Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den omsorg, 6om författningarne åsyfta, att förekomma gäldenärs lidande, har sträckts så långt, att fordringsägares rätt blifvit uppoffrad, ty mångens obestånd har vållats derigenom, att han icke åtkommit hvad han haft att fordra och såmedelst har ofta fleras undergång beredts genom omsorgen att förekomma en endas. Jag föreslår, i anledning häraf, den ändring i executionsförfattningarne, att der fastighet uppgifves till gäldande af domfäst 6kuld, eller densamma, på grund af inteckning, skall utmätas, någon värdering icke erfordras, utan utmätningen verkställes efter uppskattningsvärdet, att auction får verkställas 3 månader efter kungörandet, och att försäljning vid första auetionen ovilkorligen sker, så vida icke fordring s-ägaren och närvarande öfrige inteckningshafvare medgifva anställandet af en ny, eller och intet anbud göres, samt att, om | Den 21 Februarii, ytterligare gudion blir af nöden, densamma verkstäiles en månad efter kungörandet; äfvensom då lös egendom är utmätt, densamma må vid första audionen försäljas, så vida icke fordrings-ägaren sjelf äskar en ny, I båda fallen vilie jag dock, att minst en månads anstånd med betalningen skuiie lämnas köpare. 9:0. Hvad bysättning angår, är jag långt ifrån att tillstyrka dess afskaffande. Der personlig säkerhet är gifven, måste den och kunna utkräfvas, och bysättning är ett nödvändigt coriectiv emot bedräglige speculationer. Att vilja ersätta detta genom ett stadgande om oförmögen eller tredskande Gäldenärs arbetsskyldighet, vore förgäfves och dessutom skulle derigenom ett slags lifegenskap kunna beredas, som bör undvikas. Gäldenärs arbets skyldighet är orkså mig veterligen blott medgifven i ett enda fall, som HandelsBalken i 16 Cap. 3 §. bestämmer.
Motionairen tror följden deraf skulle blifva den, att ?:delar af de Rättegångar, som uppkomma derigenom, att Landtmätaren är ålaed insända handlingarne till Ordföranden i Egodelnings-Rätten, skulle alldeles komma att förfalla, helst delegarne, som oftast utan allt skäl vägra att underskrifva förbindande åtgärder till Skiftet eller att på sådant sätt godkänna Förrättningsmännens Beslut, sannolikt icke fullföljde några besvär, hvilket också, i Motionairens tanka, ©tvifvelaktigt blifvit insedt, då, uti den för Skåne år 1812 utgifna Enskiftes - Förordningen, en sådan skyldighet blifvit jordegare ålagd. ”Att verkställa Planen eller Skiftesläggningen, utan att ens rådfråga jord”egarne om det för dem mer eller mindre Opassande eller af dem önskade läge, skulle ”visserligen, på sätt Hans Excellence m. ”m. Herr Grefve Dela Gardie sig yttrat, ”leda så väl till stridigheter, som till orätt”visa. Derföre har ock Författningen ganska visligen, såsom det synes Utskotten, ”stadgat i förevarande Cap. och §', alt ”Skiftesmannen och Gode Männen, efter Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Bet. N. o 8.
