Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I fordna tider hade vårt rikes regenter en liktydig ide', att sammanföra öfverskotten af riksintraderna, och deraf formera en s. k. skattkammare, och detta sednast under K. Carl XI:s regering, deraf hans son, utan sine undersåtares betungande, kunde föra flera års krig. Nu är för sådant ändamål blott 1,000,000 ndr afsatt, som ej kan förslå till 3 månaders utrustning, då brill* - 164 Den 8 December. sten måste lios undersåtarne uttagas eller anlitas. För att åstadkomma en s. k. skattkammare, kunde väl ej de hufvudlitlar, som vedan äro bestämda genom utgående bevillning, i någon mån anlitas annorlunda, än om något säkert ej behölligt öfverskott kan förefinnas. Men vi torde hädanefter få en hitintills okänd inkomst alt dermed börja fonden dertill, sorn jag hoppas genom skatt och bevillning på våra nu inrättade privatbanker och hypotheksföreningar, samt de länge påtänkta indragningarne af biskops, presidents m, fl., mera representerande än behöflige, nu utgående löner, att på tid kunde summariska värdet utgöra en ansenlig summa, som, under rubrik af Rikets skattkammare, i förvar till guld och silfver förvandlade valutor blefvo under samma kontroll och rättighet till säkerhet, som vår nu ägande riksbank, så att den ej utan R. St:s gemensamma tillstånd för högst trängande behof af ett påtrugadt krig m. m. kunde användas. Detta torde äfven moliousvis inför H. R. o. Ad. samt öfrige här församlade Vällofl. MedRiksStm samt blifvande Utsk. communiceras. Remitterades till StatsUtsk. samt communicerades de öfriga RiksStm. 10.
föra, att en Engelsman, vid namn Hurrison, som jemte åtskilliga andra Köpmän år 1815 Den 2 I Maji. 79 korn till Götheborg för att afhämta Trädvator undersamma vilkor, som föregående krigsåren, nödgades, ehuru i Götheborg då fanns ett ganska betydligt förråd af dessa varor, afsegla till Memel, för att lasta sitt behof, åtföljd af öfver 40 andra Engelska Skepp Sammt man har nu varit i Wermeland, för att. tillika med en annan Engelsman köpa, enligt derasuppgifter, 20 SkeppsJaddningar Trädvaror, dem de funno färdiga för sig, men sorn hvarken Köpare eller Säljare kunde åtaga sig Tullens liquiderande, ehuru man sökte rätta priset derefter, b!ef ingen handel utaf, hel 1st Svenska Skeppsägare äfven fordrat 36 och en half procent dyiare frakt för varovnas transporterande tid England, an hvartill de kunnat Öfverföras i Engelska Skepp. Hvilka betydliga förluster Riket gör härigenom, torde hvar och en lätteligen kunna inse. När härtill kommer, att i Götheborg föga penningar finnas hos dervarande Köpmän att lägga i en handel af denna beskaffenhet, skall naturligtvis följa, att drtl slutligen helt och hållet afstadnar. Bevis på vår handels aftagande bafve vi nyligen deruti, att den förste Amerikan, som ankom i år till Götheborg, med en. laddning, hvars Värde ej lärer uppgått till mer än 4,000 Pund Sterling, fann der ingen Köpare, hvarföre han mäste gå til] Köpenhamn , för att sälja sina varor och förse sig med kanske Ryskt Jern, i stället för Svenskt han ämnat taga. Jag hemställer till hvar och en, hvart detta slutligen skall taga vägen, och hvilken Fi - 8o Den 21 Maj. nanceplan kan uttänkas, sorn hjelper Landets ställning , så länge band på Näringarne och brist på medel att bedrifva dem, motverka alla möjliga industrieusa företag.
Ständer aflålit nådig proposition om de i afseende derå erforderliga stadganden, har E. K. M:t, vidkommande ofvan omförmälda, till flottans i Carlskrona kassa anvisade arrenden, hvilka, enligt Kammar-kollegii uppgift med beräkning af medelmarkegången för de tio sednaste åren, kunde upptagas till 3,025 R:dr 42 sk. 3 r:st. årligen, utom forsellön, som likväl, på sätt Kammar-kollegium upplyst, jemlikt de afslutade kontrakten, vid dessa arrendens erläggande icke ifrågakomme, likaledes genom högstberörda nådiga skrifvelse behagat föreslå Rikets Ständer att, till fullföljd af hvad uti detta ämne redan blifvit af E. K. M:t och Rikets Ständer beslutadt, sistomförmälda arrenden jemväl må till statsverket ingå, emot det att riksstatens femte hufvudtilels anslag till flottans underhåll tillökas med ett deremot svarande belopp af 3,000 R:dr banko. Rikets Ständer hafva i anledning häraf tagit kännedom af de rörande förvaltningen af ifrågavarande boställen och bohemman utfärdade, så äldre som nyare föreskrifter; och som, efter hvad Rikets Ständer dervid inhemtat, dessa kronans egendomar, åtta till antalet, icke vidare för det ursprungliga ändamålet disponeras, utan de af dem inflytande arrenden uti räkenskaperna för flottans station i Carlskrona upptagas bland femte hufvudtitelns allmänna besparingar, hvilka åter för kompanichefer och kompaniskrifvare i stal bestämda och af arrendebeloppen oberoende arfvoden utgått, hvartill kommer, att E. K. M:t, efter Rikets Ständers derom gjorda underdåniga anhållan, i nåder förordnat, det E. K. M:ts befallningshafvande skola handhafva den närmare tillsynen öfver dessa boställen och boheminan, hvilka alltså i detta hänseende äro jemförliga med de fran indelda arméen, emot ersättning af kontanta anslag, indragna boställen; så hafva, i betraktande - Kxp edit i onsUIsko t tets Förslag till undt.
I anledn. af Hr Cederschiölds yttrande, anhåller jag att få säga några ord. Han påstår att Const.Utsk:s utlåt., rörande dessa frågor, vore en under riksdagen inträffad händelse, hvilken berättigade Stms ledamöter all, i anledn. deraf, väcka motioner. Om så vore förhållandet skulle ju Const.Utsk:s yttrande ang:de 107 § eller dc händelser, som äro hänförliga dit, jemväl berättiga hvilken rikdagsman som helst att göra molion i samma väg. Kan någon medgifva grundlagsenligheten af ett sådant förfarande? Hr Cederschiöld frågar: ”kan det vara meningen att vedel bönde, som vilja göra motioner, skola i Siats-Depart:ne skaffa sig uplysningar”? Ja, det är verkligen min mening, att en hvar, som vill väcka motioner, skall för att grunda dem, skaffa sig erforderliga uplysningar, han må söka dessa i StatsDeparlme, Collma eller hvar som helst. 38 Den 17 Maj. Hr Cederschiöld har, förmodligen missledd af mine värde molstäudares yttranden, trott att jag velat hindra någon söka uplysningar i lidningarue. Det är icke förhållandet, såsom de, hvilka under mitt yttrande voro tillstädes, vål veta. Jag har blott sagt, att den händelse, som påstås hafva varit riksdagsmän obekant innan Consl.Utsk. meddelade de underrättelser derom, som blifvit inhämtade vid Statsråds-prot:ns genomläsning, hafva omlormälls i allmänna tidniugarne, och således varit för en hvar, äfven utom Consl.Utsk. bekanta. I afseende pä Frih. Cederströms yttrande, får jag säga alt ingen vet och ser bättre än jag huru litet min mening f. n. gäller på detta runi, men sådant kan ingalunda afhålla mig alt hädanefter, såsom hittills, yttra mig i de frågor, uti hvilka jag anser mig böra uttala min tanka, ty jag förutsätter att R. o. Ad. afser rätt i sak, och laglighet i form äfven om erinringar i sådana hänseenden skulle komma ifrån mig. Gr. Horn, Claes Fredrik:
I anledning af denna underdåniga framställning, hade undersökning i ämnet blifvit af vederbörande afvittringslandtmätare, med biträde af gode män, i Krono-ombuds och hemmansinnehafvarnes närvaro, den 9 September 1858 på stället förrättad, samt instrumentet deröfver af Kongl. Majits Befallningshafvande i länet tillika med eget utlåtande och öfriga erforderliga handlingar till Kongl. Kammar-kollegium insändt, hvarefter bemälda Kongl. Kollegium, uti skrifvelse den 15 Mars 1859 i underdånighet anfört, att hemmanet Ansätt, angående hvars tillkomst, skattläggning, afvittring och rotering Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i dess skrifvelse meddelat fullständig utredning, enligt hvad af undersökningsinstrumentet inhemtades, saknade såväl åker, som äfven lägenhet, hvarå sådan skulle kunna upparbetas, emedan jordmånens beskaffenhet, och belägenheten invid Stenoch Ansättsfjellen jemte angränsande mossmyror och kallkällor, hvilka förorsakade frost, gjorde åkerodling omöjlig; att slåtterna befunnits mycket spridda och för det mesta utgjordes af så kallade fjell-, hoch slanslålter, hvilka ömsom begagnades till bete och endast hvart tredje eller fjerde år kunde till slåtter nyttjas, emedan vextligheten derå i annat fall skulle alldeles upphöra; samt att, vid så beskaffadt förhållande, otvifvelaktigt vore att hemmanet, derest skattläggning derå ifrågakommit, först efter utfärdandet af Kongl. Brefven den 14 Juni 1826 och den 26 November 1836, skulle blifvit skattlagdt efter Lappmarksmethod, och i sådant fall, på grund af Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 26 Januari 1847, jemväl bort, vid den provinsen Jemtland öfvergångna förnyade rotering, från dylik skyldighet befrias; i betraktande hvaraf Kongl. Kollegium funnit sig böra i underdånighet tillstyrka den ifrågasatta roteringsbefrielsen, dock så att, enär, enligt hvad Kongl Maj:ts Befallningshafvande uppgifvit, annat hemman, som kunde roteringen öfvertaga, saknades, hemmanet Ansätt måtte, intilldess lämpligt utbyte kunde ega rum, samma rotering tills vidare utgöra, emot den ersättning, som tillkomme hemman, hvilka, ehuru innehafvande frihetsår, likväl åtagit sig att under tiden i rotering ingå.
Utsk. yttrat detsamma, och då det öfverensstämmer med min öfvertygelse, att en så stor fond, som Riddarhuset äger, förtjenar en särskild embetsman, som efterser, att fonderna ordentligen bevakas, kan jag icke annat än tillstyrka afslag å memor. Det har blifvit sagdt, att ridd.fiscafen icke sjelf reser för att utföra förefallande lagsökningar. Då sådana resor skulle medföra en särskild kostnad, kan jag icke finna annat, än att han på det rättaste och ändamålsenligaste •sättet fullgör sin tjenstebefattning, då lian genom commissionärer i landsorterna bestrider bevakningen. Jag anhåller 0111 propos. till afslag å memor. Frih. Boye: Jag begärde ordet blott för att upplysa Frih. Gederström derom, att Ridd direct., på Utsk:s begäran, afgifvit utlåt, uti denna fråga, deruti Direct., vidhållande sitt yttrande vid förra riksdagen, tillkännagifvit, att den icke ansåg fiscalstjenstens indragning förenlig med Riddarhusets fördel, i enlighet hvarmed Direct., i motsats mot Utsk., ansett sig böra afstyrka motionen; hvarom jag ansett mig böra lemna upplysning, enär ingen annan af Ridd.direct:s ledamöter nu är närvarande. Gr. Strömfelt, Hans Fredr.: Jag begärde ordet för att lemna den upplysning, sorn äfven inhemtas af min reservation, att Ridd.direct. blifvit hörd öfver motionen, men tillstyrkt fiscalstjenstens bibehållande. Frih. Cederström: Det undföll mig vid uppläsningen af Gr. Strörnfelts reservation, att Ridd.direct. blifvit börd i ämnet. Sedan jag derom numera blifvit upplyst, äfvensom att Direct. afstyrkt motionen, uppstår intet tvifvel, att ju icke R. o. Ad. bör afslå densamma.
5°9 ”annat blifvit mig ålagdt, att med den rättighet, ”sorn förut omnämnde förbehåll borde gifva, hos ”KonglMaj:t i underdånighet fullfölja den hos ”Konungens Befallningshafvande väckte fråga ”om Jnbyggarnes i bemäldte Härader frikän”nande från omförmälte besvär. Detta skedde ”ock, men att elen i ämnet afgifne ansökning af ”Kongl. Majit likväl icke blifvit bifallen, visar .'”Kongl. Maj;ts deröfver meddeldte och härhos ’’följaktjge Nådiga Resolution af den sfi September 1815, hvilken såsom skäl till afslag å 5’Härads-Inbyggarnes underdåniga anhållan åberopar deras inför Konungens Befallriingshafvan5 de i Malmö ingångtie öfverenskommelse, att med penningar lösa de af dem förut utgjorde Dagsverken, i förening med den omständigheten , att ’ ’mindskning 1 det vid 1'lyinge varande Stute7 ries påräknade inkomster , till skada för inrättningens bestånd eljest skulle uppkomma. ”Med djup vördnad för Konungens Nådiga ^Beslut att med full öfvertygelse om den helgd, „$orn bör egnas Regeringens åtgärder , är det ej „min afsigt, att vid högstberörde Nådiga Resolution göra några erindringar eller derå framfalla andras granskning; men då det förtroende, „som grundat min rätt till deltagande i de allmänna öfverläggningarne, äfvert vid detta Riksmöte varit åtföljd af den föreskrift för mig? att „efter möjligheten söka för mina Committenter 3,tillvägabringa den i frågavarande befrielseför-: ^morien, och Riksens Höglofl. Ständer vid betraktande af ämnets beskaffenhet, icke lära af ”Kongl.
På gångarne och i alléen utmed kanalen var fullt med folk, som suto på bänkarne eller drefvo i skånskt mak fram och tillbaka, – alla de som ville njuta af den vackra sommarkvällen och vimlet och musiken uppe från värdshuset, men som helst sparade på entréeoch förtäringspengarne, småborgareoch handtverksfamiljer samt ensamma flickor, hvilka gjorde sig ett extra nöje med att se på sina ungherrar och dessas presentabla dambekantskaper. Truls fick sin biljett i träkiosken och steg uppför den breda trappan till estradrundelen. Der var alldeles fullsatt, hufvud vid hufvud, grupp vid grupp, alla borden fullsatta, ett enda summande sorl, en enda svart rörlig massa i den ljusa halfdagern. Truls spejade efter de kända ansigtena Plötsligt ser han tvenne blanka ögonglas i ett stort hvitt ansigte fascinerande fästa på honom: rigtigt, tjocka Josua. Och Malm, och «Truls,» ropar en stämma. Då blef Truls helt glad. Det var Lorens Ek, äfvenledes gammal medlem af gardet, numera jurist i Malmö och hans bäste vän. Hög och bred, i helskägg och glasögon, en blond jätte, satt också han derborta vid bordet vid uppgången till glasverandan. Truls stod vid bordet och tog dem alla i hand, i afvaktan på sin stol och sitt glas. «Oh, oh, oh,» helsades han, medan alla ögon suto spydigt frågande på buketten i knapphålet. «Det var satan,» sade Ek humoristiskt varmt i samma ton, hvarmed en vuxen raillerar med ett barn. Kyparen kom med stolen och punschglaset. «Skål Truls» gick det genom laget. Men Truls kunde inte komma in i stämningen: det hela var ett tomt buller utan mening och för hvilket han förlagt resonansbottnen. Han kunde icke återfinna denna. Det myckna han satt och bar på, täpptes till på alla sidor. Stillheten från de senaste veckorna, allt det dämpade och fina, af kvinna och sommarlig skogsensamhet, skorrade emot restaurantlifvet af många bullrande menniskor och emot tonen hos ett förhärdadt ungkarlslag omkring honom. Punschen smakade icke.
För att komma tillslut med denna redan långa öfverläggning, anhåller jag vördsamt, att då Ridderskapet och Adeln icke otydligen bifallit Herr Grefvens och LandtMarskalkens sednast gjorda Proposition, om ogillande af det förolämpande sätt, Herr Grefve Axel Mörner här tillåtit sig tala, delta beslut icke må kunna rubbas, och följaktligen all vidare Discussion härom upphöra. Det är så mycket nödvändigare att sätta en gräns för öfverläggningar, om redan fattade beslut, som i annat fall den tid förspilles, som så väl behöfver begagnas till de föremål, för hvilka Riksens Högloft. Ständer äro samlade. Friherre Boyej Ludvig: Då jag begärde ordet var det för att framställa en del af de tankar, som Herr Påhlman så lyckligt uttryckt; och förekommen deri, får jag blott göra Högloft. Ridderskapet oeh Adeln uppmärksamt på faran af den händelse som under denna öfverläggning ägt rum. Sedan Herr Grefven och LandtMarskalken, som hade fört denna Discussion, likasom de föregående, på ett sätt, som har rätt till vår fullkomliga aktning, gjordt laglig Proposition, som blifvit lagligen besvarad, med ett, kanske ovanligt, starkt Ja; ehuru blandadtmed några Nej; så har en Ledamot, för att upprifva beslutet, yrkadt att ämnet derförinnan icke varit nog upplyst. * Det måste väl ankomma på Ståndet sjelf, att bestämma hvilken upplysning fordras, för att yara tillräckelig till äm - 384 Den 37 Januari i. nets afgörande; och på detta bestämmande måste väl nog bevis ligga deri, att beslutet är faltadt. Med antagande af annan Principe, är vägen då också öppnad, att när som liellst uppdrifva hvilket beslut som hellst. Den Ledamot, som är missnöjd med beslutet, äger att reservera sig; och kan, inom sig anse Ståndet hafva varit upplyst eller icke upplyst, allt som han behagar; men ätt säga oss det, och att derigenom upprifva ett fattadt beslut, detta är i alla afseenden olagligt. Grefve Spens, Jacob Melcker:
att du ville akta uppå, min bud; så skulle din frid vara såsom en vattuström, och din rättfärdighet såsom hafsens våg; Och din säd skulle varda såsom sand, och dins lifs frukt såsom hans små stenar; hvilkens namn icke skulle utrotadt varda, eller utstruket för mig. Går ut af Babel, flyr ifrå de Chaldeer med glada röst; förkunner, och låter det höra, förer det ut allt intill verldenes ända; säger: Herren hafver förlossat sin tjenare Jacob. De hade ingen törst, då han ledde dem i öknene; han lät dem flyta vatten ut af bergklippone, han klöf bergklippona, och der rann ut vatten. Men de ogudaktige, säger Herren, hafva ingen frid. Hörer mig, I öar, och I folk, som fjerran ären, gifver akt häruppå: Herren hafver kallat mig af moderlifvet; han hafver tänkt uppå mitt namn, medan jag ännu i moderlifvet var; Och hafver gjort min mun såsom ett skarpt svärd; han hafver öfverskylt mig med sine hands skugga; han hafver gjort mig till en blankan pil, och stungit mig uti sitt koger; Och säger till mig: Du äst min tjenare, Israel, genom hvilken jag vill prisad varda. Men jag tänkte: Jag arbetade fåfängt, jag hafver fåfängt och onytteliga förtärt mina kraft häruppå; ändock min sak är Herrans, och mitt ämbete hörer minom Gud till. Och nu, säger Herren, som mig af moderlifvet till sin tjenare beredt hafver, af jag skulle omvända Jacob till honom, på det Israel icke skulle blifva borto; derföre är jag härlig för Herranom, och min Gud är min starkhet; Och säger: Det är en ringa ting, att du äst min tjenare, till att upprätta Jacobs slägter, och igenföra det förskingrada i Israel; utan jag hafver ock gjort dig till Hedningarnas ljus, att du skall vara min salighet intill verldenes ända.
Utskottets pluralitet, med hvilken jag räknar för beder att instämma, finna nödvändigheten ocb nyttan af denna beställnings bibehållande, vågar jag föreslå det tillägg i 14 § af Justitia-Ombudsmannens Instruction, att den allmänna redogörelse för sin förvaltning, Justi tiae-Ombudsm an nen hvarje Riksdag bör afgifva, måtte jemte dess Diarier öfverlemnas till Constitutions-Utskottets granskning, hälst enligt 33 § i Riksdags-Ordningen icke mera af Justitise-Ombudsmannens afgifvande Berättelse till Lag-Utskottets befattning hörer, än de ifrån Konungen genom Högsta Domstolen utgångne förklaringar af Lagens mening. Egge». Herr Kammarherren Silverstolpe: Jag inser väl sättet, huru ett administratift Verk kan undergå granskning, men ej huru en Actors befattning af ett Utskott skall kunna pröfvas i andra fall, än då han öfverträdt tydeliga föreskriften af sin Instruction. I sådant afseende kan jag för min del ej vara emot de medel, som kunna upptänkas att bedömma hans förhållande, utan får, med åberopande af de skäl, jag anfört för bibehållandet af sjelfva Embetet, så vida förena mig med Herr Borgmästaren Egge, att Justitise-Ombudsmannen bör åläggas att vid början af hvarje Riksdag till Constitutions-Utskottets granskning aflemna dess Diarier. Herr Regerings-Rådet Hallenstjerna, Herrar Doctorerne Wijkman, Falle och Wåhlin samt Herr Asses - 614 Riksdagen 1812. sor Arosenius instämde med Herr Kammarherre Silverstolpe. Herr Borgmästaren Norström yttrade: Då jag vid 1809 års Riksdag ogillade inrättningen af Justitise-Ombudsmans-Embetet, var det af den anledning, att jag trodde dess befattningar oundvikeligen komma i collision med Justi tise-Canzlerens, hälst i min tanka JustitiseCanzleren, genom sin Expedition och alla underlydande Fiskaler, troligen kan medhinna allt hvad nu egenteligen är ålagdt Justitiae-Ombudsmannen.
Att detta oaktadt ålägga denna Rätt afgörandet af tvister om dithörande författningars tillämpning, vore åter att skilja hvad som borde vara förenadt, enär, utan närmare kännedom om fattigvårds-stadgarnes verkan, icke kunde iakttagas nödig varsamhet vid dylika föreskrifters uppgörande, ej heller nog rigtiga åtgärder lill deras ändrande föreslås. Beträffande slutligen hälsovårds-ärendena, har Sundhets-kollegium, som redan funnes i andra instansen för dessa ärenden, uppgifvits lämpligen kunna tillika dels ersätta Serafimer-Ordens-gillet och dels sammansmälta med det nya Ecklesiastik-kollegium. Hälsovården hade nemligen, ännu mer än fattigvården, blifvit splittrad genom Serafimer-orden, enligt hvars stadgar riddarne äro förpligtade att åtaga sig öfverinseende! öfver sjukhus och på allt sätt vårda deras hästa. Då Lasaretts-inrältningen i Stockholm befunnits icke kunna uppfylla ett af sina ändamål, eller att vara ett gemensamt sjukhus för personer äfven från aflägsnare delar af riket, biel' genom Kongl. Brefvet den 10 Oktober 1765 i Nåder tillåtet, att under Landshöfdingarnes och Biskoparnes gemensamma ledning upprätta lasaretter i länen, hvarefter år 1776 förordnats att de hägge Serafimer-riddare, som hade hufvudstadens lasarett under sin vård, skulle i samråd med Landshöfdingarne föra öfverstyrelsen öfver dessa lasaretter; dock utnämndes tillika en General-direktion öfver sjukskötseln vid lasaretten i riket. Sådan hade Styrelsen förblifvit intilldess Seralimer-Ordens-gillct år 1791 erhöll öfverinseendet jemväl öfver lasaretten, hvilka i orterna ställdes under Konungens Befallningshafvandes tillsyn och, der del sig göra lät, borde med hospitalen sammanfogas.
Det torde vara mindre nödigt alt besvara Herr Rosenblads sista yttrande, emedan StatsUtskottet inkommer med eli Betänkande, som tillstyrker Rikets Ständer, att meddela sine Fullmäglige i RiksgäldsContoiret instruetion, att göra derstädes varande behållningar fruktbärande. Herr Cederschjöld_, Pehr Gustaf: I anledning af hvad som blifvit ytlradt, får jag tillkännagifva, att jag, lika med Friherre Cederström, ej inser någon våda att på Afskrifnings - räkningen mottaga StatsVerkets medel från de allmänna Cassorna. Banken bör tvärtom vara säker, att ej blifva presserad med utbetalningen af dessa medel, emedan man ungefärligen kan veta, närde påfordras. Men jag tycker mig finna ei^ Den 4 December e. m. 125 annan betänklighet. Då nemligen dessa medel, lill följd af allmänna författningar, 1111 skola insaltas i Banken räntefrilt, ser jag ej, hvartill det kan tjena Banken att hädanefter för samma medel erlägga ränta. Dock har jag kanhända genom denna erinran endast förrådt min okunnighet om förfallningarne rörande detta ämne. Herr Hjerta_, Gustaf: I sjelfva Bankens försäkran är redan sagdt, att alla kronans medel såsom tull, tolag m. m. få insättas i Banken; och således finnes redan en föreskrift i delta afseende. Man kan dessutom ej komma till mera än en viss grad af controll, ty om några individer missbruka den Cassa de hafva om händer, skulle väl vi derföre böra befalla oss med dessa små detaiiler; vi böra blott lenina allmänna föreskrifter, och låta vederbörande tillse, huru de efterlefvas. Hvad RiksgäldsContoirets medel angår, står det redan i i8a3 års Instruction föreskrifvit, att de skola göras fruktbärande mot 3 procent, på hvilken grund jag icke kan tillstyrka någon speciel föreskrift i detta afseende. Herr Rosenblad: