Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då jag ser, att medel icke fattas för uniformsförändringar; ,då jag ser, alt man har medel alt spöka ut en hop rangregemeuter med allt möjligt prål, kan jag >4 Den i5 Augusti f. m. icke annat än instämma med Gr. Horn uti förundran öfver den öfverklagade bristen på medel. De ifrågavar. 54,ooo r:dr kunde tagas från Lifgardet till häst, utan att Sveriges ära eller försvar derigenom skulle lida. Behofvet kan vara gifvet, anslaget kan finnas nödvändigt; men hvad jag påstår, är det, att så länge man icke hushållar med hvad man har, man icke bör erhålla mera. När det ligger för en hvar öppet, att indragningar kunna äga rum på andra håll, tillstår jag, att det är för min känsla såsom representant motbjudande att höra, att man klagar öfver, att kläder saknas för vår beväring, att blomman af vår ungdom skall hlifva missnöjd öfver att se sig vanvårdad. Från denna synpunkt har jag bestridt dessa anslag och kommer att bestrida alla, som kunna fyllas genom hushållning på andra; och om vi icke utgå från den synpunkten att genom vägran af anslag, äfven någon gång för nödvändiga behof, tvinga Regeringen att använda hushållp:->g, finna vi aldrig någon gräns för ökade skatter. Vi hatva pest och farsot i landet; och jag hemställer, om tidpunkten då är inne att göra tillökningar på ett håll, utan att indraga på ett annat. Man har äfven en tillgång i gamla passevolancefonden af nära 3oo,ooo r:dr; jag hemställer, om det är Ioyalt att icke deraf använda, hvad som för ett så angeläget och med denna fond så näragemenskap ägande behof erfordras. Man har talat om Representationens niskhet. Jag tror, att Representationen hitintills varit alltför frikostig, och att det just är denna frikostighet, som nödgar Representationen att numera göra inskränkningar. Jag tror det vara en grundsats, som kau tillämpas på alla Styrelser, att man icke skall gifva Regeringen mer, än den oundgängligen behöfver, och att man strängt skall tillämpa denna grundsats.
Krigsfond icke synes böra belastas med det betydliga äfventyret af en Passevolance om remonteringen för de indelta Gavalleri-Regementena, feviiken remontering deremot, hädanefter såsom hittills, lärer af de Rustande, hvar för sig, böra besörjas, anse Utskotten oundvikligt vara, att låta frågan om sättet för remonteringens besörjande så under fred som krig, antingen uppå så kalladt skäf, eller medelst understöd från en i sådant ändamål samlad Gassa, blifva föremål för serskild förening, de Rustande emellan, inom hvarjeCavalleri-Regemente, dermed Rikets Höglollige Ständer icke torde finna skäl att för närvarande någon befattning taga. Det är med sålunda yttrad öfvertygelse, de förenade Utskotten vördsamt hemställa, det ville Rikets Höglollige Ständer, i afgående Skrifvelse, hos Kongl. Maj-.t underdånigst anhålla, att en förnyad framställning matte, genom Konungens Befallningshafvande, varda de Rustande meddelad, hufvudsakligen innefattande följande allmänna grunder för den åsyftade inrättningens tillvägab ringande: 1:0 Hvarje Rusthållare erlägger årligen i penningar en, med ledning af senast anskaffade Monderings kostnad och calculerade bruk - io Statssamt Oec.~TJtsh. TJtl. N:o 108. ningstid,' uträknad afgift, till underhallande sä väl af redan befintlige, som till upphandling erforderliga nya Bevärings-, Beklädnads-, Remtygsoch Sadelmonderings-persedlar; 2:0 Förvaltningen af dessa medel, för dermed afsedda ändamål, uppdrages åt en inom hvarje Regemente eller Corps sammansatt Direction, bestående af Landshöfdingen i det Län, inom hvilket största delen af Regementet eller Corpsen är förlagd, Regementets elier Corpsens Befälhafvare, en Ryttmästare eller Capitaine samt fyra Rusthållare, hvilka sistnämnde de Rustande sjelfve ega att utvälja; 3:0