När Constitutions - Utskottet bör läsa alla Stats - Rädets Protocoller, och genast wid Riksmötets början företager sig deras granskning, kan jag ej sinna hwarföre icke Utskottet kan hinna til Riksens Ständer inkomma med ett generelt betänkande öfwer Stars - Rädets Ledamöters förhällande. Dä är det ju hwar UtskottS Ledamots rätt att täta sin skiljaktiga tanke medfölja be - Den 19 October. 4421 betänkandet; dä winna ju Riksens Ständer i ett sammanhang alla nödiga upplysningar; dä blir ingen enskilt Ledamot anklagare. Jag är längt ifrän att yrka det en person hwilken som häldst, som inkommer med diktade uppgifter, ej »kulle derföre answara; men bet syncs mig att pä delta sätt skulle hela denna fräga undwikas och hwars och ens rätt wara ordentligt fbrwarad. Grefwe O e ! s 6 ar 6 ie: Jag tror kitt ett af de stora skäl som bidragit att förlänga denna öfwcrläggning, är det misstag svin göres, dä man kallar dilation och anklagelse hwad som endast bör kallas en anmälan. Bewillnings» Utskottet, hvaruti jag har den äran att wara Ordförande, har wid denna Riksdag anmält felaktigheter i uppgifterna öfwer wissa bcwillnings - artiklar, men derigenom har det icke gjort en anklagelse. Ätt förmena en sädan anmälan fä göras, wore det rätta medlet att för ewigt nedtysta hwart enda fel som kunde bcgäs. Äter yrkades Proposition, hwarefter uppkom nägon oro. Herr Ilism: Jag ber att fä äterföra Högloft. Ridderffapct och Adeln till den simpla frägan om en Ledamot af Constitutions - Utskottet skall hafira rätt att utan answar anmäla i sitt Ständ felaktigheter i StatS-Rädet bcgängna. Dä möter den omständigheten att en sädan Ledamot bör considcrcras som Riksdagsman, hwilken efter Regerings Zormen ej answarar för stna yttranden i Ständ eller Utskott.
PrestStåndets remiss af Doctor Stenhammars Memorial om saknad eller fördröjd verkställighet å Kongl. Maj:ts och Riksens Ständers Beslut 64. 7. BondeStåndets remiss å ett Memorial om den nya Psalmbokens utgifvande 65. 8- BondeStåndets remiss 5 Doctor Stenhammars ofvannämnda Memorial 66. 9, Handel vid Marknader före ntlysningen 67. 10. Yrkadt förbud för Tjenstdrängar att utvandra från Länen och söka arbete 70. 11. Yrkad befrielse för Vestmanlands rRegemente att »ommeuderas till arbete vid Götha Canal 72. Ig. Arfvode för Läkare vid hesigtningar S nylegdt manskap 76. 13, Förhöjning i betalningen till Inqvarteringsgifvare för underhåll till tagande trupper 79. 14, Göta Canal-Bolags skyldighet att underhålla vägstycken i Skarahorgs och Qstergöthlands Län 85. 13. Ett Memorial om angelägenheten att föiekoinma Riksdagsärendenas afgörande imellan Riksdagarna m. m. 89; lö. Skyldigheten att fortskaffa Bref och Ordar inom Regementena 9», — 9Ö4 — 17. Vissa omständigheter vid Indeldta Regementenas Beklädnadssätt xg. Comministrarnes befrielse från skjutsningsshyldighet för sina Boställen 19. Yrkad befrielse från skyldigheten att lenina Bränntorf till Warbergs Fästning 20. Vil koren för Jordegare vid Torpares antagande 21. Yrkad befrielse för Gifta personer från Beväringsskyldigheten £2. Mäntalsskrifningars och Uppbörds-Stämmors förrättande £3. Allmänna Laudsvägarnes rätande och förl< ortande £4« SpanmålsMagazins inrättande j Borås E5. Upphätvande af förbudet emot bruk och nyttjande af arbetadt Silfver utöfver 10 Lods vigt 26. Yrkad rättighet för Städernas Magistra-' ter att utfärda Respass £7. Skyldigheten att afskala Barken å utsvnta Ekar £g. Ändring och inskränkning i Kronobrefbäringen 29, Förbud emot
