Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Äldste Låne-Banco-Revisoren: Lönen på stat Ärligt arfvode — 135. b. Actuarien, Registratoren, Notarier och en Bokhållare: Lönen på stat Årligt arfvode — 120. c. En del Bokhållare och Revisorer! Lönen på stat Årligt arfvode •— io5. d. Äldste Cancellisten, åtskillige Bokhållare och en Revisor: Lönen på stat Ärligt arfvode — 90. 4-'de Graden: Cancellister och Contorsskrifvare. Löne-inkomsterne i denna grad äro: tr. Cancellisten vid Banco-Fullmägtiges Expedition samt åtskilliga Cancellister och Contoirsskrifvare: Lönen på stat Rdr 3 Ärligt arfvode — j5. 14 Tianco~TJtslCs Meinorial, N:o i4i. b. ÖfrigeCancellisler och Contorsskrifvare: Lönen pa stat • . Rdr 3oo. Årligt arfvode — 60. Des-sutom serskildt anslagna Löne-inkomsler att upphäras af Extra Ordinarier, med tour och befordringsrätt: Skrifvarhjelp för 7 Casseurer: På stat för hvardera Årligt arfvode — 24. 6 Extra Ordinarier: Extra Lön på stat, hvardera Rdr 1 20. Årligt arfvode — 24. C) Extra Ordinarier: Extra Lön på stat, hvardera Rdr 00. Årligt arfvode — 18. §. 2. Såsom årlig Löne-inkomst är vidare anslaget i och för åtagna specieia befattningar: För en Medailleur: Lönen på stat Ärligt arfvode — 75. För en Conducfeur: Lön på stat För en Stilgjutare: Lönen på stat Årligt arfvode — 75. För en Bokbindare: Lönen på stat Årligt arfvode — 3o. Ban«o-~ Ut sk: t 'Memorial, N.-o 14 r* i5 För en Stämplare: Lönen på stat Årligt arfvode
Hr Lefrén, P., har, i förening med den yttrade tanka, att utlåningen från Banken, mot inteckning i fastighet, ej borde ytterligare fortsättas, tillstyrkt, att Discontfondernas användande måtte deremot komma att sträcka sig till tvänne nya föremål, nemligen: Belåning af ritorr inhemsk Spannmål och af inhemsk fm Ull, för livi Ika båda Talaren ansett, att en begränsad Fond af 100 högst i5o Tusende R:dr, i ett för allt, till en början borde, utaf ingående Fastighels-lån, afsättas. Banco-Utskottet, sora, uti Betänkandet N:o 52, pag. io2, med anledning af Motioner utaf Hr J. Lamberg och utaf Anders Danielsson frän Elfsborgs Län, yttrat sina tankar örn låns utgifvande från Banken på magazinerade Import-varor, har afstyrkt så beskaffad utlåning, icke blott med afseende derå, att Utskottet ej kände några Fonder att dertill anvisa, samt ej insåge att ens någorlunda antagliga garantier och controller för ett allmänt Verk kunde härutinnan upptänkas, utan äfven derföre, alt sjelfva anstalten måste af Utskottet be - Banco-Uiskotlels Utlåtande N:o 82. traktas såsom dels mindre behöflig, dels rent af skadlig. Och tror Utskottet sig ej hafva fått skäl att frånträda något af dessa yttranden. Angående Iåns meddelande mot pant af ritorr Spannmåls liggande uti magaziner i Stapelstäderna> har Bauco-Utskottet, , med anledning af en Motion af Hr B. H.
