Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Desse utgöras å Landet af 2:ne Glasbruk, det ena hörande under Umeå Stads Hall - 9 Hall-Rätt, vid hvilka tillverkningen varit liflig, samt en Fabrik för beredning af harts, terpentin och kimrök, hvarvid produktionen minskats. Brädtillverkning. Utom 53 Husbehofs-sågqvarnar, finnas inom Lä net 96 stycken dels finbladiga och dels grofbladiga Saluellef Tull sågqvarnar, af hvilka sjutton med rättighet, att emot afgift årligen afhemta ett visst antal timmer från Kronans skogar. Vid denne handtering har verksamheten, under en del af de år berättelsen omfattar, varit särdeles rådande, såvida bröderne haft god afsättning till högt pris, hvarigenom vinst för verksägarne och arbetsförtjenst för en stor del af allmogen blifvit följden. Jagt och Djurfång har i fordna tider utgjort en betydande näring, men idkas nu egentligen i de aflägsnare och mindre bebodda trakterne, särdeles inom Lappmarken, der den äfven aflagit i samma mån som odlingen framskridit. Härmed är förhållandet ganska olika. Skinn utaf rofoch skade-djur, som föryttras från orten, hufvudsakligen af Lappmarks iuvånarne, äfvensom kustboernes besvärliga och äfventyrliga skälfångst lämna dock någon, ehuru osäker vinst. Fiskerier. Häraf är Laxfisket betydligast, men har under de sednast förflutna åren varit mindre gynnande och, i anseende till högt uppdrifna arrenden, förorsakat åtminstone en del idkare betydlige förluster. Strömmingsfångsten har ej heller varit särdeles ymnig. Med insjö- och strandfiske sysselsätta sig invånarne föga annars än höstoch vårtiderne. Tjärbränning är för en del af Länet ganska betydande näringsgren, i synnerhet då tjäran är gällande, hvilket nu varit fallet, utan att allmogen ovilkorligen nödgats sysselsätta sig dermed, såsom under missväxtår, för att då genom denne biförtjenst skaffa sig lifsuppehälle. Ämnen härtill äro nu mera sällsynta närmare invid hafskusten. Tillverkningen i första Fögderiet de sista fern åren har icke varit betydlig.
De som skärskådade saken från båda sidor, som trodde, att myntbestämningen borde i möjligaste måtto afse och göra lika rätt åt de hvarandra motsatta interessen och anspråk, emellan hvilka den skulle medla och blifva ett föreningsband, yrkade på realisationens skyndsamma verkställighet, visade vådan af en längre tidsutdrägt dermed och isynnerhet angelägenheten att ovillkorligen bestämma tiden för silfverutvexlingens början. Men förgäfves. Betänkligheter och farhågor anfördes häremot. Man föregaf nödvändigheten af en större proportion emellan Bankens redbara fond och sedelstocken; och hvad tiden för utvexlingens början beträffar, tyckte man tillstyrkandet i Statsoch BancoUtsk:s första Utlåtande icke vara nog obestämdt; man gjorde det uti svax-et på återremissen ännu obestämdare, och det oaktadt med uttryckt önskan och förhoppning, och nästan befallning, att den fastställda proportionen skulle vara uppnådd och alla åtgärder till realisationens företagande fullbordade inom 1831 års slut. Följderna häraf förutsågos af flera. För min del underlät jag icke att derpå fästa uppmärksamheten, och reserverade mig mot beslutet att, efter fastställd myntbestämning, till en oviss eller aflägsen framtid uppskjuta utvexlingen. Jag yttrade den mening, att utvexlingen, utan någon vidare förstärkning af Bankens silfverfond, kunde och borde företagas; att Bankens förmåga att oafbrutet fortsätta inlösningen af sina sedlar, eller realisationens bestånd, vida mindre berodde af den redbara fondens förhållande till sedelstocken, än deraf, att Bankens rörelse och functioner samt förhållanden till Staten och All - I li Den ao Februarii t m. mänheten bestämdes och ordnades enligt sådana grunder, som för dylika inrättningar måste följas, så vida de skola kunna äga bestånd. Men det förblef dervid. Man fastställde en proportion af 5 till 8 emellan redbara fonden och sedelstocken, innan utvexling fick börjas. Hvarföre? har jag aldrig kunnat utröna; om icke, emedan den då var såsom 4 till 8. Hade den varit såsom 5, troligen hade man då fordrat, att den skulle blifva såsom 6 till 8, o. s. v.