Hvad åter beträffar den anmärkn., alt, då det står i §:n att såsom nidingsstöld skall den stöld betraktas, hvilken begås vid det tillfälle, då egaren är urståndsatt att sin egendom värja, skulle, om jag fattade Hr Carlheim-Gyllenskölds mening rätt, den orimligheten kunna upkomma, att, om egaren är bortrest och stöld af hans egendom då blifver föröfvad, stölden derför blifver ansedd såsom qvalificerad, så tager jag mig friheten nämna, att §:n innehåller, att en hvar, som något stjäl ”från den, som genom allmän farsot, eldsvåda, vattunöd, skepsbrott, upror, fiendes åträngande eller annan sådan nöd eller fara är satt ur stånd att sin egendom Värja; skall” etc. Det är således uppenbart att lagens stadgande icke inträffar förr än egaren genom eldsvåda, vattunöd eller dylik sådan nöd är förhindrad att sin egendom värja. Egaren kan icke sägas genom en sådan nöd vara hindrad, om han tillfälligtvis är bortrest. Den framställda anmärknai förfaller således, när man betraktar att ordet sudan ganska rikligt blifvit insatt. Hr Cariheim-Gyllensk jöld: Jag ber att först få nämna, att jag hvarken yrkat, ej heller önskar lifsstraff för sådan stöld, som här är omnämnd, men, enligt min tanka, bör straffen vara olika för de båda olika arterne, som bär finnas. Mig synes, att det här utsatta straffarbete, från 2 lill 4 år, är alltför ringa i jemförelse med 2:dra mom. 10:de §:n, der straffarbete från 2 med 6 år är stadgadt för stöld af det, som med allmänna posten forslas, ty utan allt tvifvel är en stöld, begången vid en eldsvåda, ett vida större brott än en stöld af ett paket tidningar, hvilka icke hafva något serdeles värde. Jag tror att 1734 års lagstiftare fästat afseende på en hos folket djupt rotad öfvertygelse, när skillnad blifvit gjord emellan stöld vid eldsvåda och stöld af gods från strandadt fartyg.
Se vidare Statsutskottets Utlåtande N:o 73. — Stats-, till Musikaliska Akademien, väckt motion angående. II. 38. R. 61, 72. R. 74. VI. Se vidare Siats-Utskotlets Utlåtande N:o 72. — ett, af 1500 Riksdaler banko, att från och med 1854 års början årligen utgå och användas till inrättande och underhåll af en under en blifvande Slöjd-Förenings närmaste inseende ställd Söndagsoch Aftonskola m. m. i Eskilstuna. II. 84. R. 88. Se vidare Stats-Uiskotlets Utlåtande N:o 71. —, angående beviljande af, för uppförande af en ladugårdsoch en mejeribyggnad vid Ulltuna Landtbruks-Instilut. — Laueaf 250,000 Riksdaler Banko för att underlätta anläggningen af en jernväg för lättare lokomotiver emellan Köping 3 - ( 18 ) TInlts-banan och Lindesbergs bergslag. II. 172. III. R. 22. Se vidare Stats-Utskottets Ullålande N:o 274. Litt F. Anslag af 200 R:dr banko årligen, lönefyllnadssumraa åt Lectorn i naturalhistoria vid Strengnäs Elementarskola. II. R. 17 5. Se vidare Stals-Ulskoltels Utlåtande N:o 73. — af Statsmedel för befordrande af hvit betsodling och för anläggande af fabriker till beredning af hvitbets-socker, II. 177. R. 240. VI. B. 116, 119, 369. A. 390. U. 469. — ett årligt af 800 R:dr banko till beredande af tillfälle för Skolstyrelser, att vid införande af Grefve Thorsten Rudenscbölds (olkskolemelhod, komma i åtnjutande af bans personliga handledning. II. 221. III. 11. 29.