Af denna kronopark ulbrötos 1000 tunnland, som lemnades till öboerne, att sjelfve dermed hushålla, och nu synes det icke hvar denna skog stått, då deremot de under skogsbetjeningens vård ställda 227 tunnlanden utgöra den vackraste skog man kan få se i Sverige. Många sådana exempel på förstörelsesätten kunde uppgifvas, men jag vill ej trötta dermed, utan öfvergår lill motsatta sidan. Kronoparker och häradsallmänningar hafva i alla tider stått under Regerius disposition; och månne icke detta är skälet hvarföre sådana skogar ännu finnes qvar? Släpp dem under municipalstyrelser, tag bort skogs-staten; och det skall snart gå med dem, som med sockenalimänningarna och de ofvannämnda kronoparkerna. Detta insågo 1823 års Ständer och öfverlemnade derföre ordnandet af en bättre skogshushållning åt K. M. Sedan den tiden har ett nytt skogshushållnings-systeme blifvit följdt. Resultaterna deraf tyckas vara obekanta, af skäl alt de mest lästa tidningarna upptaga aldrig hvad gagn Regerln gjort, utan tvertom förneka det. Här tyckes således vara stället att lägga det för ögonen. Det är ju åtminstone af R. St. kändt, alt inga statsanslag äro lemnade till befordrande af en bättre skogshushållnings införande i Sverige, ehuru R. St. sjelfve och hela allmänheten insett nyttan deraf och yrkat på dess införande. Ett skogs-institut behöfdes, ty skogspersonalen var alliä H, »5 x Den 5 September f. m. tleles okunnig i skogsskötsel^ Den var också så illa lönad att raan ej kunde fordra stor nytta utaf den, löuerne behöfde ökas på det man måtte kunna begära mera redlighet af den. Kronoparkerna voro gleshuggna och på mångastallen uppbrända; medel fordrades att åter beså dem; mångå hemman och intägter lågo inuti kronoparkerna, hvarifrån skog såldes, som togs på parkerna, och åverkarne kunde svårligen åtkommas; ty desse bodde på parken och bevakarne r, 2 ja anda till 3 mil från den park de skulle bevaka. Dessa hemman måste inlösas.
Mörner i sin reservation föreslagit och med uteslutande utur 4:de mom. af orden: eller köparen med sin ed fylla, att a Iliand lingen icke till annans förfång är d i k t a d. Ropades ja. Då nu ånyo föredrogs LagUtsk:s den 3o sist!. Dec. på bordet lagda betänk. JN:o 172, i anledn. af väckt motion, dels om upphäfvande af K. förbudet mot dueller och slagsmål af den 22 Aug. 1682 och alla dermed sammanhang ägande författningar, dels ock om ändring af 24 cap. 11 §:n Missg-b:n, blef samma betänk, af R. o. Ad. bifallet. Föredrogs ånyo Lagsamt Allm. Besvärsoch EkomXJtsk:s den 3o sisth Dec. på bordet lagda betänk. !N:o 26, i anledn. af väckt fråga om förändring i tiden för vägla g - ningen. Frih. N a tick ho f f, J o h. Otto: Hr Bergenstråles motion innehöll, alt, med upplifvande af föreskriften, det grus och vägfyllning skall vara framfördt före liden till väglagningcn. mätte stadgas; 1:0 att väglagningen skall verkställas om hösten, på den tid, som, efter särskilda localer, af Konungens Bef:h:de inom hvarje län utsattes, samt vägarne sedermera bättras, när omständigheterna det fordra. Efter utförligt ordande om väglagningens företagande, då våren börjar, komma Utsk:n till den slutsats, "att anledningarne lill den klagan motionärerne föra öfver liden för vägarnes lagning och gräsning, icke äro att söka i gällande författningar, utan ideras tillämpande; hvadan någon åtgärd å lagstiftningens sida icke kan erfordras, helst 1818 års författning tillåter Konungens Bef:h:de att, der allmänna vägarnes islånd 19 H. 49 386
