nedsättningen af Mantalspenningarne. I anledning af Riksdagsfullmägtiges från Wermland hos Hederv. BondeStåndet gjorda yrkande, att Lagmansoch Häradshöfdinge-räntan samt Tingsgästningspenningarne må bibehållas till oförändradt belopp och denna provins i allt fall befrias från fångföringsskyldigheten; får Utskottet tillkännagifva, att dessa räntor redan på sina ställen inom Länet erläggas med det föreslagna beloppet af 12 sk. på matlaget, att den ifrågaställde tillökningen icke öfverstiger 4 men väl utgör 3 sk. eller till och med endast 1 sk. 2 r. på matlaget och att Utskottet i öfrigt grundat sitt förslag på K. M:ts Bef:h:des, efter behörig undersök - i6 Stats-Utskottets ning, afgifna förslag samt hvad H:r Törnebladh framställt såsom ortens invånares önskan.
Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. bifölle Ulsk:s förslag i de delar, hvarom R. o. Ad. icke förut beslutit. Ropades ja. Gr. Cronhjelm: Jag föreställer mig, att i den propos., som Hr Gr. o. Landtm, nyss framställt, innefattas icke allenast minimitariffen utan äfven accisafgiflerua för städerna. Ex. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att Utsk. i fråga om saluaccisen hade i dess betänk, föreslagit ”att de städer, uti hvilka ofvannämnde rättighet ännu icke är .landtmannen medgifven, fortfarande böra erlägga ifrågavar. salu-accis-ersättningsafgift, enligt härbos jemväl bilagda förslag till tariff för reparation afsaluaccis-ersältningen utaf släderne”, samt att R. o. Ad. bifallit detta förslag. Gr, Den i December e. m. 137 Gr. Cronhjelm: Minimitariffen går väl förut; men den torde kunna anses innefattad i Hr Gr. o. Land tili :s sista propos. Vid förnyad föredragning, blefvo, på begäran af Frih. Ridderstolpe, Fredr., Frih. Raab, Adam Christian, Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabr., m. fl., Const.Utsk:s nedannämnde, d. 27 sisll.
M. ingå med en und. skrifvelse, med begäran att erhålla verkställighet af hvad de 3:ne Stånden och jemväl BorgareSt. vid 1829 och i83o årens riksdag begärt, så ligger deruti den ledning för Styrelsen, som kan erfordras. Det är ej R. St., som äga makten att besluta i detta hänseende. Ständerne äga endast önskningsrätt, och denna önskningsrätt hafva Ständerne begagnat, ehuru beklagligtvis ganska fruktlöst, allt sedan 1809. R. o. Ad. gjorde, som mig synes, tillräckliga uppoffringar vid 1809 års riksdag för alt vinna det afseende på dess fordran om en allmän näringsfrihet, att man 3o år derefter kunde hoppas att se slut på denna tvistefråga. Brådstörtande kan man ej kalla den behandling, sorn näringsfrihetsfrågan vederfarits under denna tid. För min delfkan jag icke finna lämpligt, att Ekon.Utsk. skulle bestämdare och positivare uttrycka dess önskan, än Utsk. gjort i detta betänk. Jag anser Utsk. hafva handlat med all vederbörlig grannlagen - 3o\ Den i 7 Juni f. m. het, då det blott hänvisat tili förut i ämnet framställda önskningar och, tinder åberopande deraf, i önskningsväg begär alt någon verkställighet derpå mätte följa. Beträffande Hr Just.Stalsministerns meddelta yttrande om hvad H. Ex. kommer att tillstyrka, så bet villar jag för min del ingalunda, att Gr.