Utskottet upprättat och fär för äran härbos öfverlemna Förfiag till sä mål Reglor och Förkskriner trll de Skattskyldiges och Tareringsmänn.! s samt andre wederbörandeS eferrättelse, stin ock Formulair för uppgift till M i talsffr!fn!iig samt Beredningsoch Taxern> s-Lcmsteerne ej mindre ä Landet, än i Sadén; Och borde, efter Uiffottets tanka, före: mde Reglor och Formulair intagas wid stuer af oen Förklaring öfweBewillnings-Förord mqen, sorn, enligt hwad Utskottet förut projecterat, lärer komma att utgisrvas. Wid den allmänna öfversigt af Bewill. liings.Förortnnigcn loin, rör utarbetandet af berörde Reglor och Formrä 'r, warit nödwändig, rar Utstotict, i frögan om afgift utaf Tjensteston. sumut det med billighet öfverensstämma. Ut deras löda och lön icke börte upptagas i "eräkumgen at deras bcbälliia inkomst, dä de 'ter Tar ffen N o i komma att Taxeras, erne>an den för dem bestämda personliga Skyddsafgift kunde anses smara emot bmad för Lönen >ch undcrhället borde betalas; hivarköre Utstotet ocksä uti Reglorna föreslagit, alt den för Tjenstehjon i Tariffen N:o 2 utsatte algut all. id boede för dem erläggas, ärmen dä de för rgendom eller serskild inkomst Taxerades. Titt följd häraf sär Utffottet äfwen förelä att 1. Plinct'cn af 7. Mom. i. §. 4.
Skulle behållna inkomsten af jernvägen, efter afdrag af den årliga inbetalningen å det af Staten erhållna lånet, öfverstiga Sex procent å det belopp aktie-egarne tillskjutit, ankommer på Kongl. Majit att, utom begagnande af den i näst ofvanstående punkt Kongl. Majit förbehållna rätt att pröfva och bestämma de enligt taxor utgående afgifterna, föreskrifva, huru stor del af detta öfverskott skall afsättas, för att framdeles användas till jernvägens förbättring eller vidare utsträckning. Uppgår den årliga behållningen ändock till Ätta procent å aktie-egarnes tillskott, eger Kongl. Majit bestämma, om och med hvad belopp den stadgade amorteringen å sagde lån bör ökas. I fråga om begagnande och underhållande af jernvägen med hvad dertill hörer, komma slutligen de föreskrifter och stadganden, som Kongl. Majit kan finna för godt meddela, att tjena till ovilkorlig efterrättelse; varande Bolaget och dess biträden derjemte i allmänhet skyldige att iakttaga och fullgöra hvad, med hänsigt till den Staten tillkommande vård öfver jernbanan och tillsyn öfver trafiken derpå, kan varda i vederbörlig ordning föreskrifvet. § 85- Den för fortskyndande af afvitlrings-ärendena inom Wesler-norrlands, Westerbottens och Norrbottens län, vid sednaste riksdag, beviljade och i Hiksgälds-kontoret med hela sitt belopp äunu innestående särskilda anslags-summa af Tolf tusen Riksdaler, bör fortfarande intill 1859 års slut, för sagde ändamål, af Riksgälds-kontoret tillhandahållas och enligt Kongl. Majits nådiga föreskrift utbetalas. 16 Stats-Utskottets Memorial M 264. § 86. Den anslags-summa af Fyra tusen femhundra R:dr, som vid sednaste riksdag beviljades och ställdes till Kongl. Maj:ts nådiga disposition för att användas till belöning åt den, som företer ett så 'ändamålsenligt och tillförlitligt instrument för bränvins mätning och profning, att detsamma varder till begagnande i större brännerier påbjudet, bör intill nästa riksdag af Riksgälds-kontoret tillhandahållas. § 87.
