Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om j a g sedan funne henne vacker o c h glädtig i moderns hus, hjelpande denna med arbetet, det lilla husets solsken och välsignelse, o c h jag kunde säga mig sjelf: allt detta har jag gjort, j a g har räddat denna själ ur den lefvande grafven, inblåst som en gud i henne den nya lifsandan oeh, nu är hon min, mitt andra jag, från himmelen mig skänkt. O c h sedan framträda med henne inför min moder, lägga henne såsom dotter vid dennas hjerta — o, lycka utan mått, jag skulle knapt kunna bära d e t! E n namnlös längtan k o m vid denna förtrollande, fridfulla anblick Gabriellos bröst att svälla. » S k a l l någonsin en sådan frid taga in hos m i g? » sade han sakta för sig. O e h ångestfullt " slog hans betryckta hjerta, då han nu böjde sig ut genom fönstret. Carmela satt på sin vanliga plats. » Oarmela! » » J a, min älskling! » Carmela sprang upp o c h klappade händerna af fröjd. Gabriello grep lyktan, steg ned för trappan o c h öppnade porten. Carmela smög in, tog i sin venstra hand ljuset ur Gabriellos, o c h steg, i det hon med den högra höll hans omsluten, skyndsamt uppför trappstegen och sade dervid sakta och skötsam: » K o m, k o m, min stackars lilla älskling! K o m, g i f diu lilla Carmela handen, hon skall nog föra dig rätt. U p p k o m m e n tog Gabriello åter från henne lyktan, sköt hastigt en hvilstol till rätta för Carmela, så att det fulla ljusskenet måste falla på hennes ausigte, och satte sig gent emot henne. Derpå begynte han med ett helgons tålamod ånyo sina sorgliga försök att väcka en förståndets, en minnets ljusstråle i det stackars lilla hufvudet. Hvad han tusen gånger försökt, upprepade han på nytt, uppfann annat dertill med bjertats aldrig felande finkänsla, lät alla sin själs djup i kärlekslust, i smärta, i förtviflan uppstiga inför henne — allt förgäfves.
Man inser ,att den orätt n fa, ssm häraf skulle blifwa en följd, och ehuru det medel jag wagat föreslå ej fullkomligen bäfwer alla swärigheker, dä jordmanens olikhet betyd-ligen förändrar afkastningenefter lika utsäde, tror jag dock man kommer rättwisan närmare, an dä Hcmmanlals-beräkningcn tages till grund. Ätwen synes mig pen i denne punct yrkade beklädnadSskyldighet mindre rättwis. Wid 2 § Momentet (bl synes mig något nogare böra bestämmas, att med roteradt eller wärfwadt krigsfolk inom en Stad, kan ej förstas den der möjeligen förlagde Garnizon, utan endast de som derstädes äro barnfödde. Wid Momentet (i) den förmän Utstottct tillagt dem, som antingen'friwilligt eller genom lottning ingätt som Förstärkn-ngsmanskap, synes mig gansta billig, men jag önstade den äfwen utsträckt till de legde; Kronans förlust ä Utffyldcrne blefwe gansta ringa, men det skulle betydeligen lätta för dem, som äro skyldige att lega och äfwen blifwa en stor förmän för de legde, >- Utskottets flutmening, rörande en underdånig anhäl» lan till Konungen om Rust - och Rotehällares sammankallande inom Länen, rörande de förbättringar wid Jndclningswerket, som kunde wara nyttiga, för alt sehan kom* 4o3 Den 13 Aprik. mande Ständer förelägga, hwilka det enligt Zv §. I Regeringsformen flulle behandla, anser jag af den största nytta och önstar dera högeligen Riksens Ständers bifall.
Besparde å 1829 ars Stat anslagne HästlegoMedel . 2,501:42.— S:r 77,515:— 2. 105,614: Balance. Följande under granskningen af detta Departements Redogörelser förekonrne omständigheter hafva Revisorerne ansett böra hos Rikets Ständer anmälas, nemligen: l:o Vissa Skuldposter hafva bägge åren .oförändrade blifvit balancerade, utan att i Balance-relatronerné upptagas, eller att något synts vara tillgjordt för deras indrifvande, såsom: Comniendanten för Invalidlnrättningen 8. Dalerus 50: Öfverste v. Bildt 2,942: 19. 2. ( 5! ) 2:o Likasom vid 1827 och i83o årens Revisionsförrättningar, har äfven nu saknats Sammandrag öfver Kronans Krutförråder, hvarigenom fullständigt kunnat utredas, huru mycket Krut dit ingått och derifrån utlefvererats eller såsom behållning qvarstått. Centner m Centner fg vid Husby-Klosters Krutbruk 1,870: 60. 2,078. — Akers D:o 663. — 896. Kostnaden härföre, förslagsvis beräknad, bar uppgått till minst 4o R:dr per Centner; och då Krut försäljes lill omkring 3o R:dr per Centner, tyckes krutförsäljningen för Statens räkning utfalla med betydlig förlust. 0:0 försäljning af Klut Itai ägt tum Centner, fg. lod.
Under den närvande religiösa rörelse, som under olika benämningar och yttre former genomgår icke blott vårt land, utan hela den Europeiska oell Nord Amerikanska kristenheten, hafva manga nya, förut under vanans, fördomarnes och okunnighetens påtryckande och förlamande inflytelse undertryckta behof framstått och oemotståndligt gjort sig gällande. Många i sig sjelfva ganska enkla och för det sunda förnuftet och den oförvillade religiösa känslan lätt fattlig» sanningar, hafva dykat upp utur det djup, hvarest menniskomeningar och den hierarkiska fyndigheten under århundraden hållit dem fördolda. Bland dessa sanningar, hvilka nu redan i de flesta protestantiska länder, till trots af presterskapets motstånd och bigotteriets fanatiska ifver, tilltvingar sig ett fullt erkännande och tillkämpat sig ett eget gebiet i det praktiska lifvet, är läran om äktenskapet. Val har det icke lyckats de protestantiska theologerna att inpressa i det hos oss antagnn lärosystemet den papistiska dogmen om »vigselns sakrament», med i sjelfva verket har man dock lyckats, att, både i läran och lagstiftningen, ställa denna saken så, att man gjort af äktenskapet en sådan handling, hvilken icke skulle få anses giltig hvarken i andligt eller rent borgerligt hänseende, utan att presten och kyrkan lagt sina händer dervid och genom dessa heliga kanaler himmelens välsignelse skulle tillströmma de respektive kontrahenterna. l)et är emot detta grofva våld på naturen, denna alldeles förvända upfattning af det verkligt sanna förhållandet, som både kristna, tänkare och jurister hafva framstått i andra länder, och, om ock efter mycket motstånd, lyckats kalla till lif den sunda och i sina följder så högst vigtiga läran om civil-äktenskapet. Som jag förbehåller mig att framdeles få till Höglofl. Ståndet aflemna en fullständigare utredning af denna sak, så vill jag nu, för tidens vinnande, endast andraga skälen, hvarföre jag önskar, att institutionen om civil äktenskapet äfven hos oss måtte vinna fast fot, med några få ord.
Och om wi allenast wilja stuka efter egit exempel, enär Riksens Ständer nyligen sett sig söranlätne atk för de i wär nya R-gerings.Form tillsatte nya Embeten, Utsätta wida högre löner än dem de fordna Riksens Räd ätnjöro, hwilke, om ock mi alt annat åtminstone icke i rang och rvärdighet estergäfwo Leva» mörerne af nuwarande Smrs,Räder; sä torde till och med denna erfarenhet pä nära häll kunna tjena kill rättesnöre wid bedömmander as rjllräckligheten utaf de rractamenten som enligt 1766 ärs star ännu i denna dag tillfalla wära Ministrar. Skall jag ännu behöswa nämna hurusom dee gifwes intet enda exempel pä en Swensk Minister, som blifwit rik eller förmögen eller endast behälle» genom sielfwa löningswilkoren? Beskickningen i Constantinopel är den enda hwarest ware Ministrar stundom samlat förmögenhet. Den har dock ingalunda upkommit af besparingar utan as wista förmäisc Turkiska Regeringen länge tillagt utländske Sändebu-en, men som nu sednast blifwit betydligt minskade om Den 21 December. 1471 om ej aldeles indragne. Har der eljest funnits Swenste Diinjstrar med sörmög.nhel, sä har den blijwit ärfd eiler genom gifte sörwärswad. Jag skulle sär. Högloft. Ridderstapet och Adelns ömtålighet om jag deremot wille npräkna exempel pä SwccigcS Mini» sirar, som leswat och dödt i gäld — ofta nödbundne. En granskare torde wilja satta sadaur pä en oklok hushållnings räkning.
Med förbigående af Projectet, att de nu va» rande aure Hof-Rätter skulle till en enda sam* rnanslås, hvaraf något upptagande till vederläggning icke torde vara nödigt, vill Utskottet nu pröfva de i öfrigt gjorda anmärkningar, för att seder - 1454 Den 2 8 Juni. sedermera fälla sitt sluieliga omdöme angående den i fråga satta utflyttning af Hof-Rätternas D ivisioner. Att göromålen för de särskildta Hof-Rätterna, efter Utflyttningen, möjligtvis kunde blifva olika, är en omständighet, sorn torde äga ruin redan i hänseende till de nu varande HofRätter; och detta förhållande inträffar ännu synbarare imellan förvaltningarna af olika Län och olika Domsagor å landet, uran att deraf någon svårare följd hittills visat sig, än att den ena Etnbetsmannen känt sig nödsakad till trägnare arbete än den andra, en svårighet som knappast någonsin lärer kunna fullkomligen undanrödjas, och hvaraf större esla* genhet i afseende på Hof-Rätterna än i hänsigt till amira Embetsverk icke synes vara att befara» Örn parten är i tillfälle att utan för mycken olägenhet eller kostnad sjelf infinna sig vid Hof. Rätten, skall det ej sällan hända, att han äfven der personligen ut'Vi re r sin sak. Det är honom åtmindstone möjligt, att blifva ytterligare hörd, cm han askar det, och att få sina vittnen för Hof Rätten inställde. Hvarförutan det likaledes matte för honom vara en vigtig förmån, att han äger lätthet, att närmare lära känna den person, |t hvilken han anförtror utförandet af sin sak , i synnerhet dä, enligt hvad af Herr Friherre Stråkirehs anmärkning är att sluta, Advocater i allmänhet så sällan finnas värdige det förtroende t sora åt dera blindt vis öfverlemna!. Till Den 28 JunL
[K;, -,] Mot e r l ä g g a n d e af en mindre månadspenning önskar en ung, bättre flicka komma i en bildad familj som skrifbiträde, sällskap, lärarinna för mindre barn eller för att på annat sätt göra sig nyttig. H o n är kunnig i knyppling, finare handarbeteu, musik, trä- snideri, vanliga skolämnen m. m. Svar motses till » Ungdom », Iduns redaktion. [169] Plats som lärarinna för mindre barn sökes af en ung flicka, som genomgått sjuklassigt läroverk. Den sökande är äfven villig att deltaga i hushållsgöromål och är kunnig i finare handarbeten, äfven knyppling. Små löneanspråk. Goda betyg kunna företes. Svar till A. K. torde sändas till Iduns Byrå, Sturegatan 8. Idun Stockholm, Iduns Kungl. N: r Fredagen den 18 november 1898. 4 6 (569) Prenumerationspris p r å r: Idun ensam kr. Iduns Modet., fjortondagsuppl. » Iduns Modet., mänadsuppl. &gt; Bamgarde roben „ » Byrå: 5 5 3 3 Klara södra kyrkog. Allm. telef. Rikstelef. Redaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Träffas säkrast kl. 2 — 3. Redaktionssekr. : J. NorcUing. Sofboktr. ll:te årg. Utglfnlngstld: h v a r j e fredag. Annonspris: 35 öre pr nonpareillorad. För » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje päbörjadt tiotal stafv. Lösnummerpris 15 öre (lösn:r endast för kompletteringar.) Utländska annons. 70 öre pr nonp.-rad. I dun har liksom särskilda ... vågar j a g säga ordet u t. mormorskänslor prins ' för unga maka. till vade besök. famnen Gaf henne full hälsningar, brud, med när välkomsth o n, en v i d sin ståtlige sida gjorde Stockholm. sitt lifs hela intåg lindrigare den sessan ler här i T o g del i hennes la gemak, af farmoder.
Skrifvelse N:o 68. delandel af del allmänna stadgande, att vid den i och för de nva jordeböckernas granskning skeende jemförelse emellan dessa och jordeböckerne lör äldre år, de jordeböcker, som upprättats år 1793 i Östergöthlands, år 1797 i Stockholms och år 1795 i Rikets öfriga län, skulle blifva de äldsta, till hvilka jemförelse!) utsträcktes, samt att följaktligen ingen förändring af sådana förhållanden, som uti sistnämnda och sedermera upprättade jordeböcker oförändradt och ulan anmärkning iakttagits, mätte ifrågakomma, utan allt sådant, å Kronans sida, vara såsom laga kraflvunnet att anse ; dock att, i händelse skiljaktigheter emellan anteckningarne uti förenäumda jordeböcker, i allmänhet utgörande fyra för hvarje län, skulle förefinnas, oell dessa anteckningar sålunda icke kunna genom ifrågavarande preskription befästas, undersökning för utrönande af rätta förbållandet finge äfven i äldre jordeböcker företagas; äfvensom hvad uti omförinälda hänseende blefve förordnadt icke komine att verka någon förändring af hvad författningarne, rörande efterräkning af alldeles icke eller till för ringa belopp debiterade räntor och andra utskylder, förmådde och föreskrelve, hvaremot E. K. M:l ansett del böra vara enskild egendoms-innehafvare obetaget att, utan inskränkning till någon viss lid, i hvad hans rätt rörde, emot den upprättade jordeboken uti den för öfrigt stadgade ordning besvär anföra.
Hwad äter /iccorclZ.ersättningen beträffar, kan jag ej frångå hwad jag tilförne anfört, neml. ar de i min tanka aro derril berättigade, sä mycket mer, som Kongl. Mast riliacit Inteckning i ^ccorcisr-, och tredje mans rätt derunder beror; jag hoppas det Ridderstaper och Adeln inser billigheten häraf. Skulle dock derom annorlunda bestutas, sä äger jag dock den tilförsigt lil Ridderffapets och Adelns altid wisade ädelmod, ar de bifalla, det Kronan ätminstone nrä ersätta sä mycket, at -öccorcls-Summan, som redan befinnes wara intecknaoch ej öfwerstiger öcdoMs llc^lLmsntet, dä ätminstone tredje mans ratt ej blir förnärmad, -wilken tryggar sig wid gällande Lagar och-Författningar. Wi - Den z Mars. 129 Widare förekommer, ar den som L 10 ar ätnjurit expeÄ-mcs-lön utan at under tiden erhållit befordran til annan tjenst och lön m m., för mera tydlighet stull jag önsta ar näst efter ordet erhållit tilsattes transport eller; Widkommande ater, at ingen undfär accoräsersättning förr än wid afgång ur stensten eller befordran til annan tjenst, sä torde äfwen ester ordet stensten fä inflyta wid transport. Missa pligter, wista åliggande» tror jag tillhöra et samhälle ar upfylla, deribland mäste säkerligen wara at warda sig om Fosterlandets antagne sörswarare. Hwilka af desse för närwarande hafwa mera rätt til war tacksamhet, war omwardnad än f. d. Finsta Armeen? De äro pä dubbelt sätt olycklige. Ost tilkommer at lindra deras bekymmer; wi upfylle denna plikt, dä wi lemna dem i ärnjutande as motswarande förmoner de som antagne sörswarare af Slaten erhällit; det är wär styldighet, der är ej en omöjlighet.
Han ryggar nog for cltt saga sina bekanta, .. bofaktigaste man kan vara midt i ansiktet, att)) stadsherre)) a r det. i denna sonderkultiirerade viirld. ' Forf. har inycket rorande och trist att fortalja om kvjnnors bittra oden, om stolta karnk~innor, som odmjuka sig for ' en fattig ogonblickslycka och bara den outplknliga skanlinens sorg som en drottningkrona, om stackars syA veka flickebarn, som skrammas ihjal .af den ' brutala kontakten med lidelsen och lifvet, och om genomsnittskvinnors mera jordiska och hvardagsdampade hjgrtehistorier. D&amp;r, ligger ofta en innerligt sann och varln medkansla i den gamle skolmastarens vadjande kommentarier, hvilka ljuda likt snyftningar in ibland berattelsens galla staccato-toner. ~ E t t s k r a t t ~ ger en gripande sviilttidsskildring, som for en nervos fantasi kan framtrolla visioner af hastskelett och barkbrodsaar ' da, miiiniskovrak, odh midt i denna en liten skisserad barnhistoria. TvH af berattelserna aro humoresker, men af dessa ar den ena sedol8rand.e och den a n d r knappast humoristisk. Den forra ' behandlar en vrgkig bondestudent,)) hem John Johnstone, som berusat sig af stadsherreklokskap. men pA grund af en tragikomisk bjornhistoria, son1 han antingen dromt eller upplefvat, uppdagar)) nordofverpojken~ i sig och f i r)) blick for proportioner)). &amp; m e t ar fyndigt och roligt, men hpmorn ar inte lossliippt nog, inte vildsint nog for att hafda sig gentemot forebilden, som man fortretligt nog aldrig kan f % ur sinnet, nar man l&amp;er Stig Stigsons bok. Den andra hiqtorien ror sig.
Jag vågar underställa den sista värde talaren, om det ej vore bättre att uppskjuta hvad han begärt, eller att BancoFullruägtige skulle äga rätt upphöra med upplåningen, intilldess vi komma till sjelfva utlåningsgrunderna. Hvad åter angår Herr Lefrens i förmiddags gjorda förslag, att publika pappers-belåningen borde ställas så, att de dertill anslagne 5oo,ooo R:dr må kunna afsättas såsom reservfond för inlösning af Obligationer, anser jag detta först böra förekomma i sammanhang med frågan om publika pappersbelåningen. Således återstår nu att afgöra, huru stor del af fonden skall vara på Afskrifnings-räkningen; och huru stor del på Obligationsräkningen; samt om Rikets Ständer skola bestämma detta, eller öfverlemna till BancoStyrelsen att efter omstän 52 II. 4 5o Den 2 December e. m. digheterna jämka detta förhållande. Jag förenar mig med Friherre Boye uti anhållan om Herr Grefvens och LandlMarskalkens proposition, huruvida Ridderskapet och Adelli anser sig böra bestämma denna fördelning, eller till BancoFullmägtige öfverlemna att uppgöra densamma. Då Upplånings-fonden är inskränkt blott till 3 millioner, ar jag på förhand öfvertygad, att, om Banken, t. ex. i dag, tillkännagifver, att den upplånar mot Obligationer och på Afskrifnings-räkning, skall det besanna sig, likasom i RiksgäldsContoiret efter 1823 års Riksdag, att summan på en eller högst två förmiddagar varder tecknad, och att de betydligaste Gassorna i ett ögonblick insätta allt på Afskrifnings-räfeningen, så att intet rum finnes för Obligationerna, som egentligen äro för Landsorterna. Tre millioner är i detta afseende en obetydlig och snart anskaffad summa, hvilket bäst synes deraf, att Götha CanalDiscont ägde endast på Afskrifnings-räkning 41 millioner R:dr. Jag önskar alt hälften, eller högst två tredjedelar, må bestämmas för Obligations-räkningen, så vida Ridderskapet och Adeln icke skulle vilja öfverlemna åt BancoStyrelsen, att efter omständigheterna reglera denna sak. Herr Rosenblad, Bernhard:
I öfverensstämmelse med dessa hufvudgrunder, anbefaller Kongl. Majit i Nåder ofvanbemälde Collegier att upprätta och till Kongl. Majit ofördröjligen inkomma med underdånigt förslag till Instruction för Comiterade; och vill Kongl. Majit, sedan sådan Instruction blifvit i Nåder fastställd och utfärdad, meddela Stats-Conloret Nådig föreskrift om anordnande, efter vederbörande Landshöfdingars reqvisition, af det anslag, Rikets Ständer rotarne vid Westerbottens Regemente tills vidare beviljat. Men, med afseende på den förändring i sättet för en del nyhemmans prestation af roterings-besväret genom förhöjd rotefrihets-afgift, sorn Kongl. Majit i ofvanberörde måtto funnit lämplig, vill Kongl. Kongl Maj.ts Nådiga Skrifvelse N.-O 22. »9 Majit detsamma till Ständernes underdåniga yttrande öfverlemna; hvilket allt Kongl. Majit under tiden velat i Nåder gifva Rikets Ständer tillkänna; och förblifver Kongl. Majit Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra CARL JOHAN. P. H. Landegren. Utdrag af Protocollet öfver Krigs-Ärenden j hållet inför Hans Maj:t Konungen uti Stats-Rddet ä Stockholms Slott den 18 Jänuarii i83f Närvarandei Hans Excellence Juslitias Stats-Ministern Herr Grefve Rosenbladj Hans Excellence Stats-Ministern för Utrikes Ärendena Herr Gref ve af fVetterstedt, Stats-Råden: Hans Excellence Herr Grefve Mörner, Hans Excellence Herr Grefve Lagerbjelke, Hans Excellence Herr Grefve Löwenhielnij Herr Grefve Adelsvärd, Friherre Akerhjelnij Poppius _, Hof-Cancelleren Friherre von Schulzenheim, t. f. Föredraganden, Lands-Kamereraren Landegren. Lands-Kamereraren uppläste till justering ett, på grund af det inför Kongl.
Klingsporr har upplyst, och genom särskildt meddelande af original Kungabrefvet i ämnet är för mig klart utredt, livad hvar och en lätt begriper, att, af misstag, en ren origtighet influtit i Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, emedan de fyra Den 17 December e. m. a3g Slottsknektarne behöfts till belt andra göromål. Det är således ieke allt Kongl. Maj:ts egen Nådiga mening, som står i Kongl. Majrts Nådiga Proposition, och lian hade åtminstone icke varit belåten med att man äfven i detta fall under tystnad utbetalt anslag till hvad han icke önskat. I frågan om de 48 tunnor Spannemål under dessa löner, rörande hvilka det ej står, alt de i lönerne skulle vara inbegripne, såsom man förut uttryckt dety öfverlemna!- jag lill hvars och ens bedömande, om erforderlig tydlighet blifvit iakttagen. Man anser, att jag yrkat för hög lort för JuslitiaeRåderne, enär de för Presidenterne föreslagne ej äro större. Jag medger, att jag hufvudsakligen fästat mig vid lönens otillräcklighet för de förre, och exemplen som man sett, att erfarnare män af dem, som utöfvat Konungens yppersta magt att i högsta instantien utdela rättvisa, trädt från deras Embeten till lägre och indrägligare befattningar. Vid sådant förhållande är det ej underligt, om de, åt hvilka rättvisan skall utdelas, visa en tillbörlig omsorg, för att åtminstone icke yttre omständigheter eller behof måtte föranleda slika olyckor för det allmänna. Grefve Posse har tillåtit sig alt andraga, det HofRätterne af mig icke rönt samma välvilja, som JustiticeRåderne. Jag hän - i\o Den 17 December e. m. visar till mitt yttrande, der jag uttryckligen förklarar mig inse nödvändigheten atfc ÖfverDomare äro väl lonte.
Nu ljuda, inga skri kring skär och strand, Förstummad är dess röst, Och isen lagt sitt silfverblanka band Så ljust och lätt, och dock med järnhård hand, Kring hafvets breda bröst. En enda isig vinternatt det kräfdes, Och lifvets stora strid i döden kväfdes. Men långt där ute kring ett naket skär En snöhvit sjöskumsfrans, Till is förstenad, ännu vittne bär Om lifvets kamp, som maktlös hejdats här Mot hårda stenars krans. Af en förtrollning träffad död den hänger Och som i ångest fast vid branten klänger. Jag ser därpå, som väntar jag hvar stund, Att den skall sjunka ned Och lyfta sig igen om en sekund Och stånka fräsande kring klippans grund, Hvitskummande och vred. Men vinterns stora vaggsång hafvet söfver, Och tunga bördor vandra tryggt däröfver. Så sofver själen ock, när sorgen trött Sig vaggat själf till ro; Likt skummet där, som skärets stenar nött, Så domna tankarna, som smärtan födt; — Men skall man dödens stränga anlet tro? Nej, om en vinternatt kan lifvet släcka, En vårdags sol kan det ur döden väcka! Ellen Lundberg, f. Nyblom. * Nyfikna » * f [let var barn. då fägnesamt, att någon finnes, som kan sjunga ut om barnungars odrägliga nyfikenhet, » torde någon utbrista, när han ser titeln på denna uppsats. Den som så tänker, blir dock svårligen besviken, i fall han gör sig besvär att ögna igenom följande rader. T y här gäller det att ta en stor kategori af s. k. nyfikna barn i varmt försvar. Taga nyfikna barn i försvar! Ja, sådana barn som äro vakna, intresserade, vetgiriga. Men detta är ju något helt annat än att vara nyfiken. Ja visst är det så, men olyckan är att dessa goda egenskaper oupphörligt förblandas just med egenskapen nyfikenhet och behandlas därefter. Barns begär att veta, hur en sak är beskaffad, hur man bär sig åt för att åstadkomma det eller det resultatet, hvad det