Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den innehåller nemi. icke något annat, än att landel skall indelas i lika många valkretsar, som riksdagsmän skola väljas i hvardera kammaren, d. v. s. 125 valkretsar; men när man läser fortsättningen af förslaget, så finner man att Hr von Hartmansdorff dermed afselt att Den 3i October f. m. 4«5 valmännen inom livarje krets icke skulle välja blott en riksdagsman till ilen nedre utan älven en till den öfre kammaren. Jag hegärde icke ordet vid föredragningen af den löregide punkten, sorn stadgade att antalet af ledamöter skulle vara lika i begge kamrar ne, emedan jag dervid fästade mindre vigt, såvida öfre kammarens medlemmar (ingo väljas af andra valmän än ledamöterne i den nedre. Om meningen är att genom den öfre kammaren icke endast bilda en annan upplaga af den nedre, utan äfven att personer, genom större erfarenhet, upplysning och vidsträcktare insigter nia kunna göra anspråk alt genom siri större moraliska kraft törmä bilda ett bålverk mot passionen och öfverilningen samt afböja politiska misstag; så anser jag det vara alldeles ovillkorligen nödvändigt, dels att ledamöterne till den öfre kammaren icke utses af samma valmän som välja ledamöter till den nedre, dels ock att valbarheten måtte blifva så fri som numera kan stå tillsammans med R. o. Adis derom lättade beslut. Jag yrkar för min del afslag å Hr von Hartmansdorffs förslag, på det alt Const.Utsk. må blifva i tillfälle, alt på de af Frill. Sprengtporten uppgjorda grunder föreslå valsättet för den öfre kammaren. Jag begagnar i öfrigt tillfället, att, i afseende å hvad lii’ Nordensköld anfört, fasta Hr Frill, och Landtnäs samt R. o. Adis uppmärksamhet derpå, att det förslag, som lian uppgifvit till bildande af en öfre kammare, numera icke lärer kunna blifva föremål för R o. Adis öfverläggning, enär R. o. Ad. beslutat, att 2ine kamrar skola finnas, valde af ständ eller classen, och Konungen ej lärer kunna hänlöras till hvarken stånd eller dass. Frih. Hamilton:
Sedan anmäldt blifvit, att läsningen af de från HofCanzleren meddelade protocoll öfver Krigs ärender vore fulländad, frågade Herr Grefven och Ordföranden, om Utskottet vid dem haft något att anmärka. Svarades Nej! Men för att låta Utskottets plena dela sin egen tillfredsställelse öfver H. K. H. Kronprinsens visa och nådiga åtgärder anhöll 3:dje Divisionen, att protocollen före den 15 October och 17 December 1811 nu måtte få upläsas, hvilket bifölls och verkstäldes. Uplästes utdrag af Högvördige PresteStåndets protocoll för den 12 dennes med tillkännagifvande, att vid föredragning af Constitutionsoch StatsUtskottens utlåtanden i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition angående en särskild författning med Svenska Ultramarinska besittningars styrelse och drätsel, hade PresteStåndet beslutit, att till Kongl. Maj:ts visa godtfinnande öfverlemna att vidtaga författningar rörande samma besittningars styrelse. Protocollen, hällne i StatsRådet öfver Ecclesiatique ärender, företeddes till läsning, då Herr Doctor Wijkman till Utskottets afgörande hemställde, om icke desamma, såsom praxis varit vid sista Riksdagen, finge läsas på 144 Den 22 Maj 1812 en enda fördelning, der Ledamöterna af PresteStåndet vore talrikare än vanligt; äfvensom Herr Doctorn anhöll, att, då nu endast protocollen öfver Ecclesiastique och Justitise ärender till läsning återstode, Utskottet behagade indela sig blott på 2:ne fördelningar, hvaraf den andra ensamt sysselsatte sig med granskningen af lagskrifningsmål. Derigenom skulle man ock undvika att längre begagna det mindre tjenliga rum, som 3:dje fördelningen hittils nyttjat vid sina sammanträden. Herr Assessor Arosenius instämde till alla delar med Doctor Wijkman. Herr RegeringsRådet Hallenstjerna förmente sig i händelse af den nu föreslagne delningen böra få sitta öfver Ecclesiastique ärenderna, aldenstund han vore ledamot af FattigvårdsCommittén.