Efter af Fullmäktiges Ordförande meddelad underrättelse om de i anbuden föreslagna hufvudsakligaste lånevilkoren äfvensom den hos Fullmäktige förekomna fråga om beredandet af en tillfällig utländsk kredit eller upptagandet af ett mindre lån, för att derigenom kunna anskaffa medel, intilldess, vid förbättrade förhållanden, återstoden af lånet kunde — fil — ■legoderas, förklarade Herr Stats-rådet, "att, efter hans åsigt, voro de för hela lånets fslutande fordrade, nu uppgifna vilkoret) allt för dryga, för att böra antagas, hvaremot begagnandet af en tillfällig kredit å några millioner tycktes vara att föredraga, helst förlusten pä en sådan kredit, eller skillnaden mellan kostnaden för densamma och den ränta, Riksgälds-kontoret vid upplåningen komme att vidkännas, sannolikt skulle, efter procentberäkning för ett halft år, endast komma att utgöra ett relativt obetydligt belopp». »I afseende derpå, huruvida man kunde äga grundad förhoppning, att bättre tider snart skulle komma, så, ehuru Herr Stats-rådet i fråga om stundande politiska förhållanden icke mer än hvar och en uppmärksam betraktare af händelserna kunde förutsäga hvad under den närmaste framtiden komme att inträffa, trodde han dock, att man kunde hoppas, att de politiska förvecklingarne skulle om 5 å 6 månader hunnit reda sig. I motsatt fall och om äfven ett allmännare krig då skulle hafva utbrutit, torde ställningen uti ifrågavarande hänseende ej blifva ofördelaktigare än det tillstånd af ovisshet, hvari man nu sväfvade och som förlamade all företagsamhet». Hvarken de politiska förhållandena eller den nuvarande knappa penningetiilgången borde derföre, enligt Herr Statsrådets åsigt anses utgöra skäl för länets afslutande på ofördelaktiga vilkor.
Ända härtills har brottet krupit sina mörka vägar, så att lagen har måst blunda; ännu är han ej öfverbevisad, men hören nu de nidingsdåd, hvilka icke skola jäfva det först omtalade, som j äfven här hafven framför ögonen. För följande tvenne brott skall jag anklaga honom, och jag vill hoppas med önskad framgång. Sen denna qvinna, kännen j henne Härvid strök grefvinnan duken undan och visade sitt ansigte. Då betäcktes baronens panna af en dödens kallsvett och han dignade ned emot en gammal soffa, hvilken dock icke förskjöt honom. Föga fattades, att äfven alla vittnen dignat ned vid åsynen af detta ännu sköna ansigte, med detta uttryck, som tycktes vara ett lån ifrån de dödas hem. Baronens betjent, en trettifem års man, hvilken förut tjenat hos den äldre broden, störtade fram och föll på knä för sin fordna herrskarinna. – Min nådiga grefvinna – utbrast han. En tår glänste i grefvinnans öga och hon lade sin hand på tjenarens hufvud, hvarpå hon med sakta våld reste honom upp. Sjelf kunde hon icke tala nu, men hon vinkade åt sin Henrik att fortsätta. Det dröjde något, innan han åter fick styrka dertill; dessutom fängslades hans öga som bäst af en syn, en handling, som, ehuru den föreföll honom onyttig, likväl gjorde honom tacksam emot den, som dertill var en orsak. Det var Amalia. Medan Harald talade, hade hon vågat sig fram till sin frökens läger och berört hennes händer och panna. Mera än nyfikenheten eggade henne omsorgen om den som låg der. Hon sprang ut och återkom nu med något retande luktvatten och mera sådant och återgick till sin frökens läger, samt började der sina små ömmande försök. Harald smålog vemodigt ... och fortfor: – Ja, detta är grefvinnan Helena Henning. Många, utom denne trogne tjenaren, lefva ännu, som kunna intyga, att så är. Henne begrof man ... man trodde henne vara död, då hon blott var skendöd. Hon vaknade upp och fann sig vara i underjordiskt rum, der hvarken sol eller måne lyste.
