Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
12:te punkten, äng:de anslag för KonslruktionsCorpsen. Den 8 Juli f. m. 171 Härvid förekom först och bifölls den del af förev:de punkt hvari en underd. skrifvelse till K. M. blifvit tillstyrkt. Beträffande sedermera Utsk:s hemställan att en summa af 9,000 ltdr må under hvardera af åren 1858, 1859 och 1860 ställas till K. M:s disposition, att användas till löneförbättring för Corpsens personal, yttrade sig Hr Toll, Erik Osvald: I afseende å denna punkt anhåller jag vördsamt få anföra: StatsUtsk. har nedsatt det af K. M. äskade anslag af 11,465 Rdr såsom löneförbättring för Flottans konstruktion till 9,000 Rdr, hvilken tillökning skulle någorlunda motsvara den sorn Utsk. trott sig böra tillstyrka för Flottans öfrige Corpser. Att den icke blifvit fullt motsvarande denna tillökning, tror jag ej vara så alldeles förenligt med »rättvisa och billighet.» Då K. M:s Propos anger att Corpsens tjensteåliaganden kräfde en trägen sysselsättning, har Höglofl. Utsk. likväl icke kunnat undgå fästa sig vid en upgift att »föga mer än 3:ne Officerare hade fullt sysselsättning.» Jag vågar på det bestämdaste påstå att deri ligger en stor irring. Utan att vilja upräkna de arbeten som uptaga den personal af 14 Officerare, som nu på stat finnes, torde det vara tillfyllest att anföra det en arbetspersonal af i medeltal 850 timmermän och handtverkare, samt 71 Underofficerare, Machinister och Handtverksmästare, är anställd till arbete inom Skeppsbyggnadsdetaljen å Statens 3:ne Skeppshvarf. Som denna naturligtvis fordrar ledning och tillsyn, är ej för mycket begärt att dertill äro satte 2 Officerare i Stockholm, 1 i Götheborg och 8 i Carlskrona. (Chef, Adjutant och InformationsOfficerare utgöra resten i 14).
^Kii ersätininAen livarken kun elior kör solli moivaia värdet, som i mänAa sull oj skollo konna losas me-l pennioAar, föijer ak sakens keskalkenkei; uppAikien är endast ali näAorlunda apjrroximaiivi komma till Lii kelopp, som ölverensstämmer mecl killiAketens lordrinAar. Om de 5p5 individer, som, enli»t kvad i koijan käras klifvit uzipAifvet, inllelas elier krukei pä ön, i irenne elasser, i förllällaude illl äldern, pä säii denna iakell oivisar: l staden. kä landet. 8umma al käda konen. Kumma ak classerna. Laiielem^, der ioAa arkeien as siränAars keskatfenkei soresalla. knär likväl inAen taxerin» i oek för olika inkomst as egande olika slasvar näAOnsiu eZt rom pä 8i. Darielem)', säsom s,ä Danska öarne, kan ej eller näAon taris, öfver värdai uppAÖras, pä Arond as denna elassikleation, kviiken för ökriAt modikeras^ ekler individernas keisu, ^'rke oek öfriga eAenska>aer. /Vksamma skäl konna ieke loreAäende kivilliAa ellei' exeeuiiva köjaeafkandlinAar enskilde emellan derföre läAAes till Arond. kn serskild värderinA för ändamälei as kvarje individ skulle klifva KÖASi odiös, oek kloii föranleda iill missnöje oek klaAOmäl, kvilka aldriA skulle kafva en ända.