Kronooch Kyrko* Tionde, 50 T:r 1 fj:d dito af Hospitals-Godsen, 242 T:r Spänne mål, gör,efter JCrortovärderings-pris - 462 X):r 25 ör. An uti Penningar följande inkomster: Interesse penningar af frukt - bärande Capitaler - 3 3 9: 2 5- Ordinarie och Extra Ordina* rie Räntor af Godsen 923: 15* Inskrifnings-penningar 360: — Jordlega, Hushyra, Taffeloch Pungpenningar 38: 2 9- St ädstnuls-Penningar 39: a6. För Begrafningar, Likkläden, In tagnings-Penningar och Sakören m, rn, * - * - 1.19: Summa 1819 D;r s 8 ör. Vinsten på Spannemåien efter Markegång 679: 26. D;r i^öri Götheborgs Stift. 29 Götheborgs Hospital. Skall efter Glorvördigst i åminnelse Ko-g nung GUSTAF ?:s Befallning år 1529 vara j 6 60 StatsUtskottens Betänkande», flyttadt ifrån den ödelagde Staden Lödese till Nylödese 5 mil ifrån Staden Götheborg, där det nu är.
Den nu föreslagna afgiften är åter i sk. och några runstycken högre för konstapparaterna; men för de mindre redskaperna är beskattningen verkligen lägre, än den förra skatten hade blifvit, om den gått ut riktigt. Men förhållandet är, att i gamla förordningen fanns en minimitabell och skatten har alltid blifvit betald efter denna minimitabell, hvilket icke var meningen. Det är således icke de mindre pannorna, utan endast de större, som nu blifvit högre beskattade, än meningen var i83o. Det är således i5 H. 39 Den 20 0 c t o b « r f. m. ett motsatt förhållande, sorn verkligen existerar, emot det man påstått, nar det blifvit sagdt, att beskattningen är orimligt hög; ty hade man uppgifvit, livad som blifvit ti 11— verkadt och icke blifvit beskatladt efter minimitabellen, så hade skatten för de mindre pannorna blifvit högre än den nu föreslagna. Icke heller är det sannt, att de större brännvinsbrännarne blifvit gynnade; ty skatten har för dem blifvit fördubblad. Jag anhåller att få upplysning om hvad beslut de öfriga Stånden rörtde denna punkt fattat, hvarigenom man torde kunna finna, hvad resultat i denna fråga kan vinnas. Underteckn. R i d d.Se c r e t.: PrestcSt. har i öfrigt bifallit io:de punkten, men ansett enkel rectificator och mäskvärmare böra beräknas att till 125 proc., dubbel rectificator jemte mäskvärinare till i5o proc., bidraga till afverkningens skyndsamhet och i samma proportion böra beskattas, hvadan tariffen borde derefter rättas. BorgareSt. har bifallit io:de punkten. BondeSlts beslut, rörtde rotde punkten, upplästes äfven, så lydande, som det of vanföre finnes i prot. upptaget. Hr af Ekenstam: Efter denna upplysning återstår för mig ej annat, än att anhålla, det 11. Ståndet måtte förena sig med BorgareSt., hvarigenom man komme målet närmast. Frih. Boye:
Till hvardera Kammaren välja Ridderskapets och Adelns valberättigade ledamöter i tvänne klasser, nemligen: 1) såsom fastighetsegare; 2) såsom ledamöter af Ståndet, och såsom embetseller tjenstemän. De, hvilka såsom innehafvare af större fastighet eller högre embete, enligt nästförestående §. äro valberättigade till Äldre Kamaren, må, om fastighetsegare» derjemte innehar tjenst af lägre grad, eller embetsmannen eger fastighet under det i nämnde §. stadgade minimum, för denna tjenst eller fastighet icke utöfva valrält. §• 14- Till Riksdagsman i Aldre Kamaren är endast den ledamot af Ridderskapet och Adeln valbar, som antingen inom Riket eger fastighet af minst tio mantal, eller af taxeringsvärde motsvarande minst 15,000 R:dr Sillverspecie, eller ock innehar embete af minst Öfverste-Löjtnants värdighet, eller ock minst två gånger förut varit Riksdagsman i följd af val. Ledamot af Ridderskapet och Adeln, som lill den ena eller andra Kammaren eger valrätt, är ock, för della Stånd, valbar till Riksdagsman i Y ngre
Orsaken dertill synes mig vara, att man ensidigt velat afskaffa hållskjutsen, som säkerligen är mindre besvärlig och mindre tryckande än reservskjutsen, och att man sökt på alla möjliga sätt åstadkomma accorder och entreprenader om hållskjutsens utgörande, innan man uppfunnit något sätt att jemnt fördela skjutsbesväret emellan hålloch reservskjutsskyldiga , hvilket är det första, man bör göra. Följden deraf skönjes uli de ganska rättmätiga klagomål, hvilka uppstått inom Skaraborgs län, hvarom Hera motionärer pain n t, nemi, deröfver, att reserven fatt en orättvist förökad tunga genom hållskjutsens borttagande, hvilken tunga jag anser vara så mycket obilligare, som reservskjutsen ofta är vida besvärligare ä» hållskjutsen. Förrän skjutsbesväret blifvit jemnare fördeladt emellan de skjutsskyldiga, kail ingen verklig och varaktig lättnad öfverallt tillvägabringas. Dertill fordras att veta, hvarest tyngden mest ligger och huru den kan fördelas, hvilket jag anser vara ett föremål, som af Oecon.Utsk. bör utredas, och ingalunda, såsom de klandersjuka påstå, vara en sak, hvarom Regeringen bort framlägga förslag; ty det är ett gammalt ordspråk, som säger, alt ingen bättre vet, hvar skon klämmer, än den, som har den på sig. Om Utsk. ej får reda på, hvarest skjutsningsbesväret mest trycker och huru en jemnare fördelning af detta besvär emellan de skjutsskyldiga kan åstadkommas, kan man ej begära, att någon annan skall veta det.
Friherre 8 t 3 öi von blolistein utlät sig, att hans mening more, att blott uplySningswiS upgift borde inlemnas, sä wäl öfwer den gamla, som nya Staten. Herr Den 6 September. izi Herr Silfverstolpe, krestrie, yttrade sig cj inse hwartill det kunde gagna att erhälla Lpgifter om den gamla Staten. Under den tid dea samma följdes, existerade mänga syflvr, som nu mera icke finnas, säsom till exempel, Riksens Räd, hwit, ka den tiden moro mänga. Wille man känna det werkeliga nu warande förhällandct, sä wvre, säsom Grefwe dlörner nämt, 1778 den termin, hwarifrän Npgjften borde göras. Friherre StneI vor>ksto!l8tsin trodde, att Staten hade undcrgätk förändringar ej allenast sedan 1696, utan äfwm emellan 1772 och 1778. Grefwe körner, st 0 1 p k, 6ö» rsn, föreslog, akt Friherre Stael mätte upgifwa, hwilka npa Embeten tillkommit imellan dcfa är. Hans Exeellence Herr Grefwe Ruut!, yttrade sig för sin del icke inse hwartill en lipgift af 1696 ärs Stat skulle tjena. Sedan ben tiden hade i anseende till tjensterna. hwarjchanda förändringar med publika Werk och inrättningar blifwlt gjorda, och i anseende till löningswilkoren likaledes ätskilliga förändringar i anseende till flera skedda mpntvalvationer.
Förordmn d. 23 Januari 1828, rörande smittosamma sjukdomar hos djuren, samt serskildt åt hemmansbrukaren Petter Svensson den yngre i Mjärdevid för 3:ne af rotz angripne och enl. författningens föreskrift dödade hästkreatur. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: INäst på föredragms-lislan slående mål är Bevilln.Utsk:s betänk. N:o 6, ang:de stämplade pappers-afgiften. Då detta betänk, är af någon större vidlyftighet, och Den 14 Juni. 71 då de angelägna ärenden, som de föreg:de dagarne varit föremål för R. o. Ad:s pröfning, förmodligen hindrat de flesta af Ståndets ledamöter från alt taga den närmare kännedom af Bevilln.Utsk:s förenämnde betänk, som erfordras, för att på sätt som vederbör deröfver fatta beslut, så hemställer jag huruvida icke R. o. Ad. skulle finna för godt att hos Hr Frih. o. Landm. anhålla att föredragnin gen af detta Bevilln.Utsk:s betänk. N:o 6 upskjutes, och alt betänk, finge sättas främst pä föredragnrs-listan till nästa Onsdag. Då i anledn. häraf H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade besluta, att Bevilln.Utsk:s betänkt. N:o 6 ang:de stämplade pappers-afgiften icke nu företoges till pröfning, ulan upföres främst å föredragn:s-listan för nästa Onsdag, ropades ja, blandade med nej, hvarpå IL Ex förklarade det han funnit ja öfver vägande. Föredrogs ånyo ock bifölls Bevilln.Utsk:s d. 31 sisth Maj och den 13 dennes på bordet lagda betänk. N:o 8, ang:de stämpling af spelkort oell algi flen derför. Ånyo föredrogs Bevilln.Ulsk-.s d. 31 sisth Maj och d. 13 dennes på bordet lagda betänk. N:o 8, ang:de städernes salu-accis. Frih. Palmstjerna, Carl Otto:
— I nådig proposition den 27 Oktober 1859 angående Statsverkets tillstånd och behof föreslog Kongl. Majit, att då varande anslaget till Salpeter-uppköp, 270,000 R:dr, skulle till 170,000 R:dr nedsättas, med vilkor, att salpeter-fondens tillgångar orubbade bibehölles och räntan deraf finge användas till dithörande utgifters bestridande; och upplystes tillika, att årliga tillverkningen af salpeter inom Riket vid den tiden uppginge till omkring 3000 centner, men årliga behofvet af dylik vara för tillverkningen af krigskrut, hvilken dåmera bedrefves endast för Kronans räkning, utgjorde endast 2000 centner samt den inhemska salpeter, som derutöfver äfven levererades, kunde till enskilde konsumenter föryttras och försäljningsmedlen ingå till salpeter-fonden. I underdånig skrifvelse den 5 Oktober 1860 angående reglering af utgifterna under Riks-statens fjerde hufvudtitel yttrade Rikets Ständer, att, enär salpeter-fondens utgifter för aflönings-, pensionsoch transport-kostnader m. m. under åren 1854 —185^7 i medeltal årligen öfverskjuta dess ränteinkomster endast med omkring 19,000 R:dr, och dessa utgifter framdeles icke kunde antagas till Bil. N:o 3 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop, N:o 1, om Statsverket 1862. 51 högre belopp, utan snarare förmodades komma att, i mån af minskadt salpeteruppköp, nedgå, samt till det uppgifna årliga behofvet af omkring 2000 centner salpeter för tillverkningen af krigskrut skulle, efter 45 R:dr för centnern, erfordras ett belopp af 90,000
Bevillning utgöres af de inkomster utöfver två hundrade Rdr Banco, hvilka, i egenskap af lön, arfvoden, sportlar eller tillfälliga förtjenster, tillfalla de personer, som äro i Kongl. Maj:ts och Rikets eller serskilda Inrättningars tjenst. I afseende på 8:de punkten, fann PresteStåndet, som gillade, att Bevillning med vissa procent utgår af Testamenten, Gåfvor, Fedeitommisser, Alf, Fynd och Vinst-medel, det med ordalydelsen af Utskottets Förslag i denna punkt öfverensstämmande, att från en dylik Bevillnings-afgift Testamenten till Fromma Stiftelser undantogos ; och , med godkännande häraf, beslöt Ståndet tillika, att från Bevillning äfvenväl må fritagas sådana Dispositioner, Gåfvor och Inkomster, som ej i värde uppgå till Tre hundrade Riksdaler Banco, eller hvilka, så välsom arf, icke tillfalla personer i det slägtskapsförliållande, som 2 Art. 7 §. Bevillnings-Föilattningen, såsom undantag, upprepar. gi Fröt, Utdrag den 22 Junii 1829. Frän Vällofl, Borgare-Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N.'o 28, i anledning af de vid Betänkandet om grunderna för den blifvande allmänna Bevillningen, samt för värdering af Fastigheter, inom Riks-Stånden gjorda anmärkningar, stannade Ståndet i följande beslut: Första och Andra Hufvud-Afdelningarne af Utlåtandet bifollos. Tredje Hufvud-Afdelningen: lista Bevillnings-grunden: Ståndet förblef vid sitt, i afseende härå , den a6 sistlidne Mars, fattade beslut, enligt hvilket denna Bevillningsgrund, sadan den framställdes i Bevillningsutskottets Betänkande, N;o 7, var gillad. a:dra, 3:ilje, 5:te, yide, loide, nite, r^ide, J4:de, 1 5;cle och iC;de Bevitlnings-grunderne bifollos. Fjerde Bevillnings-grunden:
Den 14 Juni f. m. ii'] Jag troi* numera, alt det måste vara sjelfva Utsk., som anslår lill förstärkt Utsk. Jag tror, att förstärkningen icke existerar förr, un i det ögonblick då sjelfva Utsk. till votering sammanträder. Jag tror att då alla prot.utdr., alla handlingar ingå till det ordinarie Utsk., så måste det vara detta Utsk., som reglerar sjelfva sammankallandet af Utsk:s ledamöter. Jag går så långt, att det måste vara den ordinarie ordföranden, som gör uppropet till votering, och om han då finner alt ibland de till förstärkning af Utsk. invalde ledamöter af R. o. Ad., och äfven ibland suppleanterna, finnes någon med äldre nummer efter matrikeln, än han sjelf innehar, så är det först i det ögonblicket lian bör lemna plats för honom till förrättande af sjelfva voteringen. Min öfvertygelse är alt så bort tillgå. Jag liar likväl icke handlat på detta sätt, och ej blifvit af någon påmind alt jag bort handla annorlunda. Det är endast detta jag ansett mig böra nämna såsom ett gensvar till hvad Frih. Gederström anfört; men hvad angår Hr Lagerheims långa deduclion, så finner jag ej, att den tarfvar någon vederläggning, hvarföre jag endast fortsätter mitt yrkande, att Ståndet mätte afslå PresteStts inbjudning. Hr Printzensköld: Den som med något lugn och uppmärksamhet följt StatsUtsk:s förhandlingar vid denna riksdag, har det säkerligen icke undfallit, huru hos StatsUtsk. ett oupphörligt bemödande visat sig att inkräkta på de rättigheter, som R. St. allena tillkomma, och således att, med öfyerträdande af gränserna för sin grundlagsenliga rätt att bereda ärendena, uppställa sig såsom de der skulle kunna med R, St:s makt och myndighet besluta. Detta bemödande igenfinner man nu äfven här, då Utsk. satt kronan på sitt verk.