Prot. 1853—1854. 7 Sami. 1 Afd. 3 Viift. 1 2 Lag-VIskottets Utlåtande, N:o 4. blifvit afgifna öfver elen treåriga verksamhet, hvaröfver Utskottet, efter fullbordad granskning, nu har att, enligt Riksdags-ordningens 33 § sig utlåta, hafva äfven dessa föremål särskildt behandlats. Det är emedlertid väktare-kallet, tillsynen öfver lagarnes efterlefnad af domare och embetsman, sorn i första rummet tager uppmärksamheten i anspråk; och angående mångfalden och arten af de åtgärder, som för utöfning deraf blifvit vidtagna, lemna de af Utskottet granskade Embetsdiarier och registratur företrädesvis upplysning. Endast deraf synas nemligen alla de anmärkningar, som antingen omedelbart utgått från Justitioeombudsmannen, eller blifvit af enskilda personer framställda, men hvilka icke gifvit anledning till begagnande af Justitite-ombudsmannens åklagaremakt; hvaremot redovisning lör ett dylikt begagnande innefattas i de afgifna Embets-berättelserne. Alt här uppgifva antalet af de anmärkningar, som påkallat Justitiaeombudsmannens embets-verksamhet, torde vara öfverflödigt. En stor del hafva förfallit, sedan cie af vederbörande blifvit förklarade; och enskildas klagomål synas icke sällan saknat befogenhet.
Jag får alltså vördsammast föreslå: att alla Statens embets-och tjenstemän, m. fl., som resa på K ron ans bekostnad, skola åläggas att, under de årstider ångfartyg med beqvämlighet kunna begagnas, och der sådana finnas att tillgå, på dem färdas så långt möjligt är, utan hinder för resan eller dess fördröjande, så vida icke särskildta skäl och hinder härifrån fordra undantag, i hvilket fall K. M. eller den auctoritet, som anbefallt resan, härtill bör lemna förordnande eller medgifvande. För öfrigt öfverlemna:- jag till Stafsoch Ekon.Utsktn, till hvilka jag anhåller att denna motion må blifva remitterad, att bestämma, om icke de här föreslagna embetsresor på ångfartyg äfven må utsträckas till sådana resor på Göllia-canal, samt att göra de tillägg och närmare bestämmelser m. m., som detta mitt välmenta förslag kan tarfva. Lades på bordet. jjr Den aa Februari e. m. 353 Ur Törnerhjelm, Rudolph Victor, uppliiste följande: Jag tager mig friheten vördsamligen väcka följande motion. Dä reglementet för hanken medgifver, att hanken får uliana penningar mot inteckning uti fastighet, inom en tredjedel af taxeringsvärdet, dä skuldebrefvet är släldt till banken; så föreslår jag, att redan intecknade skuldebref inom en tredjedel af taxeringsvärdet matte få der belånas, sedan de äro behörigen transporterade,- och i transporten innefattade de särskilda företrädesrättigheter, som banken äger, då derigenom skulle vinnas en betydlig lättnad för lånsökande, och samma säkerhet ernås för banken. — Jag anhåller, att denna min motion måtte blifva remitterad till BancoUlskollet. Lades på bordet. Ilr von Knorring, Frans Emil, anförde skrift-, ligen:
Mindre tillbörligt, säger min känsla mig; skulle det vara, om vi exerperade Betänkandet, och intagande uti vår skrifvelse hvad som funnits tadelvärd! hos en eller annan af Konungens Rådgifvare, men icke hvad sora kan vara berömvärdt, gåfvo anledning att bedömmas såsom mindre opartiske. Om tilläfventyrs ConstifutionsUtskottet icke nog omsorgsfullt granskat Protocollerna och öfriga handlingar, och derigenom blifvit missledt att fälla för stränga omdömen det kunna vi icke pröfva, som ingen tillgång till Protocol*. Bil. till Ridd. o. Ad, Pr. VI. Band. 14 210 Pen 10 Jalii e, m. Jerna och handlingarna äga. Mea Konungen han det; inför Honom äro rädslagen gifnaj för Honom äro handlingarna tillgängliga, och skul: le genom en origtig uppfattning af ämnet, ConstitutionsUtskottet öfver en eller annan hafva fällt ett omdöme, hvarigenom han blifvit förnärmad, *å kan Konungen anbefalla handlingarnas tryckande och derigenom bereda tillfälle för allmänheten att rätta *in apinion. Än en gång