'Ii : 'i -:i - : f t 2! ii ' ■ '• 1;i;! !■ ir: i • ; . '-■i ■ . • Banho-Utskotlets Utlåtande, N'.o 48. 1 N:o 48. Ank. till Exp.-Utsk. den 16 Juni 1851, kl. 5 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt förslag om förändrad organisation af Banko-verket samt reglering af dess tjenste mann a-personal. Genom 29 § i Banko-reglementet af den 23 Oktober 1848 berättigades Bankofullmägtige att utfästa ett praemium åt den eller dem, som, innan denna riksdags början, till Fullmägtige afiemnade ett så beskafladt, till enkelhet i förvaltningen och räkenskaperne inom Banken samt till besparing i förvaltningskostnaderna ledande förslag till en förändrad organisation af Banko-verket samt reglering af dess tjenstematma-personal, att detsamma i sina hufvudsakligare delar af Rikets Ständer godkändes; och skulle beloppet af berörde prsemium, hvilket högst finge uppgå till 4,000 Rdr banko, i öfrigt bestämmas med afseende å den fördel, som genom det framlagda och godkända förslaget blefve Banken tillskyndad. Med anledning häraf, och under erinran, att åberopade reglements §, tillkommen redan vid 1844—1845 årens riksdag, föranledt ett förslag, som, upprättadt af person utom Banko-verket, inlemnades före sednaste riksdags början, men hvilket, vid derå anställd granskning, befanns sakna de för detsammas godkännande nödiga egenskaper, hvarefter något förslag icke inkommit, oaktadt kungörelse om det utfästade pranniet fortfarande blihit åtskilliga gånger i allmänna tidningarne införd, hafva Bankofullmägtige, uti 8 § af deras till Utskottet afgifna och jemte memorialet N:o 2 till Rikets Ständer öfverlemnade Berättelse, yttrat, att det emedlertid icke borde bestridas ait felaktigheter förefunnos i Iiih. till R. St.
Patronen,angående dess förhållande under den förflutna besittningstiden, fast mindre att gifva någon anledning till hans skiljande ifrån hemmanet för den följande tiden, utan anser honom deremot, såsom en säker och driftig besittnirigs» innehafvare, böra vidhemmanet bibehållas, tills Rikets Höglofl. Ständer vid näs/ta Lagtima Riksdag täckes iörordna, huru medi dispositionen af Lindö hemman vidare må förfaras. N. Lundeqvist, Tillförordnad Krono-Fullmägtig. Sedan några1 flera Upplysningar uti förevarande fråga icke var att erhålla, eller något vidare att anföra Sa fingo Parterne afträda , under det att Härads Syne-Rätten öfverlade om följan* der, för dem åter inkallade, afkunnade Utslag
Med dessa loford – starka, enligt Thorilds sed, men i alla fall sagda åt en man af både sällsamt och sällsynt värde – lykta, i vår samling, brefven till Tham; och i allmänhet hans brefliga meddelanden till Svenskar. Också kunde väl ej annat inträffa, än att han i samma mån, som hans tyska förbindelser blefvo många och lifliga, skref till sina svenska vänner mera sparsamt och mera flygtigt. Redan vid tidpunkten af det sista brefvet, eller hösten 1799, lopp i Berlin 102 hans stora latinska konstbyggnad, Maximum seu Archimetria, af stapeln och ut på Philosophiens verldshaf. I flera år, eller alltifrån sin ankomst till Greifswald, hade han på detta verk uteslutande arbetat; endast med undantag af tre disputationer, som dock alla – och särdeles den första (Quis verè sit eruditus) – bära stämpeln af de grundtankar, med hvilkas utvecklande till fullständigt system han var sysselsatt. Men då nu ändtligen denna systematiska uppställning af hans kunskapsoch vishetslära framträdde, färdig åtminstone såsom utkast, i en högst originell och ypperlig (om än kanske något för mycket ordlekande) latin, och öfverhufvud i en form, som ej kunde förfela, att genast locka åtskilliga tyska tänkar-snillens uppmärksamhet: så blef följden häraf den outeblifliga, att han hädanefter, ehuru visserligen ej helt och hållet upphörande att skrifva på svenska, dock helt och hållet indrogs i Tysklands litterära verldskrets. Troligtvis öfvergaf han aldrig den tanken, att slutligen till Sverige återvända, och att der, i sin eftersommar eller höst, fullända hvad han i sin vår hade börjat. Men detta mål undansköts, numera, längre och längre. Hvadan ock det lilla, som han under vistelsen i Greifswald ännu då och då författade på sitt mödernespråk, fick – utom ett festqväde på Konungens födelsedag 1804 103 – bland hans papper qvarligga otryckt. Det anförda förklarar, hvarför året 1795 blef det sista, då han med något nytt arbete riktade den litteratur, som var hans fosterlands.