Det torde nemi. kunna vitsordas af alla ilem, hvilka, lika med mig, baft närmare tillsyn och befattning med fängelser oell fångar, att oaktadt desse sednare i fängelset äga en bättre försedd bostad oell en försvarligare föda, än ofta nog under . deras fri helst i I Ist änd, nch de icke i della läll äro utsatte för sådane bekymmer, hvaraf ej sällan individer hemsökas, som aldrig brutit emot strafflagen, och oaktadt i fängelset sällskap nästan aldrig saknas af mer eller mindre likasinnade, det likväl är snart sagdt ulan exempel, att icke fängen uppsöker och begagnar alla medel för alt återvinna friheten. Dess förlust, under alla förhållanden svår att uthärda, mäste kännas ännu svårare i enslighelsfängelscl, der äfven den förströelse saknas, som åskådandet af naturen och verldsbestyrens utöfning skänker, samt derföre otvifvelaktig! såsom straff komma att fruktas vida mera iiu både eli. hastigt öfvergäende kroppsligt lidande och en kort tids förknappning af födan lill det yttersta nödvändiga. De sorn åter hylla ofvannämnde motsatta mening åberopa såsom skäl derföre uppgifter frän främmande länder om enslighetsfängelsels menliga inverkan på fångens sinne. Men 0111 äfven de af systemets vedersakare framhållna exemplar i delta fall skulle vara hemtade ur verkligheten, förlora de dock all räll ali kunna tillämpas pä vårt land, 0111 man blott kaimer och 126 Den 26 April f. m. vill betänka skillnaden emellan folklynnet i Sverige och i de sydligare länder, från hvilka de uppgifna exemplen bernias. Man skulle då nödgas erkänna, att den kalla nordens inbyggare af den class, hvars lefnadsbehof och njutningar inskränkas till hemlandets pruducter, och af denna class utgöres fångpersoualeu nästan uteslutande, icke hafva den rörlighet i tankegång och känsla, som karakterisera söderns folk, och att således hvad som i nämnde hänseende kan inträffa i Europas södra länder, icke behöfver fruktas hos oss. Sådant vitsordar ock vår erfarenhet.
Komitén har nemligen vilkorligen medgifvit, att den för tullsatsförändringarne å vissa varor till 5 år bestämda öfvergångstiden skulle få inskränkas till 4 år, ifall de Franske underhandlarne fordrade en sådan förändring såsom vilkor för traktatens afslutande. För min del anser jag ett sådant medgifvande ej bort ifrågasättas, äfven om det, mot ali förmodan, skulle påyrkas, och det af följande skäl: att, efter min öfvertygelse, den föreslagne tidrymden af 5 år är oundgängligen behöflig för flertalet af Sveriges fabriker och näringar, så vida de, utan för stora brytningar och deraf framkallade olägenheter och missnöje, 71 skola hinna lämpa sina anordningar efter de föreslagne förändrade tullförhållanderne; att Frankrike i Traktaten med Tyska Tullföreningen, hvars Taxa anvisats såsom hufvudgrund för en dyliks uppgörande med de Skandinaviska Rikena, åt nämnde Tullförening inrymt 5 års öfvergångstid; att detta medgifvande så mycket mindre bör förmodas kunna förmenas Sverige, som de Franske underhandlarne inledt traktatsförhandlingarne med det högsinnade förklarande, att Frankrike, till förmån för de Skandinaviska Rikena, icke ville påyrka reciprocitetsprincipens fulla tillämpning, i följd af att dessa rikens industri är mindre utvecklad än Central-Europas, samt att, hvad Sverige särskilt angår, detta land redan för 6 år sedan, utan anspråk på någon gengäld, nedsatt Tonnage-afgiften för Franska fartyg till i:del af dess förutvarande belopp, eller till likhet med Svenska, hvilken åtgärd åtminstone i någon mån medverkat till det faktiska förhållande, att, då lästetalet af Franska fartyg, som besökt Sveriges hamnar, år 1858 utgjorde 3,621 läster, det sedermera successive ökat sig och år 1863 uppgick till 18,606 läster. Den af komitén ifrågasatta vilkorliga inskränkning af öfvergångstiden till fyra i stället för fem år har ock, då man tänkt sig möjligheten deraf, i flera fall framkallat väl stora satsskilnader i tullafgifterna, hvilket äfven inverkar på Statsinkomsten under öfvergångstiden.
