Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dä fräga uppstätt huruwida det är med Regerings-Formen enligt, att Bewillnings - U skottcrs Förslag till grundcrnc för en Bcwillning eller BewillningsFörordning, nu till pröfning upptages, eller dermed bör uppskjutas till desi Bewillnings - Summan blifwit bestämd, anhällcr jag ödmjukast att med fä ord bcrdfwer fä yttra mina tankar. Den Z i Regerings Formen som kunde tydas wara stridande häremot, wore 70 §. Här säges att dä Summan, som genom Bcwillning utgöras bör, blifwit af Riksens Ständer bestämd, skola de uttryckcligen uppdraga ät deras walda Bewillnings - Utskott akt för, satta Förslag till berörde fördelande och utgörande: Detta stadgande har afseende pä sakernas wanliga gäng; men här söreskrjfwes icke att Riksens Ständer nödwändigt skola först bestämma Summan och sedan pröfwa grunderna för betz utgörande. Sädant synes helt och hältet bero pä Riksens Ständereget »välbehag; och Bewillnings - Utskottet har uppä Riksens Ständers anmodan äfwen nu med betz Förslag inkommit, innan Summan blifwit bestämd, innan ben ens warit satt i fräga. Skulle Utskottet under 4 Mänader hafwa arbetat uti en sak som, i anseende till tiden för de§ företagande, wore mot Regerings-Formen, ffulle Riksens Slön - Den 10 October. 4061 Ständer utan Anmärkning kunnat sädant tilläta? Dek är icke möjligt. M>n om ock 70 Z, emot min tanka, kurtde uttydas pä sätt nägra wärda Ledamöter pLstätt, sä betogs likwäl icke för dct närwarande Riksens Ständer deras frihet, att när som hälst till pröfning upp, kaga i fräga warande Förslag, emedan Usstottct anmodades om dest afgifwande innan Regerings - Formen war antagen; och man kan wäl icke tillägga densamma nägon retroaciiv wcrkan.
Just derföre, att för min känsla utgör Majestätet, näst Gud, den heligaste föreställning, är jag innerligt mån om, att lagarna skola uppehålla det i en sådan helgd. Huruvida den ifrågavar. K. propostn leder till ett sådant ändamål, lemnar jag til! den djupare lagforskningenfatt bestämma; för min del bekänner jag, att jag icke förmått leda min förhoppning till en så beskaffad slutföljd. Jag tror, att af ali slags lagstiftning är brottmålslagstiftningen den mest grannlaga, den svåraste; och så mycket mera angeläget måste det då vara att i afseende på förhållanden, hvilka så djupt ingripa i det hela som det ifrågavar., icke framkomma med partiella förslag. Då man vet, huru inom hela criminallagstiftningen det ena bör stå i det mest afvägda förhållande till det andra, så att icke någon brytning, alltid och inom alla institutioner skadlig, må de särskilda delarna emellan finnas eller uppstå; då ett nytt criminallagförslag nyligen blifvit öfverlemnadt till granskning, och då vidare jag alltid sökt att med min röst bidraga till införande af ett system i våra lagförhållanden, så är det klart, att jag lifligt önskat, att icke en isolerad propos. skulle framkomma i ett ämne, som man väl icke kan frånkänna en hög vigt inom vår criminallag. Jag hade önskat, att Högsta Domstolen fästat Konungens uppmärksamhet å den uppenbara strid , hvari dea föreslagna förändringen stål' till sä många andra lag - Den, ii Octoberf. m. stadgänden, men jag har hvarken dertill eller till något försök att jemna dessa stridigheter kunnat upptäcka minsta spår; och då jag ur sålunda anförda skäl måste upprepa, det jag beklagar, att denna propos. blifvit för Standerna framlagd, beklagar jag jemväl, att de män, sorn det hufvudsakligen tillhört att lemna ledning i detina fråga, icke ådagalagt någon vilja eller förmåga att djupare intränga i dess verkliga beskaffenhet. Jag menar härmed Högsta Domstolen; ty jag vill icke lägga Konungens öfriga rådgifvare till last, om de icke förmått nog intränga i alla de minutier, som behöfva upptagas i omdömet, då man vill företaga en erforderlig granskning af frågan.