förklarar jag, att det handlingssätt, sorn jag föreslagit syntes inig ädelt; det är derföre som jag det föreslagit; finns det ett ännu ädlare sätt att fullgöra den pligt sorn oss åligger, må det föreslås! mitt bifall deråt skall icke saknas. Men må man ej under farhågan att kunna vidtaga något steg, som kunde tydas såsom otillbörligt och som den subalterna politiken förbjuder, föreslå en åtgärd, den samtid och efterverld torde dömma hafva varit otillbörlig. ConstitutionsUtskottet kan hafva misstagit sig, jag kan icke dömma deröfver. Men ConstitutionsUtskottet har fört det språk, som dess kall tillhörde. Och detta språk skall icke få hinna till Konungens öraj dessa förr ohörda toner skulle qväfvas, för att låta oss förnimma eckot af ett språk som detta Folk icke förstår? Var det en dröm den tankan, som jag i Förmiddags yttrade:
Staiswerket utbetalt, i afräkning pä bristande 400,^20 N-dr Uti ben till FörswarSwcrket anflagne i million 8vdr. De pä Allmänna Indragnings-Staten gjorde besparingar hafwa befunnits anwande till de utgifter Riksens Ständer pä denna fond anwisat, med ett öfwerskott för är »8is af 18,667; 46. L., och för lön af Zr,ot8: 9. 4- Hwad angär Stars-werkets förwalkning för de Line isrägawarande är, haftva Riksens Ständer funnit de af Eder Kongl. Majit gjorda Regleringar, samt i öfrigt Riks-Staternes uppgifter instämmande med hwad Riksens Ständer sig utlätit eller sörestcifwit. Till granskning af sjelfwa utbetalningarNcs rigtighet Haftva Riksens Ständer, i brist af dertill hörande verifikationer, ej warit i lilifelle, samt af« iven ansett stkdanl böra öfwerletnnas till Kongl Kammar, Rätten och Riksens Ständers Åkvist rer; likwä! hafwa de, ritt winnande af stöm lätthet wid -i6 Den 29 Junit. öfwerseendet af Stats-Werkets tillstånd, bekvende pä afsiutningen af utgifterne efter Hufwudtitlarne, samt en säkrare och skyndsammare kännedom af besparingar eller brister uti inkomsterna, ansett t/enligt, att hos Eder Kongl. Maju anhalla om Nådig författnings utfärdande derest ej oförutsedde gällande hinder emot en sadan författning förekomma, ined antydan för alla dem, som äga rätt, undfå mede! ester Staten, att, wid deras fordranS förlust, anmäla sig om utbekommandet deraf innan z:dje Qwarralets stut, arel efter det, för hwilket samma fordran uppkommit. Riksens
Närmare genom korrespondens med » Musiklärarinna &gt;, Llpsala, pöste restante. är anstäld vid elem.-lärov. för flickor, önskar under sommaren plats, helst på landet, för att undervisa minderåriga barn i svenska skolämnen. Svar till » 20 år », Linköping, pöste restante. Dagny Fredrika Bre !iier-l~örhuildet, livars verksainhet under detta liksom de föregående åren utöfvats i öfverensst~mmelse med förbundets program, liar fortfarande haft att gliidja sig åt allmiinhetens förtroende, Iivarigenoin förbundet vunnit ökad anslutning och dess arbetsfält kunnat utvidgas. Franistegen i detta afseende åskidliggöras genom följande siffror: Ar. I enlighet ined (j F i stadgarne företogs vid årsinötel deii 25 inaj 1887 val efter de sex ordinarie styrelsemedlemiilar och ses suppleanter, klvilka voro i tur att afgå. De återvaldes, ined undantag af fru Weidenliielrn, som ui-idaiibedt sig A t e r ~ ~ i d hyil-. kens stalle valdes fröken Lotten Dahlgren. Förbundets styrelse har alltsk under &amp; r 188 ' 7 haft följande Ordförande: Riksantiqvarien fl. HiZclebmr~d. Vice ordförande: Hofintendenten A. Börtscll. Sekreterare: Fröken A. Roos. Kassaf ' örvaltare: Doktor Cud A$jstraönl. Stgrelsesuppleanier: Litteratören E. Becknzan. Fröken L. Dahlgren. Fröken G. Elfuing. Fröken I; Fries. Rektor C. cotr Fricsetz. Fru Th. GgldCn. Fröken G. Kapten L. * - B. I-brtbetztlic-l;. Frii G. qf Klintbciag. Revisionssekr. Rolz tlieb. Professor I-? G. R o s h. Fröken J. Eet.isson. Bankdirektören A. Noiman. Fru E. Odelbeiy. Fröken A. Rossanrler. Doktor V Scedbonz.