En halftimme derefter skulle vi läsa innantill. Ja, det måtte väl intet vara någon konst, tänkte jag för mig sjelf. Men annat fick jag erfara. När vi kommo inför den stränge rektorn, så var ingenting honom till lags. Vi skulle uppläsa ett stycke ur Läseboken (hvad det var för en läsebok, hade jag då ej reda på, men fick sedermera veta, att det var »Läsning för folket»). Den ene fick läsa efter den andre, och jag tyckte, att de läste förskräckligt illa. Men ännu sämre tyckte nog rektorn om deras prestationer, ty för nästan hvartenda ord så ropade han stopp! och tog sjelf om meningen gång på gång. Och då någon kom till ett ord med r, t. ex. »krafter», så skrek han, så godt han orkade: »Krafter, krafter! R skall höras! Stackare, stackare!» Emellertid satt jag der och funderade öfver hans anmärkningar. »Jag begriper, huru han vill ha det. Jag skall nog läsa honom till pass,» tänkte jag för mig sjelf. Så fortsattes examinationen med buller och bång, man efter man och bänk efter bänk, hela raden utefter. Men då rektor hunnit till sista bänken, der en för mig obekant samt Pettersson och jag sutto, så gick han ner ur katedern och öfverlemnade pröfningen af oss återstående åt den äldste adjunkten, hvarföre jag således ej, såsom jag önskat och hoppats, inför rektorn fick visa min färdighet uti innanläsningens eller, som jag skulle vilja säga, välläsningens svåra konst. Adjunkten läste sjelf utmärkt väl och han var dessutom mycket noggrann med att efterhöra, huruvida vi uppfattat innehållet af det lästa. Men han fordrade ej, att vi skulle läsa alldeles så långsamt och markera orden så starkt som rektorn. Mot min läsning hade han intet att anmärka. Men hvad betyg, jag erhöll för densamma, fick jag först långt efteråt veta, och var detta till min fulla belåtenhet. Efter det ena ämnet kom det andra. Nu kom det tredje profvet, hvilket var uti kristendom. Innan vi efter rasten trädde in i salen, hade åtskilliga grufvat sig för, hur det skulle gå. Ja, en stor del önskade sig, att de hade haft långkatekesen eller åtminstone Schartaus lilla katekes till hands att läsa öfver uti.
I detta afseende är, med hänvisande till det af Chefen för Landtförsvars-Departementet afgifna yttrande rörande utspisningen af Arméens värfvade manskap, föreslaget, att, till bestridande af kostnaden för gemenskapens vid flottans Corpser nalura-underhåll efter omvexlande, men för hvarje år bestämda pris, Rikets Ständer måtte bevilja ett särskildt förslagsanslag, hvilket Kongl. Majit ansett lämpligen kunna uppföras under 5:te Hufvud-titelns Afdelning »Diverse anslag» och till beloppet bestämmas genom sammanföring af de å aflönings-anslagen för vederbörande Corpser förslagsvis, efter 25 öre Riksmynt per man om dagen, beräknade natura-portionsvärden, med hvilkas belopp de för samma Corpser nu förslagsvis tillökade aflönings-anslag då i stället komma alt minskas. Att Kronans i tjenst varande manskap, på Statens bekostnad, förses med matportion - Ståls-Utskottets Utlåtande JYi 72. 9 portion in natura öfverensstätnmer med den åsigt, Rikets Ständer i detta ämne förut uttalat; och efter hvad Utskottet inhemtat, är numera bestämd utspisniugs-stat ej mindre för de å stationerna uppfordrade båtsmän, än ock för (lottans öfriga trupper af Kongl. Maj:t under den 22 December 1851 nådigst fastställd.