Jag har åt dessa sysslor velat uteslutande gifva karakteren af kommunala förtroendeuppdrag, och på det att förtroendet må komma i tillfälle att förnya eller förneka sig, har jag bestiimt tjenstgöringstiden till vissa år, eller samma fyraåriga cykel, som för fullmäktige stadgats. På det att den åsyftade rörligheten icke måtte blifva illusorisk, har jag tillika föreslagit, att lön ej må till dessa tjenster anslås. Erfarenheten har nemligen visat, att de små lonerne, otillräckliga att tillfredsställa personer i en bättre samhällsställning, dock utgöra en lockmat för sådana, som draga en knapp bergning af sitt borgerliga förvärf, och att valstriderne mindre gå ut på att utkora den värdigaste, än på att skaffa ett brödstycke åt en behöfvande slägting eller klient. Genom de periodiska omvalen skulle sannolikt ingen annan förändring i detta förhållande åstadkommas, än att valstriderna blefve, med oförändradt syfte, desto oftare förnyade, och den valdes beroende desto starkare tillknutet. Att jag likväl velat bereda ersättning för verkliga utgifter i och för tjenstgöririgeh torde ej behöfva motiveras. 18—22 §§. Angående ordningen för tillsättning af tjenster i städerne råder i många fall osäkerhet och brist på en fast utgångspunkt. Jag har föreslagit de reglor derför, hvilka jag ansett af sakförhållanden betingade. 23 §. Jag har föreslagit ett allmänt stadgande angående borgen för uppbörd, emedan jag funnit behofvet deraf vara af erfarenheten ådagalagdt. I vissa städer är denna säkerhet bestämd till en viss summa, men i andra fordras en obegränsad borgen; och det är just i dessa, som uppbördsbalanserna oftast och till de betydligaste beloppen inträffa. Orsaken är påtaglig. De som hafva att i sista handen ansvara för medlen, trygga sig vid borgenssäkerheten, och uppsigten blifver i följd deraf slapp. Men ännu en annan olägenhet uppkommer af detta system. JJet fordras vissa relationer och en icke obetydlig dristighet, att begära en obegränsad borgen; och saknaden af dessa egenskaper verkar ganska ofta, att sökande med den största skickligheten och mesta grannlagenheten uteslutas.
Att söka henne i trädgården föll honom ej in. Han ställde sina steg åt skogen till, viss o m, att det var dit hon gått. Strax intill prestgården låg en h ö g sandbacke, öfvervuxen med stridt, torrt gräs; på dennas yttersta o c h högsta punkt var rest ett litet fyrtorn, hvilket jämte ett liknande midt emot på vikens andra strand o m aftnarne vägledde de få seglare, som styrde in i bukten. Här hade man en vidsträckt utsikt öfver viken, åsarna och den lilla vägen, som ledde till skogen. Han gick först dit upp för att se, o m dem, han Berättelse för Idun sökte, syntes på vägen. — Viken låg framför h o - af nom, nästan bläcksvart, åsarne voro tunga och grå, de tjocka molnen nästan lågo ända ned pä Cecilia Bååth-Holmberg. de spetsiga topparne, den lilla staden var som utd ö d; en kort skarp susning hven genom luften, (Forts.) krusade ett ögonblick det mörka vattnet, så att Vasateatern, som nu tjugufem gånger å rad uppdet såg alldeles vattrigt ut, o c h försvann åter. — ch så kom det sig, att hon mycket ofta vanfört » Sköna Helena », har nu tills vidare nedlagt Ovädret måste snart bryta ut, o c h hon syntes ej drade till skogen, från tidigt på våren, då denna operett o c h i stället upptagit Dellingers till; han kom plötsligt att länka på, att hon denna då den första ljusa vårgrönskan började 3-akts-operett » Saint-Cyr », som första gången gick dag varit mera orolig än eljes, att ögonen glänst, kläda de nakna grå grenarne till inpå senaf stapeln i går. Vi kunna därför ej nämna något som o m h o n haft feber; h o n hade också klagat hösten, då löfven skiftade från bjärt högrödt till vidare o m den förrän i nästa nummer. öfver hufvudvärk, som h o n dock haft flere dagar svagare ljusgult och vidare i brungult, gulgrönt, förut, men i sin brådska hade han ej vidare tänkt alla möjliga färger, till de längst vissna bokblaFolkteatern gifver för närvarande under lifligt den, som förblefvo enfärgadt tungt bruna, där de på det då.
Ifrågavarande ämne har under loppet af denna Riks. dag blifvit så mycket discuteradt och utredt och nyligen under detta Plenum så väl framstäldt af flere Ledamöter, att jag skulle anse otillbörligt, att upptaga Ridderskapets och Adelns tid med att ingå uti någon vidare afhandling af ämnet. Öfvertygad dessutom, att hvar och en fattat gin opinion och erkännan» Deri 14 Julii g. jn» de min inskränkta talegåfva , sorn ej later mig hoppas att göra proselyter, anser jag mig således göra bäst, att öfvergå från sjelfva ämnet till betänkandet. Ehuru jag. ej till alla delar instämmer uti alla de hufvudgrundec Utskotten föreslagit för penriinge-regleringen, måste jag dock erkänna, att Utskotten, efter min tanka, dels gatt, en medelväg emellan de tvänne interessen, som dela Sverige, Borgenärers och Gäldenärers, dels ock, så vidt möjligt varit, närmat sig målet af en stadga uti myntväsendet, så vidt en realisation ej för det närvarande torde vara möjlig. Utskotten hafva närmat sig en myntbestämning, då de förekommit vådan af myntvärdets förbättring, och då de tillstyrkt inköp och invexling af silfver för Bankens vinst. Utskotten hafva å. andra sidan, sa mycket som det varit möjligt, sökt att hindra Myntvärdets försämring, då det genom uppköp af silfver velat hindra sedlarnes försämring, och lemna tillfälle åt Banken, att öka silfverfonden, i proportion till sedelstocken, hvilken Utskotten vilja bibehålla vid samma belopp; för min del har jag således funnit, att Statsoch BancoUtskotten i dessa afseenden fullkomligen gått Nationens önskningar till mötes. Utskotten hafva sedermera, livad allmänna penniöge-rörelsen beträffar, föreslagit, att allmänna låneanstalter på de orter och till det belopp Riksens Ständer bestämma, måtte blifva inrättade. Jag finner att Utskotten äfven der lernnat fullkomlig latitud åt Riksens Ständer, att bestämma orterne och beloppet.
Hamilton, Malcolm, samt N:o 1284 Hr Rappe, Joli. Axel, afsagt sig att i permitterad ledamots ställe i nämnda Utsk. inträda; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde ]S':o 897. Hr Löwenström, Joli.; N:o io33. Hr Hammarhjelm, Carl Fredr. Slutligen öppnades Hrr Electorers lista till val af en ledamot i Ridd.LJtsk. efter ]V:o 1 '794. Hr von Hofsten, Bengt; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 2i83. Hr Gripensvärd, Jacob Olof. Ånyo föredrogs K. M:s den 3 dennes på bordet lagda nåd. propos., ang:de anslag till pensioner för f. d. Statsråden Frih. Åkerhjelm och Gr. Hård. Hr Hjerta, Lars: Det ämne, som nu är inför R. o. Ad. föredraget, är af en så grannlaga beskaffenhet, att det icke är utan ett visst obehag, som jag deri vill yttra mig, särdeles i anseende till min personliga ställning i det allmänna, då man möjligtvis kan tillskrifva den erinran jag bar alt göra vid ifrågavar. K. propos. några motiver, dem jag icke hyser i detta afseende. Men det vore å andra sidan till det minsta något besynnerligt, om denna propos. remitterades lill vederbörligt Utsk. utan anmärkning af någon enda ledamot af detta Stånd, helst densamma lemnar tillfälle till ganska många betraktelser.
Jag anser det vara lämpligast, att tillägga orden: sä vidt lämpligen ske kan; ty så fria händer böra Fullmägtige hafva, att de ej ovilkorligen åläggas, att inom en viss tiel hafva Banken färdig till realisation. Herr Rosenblad: Herr Hjerta skulle hafva rätt, om ej ett verksamt correctif låg deruti, att Fullmägtige äga rättighet att gifva betydliga förskotter på silfverköp, hvilket åter lemnar köpmannen tillfälle at skaffa sig penningar för utskeppningen. Vi hafva sett i år, att ehuru silfver uppköpts för 800,000 R:dr, cursen dock varit i jemt fallande; och ehuru BondeStåndet bifallit principfrågan, samt realisationen således kan anses afgjord, bar cursen icke stigit ulan står under pari; ty strängt räknadt efter Utskottens förslag, är ia5f skill, pari, och cursen slår nu pä 125. Då vi för anskaffande af det återstående silfret ännu äga 2i år, kan jag efter närvarande conjuncturer ej se någon farhåga. Jag tillstyrker således bifall på Utskottens förslag. Den 16 Octo b er e. m. 4o3 Herr Tham: Man liar omtalt farhågor för ansträngningar, som skulle söka mota realisationen. Jag vill blott åberopa erfarenheten från förra året. Det motstånd, som 1823 gjordes mot realisationen, grundade sig på andra farhågor, emedan man föreslagit, att tillvägabringa den genom utländskt lån, och emedan man tycktes vilja bereda en myntförbättring och rörelsecapitalets förminskande. Hvarken myntförbättring eller myntförsämring är nu mera i fråga. Alla sådane speculationer äro förfallna, sedan realisationsprincipen efter 128 skillingar blifvit godkänd. Jag finner således ej några farhågor i denna del böra hindra realisationen. Jag tror deremot, alt det är nödvändigt att utsätta en tid, för att borttaga farhågorna hos dem, som ej tro det vara något alfvar med realisationen, och som ej finna den vara oundgängligen nödvändig.
Man har på mångahanda sätt sökt att upställa kraftiga korrektiv häremot, men man har alltid misslyckats. Man måste låta sig nöjas dermed, att den, som utgifver en tidning, afgifver en försäkran till boktryckaren, att, i händelse af någon artikels åtalande, sjelf åtaga sig författare ansvaret, emedan omständigheter kunna finnas, som göra, att utgifvaren icke vill blottställa den person från hvilken han fått emottaga vissa underrättelser. Det kan nemi. hända, att en artikel blifvit insänd och i tidningen intagen, den der updagar något missbruk, något underslef m. m. d. hos vissa maktegande personer. Dessa blifva naturligtvis angelägna att få den anonyma, af utgifvaren endast kända författaren uptäckt, och åtala i sådant ändamål upsatsen, icke med hopp att få densamma fälld, utan endast och allenast för att få författaren fram i dagen och sedermera kunna förfölja honom. Vid sådant förhållande blifver det en grannlagenhet för utgifvaren att sjelf framträda såsom författare, så att ett utbyte af personer vid slika tillfällen aldrig torde kunna förekommas. Följaktligen tror jag, att det ej är möjligheten af sådana förhållanden, som i främsta rummet bör förebyggas, utan just den af Gr Lagerbjelke sjelf så bjert framhållna skandalen, att en tidningsutgifvare kan, i händelse af tidningens åtalande, låta sin ansvaring föras till korrektionshuset och sitta der i brist och nöd, under det att han sjelf fortfar med tidningens utgifvande. Detta kan ganska väl förekommas genom adoption af den danska presslagens stadganden i ämnet, hvarföre jag tager mig friheten att hos Hr Gr. o Landtm, anhålla om framställande af propos. å förslagets återskickande till Const.Utsk., med förklarande, att E. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke antagit den anmärkning, att förslaget bör omarbetas i hufvudsaklig öfverensstämmelse med den danska tryckfrihetslagens innehåll uti ifrågav:de hänseende. 62 Den 10 Oktober. Hr Carleson:
Utskottets Betänkande, IV 1. s66i—• 664» bif. af Adeln, IX s 167, af BondeStåndet, IX s 176, af PresteStåndet, IX s i85, af BorgareStåndet, IX s 189. Underd. Skrifvelse, X 1. s 284 — 289. om skyldighet för privilegierade, att deltaga i allmänna byggnader. Ekon. Utskottets Betänkande, VIII s 314— ^17, bif. af Adeln, IX s i83, af PresteStåndet, IX s 189, återrem. af BondeStåndet, IX s 210. Ytterligare Utlåtande, VIII s 708 — 712, afsl. med beslutande af en underdånig ansökan till Kongl. Maj:t, af BondeStåndet, IX s 376 — 878. ■— om grunderna för, tillkommande skyldighet att deltaga i Kyrkooch Prestegårdsbyggnader etc. Lagoch Ekonomi* I 20 Utskottets Betänkande, VII r. s 449— 452, bif. afPresteStåndets, IX s 386, af Adelil, IX s 4°o, af BorgareStåndet, IX s 415. Ytterligare Utlåtande, VII 2. s not, 1102, lagdt till Handlingarne af Adeln, IX s 965, bif. af BondeStåndet, IX s 978- Hemman, om rättighet för egare af enstaka, att till andra personer upplåta en del af hemmanets egorymd. Ekon. Utskottets Betänkande, Vils 1148 — ii5i, bif. af PresteStåndet, IX s 770, af BondeStåndet, IX s 816, återrem. af Borgare Ståndet, IX s 829. Ytterligare Utlåtande, VIII s 1407 — i4io, bif. af BorgareStåndet, IX s 114p Underd.
De anmärkningar emot nu gällande Kongl, förordning om fattigvården i riket, hvilka herr friherre Cederström och riksdagsfullmäktigen Strindlund framställt, och, såsom skäl för denna stadgas upphåfvande, åberopat, förekomma lill större eller mindre del äfven uti de förslag och anföranden, öfrige motionärer, för vinnande af ändringar uti serskilda §§ af omförmälda Kongl, förordning, afgifvit; hvadan Utskotten, för att undgå ett upprepande af deras åsigter rörande detta ämne, ansett det vara lämpligast att först, i ett sammanhang med de öfriga framställningarne, till pröfning och besvarande upptaga herr friherre Ceder ströms och Strindlunds förslag, i de delar, desamma med de förra kunna ega gemenskap, samt att derefter afgifva serskildt yttrande öfver de af förstbemälde motionärer föreslagna bestämmelser, i den mon sådant kan erfordras och dessa under nämnda granskning icke till pröfning förekommit. Vid den redogörelse för de öfriga motionärernes anmärkningar, Utskotten nu gå att afgifva, hafva Utskotten, i ändamål att förekomma den alltför stora och tröttande vidlyftighet, som, i händelse de serskilda förslagen, hvar för sig, skolat införas, med afseende å desses utförlighet, varit oundviklig, i ett sammanhang upptagit de hufvudsakligaste af de framställda anmärkningarne och, omedelbart derefter, sina yttranden afgifvit; varande samma ordning härvid följd, som den, uti hvilken de serskilda §§, deremot anmärkningar egt rum, i den Kongl, förordningen förekomma. Uti 1 § af omförmälda Kongl, förordning har ett tillägg blifvit föreslaget, af innehåll, att föräldrar och barn samt syskon må tillförbindas att, i mon af behof, å ena, samt förmåga, å andra sidan bidraga till hvarandras underhåll. Funnes icke sådane anhöriga eller mäktade de icke, en eller flere tillhopa, lemna något, eller hela det behödiga understödet, då först skulle socknen eller staden , Lagoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 33. 5 hvaraf den behöfvande vore medlem, utan eller med bidrag af desse anhöriga, lemna en dylik vård och försörjning.
CavallerieOfficer med nöje skall söka tillsyrka denna del af Herr Königs väckte motion, som pi én gång åstadkommer förmån för Kronan och Re-t Ben 6 Martil. gementerne samt befordrar de rusfandes säker-' het och väl. Att detta mitt anförande måtte få åtfölja Herr Königs motion till vederbörligt Utskott är hvad jag slutligen vördsammast får anhålla. Herr af Schmidt, Georg Lars’. I anledning af Herr Montgomeries gjorde motion, rörande Vesteroch Norrbottens läns återförenande under en Länsstyrelse, får jag äran till Högvälborne Herr Grefven och LandfMarskalken samt Höglofl. Ridderskapet och Adeln följande anmäla. Den skyldiga kännedom jag om desse vidsträckte landskap äger, förvissar mig om, att ehuru välment Herr Montgomeries åsigt i ekonomiskt afseende för staten synes vara, då dermed någon contant besparing kunde vinnas, så tror jag icke att denna lilla stats-fortune, svarar emot hvad dessa landskap, hvilka utgöra tillsammans något öfver 1,300 qvadrat mil, ehuru dess folkmängd, fast i betydligt tilltagande, för det närvarande endast uppgår till 77,000 menniskor, derigenom skulle förlora. Herr Montgomerie uppger, att fordna styrelsers områden sträckte sig ifrån Gefle till Torneå; hvad denna punkt beträffar, känner Herr Din 6 Martti, 609 Herr Montgomeri lika väl som jag, ordsaken till denna vidsträckta fördelning, hvilken i begyneelsen af Lärisstaternas inrättande i de nordliga provincerne, blefvo deni tilde 1 te^ och kunna sålede| icke nu med skäl åberOpasj sedan man funnit dem äga ett för den tiden 0- kändt värde. Vidare uppger Herr Montgomeri, att eh lättnad skulle för Inbyggarne vinnas, otti Landshöfdinge-sätet blefve flyttadt till Piteå Stad.
Men, som Tidningarne åter, huru usle de än må vara, genom tillåtelsen, att emot afgift begagna posträttighet, kunna lätt spridas till landet, då deremot alldeles ingen Den 2 Mars f. m. omsorg blifvit lemnad åt böcker ocb större arbetens lättare kringsändande; hafva ännu farligare följder upstått af dessa förhållanden. Om någon gång bristande ämnen och författares skicklighet, förmått en och annan Tidningsredaction att aftrycka en hel bok; hafva deremot andra anledningar ännu oftare vållat, att Tidningar hastat sig på nya utkommande större arbeten med de ensidigaste recensioner; hvilka, enär allmänheten trodt på citationers urval och rigtighet, blifvit dömde ohördan. Ännu oftare hafva Tidningarne följt en lättfattlig instinct, att icke en gång omnämna, ännu mindre sannt recensera utkommande Böcker. Och följden deraf har blifvit, att denna massa af ständiga Dagblad utgjort snart sagdt allmänhetens enda Lectur, synnerligast i Landsorterna. Bok-litteraturen har till den grad aftagit, att mart nu meia knapt kan för ett arbete påräkna en bestämd afsäljning af så mycket, som alltid på 1780- och (700-talet kunde med full visshet antagas. Deraf åter har grundligbeten i kunskap förlorat, under det, att en cj obetydlig benägenhet förmärkes hos generationen för ett afsmakligt kannstöperi med tidens mäst likgiltiga händelser, och en fjeskig nyfikenhet på allt, hvad som förr lemnades till glömskan, såsom tillhörande det enskilta lifvets då obespejade krets. Bokpressen har så att säga endast lyckats, dessa sednare tiderna, med Ilomanér och Den 2 Mars f. m. ReligionsböckerPolitik, vetenskap, konst, hafva förgäfves sökt, att genom den gagna vårt land, och en andra länder långt efterstående Litteratur, näringsflit och politisk bildning, äro deraf de olycklige följder: samteligen föranledde af 1812 års inskränkning i Tryckfriheten.
Den andre däremot, som hade fickan full af konfonium och allt emellanåt lade en konfektsbit på tungan, var öfverste Grothusen. Han satt omsvept i en karmosinfärgad nattrock af siden. Halsduken af franska blonder och den korpsvarta lockperuken gungade och pöste, men på fötterna hade han ett par tunga soldatstöflar, ty konungen hade en natt smugit sig in till honom genom fönstret och stoppat hans sammetstofflor i glödhögen. Ansiktet var gulare än en torkad citron, men det kvicka ögat glindrade och klippte, och så snart han öppnade munnen, begynte Müllern hoppa på stolen och skratta. Snart skockades dock skyar öfver bergen, och på den frusna Dnjestern åkte soldaterna slängkälke med turkarna, så att turbanerna rullade utefter isen. Fönstren stängdes, och en gråmulen morgon kastade Grothusen ifrån sig gåspennan med sådan fart, att hon i korsdraget från springorna blåstes öfver bordskifvan och blef liggande på golfvet. – Müllern! – sade han. – Af brist på hö ha vi nu måst skjuta nitton vackra handhästar. Kan jag inte hastigt få låna ihop ännu tusen pungar, då äro vi bet! I hela Carlopolis finns snart inte så mycket som en hästskosöm, hvilket längre kan kallas vårt – hur än jag schackrar med både kristna och hedningar. Krediten är slut. Bien. Va la banque! Vi gingo inte heller åstad för att samla penningar utan snarare för att afskaffa deras värde. Han aflyfte peruken och strök öfver sin heta hjässa, men Müllern bara skref och skref och frågade med klagande stämma: – Och hans majestät? – För ögonblicket sitter han i matsalen och läser Corneille, men han har en skalk bakom hvardera örat och kniper mig i sidan på det sättet som han alltid brukar, när han nyss fattat något vågsamt beslut. Han är så glad däråt, att det värmer en annans syndarehjärta, innan man ens riktigt vet hvad det gäller. Det finns en ting, min bror, som alltid harmat mig.