Sådan är förslagets me - D e u 15 J u I i f m. a9 ning; skulle den ej vara riktigt lill ryck t, så önskar ingen liögre an jag, att LagUtsk. kunde linna en tydligare redaction. Hr af Uhr, Gustaf: Om något misstag skulle förefinnas uti det jag nu vill hafva äian anföra, så tillerkänner jag den utmärkte diplomat, sorn sitter på en af främsta grefvehänkarna, förmågan alt rälla misstaget, äfvensom jag ar öfverlygad, att han icke lärer göra någon anmarkn., sorn är obefogad. Hvarje Britt känner sig mera fri och anser sig äga säkrare garantier för sin frihet, än någon medlem af hvarje annat samhälle. Han vet, att milit ar—sly ika icke kan komma att användas emot honom och hans landsmän, utan alt den civila myndigheten på stället ansett en sådan åtgärd nödvändig för lugnets återställande samt allmänna säkerhetens hetryggande. Ofta föranleda politiska bekymmer sammanträden eller folksamlingar af flere tusen personer; men det faller ingen in, alt deruti se någon våda för det allmänna lugnet och säkerheten. Säkraste medlet att tillvägabringa den yttersta förbittring vore just det, att med militär—styfka vilja lukta eller skingra folksamlingen, hvilken då skulle slåss på lif och död med militären. Om man anser nödigt alt skingra folket, så träder en civil tjensteman, kallad constapel, in i hopen, upphöjer sin med krona prydda båtön, och uppmanar folket att åtskiljas. Denna båtön anses såsom en symbol af den offentliga malten, hvilken folket älskar och med nöje lyder. I allt fall kan militärstyrka ej komma att användas emot folket på annat sätt, än att den civila myndigheten, tillika med enskilda bofasta personer, gemensamt förklarat deras öfvertygelse vara, att militärisk handräckning är behöflig för allmänna säkerhetens och lugnets betryggande, på grund hvaraf de begärt och erhållit en sådan handräckning; men denna handräckning får ej företaga annat eller mera än hvad den civila myndigheten anser nödigt, hvarföre den äfven ställes till denna myndighets disposition.
Då, enligt Utskottets nu tillkännagifne åsigt, fylleri bör i vissa fall vara föremål för strafflagen, kan Utskottet ej biträda Lars Nilssons yrkande, att de, till förekommande af fylleri och dryckenskap, utfärdade föreskrifter måtte helt och hållet upphäfvas; hvaremot det tillhör Utskottet alt meddela yttrande, i hvad nion de af motionärerne framställde anmärkningar må till ändring i samma föreskrifter föranleda. Härvid förekommer, hurusom förenämnde Författning i dess början innehåller, att den gjort sig till ansvar för fylleribrott förfallen, som genom missbruk af starka drycker så öfverlastar sig, att af hans åtbörder elier orediga sinnesförfattning synbarligen märkas kan, alt han är drucken. Denna beskrifning synes vara mindre lämplig, enär bevisningen om förse - Lag-Ulskotlets Betänkande, N:0 to/f,. 3 elsens veris i igheL derigenom blifvit till en del gjord beroende af vittnens enskilda begrepp om den tilltalades sinnestillstånd, samt är ej eller behöflig, helst brottet redan är till sin natur och beskaffenhet allmänt kändt; hvadan Utskottet anser lagbudet böra i mera enkla och bestämda ordalag affattas. Yidaie skulle Författningen, i följd af hvad Utskottet här ofvan yttrat, bestämdt utmärka, att ansvar för fylleri endast eger rum, då förargelse i allmänna lefvernet derigenom åstadkommes; och hvad sjelfva ansvaret beträffar, så torde de för förnyade förseelser stadgade påföljder dels af förhöjda böter, dels af arbete å correctionshus, icke vara ändamålsenliga.