Hr Cancellie-Rådet Hegardt har yttrat, att Hr Cancellie-Rådet väl för sin del tillstyrkte 4 procents ränta å dessa lån, under den förutsättning, att Utskottet vidblefve sina förra Förslag om förhöjning i räntan för andra utlåningar, men att Hr Cancellie-Rådet i annat fall snarast skulle vilja medgifva 3:procent-räntans fortfarande för lån på Guldoch Silfverpant, enär desamma för det mesta begagnas af den fattigare folk-classen. Emot tillstyrkandet om utlåning på Guldoch Silfverpant i Stockholm allena. Hr Contracts-Prosten Pettersson, Hr Leffler och Petter Andersson från Hallands Bil. till Banco-UtskoHets Uti. N:o 82. n5 Län hafva ansett utlåningen på Guld och Silfverpant, för att blifva gagnelig för Landsorterna, böra jemväl besörjas vid Götheborgs och Malmö Lån-Contoir, der Banken förut har Ombud och Tjenstemän, som, jemte deras öfriga göromål, kunde sköta denna Lån-rörelse. Emot bestämmande af sä låg ränta, som 4 procent, för de nya Fastighetslån, hvilka blifvit föreslagna att ut gifvas intill nästa Riksdag. Hr Hof-Marskalken Hammarhjelm har reserverat sig, i afseende på den nu föreslagna nedsättning från 5 till 4 procent, under anförande, att skälen för Hr. HofMarskalkens öfvertygelse härutinnan vore så fullständigt utredda i Utskottets förra Betänkande, N:o 4-8> ati något ytterligare dervid icke behöfde tilläggas. Hr HofMarskalken Friherre Reutersköld, Hr Öfverste-Löjtnanten Odencrantz, Hr Kammarherren Rosenblad, Hr Cancellie-Rådet Hegardt, Hr Biskopen Doctor TVijhnan och Hr Helsingius hafva uti samma Reservation instämt. Emot den för Odlings-lån ämnade CArdilations-f 'ondens användande till understöd endast för Utflyttande. Ii6 Bil. till Banco-Utskotlets Uti.
Vid den tiden har man sjelf för längesen växt upp ur jorden som gräs eller örter, men hvad gör det! Det är tillvaron, jag älskar, och den är evig. Ett sådant infall – för ett par manschetter! Onsdagsmorgon d. 5/11 Nu har jag fått ditt bref, tack, tack för det var så långt, men ännu mera tack för det du »med pennan i hand är kamraten fullt ut». Och hvarför icke? Om du tror dig träffa mig med slagorden »medfödt pryderi» och »onaturlig blyghet» så hugger du i luften i stället. Det är kroppen som är skygg (ty gamla vanor hänga ihärdigast vid den) men själen är det icke och det är väl den som är det egentliga jaget. Jag har verkligen gjort mig reda för hvad det innebär att icke anse något menskligt främmande för sig. Du talar om det sätt hvarpå gossar och flickor växa upp: – afskilda från hvarandra. Det är onaturligt och derför är det skadligt. Jag har varit genomträngd af den öfvertygelsen ända sen jag var barn. Den har mognat genom år och erfarenhet. Det fins intet problem, på hvilket jag funderat så mycket som just på mannens och qvinnans ställning till varandra. Jag har spionerat, antecknat, jemfört och dragit slutsatser. Derom kan min stora bok bära vittne. Derför är det heller ingenting som jag så gerna talar om med de få menniskor, till hvilka jag säger som jag tänker. Till dig skall jag göra det. Men kom ihåg – oss emellan! Samhället är icke sådant, att man kan vara öppen mot alla, om man är klok; det har ingått i sjelfva folkmedvetandet, som man hör af ordspråket: »af barn och dårar ska’ man höra sanningen». Nå, nu till mannen och qvinnan. Det är qvinnorna sjelfve, som ha stor del i, att det icke kan bli likställighet mellan könen. De ställa upp två hinder: behagsjuka och pryderi. I båda fallen blir det endast qvinnan som framträder på menniskans bekostnad. Att låta qvinligheten komma fram, der den icke behöfs, det är ensidigt konstladt. Låt den komma till sin fulla rätt, der den skall, men framför allt menniska – se der min sats!
Efter den uträkning, som af Tabell - Verket erhålles, har Sveriges jordbruk uti en märklig progression vunnit tillväxt, sorn, flera år tillsammans tagrra, i medeltal deraf kan beräknas till 13 a 15,000 Tunnors årligen forökadt utsäde, genom odling och circulations-bruk. Men emellertid äro omväxlingarne så starka, att, då år 1 809 efter 1,170,000 Tunnors utsäde skördades 6,530,000 Tunnor säd, och år 1810 efter j,2 3-8,0.60 Tunnors utsäde 6.630.000 Tunnor, erhölls .deremot år 1812,efter 1.272.000 Tunnors utsäde, allenast 5,060,000 Tunnor. Om man alltså besinnar, att, oaktadt 34,000 Tunnors ökadt utsäde, med all den arbetskostnad sorn dervid ägt runi, uppkom dock en minskad afkastning mellan åren 1810 och 1812, af icke mindre än 1,570,000 Tunnor Spannmål i brist för det sednare, som efter då varande höga pris kan antagas till mi rid st 6 R:d öfver hufvudet, och således i penningar till 9,420,000 Riksdaler Banco för ett år; så erhåller man mycket närmare, men dock naturligare upplysningar om bidragande orsaker tili en bekymmersam ställning, än dem man vill hämta af främmande förhållanden, sorn, åtmindstone endast uti en mycket ringare mon, dertill kunna hafva bidragit. 1812 års Växt var så ringa, att, öfver det hela beräknad, gaf Vårsäden icke fullt 3:dje kornet, och i Riket det året utsådda 40,000 Tunnor arter gåfvo ej samma qvantum tillbaka. Uti *54 Den 13 April.
Jag måste samla stoff att tala med honom om; då har jag också nog att skrifva. Och så måste jag skrifva tillräckligt mycket för att vara väl klädd. I torsdags qväll vid half niotiden låg jag ensam härinne på min chäslong. Jag hade mycket ondt i hufvudet, tiden var mycket lång, och jag var ledsen öfver att han, som sagt ”nu, när jag vet att du är sjuk, skall jag komma oftare”, ändå inte kommit, och det var nu på tredje dagen sedan jag såg honom. Jag längtade bort för att i ro hängifva mig åt mitt arbete. Så knackade det, dörren öppnades försigtigt och jag såg en välbekant pelsärm; derefter stacks det in ett icke mindre välbekant hufvud; han trodde att jag icke fans i rummet, ty han kunde icke se mig strax. ”Ligger du!” Jag förklarade – hvad han ju visste – att jag var sjuk. Så kom han in, pelsade af sig och stälde sig vid min chäslong. ”Kan du inte sitta?” ”Jo, vist kan jag det.” Han satte sig och räckte mig handen till vanlig behandling för de sjuka nerverna. Och så kallpratade vi, om tyska kejsaren, om tanterna, om dagbladets beskyllning för plagiat etc. Han hade begärt att Politiken skulle höja hans honorar från 8 öre pr. rad till 15 öre, nu hade han fått svar: när det inte var en artikel som man alldeles bestämdt bestält, så skulle han nöja sig med 8 öre. Och så frågade han hvad jag brukade få. Hustrun är rasande igen. Gråter tårefloder öfver hans kärlek till fröken Knutzon. – ”Hun ved at jeg ikke elsker hende” (hustrun) men hon kan ändå inte låta bli att genom scener och uppträden göra sig ännu obehagligare för honom. Hon dyrkar honom, och ändå kan hon icke inse att hon genom att plåga honom gör honom allt kallare. Jag anmärkte att hon ju i den dagliga samlefnaden hade tusen tillfällen att med små omsorger och en tillbakadragen finkänslig tillgifvenhet vinna hans vänskap. Ja, men han har aldrig sett en så lidelsefull, häftig och passionerad varelse. När han var ung drog detta honom till henne, men nu har det allt vändt sig emot honom, och nu stöter det honom bort.