På vederbörande fabriksoch handt'verksföreningar ankommer, att utse m eller flere personer i hvarje stapelstad, som äga att tillse det de till hvarje förenings yrke hörande varor blifva efter rigtiga värden och benämningar förtullade, och öfvervara alla stämplingar i packhusen; dock må dessa ombuds frånvaro icke hindra tullbehandlingens företagande och fortgång. §8. Inkomna och till inrikes förbrukning disponerade utländska varor kunna till utrikes ort tullfritt åter utföras. § 9. Vid uppkommande tvist om en varas rätta art och benämning, må Generaltullstyrelsen, dess instruktion likmätigt, äga att, sedan, der så erfordras, sakkunnige handlande eller fabrikanter hörde blifvit, afgöra frågan; kunnande besvär öfver Generaltullstyrelsens i dylika frågor fattade beslut hos Oss i underdånighet anföras endast af godsägaren. § io. Alla både inkommande och utgående varor, ehvad de förtnllas efter bestämd afgift eller efter vissa procent af värdet, eller äro tullfria, skola angifvas till namn, art och beskaffenhet, antal, svenskt mått, mål eller vigt, och, då godset efter värde förtullas eller är tullfritt, äfven värdet, samt på lika sätt i tulljournalerna och persedelextrakten upptagas. Om hvad i öfrigt vid varors angifning och förtullning iakttagas bör, tjenar seglationsordningen till efterrättelse. § lille varor, som ej om skeppsbord kunna genom svenskt mått, mål etter vigt till qvantiteten bestämmas, föras, efter deras beskaffenhet och värde, till tullpackhuset eller stadens vågar, flir att der vägas eller mätas. Uppå ingifven inlaga till tullkammaren, erhåller godsägaren räkning å den för varorna belöpande tull, efter hvars erläggande han äger desamma fritt använda, på sätt och med villkor i öfrigt, sorn seglationsordningen och nederlagsförordningen bestämmer. 52 § 12.
Förordningen om Strafflagens införande af den 16 Februari 1864, 19 § 5 och 6 mom. angående häktning, ansett, att de brott, hvarå straffarbete kan följa, böra hänföras till de gröfre brotten, der personlig inställelse skall vara ovilkorligt loreskrifven, och undanlaget gälla de öfriga; hafva Rikets Ständer funnit skäligt forsin del besluta, ali 1 § al 15 Kapitlet Rättegångs-Balken skall erhålla följande förändrade lydelse: •‘I brottmål, der efter lag straffarbete å brottet följa kail, svare den sjelf, som anklagad är. Pröfvar domaren, att iian hjelp i rättegången tarfvar, då tillätes honom fullmägtig med sig hafva. Mannen må ock hustrun och målsman den omyndiga i ty lall bistånd göra. I ringare brottmål och tvistemål må man genom laga ombudsman kära och svara; och skall hufvudman ändock för Rätta komma, när domaren det fordrar“. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. Majit i underdånighet anmäla: framhärdande etc. Stockholm den 26 Mars 1866. ExpeditionsUtskottets Förslöf/ till anderd. Skrifvelse, l\:o 35 \io as. Uppläst och godkåndt hos Ridd, och Adeln den 17 Mars 186 6. Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förändradt sätt för doms eller utslags utgifvande. i Rådstufvurätt och hos öfver ståthällar e-embetets Kansli. (Lag-lltsltottets Betänkande N:o 22.) 8. A. K. Andra momentet af 24 Kapitlet 5 § Rättegångs-Balken har, efter den förändring detta lagrum undergått genom Kongl. Förordningen den 18 April 1849, följande lydelse: “1 Rådstufvurätt böra parterna vid middagstimma dagen förut stämmas genom anslag å Rättens dörr att dom å tid föresattan afhöra ; dock må Rådstufvurätt genast och ulan anslag dom muntligen eller skriftligen kungöra, der saken af ringa värde är,"
Vi började lätta vårt ankare och seglade af, lemnande sålunda denna plats, hvilken jag just i dag tänkte genomströfva för att komma till den slätt der Troja fordom stått vid Simois bölja. Vi närmade oss, under en småningom alltmer tilltagande frisk förlig kultje, det farliga och med en sandbank utskjutande Cap Janitsjari ant. Sigaeum, och voro en gång på 4 famnars vatten, men seglade lyckligt förbi hela den flotta, som i går varit flitigare än vi att krångla sig fram ända hit, der de kastat ankar. Vi gingo in i Dardanellerna förbi de båda fästningar som på ömse sidor försvara inloppet, sträfvade fram och vunno slutligen öfver den mycket starka strömmen med den nu temmeligen styfva vinden. Vädret var särdeles fult, häftiga byar med regn och tjocka, så att landet ej kunde synas så väl; men så mycket man kunde skönja var det, såsom allmänt bekant, herrligt och vackert. Vi passerade kort efter middagen Dardanellerna och dess fästningar, derifrån jag för första gången hörde en muazzin ropa; han skrek fult och gällt, nästan som en tjutande hund från sin höga minaret, och jag kunde nu icke finna något vackert deri. Vi seglade ännu ett stycke, men ehuru vinden var god fann vår kapten, liksom alla andra i vårt sällskap, för godt att kasta ankar utanför Abydos, der åter på ömse sidor finnas fästningar. Här skulle det ha varit som Xerxes byggde sin bro. Väl förekom mig sundet smalare lägre ned vid Dardanell-fästningarne, men der är strömmen förskräckligt stark och starkare än annorstädes i sundet, så att Xerxes kanske derföre föredrog denna plats mellan Sestos och Abydos. Vid högra Dardanellfästningen Kilid Bahr blefvo vi anprejade af en båt Turkar, bland hvilka en ganska vigtigt frågade kaptens och fartygets namn, hvarifrån och hvart. Sedan vi fått ankar i botten, foro vi i land för att se om vi kunde få något att köpa, och lade an vid en vacker stenbrygga under ett hus som såg ganska prydligt ut.
Constitutions Utskottets Memorial af den 2 Februari 1810. 7o §• Den 13 April. 70 §• ■ Riksens Ständers valda Bevillnings-Utskott ålirge att opåmindt vid hvarje Riksdag uppgifva de allmänna grunderna för den Blifvande Beviilningens fördelning. Hvarefter och sedan summans belopp blifvit faststäldt, Utskottet uppdrages, att ined tillämpning af dessa grunder författa förslag till Bevillnmgens utgörande. Skolandes allt i dea man de medhinna, Riksens Ständers Plena underställas. Äfvensom i Riksdags Ordningens , sedan 1809 och 1810 års Riksdag, 34 §• Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet, sammansatt af Fyratio ätta Medlemmar, skall, enligt 53 och 89 §§• i Regerings-formen, anmärka brister i de allmänna hushållnings • anstalterna och förändringar deruti föreslå, samt upptaga alla hos Riksens Ständer uppkomna frågor, om förändring, förklaring och upphäfvande af Ragar och författningar, som Rikets allmänna hushållning röra, om sådana nya Ragars stiftande och orri grunderna för allmänna Inrättningar af alla slag, ehvad de röra uppfostringseller underyisnings-verken, Randthus-hållningen, Bergverken m. m. Riksens Ständer äge dock endast magt att i dessa ämnen besluta föreställningar och önskningar, att hos Konungen anmälas. Vill Konungen något oeconomiskt mål gemensamt med Riksens Ständer afgöra, förfares dermed på sätt sorn för lagfrågor är stadgadt. Vilja Riksens-Stän der - Deri 13 April. 67
Emot de skäl, på hvilka Utskotten afstyrkt berörde omröstniiigssätt är vordet anmärkt: att man svårligen kunde föreställa sig, huru en Röstvärfvare skulle skaffa sig tillfälle att veta, huru någon voterat, om denne förståndigt begagnar den rätt, lian har genom deli slutna sedeln; att något annat correctiv emot olagligt inflytande vid Prestval ej funnes, än att sätta den röstande i tillfälle att brista i ordhållighet emot den, som brister i laglydnad; att en menniska ej vore falsk, för det hon icke meddelar hela verlden, på hvilken hon voterar vid prestval; att hos den förbehållsamma man ofta finner den redlighet och tro, som saknas hos den öppenhjertiga fritaligheten; att i våra Riksförsamlingar den slutna voteringen ansåges såsom ett Palladium för Representantens obe - Lags. Allm. Besv. o. Occ. Utsk.Utl. N.060. 51 roende sjelfständighet, och ett sådant Palladium behöfdes ännu mera vid Prestval; hvarjemte åtskilligt blifvit yttradt till bevis för verkställbarheten af de uppgifna Förslagen, serdeles mot de inkast, hvilka af andre Ledamöter deremot under discussionen blifvit framställde. Häremot medgifva Utskotten visserligen, att ändamålet med sluten votering kan vinnas, om den förståndigt begagnas; men som detta icke lärer hos en enfaldig iUlmoge allestädes kunna förutsättas, torde Utskottens j^ttrade farhåga icke sakna all grund. En värd Ledamot af Högloflige Ridderskapet och Adeln har, i Utskottens tanka, välgrundadt anmärkt, att ibland lundren, som möta verkställigheten af sluten votering, först bör nämnas den väljande Menighetens okunnighet och oförmåga att controllera röstsättet. Förhållandet i våra Riksförsamlingar är helt annat, och icke dess mindre torde exempel ej saknas, att äfven der enskildes röster, genom någon oförsigtighet å ena och Förslagens forskning å andra sidan, stundom kunnat röjas.
När ni, der ni vistas, på höjderna eller kring fälten känner en tyst förtjusning röra er, – en genomträngande, namnlös, af hvilken ni finner er lyckligt förvånad: då är det mina välsignelser, mina tacksamma suckar. Det blir nu åter vår. Glada tid! Ack, för fyra vårar sedan tillbad jag Eos och Gud Nu tillber jag Er och Gud Det vissa förblifver, för Menniskosjälen som för Naturen, att Kärleken är deras lif och skönhet. Är icke all varelse och all sällhet genom honom? Se, huru hvar del af den Oändliga Naturen utgjuter sig till den andra! huru lif, glädje och förmåga strömmar i dem alla omäteligen! Harmoni! Harmoni! Något att älska, att förenas med, söker hvart stoft; och hvilar icke förr, än det funnit. Ni måste älska; – eller, som Naturens prest, förbjuder jag er att komma in i dess tempel. Älska allt sannt, allt godt, allt skönt! Ingenting, utom Kärleken, kan rätt öppna edra sinnen. Älska en enskild skönhet, att er själ må rätt uppmjukas för den stora allmänna! – Likväl: Naturen förbinder ingen öfver hans själs eller sinnens förmåga. Den art och den grad af skönhet man röres af, är den man är skapad för; och den, som är så lycklig som han möjligen kan vara, har uppfyllt sin varelses ändamål. Besynnerligt! jag nu ändtligen här – och Ni redan härifrån! I Lund lefde vi tillsammans som Epikurs Gudar. Ack! Denna rena vällust smakar jag icke här. Innestängd i detta nästet mellan takvinklar, galler och skorstenar, förekommer jag mig som en fängslad fågel. Jag suckar oupphörligt efter friheten och skogarna. Om jag qvittrar någongång bland vänner, är det utan glädje och natur. – Men ni vänder ju tillbaka? Kom, omistelige vän! Kom snart, att jag måtte ånyo få lefva dubbelt! – Ofta, när jag ensam vandrar förbi Slottet, röres jag af denna undersköna byggnaden; känner något oemotståndligen ljuft vid den tanken: Konungen! Men jag har ingen medkännande vän under armen, att säga’t till. Kom, att dela mina reflexioner och känslor! – Jag bor vid lilla Köpmanstorget.
Dito , 6 _ Sjette Dito . 4 — Sjunde Dito . 3 •— Mästare, vid Sockerbruk, Manufacturier och Fabriker, i Fem Ciasser : Första Classen , R:dr 35 __ Andra Dito 15 —* Tredje Dito . 10 — Fjerde Dito ♦ . 6 — Femte Dito . 4 — MästareSvenner och Gesäller vid dito, i Två Ciasser: - Första Classen , R:dr 4 — Andra Dito , 3 — Arbetare vid desse Verk , lika med Arbetsfolk i Städerne , utan afseende på Lön och Städja. Mätare , Packare, Vindragare, Klampare, LinHamp-, Tjärnoch Brädvräkare, Packhus* och Vågkarlar, lika med Arbetskarlar. Parmmätare , i Sex Ciasser.: F^örsta Classen . , 40 —- Andra Dito . » 30 — Tredje Dito . , 30 —• Fjerde Dito ♦ , 13 Femte Dito . , 6 Sjette Dito 3 — Provisorer och Gesäller på Apothek, se Han» delsBokhållare. Sjömän : Styrmän i Två Ciasser : Första Classen • R:dc 4. — Andra Dito * . 2 ■— Ig2 Bcvillnings Utsk. Betänk anden. Matroser och Timmermän, m. fl. t 24 Kockar och J ungman . , 1 —- Skeppare, Coopvsrdielika med Handtverkare , i den Stad dit Fartyget hörer. Skutoch Båtskeppare, som icke äro Borgare, i Fem Classer : Förta Classen . R:dr 20 — Andra Dito 13 — Tredje Dito . $ —. Fjerde Dito t 5 _ Femte Dito * 2 24 Äga flere del uti Skuta eller Båt , anses en dast en af dem såsom Skeppare , och påföres, i sådan egenskap , förenämnde afgift. Spisqvurters-, Värdshusoch dylika Näringsidkare, se Krögare, SpanmålsHandlande, som icke äro Borgare, taxeras efter deras rörelse, lika med Städernes öfrige Handlande.
Detta bestämmande beror ensamt af jernvägsinnehafvarne, och jag frågar då, är det troligt, kan man ens begära af dem, att taxorne skola lämpas efter landets behof. Icke lärer någon göra sig den förhoppning, att ett bolag, bestående af Engelska jernvägsentreprenörer, skola af välvilja för Sverige, af nit för dess handel och näringar, nedsätta taxorna till lägsta möjliga belopp. Nej! deras afsigt kan icke vara annan, än att på fördelaktigaste sätt använda de kapitaler, som stå DenSl D e c v m be r. 33S dem till buds. Nåväl! livad blir då det mål, desse Hrr söka? Naturligtvis att af jernvägarne erhålla den största möjliga inkomst. Taxorna sättas följaktligen sä höga, som med bibehållande af tillräcklig trafik på vägarne kan låta sig göra. Detta må dock icke vara af mig sagdt såsom något klander emot de entreprenörer, som åtaga sig arbetet. Långt derifrån. De måste handla i sitt eget intresse, men detta är något belt annat än landets. Landets intresse kräfver framför allt annat billig transportkostnad, men en sådan kan tillvägabringas endast derigenom att Staten blir egare af de förnämsta banorna. Endast Staten kan bedöma näringarnas behof af lättnad i transportkostnaden. Staten behöfver icke afse större eller mindre inkomst af jernvägarne. Anlägger Staten en jernbana, så tror jag, att dermed egentligen bör afses, att denna bana kan bära sig sjelf. Staten bör och behöfver icke deruppå beräkna någon direkt inkomst, utan en indirekt, som måste bestå i ökad välmåga och stigande nåringar samt i följd deraf ökad förmåga att bära de utgifter, som med amortering af kostnaden för jernbanan äro förknippade. Min öfvertygelse är alltså, att Svenska Statsverket måste upträda såsom förläggare och anskaffare af de "för jernbanorna erforderliga medel. Jag bör icke ingå i någon lång utveckling af frågan. Jag anser mig handla orätt, om jag dermed alltför länge uptager R. o. Ad:s tid, och anhåller derföre att endast få tillkännagifva, att i afseende på verkställigheten af jernvägsbyggnader många olika sätt förefmnas.
Följden deraf blef ju den, att i samma mohn enskilte personer concurrerade med Banken i uppköp af silfver, för att betala dessa lån, isamma mohn blef det svårare för Banken att få köpa silfver. Ett så illiberalt förslag, som detta, borde aldraminst framställas, då realisationen redan i sig sjelf innebär uågot hotande för de gäldbundnp. Genom en så bård medfart skulle endast farhågan för realisationen ökas. Herr Munk af Rosensköld: Med ledsnad ser jag mig nödsakad att upptaga tiden med sjelfförsvar emot Friherre Boije med flere Talare. Dock tror jag deras anmärkningar kunna lätt besvaras och vederläggas, ehuru Friherre Boije behagat yttra, att mitt framställda förslag, vore illiberalt, och satte tum - Den 9 Jnlii f. m. 93 skrufvar pä Låntagande, med mera dylikt. Detta mitt förslag var, att Bankens aldre Låntagare skulle få sine lån förvandlade till lån af samma natur, som de sedan sista Riksdag tillkomna, så att dessa liquiderades genom två procent i Silfver årligen under 33f år. Dessa två procent motsvara 8 R:dr R:gs eller 5-f R:dr B:co i sedlar, enligt den nu föreslagna Cours för realisationen; således utgöra de i alla fall icke 5§ procent å Capitalet. Derjemte vinnes deri fördel, att lånen ej kunna af Banken uppsägas, och att de helt och hållet försvinna efter 33Jår, utan att Låntagarne hetalt i ränta och capital så mycket, som den lagliga räntan för lån af enskilte, och således mindre än för de gamla Banco-lånen. Jag hemställer derföre, om icke mitt förslag är mera till Låntagarnes fördel, än att det hör anses och henämnas illiberalt och strypande fördem, ehuru det icke eller kan få namn af skänk till desse Låntagare. Det måste således vara någon irring eller misstag af anmärkarne, som förmodeligen icke kännt eller besinnat beskaffenheten af, och skillnaden mellan, de äldre och nyare Bancolånen. Sedan utvexlingen af silfver börjat, är det för öfrigt likgiltigt, om lånen betalas i silfver eller sedlar.
Utskotten föreslagit i stället för den 6:le och ■yrde uti 4:de Art. af Committerades förslag, orden: allmänt godkänd grund böra ändras till af p 1 u r a 1 i t e t e n godkänd grund; äfvensom alt i öfverensstämmelse härmed, och till undvikande af tvetydighet, orden genom pluralitet böra tillsät - Prof, Vt dr. d. 7 Nov, UiJ, £5 tas näst framför ordet ense, sorn vidare i samma §. förekommer, 4:0 Att för 3:dje, /[:de ocli 5:le §§. af 5 Art. ma i allmänhet stadgas: att fattighjon, som kringstryker och med belliande besvärar, må fasttagas celi till den församling återföras, hvarest det fattigvård åtnjuter. * att kostnaden härvid ersättes af denna samma församling, hvars fattigvårds styrel» se må ega alt med tjeuliga föreställningar förehålla den liggande sin vanart, och i händelse hän deraf icke rättas ulan vidare kringstryker gifva, derest det harn är, detsamma lämpligt aga, och om det är äldre person, kunna anmäla honom hos Konungens Befallningshafvande, som då efter onständigheternas föranledande må döma fattighjonet lili en, högst Irenne månaders arbete å Tukt eller Arbetshus, hvilket straff må kunna vid förnyad förbrytelse fördubblas. Alt då efter den förändring 3:dje och 4-'de §§. i 5:te Art. undergått, ingen egentlig straffbestämmelse återstår för Fattigvårdsstyrelsen eller Magistrat att tillämpa å fattighjon, och Konungens Befallningshafvande icke heller kan döma till arbete ut - gt Trot. Utdr. d. 7 Nt». 1S23. an på Fattigvårdsstyrelsens anmälan, 6:te och 8:de §§. böra, såsom öfverflödiga, helt och hållet utgå.