Hor till Bancooch Lag-Utskottens Utlåtande N:0 4. 9 N:o II. Vid 7 §. vill jag ej vara mångordig. Den åsyftar, att Kongl. Maj:t genom Handelsoch Finance-Expeditionen skall calculera för Bankerne; att dessa skola vara underkastade en obestämd indragningsmagt, och att cursen, som endast har inverkan på Stats-Banken, men ej på de enskilde Bolagens Banker, skall tjena till praetext. Jag torde exempelvis med Wermlands Bank få ådagalägga, hvilket sammanhang dess rörelse haft med cursen. Ifrån skeppningens afstannande höstetiilen har alltid vexel-cursen stått som högst ända till dess början ånyo påföljande vår. Under denna lid fordrar ortens rörelse största myntmassan, hvilken åter ifrån och med April till hösten går ut från provincen, i anseende till skatter, betalning af uppstädernes skulder till stapelstäderne o. s. v., hvilka då liqvideras. Efter 7 §. skulle således Wermlands Bank minska sin sedelstock, när den utan fara af den slukande rörelsen uppsuges, men deremot vidga den, när vexlingen för remisser kommer cassan att sjunka!! Straffränta å 8 proc, under en concurstid, som, då Utskotten medgifvit 3 års anstånd med praesentationen af creditsedlar, skulle kunna räcka lika länge, är ett stadgande, som synes utmärka öfverdrifven omsorg för borgenärer. Dessa skulle verkeligen under cessionstiden komma i tillfälle af en, med den fordna Bankens, lika lönande rörelse. Sedan den föregående 8 §. medgifvit 8 procents ränta, så är det visserligen sannt, att Bank-Bolag icke gerna skulle vilja komma i concurstillstånd; men nödigt torde vara (om detta, som jag förmodar rättas,) äfven förekomma, att de sjelfve onödigt begära concurs, hvilket kunde vara c-n fördel för solidarisk Banks Lottegare — nemligen för att få tid på sig. Den 9 §. har ej förebyggt detta. Af sista mom. i §.
Summa summarum af lusta klassens beväringsskyldige utgjorde enligt sammandragen i sundhets-kollegium för år 1846, oberäknadt Gottland, 33,115 man, hvaraf 30.358 vid mönstring tdlstädeskommit; af detta antal har, enligt förslaget, 20,850 man ansetts nödiga för landtförsvaret, eller med andra ord 6 klassers beväring utgörande 125,100 man, för sagde ändamål påräknade. När vidare uti förslaget blifvit upptagne, såväl detta antal som kostnaderne för dess beväpning, beklädnad, underhåll och 3-åriga öfningar, så hemställes huruvida man, vid jemförelsen mellan den närvarande och föreslagna militär-organisationen, bordt uti den förstnämnde upptaga större antal beväringsyngiingar än det, för hvilket statsverket fått vidkännas någon kostnad, d. v. s. som vore beväpnade och beklädde samt undergått vapenöfning. Hade Tabellen N:o 33 med nödig uppmärksamhet af Utsk:n blifvit genomgången, sä hade allt skäl till anmärkning uteblifvit, dä beväringsmanskapet, så väl enligt det närvarande förhållandet som enligt förslaget, tydeligen blifvit rubriceradt, exerscrcidt. beväringsmanskap. Den i förslaget upptagna tillökningen af 26,746 man är således öfverensstämmande med verkliga förhållandet; Utsk:ns sätt att beräkna den närvarande arméens beväringsmanskap är deremot i högsta måtto oriktigt, dä genom denna beräkning, den närvarande arméen förökats med 23,035 man på papperet, utan beräkning af någon deremot svarande tillökning i 4:de hufvudtitelns utgifter för detta manskaps öfning, underhäll, beklädnad, beväpning etc. Af samma skäl som Utsk:n anfört, skulle jag kunnat beräkna beväringsklassen till 30,358 man i stället för 20,850; hade likväl en sådan beräkning haft minsta rimlighet för sig, då jag icke beräknat kostnaden för ett större antal än det sistnämnda?