Ständers, md 1812 års Urtima Riksdag fattade Beslut, om afskrifning af Riksgålds-Contoirets Utländska gäld, Rikets Hoglofl. Ständer tillika forordnat, att de Obligationer uti Holländske och Brabantske lånen, hvilka bevisligen tillhörde Svenske Medborgare, skulle, efter en af Rikets Ständer fastståld Coursberåkning till Capital och Ränta genom Riksgålds-Contoiret liquideras; så hafva uppå Kongl. Majas vid 1 g 15 års Urtima Riksdag gjorde Nådiga proposition, angående upptagande och erkännande af någre Svenske undersåtares fordringar, hvilka vid 1812 års Riksdag icke kommit att anmälas, och ibland dem Herr Ministern Lagersvärds fordran för åtskillige andelar i Genuesiske lånen, till ett sammaqråknadt Capital - belopp af 75,687 Lires 3 Soldi 11 Denari fuori di Banco, på hvilket belopp, såsom inbegripet under hela Skuld-massan i Genua, | delar, i följd af 1812 års Riksdags Beslut, redan voro afskrifne uti RiksgåldsContoirets Räkenskaper, Rikets Hoglofl. 548 Stats-Utskottets Betänkande?!.
Och sedan tvättade hon gossarnes ansigten. Sådana stora lunsar och kunna ännu inte ens så mycket, som att hålla sig sjelfva rena, utan mamma måste hinna med allt! Så bannade hon, under det hon stökade i rummet. Och hon kunde nog tänka sig, hvad fruarna sade åt hvarandra, när de gingo derifrån. Nog var der dåligt, men de stackrarna ha också sjelfva skuld dertill. De kunde åtminstone tvätta sina barn och hålla snyggt omkring sig. Vattnet kostar ändå ingenting. Så hade hon, då hon tjenade hos kamrerns, ofta hört dem säga. Och hur kunde de förstå annat, då de aldrig sjelfva hade försökt, hur de fattige hafva det. Och de visste inte, hur liten förmåga att arbeta den har, hvars sinne nedtrycks af ett ständigt bekymmer och från hvilken hungern tar de sista krafterna bort. Deraf kom hon ihåg, att de hade nästan alls ingen mat hemma för denna dag. Hellu måste bege sig ut med sin påse. Men dröj inte länge, varnade hon, och stanna inte i köken, utan kom bort, om de inte gerna vilja ge. Knyt den der ullduken kring ditt hufvud, att dina öron hållas varma. Sjelf satte sig Mari att vagga. Hon kände sig mycket trött ännu och Petu satt väl der sysslolös, men han förstod aldrig vara aktsam, utan fick alltid barnet att vakna. Hon försökte derför hellre hålla sig vaken, än lemna vaggningen åt honom. Hon satt på en pall; ena handen höll hon på vaggkanten, mot den andra lutade hon sin kind, under det hon stödde armbågen mot knäet. Hon kände en så besynnerlig tyngd, ögonen ville med våld sluta sig och hufvudet nickade, så att det allt emellan gled bort från handen. Då stannade också vaggan, och genast började barnet vända på hufvudet. Men då spratt Mari upp och satte åter vaggan i gång, till dess Anni ånyo föll i sömn. Det blef emellertid i längden mödosamt för henne att sitta. Ryggen och sidorna värkte och hon ville inte på något sätt kunna hålla sig vaken. Petu, kom och vagga, att jag får lägga mig litet. Der skall du få bulla, men låt inte barnet vakna. Ville, kom bredvid mig, så hålls du stilla så länge.