Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det glänste och glittrade kring stubbar och strån, och luften var så klingande klar att man kände sig som i en ny verld. Jag kände mig så frisk och glad, att jag velat ta hela verlden i famn. Jag kunde gerna, som förr ibland, ha antecknat i min almanacka: ”en fullkomligt lycklig dag”. Jag var så glad åt det närvarande, så bekymmerslös om det tillkommande; jag kunde icke arbeta. Jag skulle velat skrifva här, i min kära gamla bok, men icke ens det kunde jag. Ty jag kände ett sådant behof att skratta och skämta, och gamla boken är som en melankoliker, hon skrattar aldrig – stackare. Och så fann jag det dumt med mitt bref till Axel. Hvad är det att göra så stor affär af om han vill hålla vår korrespondens vid like eller ej?302 Att låta honom få brefvet vore ju bara att säga honom hur djupt det gått mig till sinnes. Och om vi än inte bry oss så särdeles mycket om hvarandra, är det ändå bra om vi inte äro ovänner. Hvem skulle ersätta hans atelierkritik? Ingen vet så som han hvad jag kan och hvad jag icke kan. Ingen annans kritik skulle jag kunna taga emot så utan blygsel. Nej, låt händelserna utveckla sig sjelfva! Jag tog mitt bref tillbaka. I dag är det en grå, vemodigt drömmande vårdag, med mjuk, ljum luft. Liksom i går meddelar vädret sin stämning åt lynnet. Jag är lugn, nöjd, lycklig. Jag är fri, jag kan arbeta; hvad gör det att jag är fattig? Mig fattas ju intet för ögonblicket. Och hvilken dårskap att grufva sig för en dag som man ej sett! Jag fick ett af Gustafs korta, friska bref i går. Ett varmblodigt, hurtigt bref med hans egna raska hvardagsuttryck. Han begär bidrag till Juleroser, och det är jag glad för. Ett sådant bref käns uppmuntrande som en väns duktiga handslag. Man känner att man inte är ensam, att någon håller af en. Och det är det jag vill. Nu är förargelsen öfver det returnerade brefvet trängd liksom i bakgrunden. Jag är så glad att jag genom Knut fått veta hvar den tvärviggen fins. Och med det är jag nöjd.
Nej, det skulle bara bli en lögn, då hennes hjärta ändå med alla fibrer för alltid hängde fast vid honom allena. Och hon böjde sitt hufvud bakåt och såg upp på honom med ett par stora, klara strå- lande ögon. Hon var så glad. Så jublande glad. Och hon tänkte inte alls på, att den kvinnliga logiken åter lidit ett ohjälpligt nederlag. — GS$gD — Bidrag i alla ämnen mottagas med tacksamhet. men kan dock nyttjas ganska prydligt och någon nytta med sig bär. Om man ett ädelt hjärta har, ger man det endast åt mitt andra, och ingen kan ens känsla klandra, om den så troget lefver kvar. I förbigående må nämnas, att R o s é n besvarade denna skälmska artighet m o t h o n o m o c h hans namn genom att komponera o c h till den unga charadförfattarinnan dedicera ett förtjusande musikstycke: Nannas väls, som för o m - kring 50 år sedan allmänt spelades ocfe dansades i vårt land, men som nu sedan länge ligger g ö m d o c h — glömd i en eller annan gammal notpacke. Bland de otaliga namn, hvilka m e d det betydelsefulla svarta korset öfver sig under senaste tiden stått att läsa i våra tidningar, har ett särskildt tilldragit sig uppmärksamhet, men en uppmärksamhet egentligen på äldre Stockholmsboars sida, deras sida, hvilka hafva femtioåra eller ännu äldre minnen från den svenska hufvudstadens sällskapslif. Frågar ett yngre släkte dessa ofvannämnda få ännu kvarlefvande efter de unga damer, hvilka pä d e r a s ungdomstid — 3 0 - o c h 40-talen — gåfvo glans o c h lust åt umgängeslifvet, får man i främsta rummet höra namnet Nanna på Sköndal såsom typen för hjärtegodhet o c h älskvärdt behag, blixtrande intelligens o c h betydande musikalisk talang. Denna periods o c h dess umgängeslif spirituelle skildrare, den härom året bortgångne auditör J.
För att likväl i någon mån minska dessa oformligheter och ställa saken ren samt undanrödja de olägenheter, hvilka uppkommit genom den behandling, saken hittills erhållit, har jag trott och tror ännu, att det redigaste vore att nu få principfrågan afgjord, eller huruvida R. o. Ad. äger rätt att i ämnet besluta, och om icke Hr Stuart fortsätter sitt yrkande, anhåller jag, att Hr Gr. o. Landtm, måtte framställa, linruvida Ståndet yrkar propos. i strid mot Hr Gr. o. Landtnäs förklarande, hvarefter, i händelse Ståndet yrkar en sådan propos. och Constil. ITtsk. ett sådant yrkande godkänner, jag förmodar, att Hr Gr. o. Landtm, ej lärer undandraga Ståndet rättigheten att pröfva, icke blott BancoUlsk:s jemnkningsbetänk., utan äfven hvad i BancnUtskts betänk. N:o i4 i ämnet förekommer. Jag yrkar således den af Hr Gr. o. Landtm, vid detta tillfälle vägrade propos. Gr. Posse, Arvid: Jag kan icke, lika med Gr. Frölich, anse Exped.Utsk:s mentor, såsom ett jemnkningsförslag; ty Utsk. har visserligen i reciten upptagit de andra Ståndens beslut, men i conclusionen endast anhållit att få tiel af R. o. Ad:s beslut i ämnet. Jag skulle tro, att Exped. Ulskls inemot', ej hort föranleda lill annat än den propos. , huruvida R. o. Ad. tillät, alt den i BancoUtsk:s betänk. N:o i4 förbigångna punkten finge föredragas. Svaret derpå hade förmodligen blifvit ja, och då hade Hr Gr. o. Landtm, kommit i tillfälle alt afgifva det yttrande, Hr. Gr. o. Landtm, uppläst. Jag förmodar, att Hr Gr. o. Landtm, uppfattat saken på samma sätt och, ehuru Hr Gr. o. Landtm, ej särskildt föredragit sagde punkt af BancoUtskrs betänk. N:o 16, ansett den utgöra föremål för pröfningen.
Angående bidrag af Staten till PensionCassalnråttningen för Civile Embetsoch 'Tjenstemän. Öfver sårskilte motioner om Lönbesparingarne å Embetsoch Tjenstemåns af-> löning. I anledning af gjord motion om Émbetsoch Tjenstemåns behof, att innan 7ö års T)en 7 Maji e. m. ](5| års ålder taga afsked med oafkortadt åtnjutande af lönen. I anledning' af väckte motioner om lindring uti inqvarterings-besväret för Ståderne i allmänhet, samt särskilt för Götheborg, Malmö, Warberg och Wadstena. Fran Lagutskottet: Af den 8 sistl. April: N:o 36. I anledning af väckte motioner om upphåfvande af de författningar, som hindra sakägares fria val af Rättegångs Ombud. Af den ig sistl. April: I anledning af väckte motioner, angående skärpning af Lagarne rörande tjenstledighet för Domare. Af den 24 sistl. April: I anledning af väckt motion, angående en lag i afseende på förbrytelser, begångne af åhörare inom RiksStåndens Plena eller Riksens Ständers Plena Plenorum. Af den 5 sistl. April: I anledning af väckt motion, angående rättighet för en hvar, att, utan behof af allmän åklagare, utföra talan mot Domare för Embetsfel. Ridd. o. Ad, Pr. IV. Band. ii. i6* Efil 7 Maji t. Hl. Från Allmänna Befviinoch OeconomieUtskottet: Af den 8 sisth April'. I anledning af våckt fråga om do så kallade PJan-penningarnes utgörande. Af dea 14 sisth April: • N:o 5G. Angående lämpligaste tiden till allmänna vågarnes grusning. Af den 29 sisth April: N:o 80. Rörande yrkad befrielse för Gottlands Hemmansägare, att underhålla Lastagébryggor vid de på Ön varande Landthamnar samt de för Tullbevakningen inrättade så kallade Strandridare-Bostållen.
Och de upphöjde sina röst, sägande: Jesu Mästar, varkunna dig öfver oss. När han dem såg, sade han till dem: Går, och viser eder Presterna. Och hände sig, vid de gingo, vordo de rene. Men en af dem, då han såg att han var ren vorden, kom han igen, och prisade Gud med höga röst; Och föll på sitt ansigte för hans fötter, tackandes honom; och han var en Samarit. Då svarade Jesus, och sade: Voro icke tio rene gjorde? Hvar äro då de nio? Ingen är funnen, som kom igen till att prisa Gud, utan denne främlingen; Och sade till honom: Statt upp, gack, din tro hafver frälst dig. Och då han frågad vardt af de Phariseer, när Guds rike komma skulle, svarade han dem, och sade: Guds rike kommer icke med utvärtes åthäfvor. Ej heller varder man sägande: Si här, eller, si der äret; ty si, Guds rike är invärtes i eder. Och han sade till Lärjungarna: Den tid skall komma, att I skolen begära se en af menniskones Sons dagar, och I skolen icke få sen. Och de skola säga till eder: Si här, si der; går icke åstad, och följer icke heller. Ty såsom ljungelden ljungar ofvan af himmelen, och lyser öfver allt det under himmelen är; alltså skall ock menniskones Son vara på sin dag. Men tillförene måste han mycket lida, och förkastas af detta slägtet. Och såsom det skedde uti Noe tid, så skall det ock ske uti menniskones Sons dagar. De åto, drucko; män togo hustrur, och qvinnor gåfvos mannom, intill den dagen då Noe gick in i arken; och floden kom, och förgjorde dem alla. Sammalunda ock, såsom det skedde uti Loths tid; de åto, drucko, köpte, sålde, planterade, byggde. Men den dagen, då Loth gick ut af Sodoma, regnade eld och svafvel af himmelen, och förgjorde dem alla. Efter det sättet varder det ock gåendes på den dagen, när menniskones Son skall uppenbaras.
“Det kan jag sannerligen ej hjelpa, lilla mormor. Jag är ej skyldig att uppoffra min trefnad och ålägga mig något tvång för deras skull.“ Och dervid blef det. Generalen och hans fru foro på middagen, den sednare sårad och bekymrad öfver dottersonens ogrannlagenhet och ovänlighet mot den välmenande prostfamiljen. Sådana små stötar fick hon nu hvarje dag. Halfdan bemötte henne vänligt och vördnadsfullt, men han närmade sig henne ej med mera förtrolighet än förut, han rättade sig aldrig efter hennes små svagheter och fördomar och gjorde inga bemödanden för att glädja henne. Han inrättade sig beqvämt och trefligt på de rum, de bästa gästrum i hela slottet, hvilka blifvit anvisade till honom, och der tillbragte han större delen af förmiddagen sysselsatt med studier och musik. Om eftermiddagarna plägade han företaga långa promenader i de vackra, kringliggande nejderna och först om aftnarne hände det att han tillbragte en kort stund i sina morföräldrars sällskap. Morföräldrarna satte högt värde på den gemensamma middagstimman, då de alltid fingo rå om sin gosse en stund, men Halfdan besvärades af att behöfva infinna sig i matsalen på bestämdt klockslag, hvarför det ofta hände att han försummade den bestämda timmen och ströfvade ute i skog och mark, då morföräldrarna satte sig till bords. Generalskan hade i sin ungdom varit hofdam vid Gustaf d. III:djes etikettfulla hof och fäste fortfarande stor vigt vid ett noggrannt iakttagande af yttre, konventionella bruk. Det var henne en verklig plåga då Halfdan passerade genom rummet hvisslande en melodi och med mössan på hufvudet, eller då han obesväradt lutade sig tillbaka i ett soffhörn, lade det ena benet i kors öfver det andra, lekte med hennes sysaker och ref böckerna på divansbordet i oordning.
Han blott föreslår den, och det högsta man kan säga, är, att han har någon andel i dess tillsättande. Men denna andel är ej vådlig; ty Sheriffen är oaf hängig af executiva magten, den anklagade får listan till granskning 10 dagar innan han ställes för rätta, och han har, vid uteslutandet af Jurymän, en vida större rätt, än åklagaren, som måste anföra skäl för livar och en särskild, sorn lian utesluter; och ändå 54 Den 37 Ja nu ar i i f. ro. mäste Juryn vara enhällig, för att kunna fälla den anklagade. Det oagtadt äro nu för tiden många Engelsmän, som befara, att deras Statsförfattning skall öfvergå till en ren Monarki, emedan det lyckats Regeringen att tillvägabringa flere inskränkande inodificationer i deras tryckfrihet. Friherre Lagerbjelke bar sjelf begått en irring vid uppfattandet af en uppgift, som jag nära ordagrannt anfördt ur Benjamin Constants Memoirer, hvilka uti detta ämne ej torde kunna missleda. Hufvudfrågan är nu, om vi skola utbyta Juryinrättningen mot fördelen, att slippa Indragningsmagten, d. v. s., om nationen skall göra uppoffring af sitt dj^rbaraste värn för friheten, emot det Regeringen gör concession af ett nära kraftlöst vapen, som Motionairen sjelf förklarat för föga kraftigt. Herr Friherrens uppriktiga erkännande häraf är så mycket mera aktningsvärd!, som det nödvändigt skulle motverka hans syftemål, att förmå Ständerna till ifrågavarande utbyte. Jag vill ej försvara organisationen af vår Tryckfrihetsnämnd till alla delar. Men jag kan ej gå in på den fåtalighet af Jurymän, som den värde Motionairen föreslagit, icke heller, att blott laga jäf och inga andra moraliska, skulle mot dem få ega runi. Jag önskar, att antalet af Jurymän ökades vida utöfver hvad det nu är. Den 27 Januari i f. m. 55 Cautionssystemet är hos oss nog vidsträckt ändå, att jag ej önskar det infördt i vår tryckfrihetslag.
En fållbänk af furu, helt rätt och slätt, Ett träsnitt på väggen – kung Carls porträtt. Han ser i ett endaste ögonblick Sin torftiga stuga i gammalt skick, Allt återfins, ända till bössans spik – Men qvinnan vid vaggan – hvem är hon lik? Är detta skön Anna? Från forna dar Hon har sina ögon, de fagra, qvar; Men eljest hur åldrad, hur tärd och arm! Nu bjuder hon barnet en vissnad barm. Och mannen, som sitter och binder not, Är fiskarens Jan med sin lama fot. Då gråhårsmän rycktes till härens led, Han skontes som krympling och slapp gå med. Allt mattare skenet sig göt från spis, Än vandrarn stod qvar som en bild af is. I tretton års träldom hans tanke gick Med frågor till hemmet – nu svar han fick. Snart glimmar en gnista ej mer på häll. Han lemnar i mörker sitt gamla tjäll. Hvart styrde han kosan? Du spörja får Den nordan, som yrde igen hans spår. Om morgonen tidigt, är sägen sann, Den fattiga Anna förvånad fann En påse med slantar vid låset fäst, På botten en daler – en sällsynt gäst! Slottsherren. Välkommen käre herre min, Ej Moskows fånge mer! Vi väntat här år ut, år in, På freden och på er. Er fogde helsar eder glad På gammal trofast art, Och godsets folk står här i rad, De få, som kriget spart. Väl möta er vid första steg Betryck och fattigdom, Väl ligger osådd mången teg, Och mången gård står tom, Men hjertan klappa varmt och godt Inunder sliten drägt För er, det sista ädla skott Af älskad husbondslägt. Vi veta, att som karlakarl, Der striden hetast stod, För oss och salig konung Carl I vågat lif och blod. Som en brunlockig ungersven I lemnat fädrens slott; Ert hår, då nu vi ses igen, Sibirien gjort grått. Hur ville vi ej glädt er syn Med fält af gulnadt korn, Med flaggor, bortom skogens bryn, Från edra stolta torn! Ack herre, tyngst af allt det är För mig att tala om, Hur hit till våra Roslagsskär
Slutligen anföra vi med odelad sympati den vackra bilden, att det ar med karleken sorl1 med vingparet, 3cief k i l a r i f i w f q + k tzacL.r. som €17 ok, trztJn i wrkZ&amp;heterr iir det ert ~ftmzde, bizrdndt! knrff. T ' i erinra blott, att bilden, om den fullföljes, visar, att skaparen gifvit hJrt makarna samma 1) iirkraft. De uttryck af hån och förakt mot olika tankande, som vanställa b %de den kyrklige och den vetenskaplige förfins framstiillning skulle lätt kunna gäldas med samma mynt. Men vi akta V&amp; sak för högt att vilja försvara den med diliga vapen. Vi hafva här, sa vidt utrymmet mecigifvit, tecknat de Iiida hufvudströmningarna af reaktionen mot det af qvinnofrigan framkallade aktenskapsidealet. Båda förtjena i hög grad alla rättänkandes uppmärksamhet. Man har icke lof att förblifva okunnig om eller likgiltig för rörelser, som kunna leda våra qvinnors trygga och sunda framåtskridande på viliospsr eller ock stacka dess framsteg. I synnerhet kräfver venster-reaktionens försök att, under förevändning att frigöra qvinnan, i stället frigöra de sinliga litlelscrnrt och göra qvinnari till slaf under deras förnedrande ok, den största vaksamhet, de allvarligaste varningar. Afven den reaktionära / ru@m miste uppmarksamt följas och bemötas, det senare i synnerhet i liandling, i dct ridra: pz~inzzou visa szg kun~ra bas silra ?ya zcppyt~ter och rätftrR / letw utan att kränka sin pvinlka ~zatur eller svika dcplzgfer densaritiita Cliigger dem, vare sig inom eller ufom fattriljeetz.
Den venstra handen, som hvilar i vecken af kachemiren, synes ännu hvitare af reflexen, och de två släta guldringarne tyckas med sin tyngd vilja glida af det smala ringfingret. En svag solstråle dansar genom håret, gör en liten sväng nedåt ansiktet; det går en sprittning genom slumrerskans hela varelse, och så öppnar hon ögonen. De ha samma färg som hennes dräkt och blicka hälft förvånade omkring i det tysta rummet. Så le ögon och mun på samma gång ett varmt, lyckligt leende, och hon hviskar: » Åh, hvad jag har sofvit godt! Hvad det var skönt att sofva! » Nu vänder hon hufvudet med en snabb rö- relse mot det lilla bordet invid divanens sida och fattar det där stående blomsterglaset med friska, nyutslagna rosor. Hon betraktar dem med en djup, forskande blick, liksom ville hon tränga till deras innersta väsen. först den gula, citronfärgade, så den purpurglödande med sina nästan svarta bladkanter och så den hvita, med sin skiftning i skärt. Så för hon dem stilla till sina läppar, kysser hvar och en särskildt, ställer glaset tillbaka och låter hufvudet sjunka ned på kudden: » Hvad lifvet är skönt! Hvad jag är lycklig! » Så lyssnar hon med återhållen andedräkt ... hon tycker sig höra något ljud från de andra rummen ... Nej, allt är lika stilla och tyst. Det var en inbillning. Hon ligger stilla och leende, hälft drömmande, och allt emellanåt lyfter hon upp den hvita, venstra handen och låter ringarne glida rundt. Ett sådant märkvärdigt år! Hon kan knappast fatta, att allt är sannt, och så skrattar hon sakta, lyckligt, nästan barnsligt ... Tystl Hon lyssnar på nytt, mycket allvarsam. Dock, åter ingenting! Det är för märkvärdigt, att hon ständigt tycker sig höra något. Förlofningsåret? — Ja, det förstås; nog var det roligt, då också. Ett nästan ständigt festande, hela vintern den ena balen aflösande den andra, och så sommaren med sin Marstrandssejour. Men icke fick man rå om hvarandra så mycket, det må gudarne veta!
Sedan fast egendom år 1867 blifvit, enligt föreskrifna taxeringsgrunder, till sitt verkliga värde uppskattad, må detta värde, under tre år, bibehållas oförändradt, såvida icke brandförsäkringsverket å byggnader i stad och på dess område eller å öfriga i § 4, mom. 4 uppräknade hus och byggnader blifvit ökadt eller tninskadt, eller egendomens värde antingen genom nyeller tillbyggnader, nya fabriksanläggningar eller andra 6 inrättningar blifvit under tiden i betydligare mån förhöjdt, eller genom inträffad eldsvåda, vattenflöde eller af annan dylik anledning märkligen förminskats; i hvilka fall sagda värde bör jetinkas efter de förändringar egendomen undergått. Uppskattning af inkomst utaf bergsbruk och dertill hörande näringar samt qvarnar och fabriker m. fl. verk och inrättningar. Uppskattning af inkomst genom skeppsrederi, sjöfart, handel och handtverk samt annan jordbruket icke tillhörande näring. Uppskattning af de i allmän eller enskild tjenst anställde personers inkomster. Uppskattning af inkomst genom räntebärande kapital samt andra liär ofvan icke omförmälda tillgångar. Sorn, vid tillämpning af 1 momentet i Bevillning s-stadgans 8 §, angående befrielse från eller lindring i bevillning för inkomst af kapital eller arbete, såväl den behållna afkomsten idåf skattskyldig tillhörande fast egendom, sorn äfven hans inkomst af sådan serskildt beskattad rörelse, som drifves i bolag eller idkas å annan o?'t ån der den skattskyldige år mantalsskrifven, skola tagas i beräkning vid bestämmandet af hans sammanräknade årsinkomster, så bör, hvad fast egendom angår, dervid iakttagas, att af kornsten af jordbruksfastighet beräknas till 3 procent och af annan fastighet till 5 procent af taxeringsvärdet; — och om sålunda skattskyldig finnes i sin muntalsskrifningsort hafva t. ex. 300 Riksdalers inkomst af kapital eller arbete, samt han tillika eger jordbruksfastighet, taxerad till 5,000 Riksdaler, och hvilken alltså bör upptagas till 150 Riksdalers afkomst, så att det hela uppgår till 450 Riksdaler, kommer, enligt föreskriften i del ifrågavarande momentet att 300
Det nu ifrågavar. målet ar emedlertid i och för sig sjelf obetydligt; men det är af vigt, att Constit.Utsk. icke först förbiser sin pligt att fullständigt granska Konungens rådgifvares åtgärder, och sedan upphäfver sig till en hemlig opinionsdomstol genom vägran att låta minoritetens reservationer åtfölja deras betänktn och att tillåta offentliggörandet af Utskrs prot. För min del betraktar jag således det speciella fall, som nu är i fråga, blott såsom ett bidrag till bedömande af styrelseåtgärderna i sin helhet, då dechargebetänk förekommer. Hvad åter formen för behandlingssättet beträffar, har jag, lika med Hr Cederschjöld, genomgått våra prot. allt ifrån 1812 oell dervid funnit en särdeles förbistring i begreppen, stundom hos samma personer, så att, hvad som vid den ena riksdagen blifvit vägradt såsom grundlagsstridig! har vid den andra blifvit tillåtet, och äfven de, som consequent vidhållit, att återremiss af Constit.Utsk:s betänkm rörtde väckta anrnärkmsanledningar icke kan ske, hafva alla bestämdt medgifvit, att de för denna sats icke hemta stöd från grundlagens ordalydelse, ulan ifrån dess anda och mening. Frih. Adlerbeth, hvars yttrande härom d. 27 Juli 1818 är det fullständigaste, och som blef på en af hans motståndares motion befordradt till trycket, talade då i samma anda, som nu Gr. Posse och Frih. Ehrenborgh; men äfven han medgaf, att 107 $:ns ordalydelse är så tvetydig, att han icke förundrade sig öfver sina motståndares med honom olika opinion; han åberopade endast syftningen bos dem, som stiftat grundlagen, deri han sjelf deltagit
Ett sådant frånskiljande af botlige från obotlige, lärer dock här pålagligen vara af vida större konseqvens än vid kroppsliga sjukes behandling, samt en oeftergiflig fordran om någonsin en kuranstalt, som skall göra skäl för namnet, skall kunna komma till stånd och äga varaktighet. 4:o Läkarens ställning, iullylande och verksamhet äro icke heller vid något Svenskt hospital hvad de kunde och borde vara. Vill man, såsom man bör, och som man omisskänneligen efter - 234 Den 15 Dece mijer f. m. sträfvat, al' hospitalet göra en sjukvårdsanstalt, sä lider det väl ingen gensägelse att läkaren icke blott bör vara anstaltens eliel eller föreståndare, men ock att han uteslutande hör lefva och verka inom och för densamma. Han bör således bo på stället och pläga ständigt umgänge med sina sjuke, som en lärare med sina lärjungar; ty hufvudsakligen deruti lärer den s. k. psykiska behandlingen bestå och visa sig verksam. 5:o En revision af hithörande lagstiftning är ej mindre vigtig än reorganisation af sjelfva anstalterna; den sednare beror hufvudsakligen af den förra. De bestämmelser ronde sinnessjuke, hvilka förekomma strödde här och der i allmänna lagen, angå naturligtvis icke deras behandling som sjuke. Uc speciela K. förordna' och instruktioner, hospitals-slyrelsens bref m. m. an gäle hospitalerne, afhandla hufvudsakligen den ekonomiska förvaltningen; hvad som deri rörer de sjuke sjelfva och deras behandling, inskränker sig nästan endast till bestämmande af hvilka som böra anses berättigade att ä hospital intagas, förordnandet om prof kur och om utskrifning; men äfven dessa fä stadganden linnas ingenstädes samlade till ett helt, som man kunde kalla en lag eller förordn. rör:de sinnessjukes vard. Skulle således detta vara allt, som samhället i lagstiftningsväg kan och bör göra till förmän och skygd för sinnessvage? I England, Frankrike, Belgien, Holland och flere Tyska stater haiman sett saken annorlunda; och annorlunda måste ock vi se den sedan vära ögon blifvit öppnade för förhållanden, som vi hittills ej kände.