Det allmännaste af läran om menniskans kroppsbyggnad, meddeladt under hänvisning till skelettet och planscher; undersökning af levande växter. 2 Kl. Botanik (under hösten och våren) zoologi etc. etc. Hist. & Geografi. 1 Kl. Sv. hist. till nyare tiden. Sverige, Norge, Danmark. Gustaf Wasa – Carl XII. Europas fysiska & politiska geografi. 3 Kl. Från frihetstidens början till våra dagar. Repetition. De främmande verldsdelarnes fysiska & politiska geografi. Feilberg talar om ”Ventetider”. I intet hus har jag gjort en så rik erfarenhet om ”Ventetider” som här. De tycks åtminstone icke för mig vara fruktbärande. Den som herrskar behöfver ej låta fjerdedelen af sitt lif rinna ned i Ventetidernas öppna såll för att der spårlöst försvinna. Om Sarah Bernhardt haft ”Ventetider” skulle hon ej varit hvad hon är.158 ”Ingen profet i sitt eget land” säger man, men det är ej sant. Om Hörby-kungen kommer till Malmö är han ingenting. Om borgmästaren i Treleborg kommer till Hörby är han heller ingenting. Ett lärdomsljus i Hörby är ingenting. En löjtnant bland de lärde är heller ingen ting. (Han lemnar penningarne.) Hon. – ”Ja, resultatet är ju godt.” – ”Mycket bra betaldt.” – ”Men om det nu blir aldrig så lockande ämnar du väl icke antaga.” – ”Jo det är just hvad jag gör.” – ”Men försummelsen – jag menar för din examen ” Han klappade henne på axeln och sänkte rösten som just derigenom till det afvisande och högmodiga fick något hånfullt. – ”Examen är min.” – ”Ja, och icke min,” svarade hon i en ton som skulle vara gladt skämtsamt. I sitt bemödande att behålla skenet tänkte hon ej på att den komedien omöjligt kunde dupera någon. Men kände hon vrede så beherrskade hon den åtminstone, och hon är häftig. Men om hon höll för mycket af honom för att vredgas, hur sårad skulle hon ej känna sig! Han kan dåligt nog bära medgång.
Ja, min Stella, jag vill icke neka dig hvad ditt hjerta önskar; jag, din själaherde af Herrans nåd, jag icke blott icke nekar dig, jag uppmuntrar dig äfven att böja knä vid Christi bord. Härvid lade han handen på hennes hufvud, liksom för att nedkalla öfver henne all den välsignelse en jordisk varelse förmår. Men hastigt drog han handen undan och höll den icke så länge der som han eljest plägade. – Hvarföre tog Erik så hastigt handen bort från mitt hufvud. Är jag icke sådan som Erik ville jag vore? – Nej, nej icke så, ja, ja – sade Erik med en häftighet ovanlig hos denne sjelfbeherrskande man – du är – han ämnade fortfara, men kunde icke annat än säga – Stella. Stella, detta namn uttaladt med hela den frambrytande kraften af en sammanträngd känsla, verkade, att hon såg honom ängsligt forskande i ögat. – Säg Erik, hvad menar du? – Du skall få smaka af brödet och vinet, men jag ... en annan skall räcka det fram åt dig. Jag kan det ej. Erik ville icke vara skenfager inför sitt samvete. Han kände, att om han blefve den kommunicerande, så skulle han förråda den mästares sak, åt hvilken han svurit sin trohet. Han skulle ha mindre känsla för den heliga akten, än för den han bespisade med nådens medel. – Jag förstår det ej – sade Stella – hvarföre det skall bli en annan, än du, som räcker mig vinet och brödet. Kan du förklara det för mig? – Kanske framdeles i en verld; nu kan jag det ej. Men Stella, minns att för dig är det detsamma. Personen försvinner när Herran talar. – Förlåt mig Erik, jag vet att hvadhelst Erik vill, så är det rätt och bra. Och jag vill vidare intet fråga. – Skola vi nu göra ett litet slag åt landsvägen och åt kyrkan? – Ja åt kyrkan Men hvarföre har Erik icke numera tagit min arm, såsom Erik alltid plägade göra de första tiderna? Erik betänkte sig något litet innan han svarade: – För det att Stella icke munera är densamma Stella, som då Ser du den fågeln der i trädet, som sjunger så vackert. – Ack ja, jag ser honom, den snälla fågeln. Men hvad heter han?
Madame de Châteauneuf kom sent, åtföljd af sin nièce och den gamle markisen af Caulaincourt. De helsade strax öfver till Madame Permon och Laurette Junot, som hade logen öfver konsulernas. Mademoiselle de La Feuillade, som, efter deras möte om natten, säkert väntade att åtminstone ett par ögonblick träffa Förste Konsuln, var strålande i en ny drägt af mattblått silke, rikt broderad med guldblad och blommor i ljus rosa. Öfver pannan satt ett uddigt diadem, prydt med safirer och vinlöf i guld, hvilket så nära, som det blott gick an, till formen liknade en hertigkrona; på den yppigt bara halsen och högt uppe på de hvita, fasta armarne slöto sig fint, efter antiken arbetade guldsmycken. Mer än någonsin liknade hon en renaissancedrottning, der hon, i samma ögonblick orkestern intonerade ouvertyren, högrest trädde fram till logekanten. Man hade knapt spelat de trettio första takterna, förrän publiken skrämdes upp vid ljudet af en stark knall — nästan som af ett kanonskott. Folk vände sig om och reste sig upp från sina platser; från parkett bredde sig öfver hela salen uppemot logerna en stigande bölja af hviskningar och utrop, — ingen hörde mera på Garat och Madame BarbierWalbonne, som från scenen fortforo att sjunga det högtidliga oratoriet. — Men hvad står på? hviskade den alltid nervösa Madame de Châteauneuf. Armand — hon vände sig till den unge Caulaincourt, som nyss kommit in — hör då efter, hvad det kan vara. Den unge mannen reste sig upp, och i det han böjde sig ned öfver Edmée, som satt framför honom, sade han lågt: — Detta påminner om den 18 Vendémiaire. Edmée kände, hur hennes hjerta plötsligt liksom stod stilla, och hon blef kall och styf öfver hela kroppen. Hon slöt ögonen och grep krampaktigt fatt om logekanten. I detta ögonblick kom general Junot brådskande in i logen midtemot, och med höjd stämma ropade kommendanten af Paris ut öfver salen: — Förste
Spo ö ftpo © -t co © 02 Transport 142,308 93 288,332 50 121,5 113,1 För befordrande af äldre, i Riksarkivet och andra allmänna eller enskilda samlingar befintliga, för Sveriges historia och offentliga förhållanden vigtiga skrifters och handlingars utgifning 9,000 — 123,6 113,2 » byggnadsarbeten å den åt Stockholms Veterinärinrättning upplåtna egendom 13,000 — 164,308 93 h) Beviljade under 1862—1863 års riksdag: 128 114
Män, uti Skrifvelse al den 11 sistlidne Januarii, i underdånighet föreslagit det tillägg i i/[ Gap. 1 § Giftermåls-Balken: ”att, der”est, under tvist 0111 skillnad till säng och ”säte, makarne fortfarande lefva i kil och ”osämja, samt oenigheten öfvergår lill så ”våldsamma handlingar, att endera eller ”bägge Makarnes lif och helsa derigenom ”äfventyras, Domaren må vara berättigad ”att, vid derom gjordt påstående, och lag”lig bevisning af ofvannämnde förhållande, ”tillåta endera makan att, under rättegången, ”flytta från den andra eller vidtaga andra ”åtgärder för skyddande af den våldförda ”makans lif och helsa.” Då bevarandet af äktenskapets helgd och den deraf följande angelägenheten att ej lätta ut vägar ne till vinnande af äktenskapsskillnad synes fordra, det
Stånd allena synes böra pröfvas, hvad hos de öfriga Stånden icke kunde Aili pröfning förekomma} men sorn jag vid begäran om återremissen, såsom en ny .Motion, utsträckte frågan om mindre nödvändighet af Regementssknfvaremöten, samt om Regementsskrifvaresförbindelser, Utskottet likväl icke till besvarande upptagit de anförda omständigheter, och jag torde möjligen komma att sakna ett yttrande derom, så nödgas jag härvid fästa det förbehåll, att min Motion icke ina an.' ses vara genom detta Betänkande besvarad, hvilket förbehåll, till Utskottets kännedom, jag gerna önskade kunde få inflyta i det FrotocollsUtdrag, som i detta ämne, af Höglofl. Ridderskapet och Adeln, Utskottet meddelas. I anledning af den utaf Grefve Gyllenborg föreslagna utväg till detta måls afslutancle, ytttide sig Grefve Lantingshausen anse att hvarje Betänkande borde, enligt Regeringsformen, framställas till bifall eller afslag, och begärde proposition på Betänkandet. Friherre Cederström, Jacob.- Det är Otvifvelaktigt, att när tre Stånd afslagit en frå.' ga, och denna är af beskaffenhet att med Tre Stånds röst kunna afgöras, så är den - Dea q 9 Maji samma förfallen, den kan vid samma Riks. dag ej mera förekomma, och det fjerde Stan. dets skiljaktiga röst är utan betydenhet. Men att till någon frågas afslutande använda den utväg, att förklara sig låta dervid bero, vore ej att afgöra något om sjelfva frågan, utan allenast låta den hvila: och den; na utväg är icke enlig med Riksdagsordningen, som stadgar ovilkorligen att hvarje Riksdagsmål måste, efter en viss hvilotid, vid samma Riksdag till afgörande företagas. En tanka måste således af hvarje RiksStånd deröfver yttras, och målet får icke nedläggas. Jag anhåller alltså, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes göra proposition på sjelfva Memorialet.
Emedlertid, och då jag som Ledamot af ConstitutionsUtskottet uppfyldt denna pligt, dertill föranledd af min öfvertygelse, och mitt begrepp om de skyldigheter denna befattning ålägger, torde jag äfven, då jag, som Ledamot af detta upplysta Riksstånd, uti pröfningen och beslutet öfver denna anmärkning äger rätt att deltaga, få, i full öfverensstämmelse med Utskottets framställning, förklara, att jag icke funnit StatsRådet Cederström till någon arbitraire inflytelse, eller någon menlig verkan på rättvisa och säkerhet hafva begagnat den collision och den dubbla magt, som genom tvenne Embe. tens utöfning af en och samma person i någons hand, hvilken deraf ville göra ett skadligt bruk, lätt kunde uppkomma, hvarföre jag, oaktadt förbemäldte StatsRåd, i dylika nu anmärkte fall, yttrande till protocollet afgifvit, visserRidel. 0, Ad, Prot. VI. B II. Rikets val kräfva annan åt4 gärd med denna anmärkning, än att den blott lägges till Ståndets handlingar. Rörande den af ConstitutionsUtskottet ejnot StatsSecreterarc n Quiding gjorde anmärkmng, lår jag den äran lämna följande upplysning. Efter Fälttåget i Norrige qvarlämnades derstädes, till indrifvande af Svenska Kronans lor^ dringar, en FältCommissarius vid namn Sundell. Bemälte Sundell uppbar småningom dessa fordringar, utgörande icke mindre än circa 58000 Specie R dr, och remitterade dem småningom, emot hehöriga qvittencer, till det Verk, hvarunder ban höide, nemligen KrigsComitéen. Af denna summa aflämnade Sundell ifrån den 28 September 1816 till den 23 Julii 1817 circa 43000 Rrdr Specie, i sådnne representativer, sorn, enligt KonglMajts Nådiga förordnande, under denna tid voro tillåtne, att i Kronans Cassör emottagas.
Utgifter, matte varda, uppråttad,. om verkställigheten hvaraf Eders Kongl.. Majit i nåder infordrade StatsContoirets underdåniga, yttrande, föreslog StatsContoiret i underdånigt utlåtande den 31 December 1.81 o., att då ,s efter, dess. tanka , Riksens Stånders afsigt harvid vöre, att erhålla ett Bokslut, innefattande alla Kronans Inkomster och bland Utgifterne afven dem, som ej hörde till Riks-Staten och. Stats-Contoirets disposition, Riks-Bokslutet skulle grundas på Landsoch Militis-Röckerne öfver, Ordinarie Stats-Intra-. derne samt å de sårskildte Verks Råkenskaper, sorn uppbara och redovisa Extraordinarie StatsInkomsterne, såsom TullPost-, och Chartae Sigillataemedlen med flere, och. att. för detta. General-Bokslut matte, antagas samma, method, sorn., för Lands-Boks-redogörelsen varit faststålld och, följd i mer ån 80 år, samt funnes redig och, lättfattlig;, men, i anseende dertill, att Lands-Böckerne icke inkomma till. Kammar-Collegium förr, ån. t§ år, efter Uppbördsåret, och Riks-Bokslutets författande derefter skulle med - Revisorers Berättelse. foia längre tidsutdrägt, borde sådane Statsförslag till begagnande tor Bokslutets skyndsammare uppgörande afgifvas, som, grundade på afglutade Landt-Råkenskaper, visade forhållandet med Uppbörden i Lånen för dehiteringsåret, den 4 September det påföljande» och summariter npptoge hvarje Råntetittels verkliga belopp, hvad derutaf gått till afkortning, eller blifvit anordnadt, utom eller efter Stat, jemte Kronans behållning, bestående i leverering af penningar och Spannmål samt Restantier; äfvensom förslag af de förvaltande Verken öfver deras årsuppb.örder skulle uppråttas och aflemnas inom den 2 4 September för det föregående året; och täcktes Eders Kongl.
Dimensionen af deras tjocklek bestämmes efter fjerdedelen af deras totalomfång midtpå, så att t. ex. en sparre, som på två motsatta sidor innehåller 8 tums tjocklek och på de öfriga endast 4 tums, kommer att vid tullklareringen behandlas lika med en, hvars alla fyra sidor tvertöfver innehålla hvardera 6 tum. läkler, huggne eller täljde; äfvensom bandstakar af furu och gran, samt båtshakeskaft och bärlingar om 15 å 20 fots längd och 1,2 å 1,6 tums diameter i lilländan 1 tolft. 50 årlräd eller ämnen till åror 1 par. 15 Anm. Fartyg må till skeppsbehof tullfritt intaga 2 st. årämnen för hvarje 20 läster af fartygets drägtighet och derunder. Alla andra varor, än de i denna tarif upptagne, Fri i. Bih. till B. St. Prot. 1859 & 1860. 10 Sami. 1 Afd. 42 330 Exp c (lilio ns-U Iskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 424. Underrättelser om hvad vid Taxans verkställighet iakttagas bör. § I Hvad, vid (ullklarering, af brulet örelal ej hinner till halft öre uteslules, och räknas deremot för ett öre hvad af sådant hrutet tal stiger lill eller öfver ett halft. § 2. Med de i taxan förekommande måttoch vigtbestämmelser förstås de, sorn uti Kongh Maj:ts nådiga Stadga den 31 Januari 1855 äro föreskrifna. § 3. Varor, som med främmande fartyg ineller utföras, äro i Sverige icke underkastade andra eller högre afgifter, än om de med Svenska lärtyg ineller utföras. § 4.
Jag saknar icke anledning till den förmodan, att åtminstone vid andre förvaltande verk, Riksens Ständer eller deras Revisorer skulle ännu kunna finna så kallade fynd, hvarvid, i anseende till dispositionen af allmänna medel, nationens rättighet ännu icke blifvit begagnad, hvarå representanterne, blygsamme i sine anspråk, under de menlösa tiderne, icka alltid gjort sina rättigheter gällande, förmodeligen i förtröstan att genom de.n mindre nog - JDen, 7 April c. mi 125 grannheten, förvärfva ytterligare trygghet, för deras til godonjutande i allmänhet; men, deraf föijer icke att rättigheter blifvit eftergitne, för det att deras begagnande blifvit uppskjutit, och lyckligtvis kan ett tigande ConstitutionsUtskott blott befria ifrån ansvar, men aldrig, genom tystnad, i constitutionella förhållanden verka någon rubbning. Jag föranledes till denna reflexion af den värde anmärkarens eget tilikännagifvande, att han, i egenskap af StatsSecreteiare contrasignerat Konungens nådiga Bref, i afseende på Åbofondens disposition, utan att någon anmärkning dervid blifvit af ConstitutionsUtskottet gjord; och ehuru jag, sorn högaktar Friherre Wirsén äfven för dess nitälskan för Riksens Ständers con3titutionelle rättigheter, visserligen icke fäster någon erinran vid dess, ifrån min skiljaktiga åsigt, i afseende på d’spositionssäftet af ifrågasläldte medel, kan jag likväl icke undgå förklara, det jag anser ett godkännande af administrativa åtgärder icke derifrån kan hämtas styrka, att deremot icke blifvit af ConstitutionsUtskott anmärkningar framstäldte, alij dramiast al 1812 års Riksdags ConstitutionsUtskott, som 6ynts mig lika så litet tjena till eftersyn för ConstitutionbUtgkott, som samma års Riksdag till eftersyn för de efterföljande, hvarjemte, och i anledning af det anförda yttrandet i Konungens förenämnde nådiga bref, att nämligen ”detsamma icke innehåller att ifrågavarande Åbo fond är att, såsom Statsverkets tillgång anse, jag får yttra den tanke, att så vida detta nådiga bref innehåller dera 126