Man skref sista augusti. I salen på Videby promenerade Rolf fram och åter. Stundom stannade han ett ögonblick i dörren till sin hustrus rum och utbytte några ord med henne. Stundom dröjde han vid något af fönstren och kastade spejande blickar bort emot landsvägen eller öfver gården, som låg där, nykrattad och pyntad redan på lördagsmorgonen. » Nu kommer hon, pappa! » ropade Maud, som låg framstupa i ett af fönstren. » Jag hörde vagnen. » Rolf försökte se likgiltig ut, men uttrycken i hans ansikte växlade i kapp med tankarne. I detsamma svängde Annie upp på gården. den Maud hade skyndat ut att först helsa henne. » Välkommen åter! » helsade Rolf, som nu äfven kommit ut. » Så roligt, så kärt att ha er här igen! Allt har varit tomt och öde, medan ni varit borta. » Han talade med låg, smekande stämma. Annie besvarade hans varma helsning med lugn värdighet. Hon var besluten att visa lagom mycket vänlighet för att ej synas ohöflig, men att för öfrigt vara tillbakadragen och vaksam. På sig själf var hon nu fullt säker. Aldrig skulle hon med vett och vilja, göra sig skyldig till ett så lumpet bedrägeri ... Och nu skulle kampen börjas. Följande dags eftermiddag tillbragtes i A g - nes ' rum. Hennes nervösa lidande bade ännu mer tilltagit, och särskildt under de sista dagarne hade hennes krafter varit mycket nedsatta. Efter supén föreslog Rolf, att man skulle spela något. » Det skulle visst glädja Agnes, » tillade han. Agnes böjde jakande på hufvudet. Fiolen hade nu så länge hvilat. Det skulle bli ett stort nöje att åter låta stråken glida öfver strängarne. Annie hade intet att invända häremot. Litet musik kunde j u ej inverka menligt på hennes föresatser. Tiden ilade snabbt undan, medan det ena stycket spelades efter det andra. Ett par gånger hade Rolf gått fram till sin hustrus halföppna dörr för att fråga, om Agnes stördes eller tröttades. Men hon hade svarat nej häpå. » Ännu ett stycke, ett enda blott! » Man valde den härliga introduktionen till första akten ur Lucie.
Tomas kom fram med sitt ärende. »Femtio kronor,» murrade Mortimer småskrattande, »det är inte småsaker ...» Han tog fram en femtiokronsedel, knycklade ihop den och stoppade den på halsen på Tomas under stärkkragen. »Du går den breda vägen, tycks det,» tilllade han något allvarligare. »Gå på med det, men akta dig för diket!» Han gick fram och tillbaka i rummet med cigarren i mungipan. Då han kom förbi soffan, där Tomas satt, strök han honom lätt öfver håret i förbigående, liksom i distraktion, utan att säga något. Därefter sjönk han ned i gungstolen. Han hade plötsligt blifvit tankfull och tyst. Hans ansikte hade fått samma uttryck, som det haft några ögonblick under Arvidsons middag – ett uttryck af grubbel öfver något förloradt, något bortglömdt, eller öfver något som man en gång hade lofvat honom och som aldrig kom. Klockan var half åtta, då Tomas gick från Mortimer. Det dröjde ännu nära en timme, innan Ellen blef ledig. Tomas dref omkring. Solen var redan borta, och det började skymma. Gustaf Adolfs torg låg folktomt och ödsligt. Öfver slottet mörknade den östra horisonten till ett allt tätare och djupare gråviolett. Det var en af dessa underligt tysta och förstämda stockholmska vårkvällar, då kaféernas alla orkestrar förstummats på ett ögonblick, som på en vink af någon dold taktpinne, och flanörernas ström med ens runnit ut och blifvit borta i sidogator och portiker. Och midt i stadens centrum kan man en lång minut stå ensam och förvånad och lyssna till ljudet af en vagn, som rullar någonstädes på flera gators afstånd, eller man kan undrande se ut öfver torget och låta ögonen följa de människoskuggor, hvilka tyst och rätlinigt glida fram genom skymningen som på ett osynligt snöre. Så med ens skräller det till i en orkester, och lyktorna tändas, och vagnar komma rullande, och flanörer med glimmande cigarrer börja trängas på trottoarerna, och man är åter i en lefvande stad ... Tomas hade kommit ut på Blasieholmskajen. Hvita skärgårdsbåtar gledo ut och in i hamnen med tindrande lanternor.
» Nej, » tillade hon allvarsamt, » det är nog sant, att jag ej gjorde mycket nytta hemma, — mamma sade precis som du, ifall jag bar en stol tvärs öfver golfvet. Men ser du, nu vill jag försöka att bli en riktigt duktig husmor! » Orden åtföljdes af en liten knyck på hufvudet. » Och då började du med att d a m m a? » » Jaha, min herre, man skall börja från början med allting här i världen! Men inte behöfver du gå än, kom och sätt dig här i soffan några minuter! Se så där j a! Vet du, att Agda Mark kommer hit på förmiddagen, och därför vill jag ha riktigt fint i hela våningen. Hon har inte varit uppe hos oss någon gång än. Jag grälade ordentligt på henne, då vi möttes på Sture gatan igår. Hon hade varit rädd att störa oss, sade hon, men när hon då fick höra, att du satt uppe på banken hela förmiddagarne, lofvade hon att komma till mig. Stackars Agda, hon sträfvar så, och blek och klen såg hon ut. » » Vi ska bjuda henne ofta till oss och söka muntra upp henne litet. » » Ja, » sade Vera gladt, » det ska vi! — Vet du, » fortfor hon litet blygt, » jag trodde en tid, att du var förtjust i Agda, — du talade alltid så mycket med henne, då ni träffades där hemma. » » Jaså, — lillan var svartsjuk kanske! Det var inte heller så utan, att jag var intresserad af henne, innan jag lärde känna dig riktigt. Det är en sådan begåfvad kvinna, och hon kan vara utmärkt trenig när hon vill, men det hvilar ofta något tungt, tryckande öfver henne. I det fallet äro du och hon verkliga kontraster, — les extrimes se touchent. Du har dock inte varit så mycket tillsammans med henne på sista tiden som först, när jag lärde känna dig. » » Nej, — ty sedan fick jag ju dig istället! » Han drog henne tätt intill sig, och strök med handen öfver det mjuka håret. Hon log och lutade sig emot honom. » Är ej vår salong vacker nu, när solen skiner i n? » frågade hon. » Sol — det är ändå något härligt!
Att ligga på vänstra möbler hindra från att brynas, och som af sidan är alltid mer eller mindre hinderligt för frisk luft har fullt upp. Det är hälsosamt att sofva med sluten mun, om det nu ock så bara vore för att omöjliggöra, att insekter krypa in i den öppna munnen. Men nu kommer framförallt härtill, att det damm, som på detta vis intränger i lungorna, då det ej kan hindras af slemhinnan i näsan, måste vara synnerligen skadligt för våra andedräktsorgan. hjärtverksamheten. Det är hälsosamt att andas in genom näsan, ty slemhinnan i näsan förhindrar — som redan är på- visadt — att damm och dylika af luften kringförda föroreningar intränga i lungorna. Dessutom blir den kalla luften härvid så pass upp125 » Utanför din moders stuga Blomstra ängar, grönska lundar; Hvarje äng bar silfverbäckar, Hvarje lund i sjöar speglas, Öfver alla skiner solen. Gjuter gifmildt gyllne dagern. bra för det; mången torde ock anse den ytterliga omsorg, s6m behöfves i fejden mot dessa osynliga fiender, rent af som pjåsk. Hvad det första beträffar, ha bakterierna länge varit anade. Linné anser orsaken till infektionssjukdomarna vara att söka i små djur, som ej kunna ses med blotta ögat, men som framtiden skall taga itu med, och holländaren Antony van Leeuwenhoek hade redan på 1600-talet medels mycket förstorande linser, som han framställt, sett en massa ytterligt små djur i vatten, födoämnen m. m. Vidare är det verkligen genom, om man så vill kalla det, » pjåsk », d. v. s. genom en i de minsta detaljer ingående omsorg, en väl beräknad och noga uttänkt fälttågsplan, vi skola bemöta dessa osynliga fiender. Men alla våra bemödanden öfverträffas dock af solens verkningar. Vår tids vetenskap har upplyst, att solen är bakteriedödande mer än något annat, och redan grekerna visste att i bilder berätta om solens förmåga i detta afseende. Apollo, solguden, dräpte i sin tidiga barndom ormen Python, som förföljde hans moder Latona. Myten kan ju tolkas så, att solen med sina varma strålar fördrifver dimmorna och dunsterna på jorden, hvilka alstra förruttnelse och sjukdom.
Hvad slutligen angår 51 punkten, innefattande förslag till föreskrifter angående Bankens Reserv-fond och densamraas användande, hvilken punkt blifvit godkänd af Preste-Ståndet med den ändring allenast, som föranleddes af Ståndets afslag å Utskottets framställning om indragning å Allmänna Diskont-fonden, men af de tre öfriga Riks-Stånden återremitterad; så och då lydelsen af denna punkt är beroende, bland annat, af de beslut, Rikets Ständer komma att fatta i här förut nämnda frågor rörande dels årlig förminskning af Fastighets-lånefonden och Allmänna Diskont-fonden, dels öfverlemnande till Riksgälds-kontoret af en million R:dr af Bankens besparade vinst, förbehåller sig Utskottet att, efter erhållen del af Rikets Ständers berörde beslut, få i anledning af återremissen å 51 punkten med vidare yttrande till Rikets Ständer inkomma. Stockholm den 19 Juli 1860 STOCKHOLM, TKYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1860. Banko-Utskottets Memorial N:o 32. 1 N:o 32. Ank. lill Exp.-Utsk. deri 24 Juli 1860, kl. 6 e. m. Memorial, angående föreskrifterna i Usta, 2:dra och i o:dje Artiklarne af Banlco-reglementet. Vid granskning af föreskrifterna i ofvannämnda Artiklar af Banko-reglementet, omfattande, lista Artikeln, under §§ 1—30, Bankens Öfverstyrelse och några särskilda åt densamma gifna uppdrag; 2:dra Artikeln, under §§ 31—34, Bankoverkets indelning, dess Under-styrelse samt Embetsoch Tjenstemännens ansvarighet, samt 3:dje Artikeln, under §§ 35—74, Banko-statens löneförmåner, grunderne för befordringar och pensionsberäkning samt ordnings-stadganden, har Utskottet ansett sig böra hos Rikets Ständer göra följande framställningar:
Men då så icke skett och man i denna stund icke vet, huruvida afgiften till Handelsoch SjöfartsFonden samt tolagen komma att fortfara såsom särskildta afgifter eller upgå uti den allmänna tullupbörden, så vet man icke heller, huru man i afs. å de särskildta tullsatserna bör besluta, eller, rättare sagt, derest R. o. Ad. fattar sitt beslut ang:de tulltariffen tinder förutsättning, att Ståndets beslut ang:de de nyssnämnde afgifterne blifver R. St:rs, men detta icke blifver fallet, så kunna svåra förvecklingar komma att upstfi. Ty om R. o. Ad. t. ex. bestämmer en tullsats af 10 Öre å en viss artikel, under förutsättning att afgiften till Handelsoch SjöfartsFonden samt tolagen deri skola ingå, samt de öfriga Stånden bestämma samma tullsats men t. ex. tvänne af dem bibehålla nämnde afgifter såsom särskildt utgående, och det sedermera icke folie sig bättre, än att R. St:rs beslut blefve att afgiften till Handelsoch SjöfartsFonden samt tolagen skulle qvarstå såsom särskilda afgifter bredvid tullafgiften, så vore af alla 4 Stånden beslutad en tullsats af 10 Ore å ifrågav;de artikel, oaktadt de nyssnämnde tilläggsafgifterne icke komme att i denna tullsats ingå utan komme att derutöfver drabba nämnde artikel, hvilket alldeles stridde emot hvad R. o. Ad. afsett, enär om R. o. Ad. deremot bestämt tullen för samma artikel sedan R. o. Ad. egt kännedom derom, att de särskildta tilläggsafgifterne komme att qvarstå, så skulle R. o. Ad. naturligtvis, om Ståndet ansåge 10 Ore, med inberäkning af tilläggsafgifterne, vara en lämplig tullsats, bestämt sjelfva den egentliga tullsatsen till ett belopp, som understege 10 Ore med så mycket som tilläggsafgifterne utgjorde, så att alla tre afgifterne tillsammans upginge till 10 Öre. Det är således af vigt att R. o. 478 Den 22 Juli e. m.