Hon stödde båda händerna mot gräsbänken och såg framför sig med ett inåtvändt uttryck, medan orden kommo lågt och famlande. »Jo – ser du det var alldeles som om jag funnit en vrå så öfvervuxen och undangömd som denna» – hon gjorde en rörelse rundtomkring med ena handen – »nej, jag menar – som om jag funnit någonting så oändligt vackert – nej, det är omöjligt, jag kan inte uttrycka det någonting som ingen vet om och som just derför är så vackert » Hon såg upp liksom bönfallande att han skulle hjelpa henne; slog derpå åter ned ögonen. »Jag tycker, att der lefver det, allt hvad man tänker vackrast och häst, det blir liksom en verld för sig, en verld som man skulle hålla för sig sjelf eller mista » Hennes ansigte krymptes samman som i vånda under fåfänga försök att finna de rätta orden. – »Der tycker jag att det liksom växer upp af sig sjelf – någonting som man längtar efter – någonting som kommer inifrån allt det der som andra bara skulle förderfva för en – förstår du? det fins så mycket vackert – och – och » Hon slog med handen i gräset, brydd öfver att ha börjat och icke kunna fortsätta. »Och allt detta finner du der?» sade han och pekade på boken. »Nu är det förbi. Hvarför kunde jag inte få ha det för mig sjelf.» »Nå – Herre Gud – jag har ju ingenting sagt.» Hon reste sig upp och gick ett par steg framåt utan att svara. Så vände hon sig häftigt om. »Allt hvad du lärt mig att ställa högt, det fann jag ju der», sade hon med tydlig ansträngning att öfvervinna sin skygghet, »frihet, jemnlikhet, fördragsamhet – hat emot hyckleri och förkonstling. Han älskade detsamma som vi hvarför skulle du tvinga mig att tala om detta!» Åter hörde han den der undertonen bäfva genom hennes stämma. Han kunde icke värja sig för det intryck, den gjorde på honom. Den grep så oemotståndligt som man alltid gripes ansigte mot ansigte med någonting verkligt händt. Han tog upp boken och gick hän emot henne. Hon hade vändt sig om, men han lade sin arm kring hennes skuldror och tvang henne att se på honom.
Ständers ofvan omförmälda, särskilda uppdrag i afseende på lagstiftningen, har mitt allmänna åliggande härutinnan erhållit en bestämd riktning och ett gifvet föremål af den omfattning och vigt, att, om detta uppdrag tillbörligen iakttoges, ringa tid och tillfälle återstått att för öfrigt fortfara med den närmare granskning af nu gällande lagar, som varit nödig för utförande af speciela anmärkningar emot dessa och uppgörande förslag till ändring i vissa delar deraf. Hvad brottmålslagstiftningen angår, der, såsom Rikets Höglofl. Ständer sjelfve i Deras förrnämnda skrifvelse uttalat, beliofvet af förändring blefve med hvarje dag mera bjudande, har jag emedlertid trott mig böra ytterligare fästa uppmärksamhet å några ämnen af större allmänlighet, de flesta deribland redan vid sistförflutna Riksdag väckta; äfvensom, i följd af Rikets Höglofl. Ständers vid samma Riksdag å nyo fattade beslut, frågan om indragning af vissa allmänna domstolar bort ytterligare upptagas. I den föreställning, att de förra kunna afliandlas och pröfvas, oberoende af ett nytt lagverks antagande, emot hvars grunder de för öfrigt icke strida, och att den sednare destoheldre nu må vinna önskad framgång, som äfven denna instämmer med samma grunder, anser jag mig fördenskull pligtig att till Rikets Höglofl. Ständers högt upplysta pröfning vördsamt öfverlemna följande Lagstiftningsfrågor. Rikets Höglofl. Ständer, hvilka vid trenne hvar efter annan följande Riksdagar bifallit frågan om indragning af vissa allmänna domstolar, hade vid sistförflutna Riksdagen, rörande denna fråga, stannat i det beslut, att en författning skulle utfärdas, hvari stadgades: • R. St. Just.
General Landtmäteri-kont. enär skyldigheten att uprälta Länskartor öfver Sverige blifvit öfverflyttad på Topografiska Corpsen. Något inseende öfver rekognosceringsarbeten har icke efter 1852 tillhört denna tjensteman. Jag kan således icke instämma i öfvertygelsen om 186 Den 19 April c. m. behofvet af löneförhöjning för Öfvcr-Ingeniören. Om löneförhöjning bör tillbomma några tjenstemän inom Landlmäteri-kont., utöfver dem för hvilka löneförhöjningar blifvit föreslagne, så är det företrädesvis Ingeniörerna. Dessa tjenstemän hafva numera endast 400 R:dr och inga extra inkomster. De äro i sämre ställning än deras vederlikar i andra verk, äfven i lägsta tjenstegraden. Dessa tjenstemän i andra verk kunna nemi. förskaffa sig större inkomster derigenom alt de tjenstgöra på flera ställen, hvilket de tjenstemän, sorn här är i fråga icke kunna, emedan Landlmäteri-examen ej berättigar dem till inträde inom an, dra verk i hufvudstaden. Deras tjenstgöring är likväl mera ansvarsfull än andra tjenstemäns i lägsta tjenstegraden, emedan de skola revidera inkommande kartearbeten och afgifva yttranden öfver remisser ifrån Kammar-Coll:m och andra Embetsverk i fråga om skattläggningar, byten, förmedlingar o. s. v., hvilket fordrar insigt i författningar och någon förmåga alt framställa sina åsigter. Dessa tjenstemän vöre således vida mera i behof af löneförhöjning än Of, ver-Ingeniören; men för alt icke splittra meningarne inskränker jag mig till delta yttrande och tillstyrker bifall lill Betänk. Hr von Knorring, Oscar Eric: Då jag icke anser i sin ordning att vederlägga en reservation, afgifven af en ledamot ifrån elt annat Stånd, hvilken icke kan försvara sig, men då anmärkmr med stöd af reservationen blifvit gjorda emot Ulsk:s förslag, så torde äfven tillåtas mig alt få meddela ett par upgifter.
Jag hemställer om Den 27 Julii f. m. 75 det är skäl, att då man nedgått så långt, ' att till och med lån på en silfversked kan erhållas, det är skäl att längre utsträcka en för tanken så ofördelaktig och med dess natur så föga öfverensstämmande lombardrörelse, på samma gång man alldeles upphäfver den på vida drygare vilkor grundade lombardrörelsen på linne och sängkläder, af den orsak, att Staten för sådana lokala behof ej bör göra uppoffringar. Vill man hafva någon ordning i lånerörelsen, är det nödigt att sätta en gräns för dessa minima, och under denna synpunkt finnes kanske ingen Bank i verlden, som utgifver lån på 1 £ R:dr silfvervärde. I afseende på Litt. b. har Utskottet tillstyrkt, att utlåningsvärdet må bestämmas till 1 R:dr för ett lod controlleradt silfver, och 5 R:dr för 1 Ducat i guld, hvilken belåning utgår oafkortad och utan allt afdrag. Dessa lån hafva den stora fördel, att icke hafva någon egentlig förfallotid, då de kunna inlösas inom i5 månader; men de hafva hittils åstadkommit mycket svåra uträkningar i runstycken och bråk, derföre att man bestämt en viss belåningssumma, men deraf afdragit den möjligen upplöpande räntan. Vi hafva trott det vara lämpligare, att utsätta en jemn men mindre summa, och haft till ledning en kurs af 128 sk. Det förundrar mig, att de förändringar Utskottet här föreslagit, i afseende på pantens hemfallande, blifvit klandrade af dem, som trott sig ta de fattigares parti. 76 Deri 27 Julii f. m.
På de af Kongl. Maj:t anförda skäl och då genom den af motionären gjorda förutsättning icke kan anses vara ådagalagdt, att ju icke gagnet at ifrågavarande söndagsocb aftonskola företrädesvis tillgodokommer Carlskrona stad, samt andra sambällen, exempelvis Göteborgs, sjelfva bekosta dylika läroanstalter, hemställer Utskottet, att motionärens i ämnet gjorda framställning icke måtte bifallas. 55:o. Vid förlidna riksdag uppfördes på ordinarie stat ett vid 1859- 1860 årens riksdag beviljadt extra statsanslag af 3,000 R:dr årligen till reseunderstöd åt sådane arbetare i de särskilda näring syrkena, hvilka önska i främmande länder förvärfva sig ökade insigter och konstfärdighet. Under erinran att detta anslag vore för det gagneliga ändamålet alltför otillräckligt, bafva, i Borgare-Ståndet Herr C. A. Pettersson ocb bos Bonde-Ståndet Riksdagsfullmägtigen C. J. Svensén väckt motioner (den förres N:o 165 och den sednares N:o 312), hvaruti föreslås att berörda anslag mätte böjas. Herr Pettersson bar hemställt, att beloppet kunde ökas till 10.000 R:dr, Svensén att detsamma måtte bestämmas till 6,000 R:dr. Då, enligt hvad Utskottet från vederbörligt embetsverk inhemtat, det hittills för ändamålet beviljade belopp varit otillräckligt, så att af sådan anledning understöd till flera bland de sökande icke kunnat meddelas och Utskottet anser det vara för den inhemska industrien särdeles gagneligt att arbetare i de särskilda yrkena beredes tillfälle att i främmande länder, med mera utvecklad industri, förskaffa sig ökade insigter ocb konstfärdighet, hemställer Utskottet, att ifrågavarande anslag, 3,000 R:dr, måtte till det af Svensén föreslagna belopp, 6,000 R:dr, höjas. 56:o.
Ellen hyser en instinktlik motvilja mot Paula, och denna å sin sida önskar intet högre än att vinna Ellens kärlek och tillgifvenhet. Då hon finner alla sina bemödanden härom förgäfves, upplågar en häftig svartsjuka mot Ellen, som fadern vinner allt mera kär. Och nu förekomma de häftigaste utbrott från Paulas sida, än mot Tanqueray, än mot Ellen, utbrott, växlande mellan förebråelser, hängifvenhet, svartsjuka och den djupaste förtviflan. Emellertid har Ellen företagit en resa till Paris med en mrs Cortelyon (fröken Pustan), en väninna till hennes aflidna mor, och under denna resa förälskar hon sig i en kapten Ardale (hr de Wahl), hvilken hon vid sin återkomst har med sig för att presentera honom för fadern och Paula. Det befinnes nu, att denne Ardale varit en af Paulas älskare. Denna upptäckt tillspetsar naturligtvis situationen och framkallar de svåraste konflikter, som ändas därmed, att Paula själf gör slut på sin outhärdliga tillvaro. Samspelet är som vanligt vid Eanftska sällskapet förträffligt, och utförandet af de skilda rollerna mycket godt, ja på en hand rent af mä- sterligt. Fru Håkanssons Paula är en scenisk prestation af så hög rang, att man får gå mycket långt för att finna något därmed jämförligt. Det är verkligt stor konst, man här bjudes på. Hvar enda detalj är väl genomtänkt, tonfall, minspel och rörelser uttrycksfulla och belysande för karaktären. Hela framställningen är med ett ord mästerlig. Också följde den fulltaliga och distinguerade publiken densamma med det mest spända intresse och gaf vid hvarje akts slut sin belåtenhet tillkänna med de mest entusiastiska applåder, hvilka efter den sista akten togo form af verkliga ovationer. Värdigt vid fru H s sida stod hr Svennberg med sin alltigenom måttfulla framställning af den ädle Tanqueray. Fröken Gottschalk gaf en särdeles tilltalande bild af den unga Ellen och skötte sig mycket förtjänstfullt i de sista akternas upprörda scener. Bland öfriga medspelande må särskildt nämnas hr Eliason som styckets räsonnör samt hr Byström som den rucklande baroneten och fröken Borgström som dennes fru, en väninna till Paula under hennes » lättare » tid.
Hennes arbetsdag led redan emot kvällen, då hon anlände till Söderköping, men icke för ty grep hon sig äfven här an med sin vanliga sega kraft. Alltid var hon på sin post, aldrig slappades uppmärksamheten; och många må- nader hade icke gått, förrän människorna äfven här lärde akta och älska henne, som de för resten göra ännu i dag. I fem år kvarstod fröken Lundqvist på sin nya post, men då hade hon pensionstiden inne och det var tid att afgå samt lämna rum för en annan. Hon hade emellertid så sammanvuxit med sitt arbete att det sved i hjärtat, då hon måste lämna det; och då hon en morgon — afskedad och pensionerad — vaknade och kom ihåg, att hon icke vidare behöfde gå på stationen — då grät hon; ty hon tyckte att hon kunnat arbeta ännu några år. Men nu var det som det var! Från och med året 1893 drog hon sig tillbaka till privatlifvet — den första kvinnliga telegrafist, som tjänt sig fram till pension. Talrika voro de bevis på sympati och tacksamhet, som nu kommo henne till del. Telegrafstyrelsen sände henne ett ampelt erkännande för det synnerliga nit och den plikttrohet hon under sin verksamhet i telegrafverkets tjänst städse ådagalagt; förmän i verket tackade henne, för att hon alltid varit en föresyn för de yngre, för hennes plikttrohet, ordningssinne och duglighet, och från kamrater erhöll hon talande bevis på tillgifvenhet och vänskap. H vilotidens början hade sålunda många ljusglimtar att bjuda på. Fem år blott hade fröken Lundqvist varit bosatt i Söderköping, då hennes fritimme slog — fem år, mot ett helt lif i Vimmerby, men ändock hade den nya boningsorten fängslat henne med starka band. En broder hade varit henne behjälplig att bygga ett Tusculum vid Söderköpings sluss. I det hade hon nu inflyttat och där hade hon vant sig att lefva och minnas. Och så hittade hon på att förena hvad hon hade kärt, ty det nya hemmet — det döpte hon till » Villa Vimmerby ». Hade hon vid afskedet trott, att dagarne skulle bli ensliga och långa, så hade hon dess bättre missräknat sig. Kanalens närhet ger åt hemmet lif och växling.
Ullålande, i anledning af ålerremiss utaf Betänkandet N:o 99 i fråga om lindring af Handels-ordningen den 22 December 4846 m. m. Sedan Utskottet uli omförmälte Betänkande, bland annat, hemsläilt att Rikets Ständer mätte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla det 25 § i Handels-ordningen måtte erhålla följande förändrade lydelse: "Vill någon å landet idka handel i öppen saluhod, pä säll i § 4 morn. 2 samt § 6 mom. 1 och 2 säges, gore derom skriftlig anmälan hos Vår Befallningshafvande i länel, med uppgift å slället, der handelsrörelsen är ämnad att utöfvas, samt företeende af de betyg, som till styrkande af sökandens behörighet, jemlikt nämnda §§ erfordras; och äligge det derefter Vår Befallningshafvande, alt genom delgifvande af ansökningshandlingarne lemna sockenstämman i den församling, der handeln skulle komma att idkas, tillfälle att inom en månads tid yttra sig såväl i fråga om sökandens behörighet, som rörande beholvel och nyttan för orten af den sökta handelsrättighetens beviljande. Efter nämnda lids förlopp bör, ifall sockenstämman å ansökningen tillstyrkt bifall, Vår Befallningshafvande densamma ofördröjligen till pröfning företaga och bevilja; egande Vår Befallningshafvande, i händelse af bifall till ansökningen, att för ifrågavarande närings utöfvar)de å uppgifvet ställe vederbörligt tillståndsbevis utfärda. Den som erhåller rättighet, alt å landet idka handel i öppen salubod, på sätt. i § 4 mom. 2 samt § 6 mom. 1 och 2 omförmäles, skall vara bosatt samt mantalsoch skatt-skrifven å den ort, der handelsrörelsen af honom idkas; och må dylik handel ej af samma person samtidigt idkas på två eller flera särskilda ställen.“
Act bör afhandlas, öfwerlämnar jag til deras ompröfwande, hwilka äga bättre kännedom af Lagstiftningen än jag. SS §. Herr Klorllenstolye, t anledning af denna §. fär jag erindra, det jag densamma ro. rande förut wäckt en fräga, hwaröfwer Consiitutions-Utffottet med Betänkande inkommit, och anhäller nu endast ödinjukeligen, at när detta Betänkande til afgörande förekommer dä fä ytt Ira mig nägot deröfwer. ZL §. Andra Bandet Ll-s 166. Herr XorZen3to!po, i Första Momentet af denna §. »ämnes at Hof - Cantzleren äger den rättighet, at öswerwara Justeringen af Riksdags-Bcsiutct, men ej om han äger den at deruti något förändra. Skulle han ej det äga, inser jag ej hwarföre han i denna §. nämnes. Friherre UUjenci-snt?:. All fräga om flere än de redan upräknade Utskotten synes mig böra förswinna. Friherre Lisei von wolstein. I den händelsen som i Andra Momentet af denna §. »ämnes , at Constitutions-Utskottet skulle i frågor om nya Utstötts tilsättande äga afgörande rätt när twä Ständ stadna mot twä, synes mig-at efter berörde Utstött dä utöfwar en Ständers rätt, bör detsamma denna rättighet ej kunna tilerkännas i annat fall, än om det erhälleren sädan förstärkning af Ledamöter, som Regeringsformen i 6s §. utstakat för Stats-Utstottet. 37 §. Grefwe äs ia (Zsräle, Den häruti utsatte tid af 8 dagar synes mig högst öfwerflödig, och ser jag ingen ting som hindrar at i stäl. let sätta sist innom 3 dagar; ju snarare ett Utstött kan komma i activitL ju bättre mätte det wäl wara. 38 §. Den 29 Augusti. rz2L detta uttryck more twetydigt, och säledes behöft de rättelse, emedan om Konungen wille afgöra nä got Oeeonomiskt
Ett tredje, der ett till Högste Domstolen hånvisadt mål, likväl blef afgjordt i Regeringen, och som ådragit sig allmänhetens synnerliga uppmärksamhet, har Utskottet förbigått, och jag vill derföre icke heller nämna det, men det år af lika natur, som de bägge anmärkta. Då de efter min redan framställda åsigt utgöra lagftridiga händelser, som bordt behandlas efter 106 §. men ConstitutionsUtskottet icke det gjort, utan anmält dem efter den, så vidt jag förstår, dertill olämpliga 107 §. hvarigenom Ständerna, som icke utan derom gjord hemställan af Utskottet kunna i detta afseende vånda sig till Kongl. Maj:t antingen skulle komma att begära Rådgifvares entledigande för partiella förseelser som kunna och böra straffas efter Lag, eller ock nödgas låta den E«n tö Julli e, ni, klandervärda caractére, som flere sammanlagda facta i detta fall uttrycka, blifva utan anmärkning ; så tillstyrker jag att ConstitutionsUtskoltets Betänkande måtte återremitteras, till bättra behandling af förevarande ämne. Antingen sy^ nes Utskottet icke hafva bordt göra några an-’ målanden efter 107 § eller ock hafva framställt dem så att Riksens Ständer kunnat antaga dem* utan att bryta mot Formerna som framför allt i denna Ömtåliga punkt böra helighållas. Derföre år det ock, som jag, i händelse återremiss ej af Högloflige Ridderskapet och Adeln skulle beviljas, eller om den skulle anses stridande mot våra Lagar, icke vill yrka på någon anhållan om vissa Rådgifvares entledigande, sådan Utskottets framställning derom för närvarande befinnes. Redan år ett laga åtal efter 106 emot en af dem i Utskottet beslutadt, och dess flesta anmärkningar efter 107 syfta på samme man. I dessa förhållanden synes följakteligen Folkets mening om Konungens Rådgifvare redan vara uttryckt, och med detsamma ert ledning honom gifven att Urskilja hvilken ibland dem, som saknar anspråk på det allmänna förtroendet: