Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då jag, förra gången denna fråga till behandling förevar, fullständigt anfört mina skäl för det af mig framställda yrkande, vill jag endast i korthet upprepa hvad jag då anförde. Förnämsta skälet till den af mig yrkade förändring, består deri, att jag föreställer mig, att vi på så sätt skulle taga ett långt mera kraftigt steg till stäfjande af skogsförödelsen i Norrland, än det vi i dag genom besluten i afseende å skogsbetänkandet tagit. Under denna sommar tog jag reda på förhållandena i Vester-Norrland, och fann då huru oförsvarligt man hushållar med skogen. Detta har till stor del sin orsak i de s. k. 224 Den 4 November e. m. bruknings-kontrakten, genom hvilka nybyggare, som fått sig tilldelad en jordrymd, alhänder sig större eller mindre belopp af skogen på längre eller kortare tid. Nu är uppenbart att den som fått afverkningsrätt på en skog, icke sköter den så som en egare skulle göra. Jag vill icke påstå, att man alldeles skulle kunna förekomma afverknings-kontrakten, men jag tror, attalia solidare sågverksbolag, bland hvilkas egare torde vara personer, som hysa känsla för fäderneslandets väl, — att de, om tillfälle bereddes dem att lättare än nu förvärfva eganderätt till skog, skulle egna omsorg åt införandet af en ordnad skogshushållning. Lagstiftningen bör således särdeles främja uppkomsten af skogsegendomar; och då skogsegendomar skötas bättre, ju större skogsmassor finnas sammanförda under en brukning, anser jag att maximum för jordafsöndringen bort bestämmas till hälften af hemmanets jordrymd. Mitt förslag skulle dessutom äfven för jordbruket medföra gagn, alldenstund det är nyttigt att kunna koncentrera sin egendom. Mången gång ligger nemi. ens egor så i förhållande till en annans, att det är af stor vigt att kunna förskaffa sig en jordlapp, som eljest medför svårighet för jordbruket. I Blekinge är det sed hos befolkningen att vilja hafva sina egna bostäder. Men då befolkningen är talrik, göres det behof att afsöndra mera jord, än nu är tillåtet. De köpa derföre på 50 år och berga sig rätt bra till dess de 50 åren äro ute.
Dito för stad Pröfnings-comite' Om röstningssätlet inom Bevillnrs-comite' Om edgång vid taxeringar Om böter v , Art. XI. Oin ändrings sökande och besvär Art. XII. Om uppbörd Afkortning Redogörelse Bevillning. Art. I. Personlig skydds-ajgift. § i. motsv. § i, Bev:s-förordn. Erlägges af alla inom Sveriges Rike i mantalslängd skatt skrifne personer, utan afseende på stånd eller förmögenhet: af hvarje mansperson, från och med fyllda 18, till och med fyllda 60 år r:dr. af hvarje qvinna, från och med fyllda 18 till och med fyllda 60 år 24 SE Denna afgift fortfar ait årligen utgå, äfven efter fyllda 60 år, af en hvar, som äger en årlig inkomst af 100 r:dr; äfvensom af en hvar, hvilken utgör bevillning af fast egendom, å landet taxerad öfver 200 r:dr, eller i stad öfver 4oo r:dr. § 2. fr. §§ 161, 162, Bev:s-f:n. Befrielse från bevillning, enl. Art. I, tillkomme: 1:0 gemenskapen af indelta och vä rf vade armeen till lands och sjös jemte båts mans hål let, sä viii i tjenst varande, sorn med pension afskedade; 2:0 gemenskapen af extra roterade och c o ilse ribe rade krigsfolket för det krigsår, då de gjort någon garnisonseller fälttjenst; och skall, till bestyrkande af sådan tjenstgöring, behörigen upprättad och underskrifven förteckning å manskapet till Konungens Bef:sli:de i orten af Chefen aflemnas inom
Mynt-verkets behållning af koppar vid ingången af år 1856 upptages i räkenskapen till ett värde af 11,298 R:dr 6 sk., då deremot, enligt Ofver-direktörens underdåniga berättelse, värdet derå utgjort 12,129 R:dr 32 sk. 5 r:st, hvaraf 3,801: 16. uppgifves såsom värdet af prägladt kopparmynt och 8,328: 16. 5. såsom koppar och messing i behåll för utmyntning. Enligt Revisorerne meddelad upplysning, lärer denna skiljaktighet i uppgifter härröra deraf, att räkenskapsföraren uti nästföregående årets hufvudbok i en post sammanfört färdigt kopparmynt, koppar, messing och messings-skrot m. m.n samt utfört värdet deraf efter ett antaget medelpris af 24 sk. per skålpund, då deremot Ofverdirektören i sin berättelse åtskiljt de olika metallsorterna och upptagit dem till deras värde efter inköpspriset. Rättelse häruti är emedlertid uti räkenskapen sedermera vidtagen, så att utgående balansen specifikt upptager så väl vigten som värdet för hvar och en af de särskilde metaller, som funnos i behåll till påföljande år. _29 § 3. Revisorerne få anmäla, att de nti flera föregående revision.s-berättelser omförmälda, af Kongl. Stats-kontoret den 30 Juni 1843 till Kongl. Maj:t afgifna, underdåniga förslag till nya reglementen för Myntoch Kontroll-verken, enligt erhållen upplysning, fortfarande äro på Kongl. Maj:ts pröfning beroende. Kongl. Kontroll-verket. Räkenskaperna, sorn undergått granskning i Kongl. Kammar-rätten utan anmärkning och ej heller föranledt till någon erinran å Revisorernes sida, redovisa inkomster och utgifter på följande sätt: Debet. Balans från år 1855: I landet utestående krono-uppbörd , 7,292: 12. 7, Uppbörd: Kontroll-stämpel-medel: Balans till år 1857: Credit. Utgift: Balans till år 1857: Kongl. Skog,s-institutet.
På dessa 2:ne punkter åtskiljas och dela sig, som bekant är, Stråkvägarne på sådant satt,att vanliga Postvägen från Linköping går öfver Jönköping, directe till Helsingborg, hvaremot sido posten öfver Eksjö och V.xiö, på serskilda vägar afsändes till Carlskrona, Carlshamn, Christianstad och Y. stad; likasom från Örebro en serskild betydlig Postväg ligger igenom Christinehamn och Carlstad, till Kongsvinger och Christiania i Norrige, under det en annan, lika vigtig, har sin direction öfver Mariestad, Skara och Alingsås täll Götheborg. Häraf följer, att de dubbla Postvagnar, som 2:ne gångor i Veckan från Stockholm ankomma till Linköping och Örebro, roed anspann af gine Hästar och på sådan grund jemte Postväskan beqvämligen kunna vara inrättade med 2:ne dubbla Stolar för 4 resande personer, utom Postillons-platsen på kusksätet, uti j6o Besv. och Ekon. Utsk. Eetankanäen. nyssnämnde 2:ne Städer, Linköping och Örebro böra, pa hvardera stället, delas i 2:ne Jättare och mindre Postvagnar, med anspann af allenast. 2:ne Hästar, och blott en dubbel stol för två resande personer, utom Postillonsplatseti; kommandes af dessa 4 mindre Postvagnar den ena från Linköping öfver Jonköping att gå till Helsingborg, och den andra att taga vägen genom Eksjö till Nöbbelöf, Stocketorp, Vexiö, Christianstad och Ystad, »arnt a behöriga ställen aflemna Postväskorna till vanliga sidoposterna åt Carlskrona och Carlshamn, likasom från Örebro den ena mindre postvagnen går igenom Christinehamn och Carlstad till Norrige, och d^n andra genom Mariestad, Skara och Alingsås till Götheborg.
Atton - Dm a Juli. 257 v Åttonde Classen ao: __ Nionde dito - * - 15: — Tionde dito ■ 10: — 1 Städerna af Andra Classen.- Nio Glassér.-" Första Classen 100: —• Andra dito 80: ___ Tredje dito 60: __ Fjerde dito * 45: __ Femte dito ... go: — Sjette dito ao: — Sjunde dito - ' « - ia: —■* Åttonde dito • 10: — Nionde dito * m 1 Städerna af Tredje Classen ■ Nio Classer: Första Classen - . * 80: mmr, Andra dito . - 65: Tredje dito » 50: Fjerde dito . 40: —• Femte dito »30: __ Sjette dito - . - ao: —• Sjunde dito « - la: -** Åttonde dito . - g: — Nionde dito ' ~ - . 7: 1 Städerna af Fjerde Classen: Nio Classer : Första Classen - • ■ Co:.—- Andra dito « 50: — Tredje dito 40: —* Fjerde dito 30: — Femte dito - • • 20: — 5ite Bandet. 33* 34* Sjette 2&8 iDen 3 Juli. Sjette Classen ...
Jemte det jag fördenskull vördsamt tillstyrker bifall såväl till den afskrifning StatsTJtsk. föreslagit af r0,000 r:dr utaf de såsom lån för nya planläggningens verkställande och publika husens återuppbyggande anslagna allmänna medel, som föreslagen nedsättning i räntan å det öfriga deraf, får jag lika vördsamt derutöfver föreslå, att, om den af stadens riksd.-fullm. genom nu ifrågavar. motion begärda räntenedsättning å enskilda lånen icke skulle kunna, i afseende på öfvervägande hinder, beviljas, invånarne i Borås åtminstone måtte lemnäs ett längre anstånd med återbetalning af lånecapitalet, på det att staden, hvilken såsom afsättningsoch omsättningsställe betydligt inverkar på kringliggande och närgränsande landsorters näringar och rörelse, måtte kunna återhemta sitt förra välstånd inora en ej alltför långt aflägsen framtid. Jag anhåller i sådan mening vördsamt om återremiss af betänk, samt att detta mitt anförande måtte få remissen åtfölja. Hr Deli a5 April. ■1C6 Hr Stuart, Carl Gust.: R. St hafva vid så mångfaldiga tillfällen bevisat sin frikostighet att meddela lån och sin benägenhet att bevilja afskrifningar, att de olikartade anspråk , som i dessa hänseenden vid hvarje riksdag uppstå och med mer eller mindre framgång söka att göra sig gällande, visserligen ingalunda böra väcka någon förundran. Lättheten att, så snart allmänna medel äro i fråga, vinna frikallelse från ingångna förbindelsers uppfyllande är för öfrigt af de lånbehöfvande alltför väl känd, för att medvetandet af deras oförmåga att kunna fullgöra föreskrifna Iånevilkor skulle hos dem förorsaka några synnerliga betänkligheter att, sådant oaktadt, sig dertill förbinda. Erfarenheten har också tillräckligen ådagalagt de härpå grundade beräkningars riktighet; sällan har dock någon afskrifningsfråga så omedelbart som den, hvilken nu utgör föremålet för R. o. Ad:s pröfning, följt lånansökningen i spåren I förmodan, att K. M:s vid sistförflutna riksdag aflåtna nåd. propos. om understöd till återuppbyggande af staden Borås, eller R.
Transport R:dr 105,230: 32. ven, hvarvid, med afseende på lokala förhållanden, skäl företrädesvis synas vara för handen att för utvidgning af landtbruksinstitutet vid Orup bereda erforderlig médeltillgång; b) befrämjande i allmänhet af jordbruk och landtmannanäringar: Till understöd för trädgårdsföreningens i Stockholm elevskola, samt till spridande af frukt-träd och andra nyttiga växter, beviljade Rikets Ständer vid Riksdagen 1844 och 1845 ett årligt anslag intill nästa Riksdag af 1,333 R:dr 16 sk. Styrelsen för trädgårds-föreningen har hos Kongl. Maj:t gjort underdånig framställning örn behofvet af nämnde anslags fortfarande såsom understöd för elev-skolan, samt derutöfver af minst 1000 R:dr, på det föreningen må kunna i någon väsendtlig mån låta utdela frukt-träd och plantor till mindre bemedlade jordbrukare; men Kongl. Majit vill i detta afsesende endast af Rikets Ständer äska, att trädgårdsföreningen fortfarande må få uppbära 1,333 R:dr 16 sk. årligen till understöd för elev-skolan, med förbindelse alt, så vidt ske kan, verkställa utdelning af frukt-träd och plantor till mindre bemedlade jordbrukare, och att, jemte behörig redovisning för medlen, till Landtbruks-akademien afgifva berättelse om antalet af elever, hvilka vid inrättningen njuta undervisning, samt om den utdelning af fruktträd, som kunnat verkställas, med det mera, som utgjort föremål för föreningens verksamhet. c) Undervisningsanstalter för slöjderna: Kongl. Majit, sorn, enligt Rikets Ständers begäran uti underdånig skrifvelse af ilen 20 November 1844, låtit anställa undersökning 0111 tillståndet inom den technologiskn undervisnings-anstalten i Stockholm, och derefter, i afseende å en nödig befunnen förändrad organisation af detta institut, fastställt nya stadgar och ny stat för detsamma, att från nästa års början tjena till efterrättelse, föreslår att nuvarande endast intill nästa Riksdag beviljade årliga anslag för nämnde undervisnings-anslalt, utgörande 14,100 Ridr, såsom i den nya staten påräknadt, må än vidare få fortfara.
Hanö Lxcellsncs Grefwe Ruuth, föreslog, at den af Herr vin Lcliulrronlieim wäckca fråga, äfwen matte blifwa gällande i afseende pa Fullmäglige i 6-irigu-n. Begärdes pä Bösket. Herr Lillberg, kreäric Otto. Sedan dek har kommit sä laugt, at en sräga är vsmilsrsä, sä bör hon gä. Mange instämde harull. Herr Grefwen och Landt-Marskalken förklarade ar frägan wore hwllande. Friherre loll, ^ ren OkirlKopbsr, som förut hade anmält sig, upropades och yttrade sig: Sedan Hans Lxcsllsncs Herr Grefwen och Landt - Marskalken förklarat, at fåken wore hwilande, har fag ej något at anföra. För öfrigt synes mig detta löpa nog mycket in i Lolcktikutionsn. Herr ^ölsrfxarre, 6 sorg, begärde ödmjukeligen, at som den warde Ledamoten yttrat fårhaga, at man skulle löpa in i Lonliilmionsn, han bertil matie säga sina skal. Friherre bisarra, blane, jämte stera, conkormsrsäs sig med Herr ^älerljiarre och kt starkt rop upkom ibland Riddersikapet och Adeln. Friherre ve Ossi-, Oarl, förenade sig med Herr ^älerlfrsrre och yttrade sig ef kunna medgifwa, «t den wäckca fragan gar in i Oonstirurionsri. Friherre 48r friherre 'vall. Jag har begynt med dek an« förande, ar sevan Hanö Lxcsllencs Herr Grefwe, och Landt-Marskalken förklarat fig ej kunna göra ^rox>okiriem, innan han inhämrak Hans Masts Naditza yt« krande, och sragan allisa more hwllande, ware det ae löpa in i Lonlljlu, inuen ak aker willja uptaga densamma. Netra kror jag mig hofwa warit ber«rtk!gad at förklara.
Contra-propositionen måtte blifva återremiss af Betänkandet, så alt, när svar derå inkommer, och i händelse fråga åter blifver om votering, Contra-propositionen då må kunna innefatta bifall till Motionärens förslag. Grefve Frölich; David: En fortsatt strid om hvad som här bör blifva Contra-proposition, kan leda oss till en votering äfven derom, så framt de, som yrka, att Contrapropositionen skall innefatta afslag på Betänkandet, icke afstå derifrån. Jag är ense med Friherre Cederström deri, att Contrapropositionen, som måste innehålla någon ledning till det af Motionären åsyftade ändamåls vinnande, bör ställas på återremiss, så framt vi ej kunna undvika den begärda voteringen. Men jag hoppas frågan derom förfaller, i synnerhet som jag, lika med Herr Ribbing, tyckt mig finna, att Ståndets pluralitet redan medgifvit återremissen. Hans Excel!elice Herr Grefven och LandtMarskalken framställde derefter följande Voteringsproposition: Den, som bifaller LagUtskoltets Betänkande öfver gjorde förslag till stadgande, Den 7 Maji e. m. Hans Excellence Herr Grefve af Wetter stedtj Gustaf: Jag hemställer, om, enär resultatet af voteringen skall blifva bifall eller återremiss, man icke, till tidens vinnande och med afseende å flere Ledamöters derom framställde önskningar, skulle kunna utan votering förena sig om återremiss. Åtskillige hördes häruti instämma. Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken framställd proposition, blef LagUtskottets ifrågavarande Betänkande, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteradt.
Oaktadt så många aktade ledamöter här hafva yrkat bifall till Hr Carléns reservation, måste jag för min del bekänna att jag förenar mig med Gr. Sparre uti anhållan om bifall till §:n, sådan den blifvit af Utskit föreslagen. Då Gr. Sparre så klart utvecklat skälen för densammas antagande, vill jag ej vidare inlåta mig i ämnet. Jag vill endast göra Hr vjn Ehrenheim uppmärksam derpå, att brotten enligt detta kap. äro af helt annan beskaffenhet än de i 8: 30 uppräknade, och att dessa båda ställen sålunda ej kunna komma under jemförelse. Gr. Sparre: Just med anledning af omöjligheten att på förhand kunna säga, om en grof missdådare är oförbätterlig eller icke, har jag tillstyrkt, att det må bero på Konungens nåd, om han skall återfå det medborgerliga förtroendet eller icke. Man har talat om domarens latitud. Domaren skall bestämma det strafT, som brottslingen skall undergå, med afseende på det brott, som han begått. Såvida jag betraktar straffet i allmänhet såsom en vedergällning för det onda, förbrytaren gjort, måste det anses ligga inom möjlighetens gränser att kunna mäta straffet, som ådömes, lika med det onda, som begåtts; men då det för domaren är alldeles omöjligt att säga huruvida den brottslige, som begått ett af allmänna omdömet såsom nesligt ansedt brott, i framtiden skall förbättras, bör äfven hans återvinnande af medborgerligt förtroende vara beroende på hans uppförande efter erhållen frihet. Jag hemställer, om det vore lämpligt, att en person, som t. ex. vore straffad såsom för falskare, och som fortfarande vore illa ansedd, valdes såsom riksdagsman. Det har blifvit mig förevitadt att jag icke skulle vara konseqvent, då, efter det i 8:de kap. blifvit föreslaget förlust af medborgerligt förtroende för alltid eller på viss tid, ej samma latitud äfven här vore införd.
Utfaller då sockenstämmo beslutet emot en slik person, angifves den samme hos krono betjeningen, att utur församlingen bortskaffas till den församling, hvarifrån han kommit. 3:o Will någon församlingens ledamot, emot socken-stämmo beslutet, en sådan öfverårig el. bräcklig person hos sig behålla, skall det ej vara i församlingens magt, att sådant förmena, sedan han satt 2:ne inom församlingen bofaste och af församlingen godkände mäns skrifteliga borgen, att den intagne personen icke skall blifva församlingen till tunga, utan försörjas af den som personen emottagit, el. där han det ej gitter, af dem, som för honom i borgen gått, och skall denna skrifteliga borgen genast i sockenstämman författas och underskrifvas. samt så länge den inflyttade personen lefver el. i församlingen vistas, i fattigel. kyrko-kistan förvaras. 4:o Tager någon församlingens ledamot från andra församlingar på sin jord hushåll el. ensamma personer, och sätter dem till landtbönder, torpare el. inhyses och så kallade slotttorpare, skall sådant inom lika tid, som i 2:dra punkten anföres, i sockenstämma anmälas, och desse personer el. hushåll få i församlingen qvarblifva med vilkor, att jordägaren gifver förbindelse för sig och sine efterträdare vid egendomen, att af sådana hushåll icke några personer skola blifva församlingen till last, utan af jorden el. näringen, till hvilken de sättas, hafva på ålderdomen sin bergning, hvilken förbindelse förvaras på lika sätt, som om borgen i förgående punkten sagt är. Härifrån undantages icke några andra, än de barn af sådana inflyttade föräldrar, hvilka äro under 40 år, friska och sunde, el. ock som inom församlingen antingen genom födsel el. sjukdom och olyckor blifva krymplingar, i hvilkas underhåll församlingen bör deltaga i den mohn föräldrarna kunna komma att sakna tillgång.
Län sig förenat, att, då det vore kändt, att, Rikets Ständer, till bestridande af kostnaderne för beväringsmötena under de sista åren, nödgats föröka det förut varande anslaget af 80,000 R:dr årligen till 120,000 R:dr; att utom denna direkta kostnad beväringsinrättningen medfört ganska betydliga indirekta utgifter icke allenast för statsverket, utan äfven i vida större mått för folket i allmänhet; att beväringsmanskapets sammandragning på några få samlingsplatser fördröjde dess frånvaro ur hem och tjenster, just under en tid, då dess armar behöfdes vid landtbruket, samt försvårade möjligheten för de tjenstsk y ld ige ynglingarne, att få privat tjenst, hvarigenom tvifvelsutan kunde antagas, att denna inrättning vore för folket ganska dyr och besvärlig; att säkert ingen skulle detta oaktadt undandraga sig dessa kostnader och besvärligheter, om man af erfarenheten öfvertygades, att genom dem någon verklig säkerhet för större stridbarhet hos nationen, samt derigenom en betryggande styrka för rikets försvar åstadkommes, men att af inrättningens trettiolem-åriga tillvaro, och de till minst sju millioner R:dr derför utgångna statsomkostnader och troligen till vida mera uppgående enskildes uppoffringar, ingen större kraft och skicklighet eller krigsvana vunnits hos nationen, än den, som, genom ett vanligt uppbåd af nationens unge män, några veckor före krigsbehofvet skulle kunna vida säkrare vinnas, så funne motionären, sorn ansåg orsaken til! inrättningens brister och olägenheter, och alt densamma ej motsvarade sin bestämmelse, härleda sig från den felaktiga organisationen af försvarsverket på det hela, och för att vinna en önskvärd besparing uti kostnaderna för de ändamålslösa vapenöfningarne i stor och kostsam skala, och då den nya organisationen af beväringsmanskapets vapenöfningar syntes vara anbefalld, mycket afvikande från Rikets Ständers yttrade afsigt, sig böra föreslå: »att Rikets Ständer, som funnit, att beväringsmanskapets vapenöfningar icke motsvarat de uppoffringar, som för 4 Allm.
– Det var jag, som drog försorg om den saken – sade fru Sorg. Det var min förtjänst, att ni ej talade om för henne hvarför hon fick stanna här. Hade hon vetat detta, hade hon ej gjort sig så rosenröda förhoppningar om att få råka den hon älskade. Hade hon ej gjort sig förhoppningar, hade hon ej känt en så förfärlig missräkning. Om ej missräkningen lamslagit henne, hade hon kanske kunnat göra något för den galne. Men nu har hon ej sett åt honom. Hon hatar honom, därför att han ej är den, han skulle vara. Det är mitt verk, jungfru Stafva, mitt verk. – Nådig frun förstår sin sak – sade jungfru Stafva. Fru Sorg tog upp spetsnäsduken och torkade sina rödkantade ögon. Det tycktes vara en gest af förnöjelse. – Jungfrun behöfver ej göra sig till – sade hon. – Hon tycker dock ej om, att jag har tagit det där rummet åt mina fåglar. Hon tycker ej om, att jag snart får hela huset. Det vet jag. Hon och hennes fru tänkte bedraga mig. Men nu är det förbi! – Ja – sade jungfru Stafva – nådig frun kan vara lugn. Det är förbi. Unge herrn går i dag. Han har packat sin ränsel, och då går han säkert. Allt hvad hennes nåd och jag gått och drömt om hela hösten är förbi. Ingenting har blifvit gjordt. Vi trodde, att hon åtminstone skulle kunna locka honom att stanna hemma, men trots alla välgärningar vi gjort henne, har hon ingenting gjort för oss. – Ja, hon har varit dålig, jag vet det – sade fru Sorg. – Men i alla händelser bör hon bort nu. Det är om detta, jag vill tala med hennes nåd. Fru Sorg började släpa sig uppför trappan till öfvervåningen på sina stapplande ben. För hvarje trappsteg lyfte hon vingarna något litet som för att få hjälp af dem. Hon hade helt säkert mycket hellre velat flyga. Ingrid följde efter henne. Hon var på ett besynnerligt sätt dragen och tjusad. Inte om det varit den skönaste kvinna i världen, skulle hon känt en sådan lust att följa henne. Då Ingrid kom in i lilla salongen, satt fru Sorg bredvid bergsrådinnan i soffan och hviskade förtroligt med henne, såsom voro de kära, gamla vänner.
Jag skall hålla mig till den före dragna punkten, och får tillkännagifva, alt, ehuru jag, i anledn. af Hr von Hartmansdorffs yttrande, rör. landthandel i allmänhet, har flere inkast att göra, jag likväl upskjuter dermed tills Utsk:s nästa i ordning varande betänk, förekommer, ang. utsträckning af landthandel. Vidkommande nu förevar, punkt, så uplager 6 § 1 mom. Handels-ordn. de varor, som vid bruken få försäljas. Ibland dessa varor ingå nu specerier, kaffe och socker, och emot dessa varors försäljning har hr von Hartmansdorff ganska mycket ordat. Den värde talaren borde likväl ihågkomma, att det är en betydlig skillnad emellan dessa varors försäljning vid bruken och i handelsbodarne å landet. Det är dessutom ytterst nödigt, att dessa varor äro vid bruken att tillgå, ty bruksfolket, som icke 192 Den 29 Mars f. m. äger kapitaler, kommer vanligen icke oftare än en högst två gånger om året lill närmaste stad, oell det skulle således blifva ganska svårt för bruksarbetarne alt erhålla sina behof, såvida dylika varor icke tillhandahållas dem vid bruken. Endast söndagarne hafva de ledigt, men då närmaste stad ofta ligger 4 a 5 mil från bruket, kan en dylik resa icke göras på dagen, och vid bruket måste de alla dagar i veckao, med undantag af söndagen arbeta. Det är således ganska menligt, att göra någon förändring i delta stadgande. I öfrigt synes mig Hr von Hartmansdorff, att döma af hans yttrande om landthandeln, föreställa sig, att allmogen icke skulle hitta till städerne, hvarest samma olägenheter för allmogen upstår, som vid landthandeln. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag om propos. å bifall till denne punkt. Frih. Raab, Adam Christian: Hr von Hartmansdorff har upmanat mig, alt afgifva yttrande i denna fråga, och lika villig som skyldig, följer jag denna upmaning, men måste beklaga, att jag icke kan komma till samma resultat som han, emedan jag yrkat bifall till denne och nästföljande punkten i betänk.