Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Min mening är visserligen icke, att söka föredraga Regementets enskilda fördel framför Statens, för hvilken hvarje enskildt in terrese måste gifva vika; men jag tror icke frågan om ett Central-försvar ännu vara så afgjörd, som det af förevarande discussion vill synast Detta yttrar jag icke såsom ett försvar för Cassern-byggnaden, hvilken, jemförelsevis endast är en småsak, Utan af uppriktigaste öfvertygelse att hafva felat, då jag underlät att framställa mina tankar vid det tillfälle, fråga» B en 7 Julli f, m. 257 om Arméens organisation här föreVar. Men jag erindrar mig,4 att jag talar till ett Protocoll, som icke stadnar här, utan kommer att spridas bland allmänheten. Jag inskränker mig derföre till det förklarande, att jag icke tror det vara så alldeles afgjordt, att vårt försvar endast bör grundas på ett Cen träl-sys tein, i likhet med Ryssland, då Fransmännen gingo till Moscow; ty landet vore då redan förbi, innan fienden hann till medel-punkten, emedan våra förnämsta Städer och fertilaste provincer och med dem våra resourcerfligga vid Saltsjön och Mälaren. Man har talat om Hufvudstadens flyttande; jag delar icke denna mening. Flottan utgör vårt försvar under sommaren, och det blef ett ganska vådligt företag för fienden, att vintertiden tåga öfver Ålandshaf eller Norrbotten, hvaremot vi nog kunna taga nödige mått och steg. Jag tror således, att vi kunna bibehålla vår Hufvudstad, sådan den nu är, och der göra de anläggningar, vi finna tjenlige. Det är visserligen förmätet af mig, att våga, i motsats af hvad Grefve von Platen så mästerligt utvecklat, i afseende på-HufvudTitelns fördelning emellan LandtArméen och Flottan, framställa en stridig åsigt. Min pligt fordrar dock, att jag uttalar min öfvertygelse. I ett Land, der Nationens Representanter hvarje år sammanträda, der en ny Budget följaktligen kan årligen uppgöras, der ansvarige Ministrar finnas, som redogöra för de anslagne medlen, der kan det gå an, att för hvarje del af Försvarsverket bestämma ett särskilt belopp.
Det händer, att län finnas med stor folkmängd, men liten skuld - Den i Augusti f. m. 27 sättning, och samma olägenhet möter vid antagandet af taxeringsvärdet, som icke heller öfverallt i samma proportion svi rar emot skuldsättningen. Jag skulle derföre vilja föreslå en annan fördelningsgrund, hvilken, om än icke den absolut rätta, likväl, relativt till ändamålet, synes mig vara den riktigaste, och det vore beloppet af existerande inteckningar i hvarje län. Genom de årsberättelser, som ingifvas till JustitieStatsministern, förmodar jag, att uppgift på totalbeloppet af inteckningarna i de särskilda länen skulle lätt kunna erhållas, och jag hemställer således, om icke detta förslag må förtjena att tagas i öfvervägande. Hr Lefre'n: Då jag varit den förste, sorn framträdt med ett förslag i ämnet, torde R. o. Ad. ursägla, alt jag utber mig få yttra några ord i den nu väckta frågan. Jag har såsom fördelningsgrund föreslagit folkmängden, en annan har ansett taxeringsvärdet lämpligare, och jag förenar mig gerna med honom, emedan det är mig likgiltigt hvilken fördelningsgrund man antager såsom verkande till en alltför obetydlig förändring i summorna; men hvad som icke är likgiltigt, är, alt någon fördelningsgrund finnes, och orsaken, hvarföre jag anser detta icke vara likgiltigt, är att hela frågan om fastighetslånefondens öfverflyttninf till hypotheksföreningar säkerligen skall komma alt förfalla hos de öfriga lfiksSt., så framt man icke stadgar en billig grund för fondens fördelning. Jag hemställer ur samma skäl, om icke Gr. Frölich skulle vilja frångå sitt förslag, på det meningarna icke måtte blifva splittrade och saken tilläfventyrs möta motstånd. Jag tager mig derjemte friheten att fästa uppmärksamheten på en annan omständighet, nemi.: att vissa mindre jordägare icke äga rätt att ingå i hypotheksföreningarna, och att det således är angeläget att bibehålla dessa mindre jordägare vid den rättighet, som hvar och en nu har, att anmäla sig till lån från Bankens fond.
Med fört vinans kraft uppbjöd Arthur allt för att möjliggöra detta, att skaffa den för en sådan resa nödvändiga summan. Tre, till fyratusen kronor äro ju ett helt kapital för en fattig artist. Enda möjliga sättet att ernå det var naturligtvis genom ett lån, men hvart skulle han vända sig? Bort med all stolthet, all själfkänsla, det gällde ju Maria. Han grubblade, men slutligen hade han det. Han skulle uppvakta en rik man, bankir, stor kommunalman, och som gällde för millionär, hvilken, då Arthur återvände från utlandet, köpt en tafla af honom, utan att pruta, och därtill öfverhopat honom med beröm och förutspått honom en lysande framtid. Ja, till honom skulle han vända sig, och denne skulle förstå hans sorg! Han gick, lät anmäla sig, blef införd till den store mannen och framlade klart och öppet sin anhållan. Den myndige bankiren och framstående kommunalmannen sjönk ned i sin länstol, slöt ögonen^ pustade och sade med lugn och öfvertygande röst: » Min unge vän, det är mycket ledsamt, det ni nu berättat mig, men jag vill sannerligen icke äfvensom svart, hvltt och kulSrt Henneberg-Siden från 65 Bre till kr. 16: 45 pr meter — slät, randig, rutig, fasonerad, damast m. m. (cirka 240 olika kvalitéer och 2,000 olika färger, mönster m. m.). Siden-Damast Siden-Bastklädn. Siden-Foulard, fr. 90 öre — 16,45 Bal-Siden 65 öre — 16,45 pr robe &gt; kr. Siden-Armöres, Monopols, Crlstalllques, Moire antlque. Duchesse, Princesse, Moscovlte, ' MarceIllnes, siden till täcken och flaggor m. m. portooch tullfritt till hemmet. Profver och katalog omgående. — Dubbelt porto till Schweitz. Heanebergs Siden-Fabrik, Zurion. (K. &amp; K. HofleverantSr.) — hjälpa er på detta sätt. Unga personer böra akta sig för all skuldsättning, det hänger sedan efter hela lifvet.
Det var fullmåne och den tid på året, då det firades fest i Artemis ' tempel; i morgon skulle det ske, och prästinnorna skulle bära bilden omkring m e d bortvända blickar, och alla skulle vända sig bort i vördnad, där den bars fram. Aristonike såg gudinnans bleka bloss lyfta sig ur molnen, där en lund af träd hvälfde sig mörk, såg det segla ut i rymden, som var glimmande blå och kall som stål. Hon gick fram öfver skuggor af grenar, tills floden lyste framför henne och en öppen vidd, där blommorna stodo bleka i silfverfärgadt gräs. Rundt om lyste ur buskarnas löfverk de våta bladen med metallisk glans; fast icke ett prassel hördes, tycktes de darra i små flämtande kalla lågor. Aristonike lyfte hufvudet, tills det hvilade mot nacken, och såg under halfsänkta ögonlock mot ljusets ständigt förnyade flod. Hennes kinders stränga linier slöto sig som konturen af en hvit blomknopp; hon rörde sakta sina läppar och talade: » Artemis, fältens klarögda väktare, du värnar skörden, när ägaren sofver. » Artemis, skogens härskarinna, du glider på silfverfötter mellan svarta stammar och grenar. Fåglarna sofva lugnt i din närhet, och vildkatten drager tillbaka i gömslet sin gnistrande eldkolsblick. » Artemis, jungfrugudinna, till dig lyfter jag mina händer. I mörkret, på skuggade stigar, slingrar nu en flod af m ä n; röfvare äro de, spetsarna af deras lansar lysa, och hjälmen lyser blekt under tagelbusken. Hägna din stad för deras våld, och dig viger jag mitt lif. » Artemis, du det eviga lugnets gudom, din vill jag vara. Af oro och kval är lifvet väfdt, du ser det allt, du vet det allt, men det sjunker under din blick. Du går ständigt sakta leende din gång, du vet hvad andra icke veta och drömmer vaken i din tysta rymd.
Bijölls. 4:o N:o 62, i anledning af väckt motion om föreskrifts meddelande, huru förhållas bör med Ordförandeskapet i Domstolar som bestå af både lagfarne och icke lagfarne ledamöter. Bifölls. 5:o N:o 63, i anledning af anmärkningar emot Utskottets Betänkande N:o 25, i fråga om upphörande af spö- och ris-straff för vissa brott m. m. Ståndet, som nu godkände Betänkandet N:o 25, lade Utlåtandet N:o 63 till handlingarne. 6:0 N:o 64, i anledning af gjorda anmärkningar emot Betänkandet N:o 14, öfver väckt motion om rättighet för parter att deras till domstol ingifne handlingar återbekomma. Bifölls. 7:o N:o 65, i anledning af väckt motion om ändring i 25 'Cap. 5 §. Rältegångs-Balken. Bifölls. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekotiomi-Utskottens memorial N:o 3, i anledning af Kongl. Majlis Prot. Utdr. d. 8 Jnti 18^0. 3yg Nådiga skrifvelse till Rikets Ständer, angående ersättning till Krono-Länsmännen för resor, som af dem anställas till försegling af bränvins-redskap, fann Ståndet skäligt samma memorial, i sammanhang med Betänkandet N:o 2, till Utskotten återförvisa. S. D. Föredrogos ånyo och återremitterades Lag-Utskottets Betänkande N:o 66, i anledning af väckt fråga om förtydligande af 1 Cap. 2 §.
Hade han så gjort, så skulle hans strid ej varit berättigad, huru vackert ett sådant handlingssätt än vid en ytlig betraktelse kan synas. Då hade han i själfva verket blott handlat så som sin olycklige namne Gustaf IV Adolf, denna bedröfliga karrikatur på våra stora » kungatankar », ty äfven Gustaf IV Adolf kastade sig i kriget af verklig kärlek till rätt och sanning; då han grep till svärdet, var det icke af roflystnad, maktbegär eller fåfänga utan för att sätta gränser för orättvisan och våldet, men den orättvisa han ville stäfja hade ej begåtts mot hans folk, och därför — ej blott därför att han så ömkligt misslyckades — framstår hans politik såsom ett Donquixoteri. Den enskilde må hafva lof att strida för idén i allmänhet, men en regent, som inlåter sig i krig, han drager faror utan tal öfver ett helt folk, öfver millioner andra än sig själf, och därtill är han ej berättigad, om ej detta folk, dessa andra, ha ett omedelbart intresse, af krigets mål. Men Gustaf II Adolf var ej en fantast, utan en fosterländsk statsman. Därför och blott därför att reaktionen i Europa var en fara för hans eget folk, kastade han det i striden, blott därför, att Sveriges säkerhet endast genom reaktionens besegrande i Tyskland kunde betryggas, ansåg han sig berättigad att fordra det Sveriges söner skulle gjuta sitt blod på Tysklands valplatser. Man läse protokollen öfver rådssammankomsterna i Upsala den 27 Oktober och 3 November 1629, då han vann rådets bifall till kriget. Sveriges betryggande genom reaktionens bekämpande — det är A. och O. i hans långa bevisföring för krigets nödvändighet, och till yttermera visso yttrade han efter vunnet bifall: » Jag befinner intet tjänligare till vår säkerhet, reputation och äntlig frid än att man animose griper fienden an. Ty jag hafver ingen annan intention därmed än patriæ utilitatem. Satur sum gloriæ ut ampliorem non petam. Ergo förser jag mig, det I icke mena mig vanam gloriam eller annan orsak härtill hafva utan solam487 ORD VID FOSTERLÄNDSKA ST.-F. GUSTAF-ADOLFSFEST I UPSALA.
Utskottet har tagit nyssnämnde förslag i öfvervägande; men sorn Kongl. Maj:ts Nådiga stadga om folk-undervisningen i riket, af den 18 Juni 1842. i 10 § innehåller, att »presterskapet skall utöfva en sorgfällig uppsigt i synnerhet »öfver religions-undervisningen i folkskolorna:-, och att »församlingens lärare skola »så väl i de fasta, som flyttbara; skolorna flitigt och så ofta deras öfriga em“betsåligganden medgifva, efterhöra och undersöka, huru detta skolans vigtigastc»kunskapsämne af skolläraren bibringas, gifva honom, der det tarf vas, upplysningar och råd, samt sjelfve genom undervisning, förklarin: och tillämpning »göra de heliga lärorna lefvande i barnasinnet»; så synes genom hvad sålunda stadgadt är, icke allenast den ifrågaställdc uppmaningen till presterskapet i allmänhet, att åt folkskolorna egna synnerlig uppmärksamhet och tillsyn, redan vara gifven, utan ock åliggandet för alla »församlingens lärare», ätt uti inseendet öfver folkskolan deltaga, vara så tydligen bestämdt, att någon ytterligarefiireskrift om ett sådant förpligtande för komministrar och adjunkter icke erfordras, och att uraktlåtet uppfyllande deraf å desses sida mäste betraktas såsom försummad tjenstepligt, hvilken kan hos vederbörande domkapitel till beifran anmälas; hvadan, och då derjemte något allmänt tillämpligt stadgande om fördelningen af denna tillsyn emellan presterne i församlingen svårligen lärer kunna uppgöras, utan bestämmandet af samma fördelning lämpligast synes böra öfverlennäs till domkapitlens omsorg, Utskottet får hemställa, att någon åtgärd, i anledning af riksdagsmannen Dahlgrens ifrågavarande motion, ej inå vidtagas. 2:o Förslaget om indragning af skollärare-seminarierne och folkskole-lärares bildande i elementar-läroverken är gjordt af hr kontraktsprosten Runsten, sorn grundat detsamma på följande skäl. Motionären har ansett barn a-undervisningen bäst Allm.
2000 tunnor har han under egen lås och nyckel, 1000 tunnor under Tullkammarens; de sednare blifva visserligen de sist sålda; ty förr än lian får 12 R:dr till gångbart pris, förtullar han dem icke. Kan han deremot till detta pris afsluta hela partiet, sticker han 5ooo R:dr i sin ficka för utlagde 3i,ooo R:dr. Troligen väntar han ännu ett stigande, ehuru 12 R:dr visserligen är tillräckligt för en tunna Råg; men oftast går den högre, om skörden är dålig. De qvantiteter spannmål hans kamrater innehafva, beräknar han; ty det känner lian noga, ej landtmannen, och fattar i anledning deraf sitt beslut, att ej sälja förr, än lian får i3R:dr; ty han liar då endast 3ooo -R:dr att betala till Tullkammaren, får 39,000 3a Den 12 December f. m. R:dr och förtjenar således 9000 R:dr. Väntar han tills 14 eller i5 R:dr bjudes honom sorn gångbara priser och visserligen icke ovanliga hos oss, så förtjenar han 13,ooo R:dr i ena fallet, och 17,000 i andra, eller mer än 1 tunna guld, utan att hafva någonsin haft i denna rörelse fulla 2 instuckna, en vinst, som flera skola täfla om att få, och hvarunder priserna Ställan skola komma långt från medelpriset. Att Landtmannen icke vid dessa transactioner förlorat, faller af sig sjelft; åtminstone har den utländska sädén icke menligt verkat på hans försäljning; hvilket skulle bevisas. Endast öfvertygelsen om frågans vigt har förmått mig, att så länge upptaga Ridderskapets och Adelns tid med ett så vidlyftigt Anförande; och jag begär icke mer, äu att man skall fördomsfritt granska saken, och erbjuder mig att inför det Utskott, som får målet till handläggning, ytterligare redogöra för mina åsigter, om så fordras. Lades på bordet. Grefve Horn j Claés Fredrik, uppläste följande: Bland tryckande skatte-bördor, som nedtynga Svenska Jordbruket, är onekligen allmänna skjutsskyldigheten en af de mest
Bifölls, likväl med den jemkning i afseende på innehållet af Utskottets tillstyrkande, att ordalagen förändras till denna lydelse: ”Att Rikets Ständer, med underdånigt tillkännagifvande, att de för sin del anse, det afskaffandet af Öresundstullen vore för befrämjandet af rikets handel utaf yttersta vigt, må hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes, så vidt de politiska förhållandena sådant medgifva, i samråd med öfriga uti Östersjöhandeln deltagande makter, vidtaga de åtgärder, hvilka Kongl. Maj:t kan i nåder finna tjenliga för vinnande af detta ändamål; samt att, innan sådant hinner verkställas, Kongl. Maj:t måtte söka förskaffa åt Svenska handeln och sjöfarten genom Öresund de ytterligare lättnader, som, utan störande af den vänskap och grannsämja, hvilka med konungariket Danmark lyckligen äro rådande, kunna erhållas.” S. D. Föredrogs å nyo Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens Utlåtande N:o 3, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens Betänkande N:o 1, angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin. De i detta Utlåtande upptagne §§ föredrogos i den ordning, som följer: § 1. Utskottens i Betänkandet N:o 1 gjorda och här vidhållna tillstyrkande afslogs, och beslöt Ståndet att i afseende på den tid af året, under hvilken bränvinsbränning må tillåtas, stagandet i nu gällande förordning bör bibehållas. § 6 mom. 3. Bifölls i enlighet med Betänkandet N:o 4. § 7. Utskottens förändrade tillstyrkande bifölls. § 28.
Jag får hemställa, att R. o. Ad. behagade besluta, att, i enlighet med hvad tillförene varit vanligt, föredragningen af detta Betänk, med dervid fogadt författningsförslag må ske punktvis och paragrafvis, med iakttagande deraf, dels att vid de §§, i af - 56C Den 6 Juni, seende hvarå särskilda hemställanden i Betänk:t förekomma, dessa hemställanden, allt efter deras beskaffenhet, företagas till afgörande antingen före eller i sammanhang med sjelfva paragraftextens pröfning, dels ock att de §§, hvilka icke blifvit till innehållet af Utsk:t förändrade, utan äro alldeles lika med motsvarande §§ i den nu gällande förordningen, och hvilkas förändring icke heller blifvit af enskilda motionärer påyrkad, under föredragningen endast anmälas; äfvensom att, för den händelse en del af §§:ne i förordnings-förslaget komma att, på grund af gjorda anmärkningar, till Utsk:t återremitteras, men en annan del att bifallas, Utsk:t må lemnäs öppen rätt att vid förslagets förnyade granskning föreslå de jemkningar i redaktionen af de godkända §§:ne, som kunna finnas behöfliga till följd af de förändringar, de återremitterade §§:ne kunna komma att undergå. Hr Gr. o. Landtm, förmälte, att Frih.
Man har visserligen sökt ådagalägga den stora skillnaden, som skall ligga mellan orden fullt ändamålsenligt och fullgodt skick, men jag tillstår alt jag ej ändå kan rätt fatta denna skillnad. Detta lärer bero på deras och min olika upfaltning af ordens betydelse i Svenska språket, och misströstar jag att kunna lyckas att hos dem, som icke redan insett riktigheten af min sats, kunna bilda en annan öfvertygelse. I afseende på den bevisning Gr. Lagerbjelke framställt, i det han medgifvit att jernbanan skulle kunna vara i ändamålsenligt skick, men dock påstått, att om skenorne icke voro nya, kunde den icke anses vara i fullgodt stånd och bolaget sålunda derför vara skyldigt ersättning, så frågar jag hvarthän ett sådant raisonnement skulle leda, om ej till sådane trakasserier och svårigheter att något bolag aldrig skall kunna bildas. Om denna anmärkn. framställts af andra husets ledamöter än dem, som intressera sig för saken, skulle jag hafva funnit det vara ett mycket väl uttänkt medel att kunna förmå Ståndet alt laga tillbaka hvad det förut medgifvit. Antagligt synes mig ej eller ett stadgande derom alt banan skulle efter syn aflrädas och bristfälligheterne ersättas, på sätt vid 510 Den 28 Augusti f. ffi. husesyner lillgår. Man liar äfven ifrågasatt att bolaget skulle ställa en serskild säkerhet till Statens betryggande derföre att jernbanan vid oktroy-tidens slut skulle finnas i fullgodt skick. Det är nog mycket hegardt, att utom anspråket pä äganderätten till sjelfva egendomen, dessutom yrka på serskild säkerhet, motsvarande densammas värde; d. v. s. att för denna garanti, som Staten lemnar, skulle bolaget icke blott försäkra Staten att erhålla en egendom, skattad lill 5 mill.T, ulan dessutom ställa säkerhet för andra 5 milin ! Huruledes kan man begära något sådant, och tro, att man mot löfte att fylla bristen i 5 procits ränta, skall kunna finna personer som på sådana vilkor vilja ingå? Sådant är enl. mitt förmenande ej tänkbart! Gr. Gyldenstolpe har framställt ett annat förslag om värdering af banan.
Derigenom vandes barnen orättvist att betrakta henne som alla goda gåfvors gifvare och fadern såsom allt ondts. Man fruktade fadern. När ropet: pappa kommer! hördes, sprungo alla barnen och gömde sig, eller ut i barnkammaren för att kamma och tvätta sig. Vid bordet rådde dödstystnad, och fadern talade endast föga. Modern hade ett nervöst temperament. Flammade upp, men blef snart lugn. Hon var jemförelsevis nöjd med sitt lif, ty hon hade stigit på den sociala skalan och förbättrat sin, sin mors och sin brors ställning. Hon drack kaffe på sängen om morgnarne; hade till hjelp ammor, två tjenare och mormor. Troligen öfveransträngde hon sig ej. Men för barnen var hon alltid försynen. Hon klippte nagelrötter, band om skadade fingrar, tröstade, lugnade och hugsvalade alltid, när fadern straffat, oaktadt hon var allmän åklagare. Barnet tyckte att hon var tarflig, när hon »sqvallrade» för pappa, och någon aktning vann hon just ej. Hon kunde vara orättvis, häftig, straffa i otid, på lös angifvelse af en tjenare, men barnet fick maten af hennes hand, trösten af henne, och derför blef hon kär, medan fadern alltid förblef en främmande, snarare en fiende än en vän. Detta är faderns otacksamma ställning i familjen. Allas försörjare, allas fiende. Kom han hem trött, hungrig, dyster och fann golfvet nyskuradt, maten illa lagad, och vågade en anmärkning, fick han ett litet kort svar. Han var som på nåd i sitt eget hus, och barnen gömde sig för honom. Fadern var mindre nöjd med sitt lif, ty han hade stigit ner, försämrat sin ställning, försakat. Och när han såg dem han skänkt lif och mat vara missnöjda, blef han ej glad. Men familjen sjelf är icke någon fullkomlig institution. Uppfostran hann ingen med, och den tog skolan hand om, der pigorna slutat. Familjen var egentligen ett matinstitut och en tvättningsoch strykningsanstalt, men en o-ekonomisk sådan. Aldrig annat än matlagning, torgköp, kryddbospring, mjölkmagasinsärende. Tvättning, strykning, stärkning och skurning. Så många krafter i gång för så få personer.
Mörner upplyst, förste vaktmästaren i Svea Hofrätt har 600 rdr i lön, liksom förhållandet är med samme vaktmästare i alla öfriga embetsverk, nian att de åtnjuta fri hostad, skulle, ifall en tillökning här koinnic i fråga, densamma gifvas uteslutande för den il'rågav:de vaktmästaren. Jag tror således att Ulsk:ts förslag är väl grundadt; och får jag derföre anhålla om bifall till detsamma. Frih. Gripenstedt, Johan August: Först och främst får jag äran upplysa, att såsom Hr Charpentier anfört i afseende å uppgiften om boställsrum för förste vaktmästaren i Kam mar-Coll. ett misstag influtit i K. Men i fråga om sjelfva saken, eller den ifrågasatta löneförhöjningen för denne vaktmästare, kan jag likväl ej annat än fullkomligt instämma i hvad Gr. Mörner derom yttrat, och anhåller fördenskull om bifall lill Utsk:ts förslag. Hr Charpentier: Jag kan för min del verkligen ej dela de åsigter, sorn af de föregudo talarne blifvit framställda. Jag tror nemi. att ingen jemförelse mellan förste vaktmästarne i Svea Hofrätt och i Kammar-Coll. kan ega runi, enär den sednare både har en större ansvarighet och mäste vara i beständig rörelse lill följe af att Kammar-Coll. är ett så stort verk. Jag fortfar i milt yrkande, att förste vaktmästaren, då de öfrige hafva fått 500 rdr i lön, åtminstone må erhålla 650 rdr i lön. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, jttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till Ulsk:ts hemställan oförändrad och dels bifall till densamma, med den förändring, alt förste vaktmästaren i K. Kammar-Coll. erhölle samma löne-tillökning som de öfriee vaktmästarne eller 50 rdr, så alt hela anslagstillökningen blefve 400 rdr; framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad, hvartill svarades ja. 3:dje och 4:de punkterna.