Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hennes eget, innersta hjerta hade ingenting att göra vare sig med det ena eller det andra. — Hon hade aldrig hyst någon kärlek, icke ens något tycke för sin kusin, — och hvad grosshandlar Curtmann angick! — Skulle det vara henne möjligt att gifta sig med honom? Hon, gifta sig! — och nu, snart! Och med denne man, som var henne alldeles främmande? Hon visste väl hur han såg ut. Hon hade ofta, med en främmandes kritiska, kalla ögon, sett på hans stora gestalt och hans markerade ansigte, när han kom in i banken. — Men skulle denna store, stränge, främmande man bli hennes man? — Hon stod ännu alldeles blek och tyst. Hon såg honom för sig, och så såg hon ned på sin far, sin älskade, tillbedda far. Han såg i dag så lidande ut. Han var tydligen gripen af den afgörande fråga han hade gjort henne, och hon förstod ju, hur mycket det gälde för honom. Det skulle vara befrielse från alla bekymmer, det skulle vara en sorgfri, lycklig ålderdom. — Hon skulle kunna skaffa honom allt, allt som kunde göra lifvet godt och vackert för honom. Han kunde få all den hjelp för sin helsa, som menniskor kunde gifva, han skulle kunna resa hvart han ville, få andas bergsluft, hafsluft, börja en ny, sorglös tillvaro, som skulle försona honom med allt hvad han hade lidit, och det skulle vara hon, hon som skaffade honom allt detta! Hon bredde ut armarna och sjönk ned på knä vid soffan. »Hvad önskar du, kära pappa? Säg mig, hvad du vill?» »Jag önskar naturligtvis innerligt, att du skulle ta emot Curtmanns anbud, ett så utomordentligt hedrande, smickrande anbud Men min lilla flicka får ju göra, som hon sjelf vill», tillade han och såg på hennes panna, medan han åter strök bort håret från hennes tinningar. »Nej, som du vill, som du vill, älskade pappa», sade hon. »Säg till, till — honom, att jag skall gifta mig med honom ..» Hon dolde hufvudet vid faderns bröst och låg alldeles stilla. Kapten Selmer underrättade grosshandlar Curtmann om, att han var mottagen som friare i familjen och kunde infinna sig när han önskade för att tala med hans dotter.
18 i Utlåtandet N:o 30, dels i afseende å hvit bomullsväfnad> dels ock 1 l:o och 2:a af de derefter förekommande iagtLagelser. §. §. 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 27, 28 och 29 gillades 3 enligt Betänkandet N:o 21, äfvensom §. 30, med iagttagande af det förbehåll, sora i den motsvarande i Utlåtandet N:o 30 göres, i afseende på convoy-afgiften. §.31 gillades. De förteckningar å diverse varu-artiklar, hvilka förekomma, dels i Betänkandet N:o 21 (pag64), dels i Utlåtandet N:o 30 (pag. 67) påkallade ingen åtgärd, till följd af Ståndets beslut om förbudens bibehållande. Vidare förklarade Ståndet, såsom dess beslut, att äfven för de varor, å hvilka förbud finnas föreslagna, tullafgifter borde utsättas för den händelse, att Kongl. Maj:t i Nåder funne, det förbud för en eller flera af ifrågavarande varor icke borde ega runi, och antog för sådant fall de lullheslämmelser för dessa varor, som i Betänkandet N:o 21, finnas uppgifna. Derjemte beslöt Ståndet, för sin del, att i den underdåniga skrifvelse, som till Kongl. Maj:t kommer att vid Tulltaxans öfverlemnande aflåtas, Rikets Ständer borde förklara: l:o alt, med erkännande af Kongl. Maj:ts rätt, i afseende på förbuds utfärdande och upphäfvande emot inoch utförsel at varor, Rikets Ständer i den Tulltaxa, som härjemte i underdånighet öfverlemnas, tillkännagifvit, å hvilka varor ineller utförsel-tull bör, enligt deras önskan, ega rum, hvarvid Ständerna likväl å de varor, för hvilka förbud blifvit föreslagna, utsatt tullafgiftev, för att icke genom följden af saknad tullbestämmelse lägga något band på Kongl.
BorgareStåndet under den 2 innevarande Maji samma Betänkande godkänt, så liar Utskottet ansett återremissen icke kunna till någon vidare åtgärd å dess sida föranleda. Stockholm den 3i Maji i834. ''i: ■ P'* 5 1 '■-i ■ : ‘ k ,t' ‘ N:o 6g. Ankom till Expe 1. Utsk. d. 3i Maji. XJ(låtande i anledning af väckte motioner, om åtskillige ändringar i Kongl. Stadgan den g November i83c^ angående hvad vid sjöfart inrikes orter emellan iakttagas bör. Oeconomie-Utskottet1 har från Hedervärda BondeStåndet fått emottaga följande Memorial, nemligen; i.o af Anders Danielsson ifrån Elfsborgs Län, som i följd af åtskillige dess coinmittenters inom Götheborgs och Bohus Län framställda begäran, gjort hemställan, dels om den förändring uti Kongl. FörpassningsiBilt. till B. St, Prot. 1834- 8 Suml. i it\;de Häftet, 2 Allm. Besv. och Occon, Ut sk. Utlåtande N:o 6g. Stadgan den g November i83o, att viel inrikes sjöfart från tullplats, antingen till annan sådan eller till ort ulan tullbevakning, barlastade fartyg i allmänhet må vara från tullförpassning befriade, dels att i afseende å den uti samma Kongl. Stadga 1 emira de tillåtelse, att inhemska varor må i fartyg, under i5 lästers drägtighet, oförpassade föras från tullplats till hvilken annan ort som helst inom samma Sjöiullskammare-district, den utsträckning häråt måtte meddelas, att enahanda befrielse från förpassning äfven finge åtnjutas, när transporten sker utom SjöLullskammare-districlet till inrikes ort; anseende motionairen något missbruk genom medgxfvandet af en dylik frihet icke vara att befara, men val derigenom beredas kustboerne någon lättnad, medelst hesparda utgifter och lindviken tidsspillan. 2:0 af Hans Hansson ifrån Götheborgs-och Bobus
Jag tror det vara nödvändigt att i frågor af rent vetenskaplig natur icke dermed belasta en enda person, som visserligen i öfriga mål inom verket kan hafva tillräcklig kännedom att latta ett beslut, men i sådana frågor, som röra sjelfva vetenskapen, torde man sällan få någon, som kan hafva de mångsidiga kunskaper, hvilka kunna erfordras. Hvad sjelfva diskontens styrelse beträffar, så hemställer jag till Hr von Hartmansdorff sjelf, om han skulle vara hugad att der afgöra belåningsrätten. Det är visst sannt, att man kan anse en sådan man vara nog integer för alt vara säker emot misstankar, men sådana kunna likväl utan grundad anledn. uppkomma. Man kan icke bevilja alla lån, man måste afslå ett och annat, och då är det godt att hafva flere ledamöter bredvid sig, som kunna befria ifrån att ensam afslå sådana frågor, der man lätteligen kan vid beslutet få en anstrykning af partiskhet. Mig har blifvit sagdt, att i synnerhet i bergs-colkm ledamöterne samlas någongång ulan att hafva något mål att afgöra. Jag tror derpå, emedan de personer, som sagt mig det, känna förhållandet. Jag tror äfven alt i fiiljd af de författningar, som vi nu hafva rör:de näringarne i allmänhet, com.-collegii ekonomi-mål skola minskas och dess personal måste då äfven till en del indragas. Vi hafva icke råd alt aflöna embetsman, som icke behöf vas Indragningar blifva således nödvändiga, men ett colkm, som blir mindre, blir icke något colkm. Således slå ärendenas antal och behofvet af embetsman inom nämnde verk i strid med den collegiala formen. Jag är tillika öfvertygad om, alt ordf:n idet - Den 24 Mars. 343 la veik, såsom StatsUlsk. har föreslagit, icke gerna kan undgå alt flista uppmärksamhet vid de reservationer, som hans kolleger eller rådgifvare och embetsman skola afgifva. Hr von Hartmansdorff har trott, all dessa reservationer skulle förlora sitt värde derigenom, alt ledamöterna icke äga beslutanderätt. Jag ser icke något skäl dertill.
Men Sunnanvinden kom, spolade vatten öfver isflakarna och stötte hål på dem underifrån, kastade dem öfver hvarandra och förde dem i stora stycken, långsamt ut på vattenytan, medan den borrade små hål rundt omkring vassrören, som började räta på sig och rycka sig loss. Så kom solen och hjälpte till. Den smälte snön, mjukade upp marken och hjälpte fjorårets gräs och säd att resa sina leder igen, som styfnat af den långa vinterns frost. Hvad som var gammalt och odugligt, brände den bort, och den unga grödan spirade upp, fint, friskt och förhoppningsfullt. Lärkorna hade kommit. I solskenet högt öfver åkrarna hörde man ett lifligt kvittrande ljud. Man såg ditåt med fara att titta sig blind mot solen, och man upptäckte till sist en liten brun tingest, som stod stilla på en punkt i det blå och såg ut, som om den bestod af idel flaxande vingar. Svalorna kommo, sökte upp sina gamla bon igen och flögo i tvära bugter omkring, medan de sökte efter ny bosättningsapparat för årets sommarnöje. Skrakar och änder slogo sig ned ute i träsket för att hvila eller för att stanna kvar. Alt emellanåt strök en stor kilformad massa af grågäss förbi på sin kosa mot norden, och en och annan förnäm långhalsad svan sökte sig väg på flygt öfver den vida slätten. På stora Högby var det några dagar senare lif och rörelse. Korna skulle släppas ut på bete för att ej komma in, förr än vintern kom igen. Madam Berg själf var ute på trappan och såg med ett förnöjdt småleende på, hur hennes sexton kor förutom några ungtjurar och kvigor gingo öfver den omgärdade ladugården ut emot inkörsporten. Tjänstflickan Karin, en ungmö på något öfver tjugu år, madamens älste son, en ung karl om några och tjugu, hvilken gick som dräng på gården, samt hennes tolfåriga pojke följde efter för att mota dem ut i hagarna eller ned åt det stora kärret, där de skulle tillbringa våren, sommaren och en god del af hösten. Det är en glädjedag i en bondgård, när korna kunna drifvas ut på bete. Man slipper besväret med att fodra dem inomhus och göra rent i ladugården.
Dessa föreskrifter utgöras nemligen hufvudsakligen af följande till en del redan antydde: att först skriftvexlas skall i den ordning 27 kapitlet 2 § Rättegångs-balken stadgar: att, om svaranden anser käranden ej hafva fullgjort hvad han för talans bevarande fullgöra bordt, han vid upprop bör ingifva sitt skriftliga påstående, hvilket Hofrätten, sedan vederparten blifvit hörd, bör pröfva (3 § samma kapitel): att, då parterne slutat skriftvexlingen, målen böra lottas emellan ledamöterne att deröfver författa skriftliga berättelser innan de till dom företagas (9 § i nämnde kapitel samt 22 kapitlet j § Rättegångs-balken): att dessa berättelser, hvilkas beskaffenhet äfven bestämmes, skola utlemnas till parterne att af dem genomses, underskrifvas och återställas med rätt att deremot göra påminnelser (2 § i sistnämnde kapitel): samt att den, som författat berättelse, bör, då saken till afgörande förekommer, först sig yttra (23 kap. 5 §). I omförmälde bestämmelser låg en temligen tydlig ledning för rättegången och behandlingen ; men de hade dock sina brister. Det har städse visat sig att sällan en lucka i lagen lemnäs obegagnad af parter, som deraf kunna hafva fördel, och sådant later lättare sig göra då fråga är om formella stadganden, hvilka, så vidt parters förmåner angår, ej må gifvas en utsträckt tillämpning. Derföre inträffade ock att, oansedt lagstiftaren med förenämnde formella bestämmelser hade till ändamål, å ena sidan, att betrygga parters rätt, Lag-Utskottets Betänkande, N:o 25. 31 men, å den andra, att förekomma missbruk af samma raft och rättegångars onödiga utdrägt, samma mai förfelades. Det synes klart att meningen varit att den egentliga rättegången skulle vara slutad dä berättelse till parterne utfärdades; och att de derefter blott skulle ega att påminna mot berättelsen hvad de kunde akta nödigt; hvaraf äter följde att de derförinuan borde förete de skäl och bevis, de i Hofrätten önskade begagna. Härom saknades emedlertid all bestämd föreskrift i lag.
Det ordet bör, utan att något vidare derom finnes stadgadt huruvida afgiften skall bestämmas ordagrannt efter den §:s föreskrift, med hvars tillämpning afgiften pålägges, eller om det skall ske efter det minimi-belopp, som för hvarje län är upgifvet, detta ord, säger jag, hvilar tungt på hvarje hederlig mans samvete, som går denna ed, och jag nekar icke att då jag första gången deltog såsom taxeringsman, ansåg jag mig hafva vid det första målet, som förekom, nära nog underhandlat med den gångna eden. Jag kan således icke annat finna än alt densamma antingen bör helt och hållet borttagas, eller också få en helt annan ordalydelse och form. Helst anser jag den likväl böra alldeles borttagas och taxeringsmannen icke vara pligtig att gå ed, när lian sätter sig till taxerings-arbetet. Det är i alla fall hans öfvertygelse, hvars talan lian skall föra, och gör han icke det utan edgång, så lärer icke heller edgången hjelpa. Gr. Sparre: Jag kan icke dela de åsigter, som här af 3:ne talare blifvit uttryckta. Edgång brukas hos oss i så många fall, vid utöfning af så mångå befattningar, att jag icke inser hvarföre den skulle vara mindre lämplig för taxeringsman än vid många andra tillfällen. Vid tillförordnande af hvarje embetsman, vid utöfvande af Riksdagsmanna-befattning, aflägger man ed alt handla efter bästa förstånd och samvete. Vid utöfning af en befattning af så grannlaga beskaffenhet, som den ifrågavar:de, der man ofta nödgas stöta personer, som man icke skulle vilja stöta, der man ofta kan befinna sig uti en ganska kinkig belägenhet, tycker jag för min del, att den upmaning, den förbindelse, det åliggande, som edgången innefattar för den, som tillträder denna befattning, att upfylla sin pligt, är fullt ut lika mycket på sin plats, som i många andra fall, der en sådan ed pålägges. Om en sådan edgång hittills varit bruklig, och R.
” Af H err Prosten Lyth: ”jag reserverar mig emot Utskottets nu fattade beslut och får, såsom skäl derföre, åberopa den af mig vid sistförflutna Riksdag i ämnet afgifna reservation, som finnes bifogad Banco-Utskottets, vid nämde Riksdag, under N:o 28, till Rikets Ständer aflåtna betänkande.” Af Herrar Skogman, C. D., Contracts-Prosten Helén, Lector Ekstrand och Contracts-Prosten Thudén, hvilka åberopa ofvanberörde af Herr Biskop Tegnér och Herr Prosten Lyth vid sistlidne Riksdag afgifne reservationer. STOCKHOL M, Lundberg & Cornp., 1844- ■ Banco-Utskottets Memorial, N:o g. 1 JfS 9. Ank. till Exp. Utsk. d. 23 Sept. kl. 3 e. ra. Memorial, i anledning af väckt fråga om inställande af Silfver-utvexlitigen frän Banken. Till Bancooch Lag-Utskotten har Höglofl. Ridderskapet och Adeln, jemte prolocolls-utdrag af den 27 nästlidne Augusti, remitterat en den 7 dennes till Banco-Utskottet inkommen motion af Herr JY. jR. Munck af Rosenschöld, hvilken föreslagit, det Rikets Stander måtte besluta, alt silfver ej må från Banken utvexlas, utan att deremot, till bibehållande af penningarnes värde, en Riks-Hypotheks-förening måtte inrättas.
Men friheten, ers excellens ... adelns privilegier? vågade den fullblodige sekreteraren invända. Håll munnen Hamburg mumlar ... holländaren stångas ... Se åt hvem som knackar! Äfven Vibe hade en löntrappa, som ingen diplomat ville umbära vid denna tid, när så mången spårhund måste komma och gå osedd. Sekreteraren införde en västgöte med ränsel på ryggen och en bunt väfskedar öfver axeln. Så, så, sade Vibe, när den nykomne med en bondaktig skrapning på baktassen frågade, om hans nåd behöfde byxtyg af samma sort, som borgmästarens byxor i Skara. Lägg af lösskägget, du, och kasta det där skräpet i vrån. Den unge herrn här går uti mina byxor. Fälle jag det tror, genmälde västgöten och skrapade sig betänksamt i den yfviga, gula luggen. Visa mig stjärten, sa´ göingen, så jag får se, om du är räf eller anka. Hvad nu, lymmel? röt ministern otåligt. Kör ut karlen, Rantzau! Innan det kom till denna handgriplighet, fann den nykomne för godt att taga reson, kastade från sig peruk, skägg och handelsvaror samt visade under förklädnaden kunglige skrifvaren Nils Tungels grinande ansikte. Undskyll, ers excellens, sade han. Jag står här under danska kronans lejd, och mig skall intet ondt vederfaras, men utanför trädgårdsporten är icke lätt att lista sig genom. Hade jag icke en stöfvare tätt i hälarna ända från Nygatan? Men jag lurade honom. Jag slank in i Bouchtska gården, som har två utgångar, och förrän hans räf bet min gås, var jag öfver muren i trädgården. Vackert så vid mina år, ers excellens. Men med repet på dörrkroken och Danmarks välfärd där innanför, skonar jag, som ers excellens ser, hvarken lif eller välfärd för mitt underdåniga nit. Jag förstår, genmälde Vibe med ett förakt, som han knappt vårdade sig om att dölja. Tungel sätter sin hals på spel, och detta skall vedergällas kontant.
Såsom jag förut nämnt, är likväl icke detta förslag så uprätladt, att man kan vara fullt förvissad, ali en i öfverensstämmelse dermed uprältad enskild Bank blifver för det allmänna nyttig. Jag vill, såsom bevis härpå, blott nämna ett fall. I 6:te §:n säges det, att bolags-reglorna böra innefatta stadganden om beloppet af grundfonden, om tiden och sättet för revisionen, om tiden för bolagsstämma, om sättet för bankrörelsens bedrifvande m. m. Om bolagsreglornns innehåll i dessa hänseenden är olämpligt, om stadganderna åsyfta mera bankdelegarnes gagn än allmänhetens nytta, men för öfrigt ej strida mot lagen, så skulle K. M., om lista §:n blifver gällande, icke kunna förändra bolagsreglorna eller helt och hållet afslå ansökningen. Frågan om sältet för bankröyelses bedrifvande bör likväl, enl. min åsigt, ankomma på K. M:s pröfning, enär denna fråga onekligen hemfaller under K. M:s ekonomiska lagstiftningsrätt. Visserligen finnas många stadganden i detta förslag, hvilka äro af civil-lags natur, men flertalet hörer dock till den ekonomiska lagstiftnings-sferen. Så t. ex. lärer icke en enskild banks rätt alt utgifva sedlar, hvilken rätt just i denna lista § afhandlas, kunna anses tillhöra civil-lagens område. Icke heller bestämmelsen om dessa sedlars valör, storlek och färg, flere andra föreskrifter att förliga. Af hvad jag nu haft äran anföra, och hvartill mycket skulle kunna tilläggas, som jag dock anser obehöflig!, såvida den af mig nu yttrade åsigt ej bestrides, hoppas jag, att R. o. Ad. finner, alt denna lista § icke kari i dess nuvaride skick bifallas, utan att stora olägenheter för framtiden äfventvras, hvarföre jag äfven hos Hr Gr. o. Landtmvördsamt anhåller om propos. å afslag derå. Hr Aminoff, Joli. Fredr.:
Den är visserligen, såsom vi alla veta, huf vudsakligast en domstol som afgör upbördsfrågor, men jag hemställer till eder, mine Hrr! om icke KammarRm äfven har andra åligganden. Gå vi till dess Instrukt., så föreskrifves i dennas 11 g, att till KammarRms behandling höra tvistefrågor om rätta stället för skattskyldiges mantalsoch skattskrifning; i 16 §, att denna Rätt skall handlägga frågor om talan å försummadt fullgörande af sådana skyldigheter, som uti privilegier blifvit städer, societeter, bolag eller enskilde personer ålagde; 17 g hänför till dess afgörande tvister mellan magistrat och borgerskap om förvaltning af städernes enskilda medel. Dessutom höra, enligt särskilda förordningar, till KammarRms behandling alla fattigvårdsfrågor, anmärkn:r vid Läns-lazarettens och kurhusens räkenskaper, stridigheter mellan Götha kanalbolag och dess direktion, samt flera andra frågor, sorn icke egentligen röra kronans upbörd eller hafva med den något sammanhang. KammarRm är således en domstol, som icke allenast har att handlägga upbördsärender, utan äfven en mängd andra frågor. Vill man således utforska skälet, hvarföre K. M:t vid utfärdande af 1734 års Instrukt. föreskref, att sädana brott af desse tjenstemän, som borde hos domstol angifvas, skulle anhängiggöras hos KammarRevisionen, så var det troligen derföre, att K. M. ansåg, det ifrågav:de tjenstemän borde på ett och samma ställe dömas för fel i sin förvaltning. Denna slutsats synes mig Den 4 April e. m. 147 åtminstone tydlig och klar af §:n.
Nej, blifver beslutet: (irsta alternativet) Alt införsel-tullen ä Sill, all annan, skall utgöra 4o sk. tunnan. Alt införsel-tullen å Sill, all annan, skall utsättas till 24 sk. tunnan. Frö, Hamp-, Linoch Rof-. Utskottets förslag, att utförsel-tullen härå skulle bestämmas till 4 sk. tunnan, är bifallet af 3:ne Riks-Stånd; men som Bonde-Ståndet bestämt denna tull till 16 sk. tunnan, så lärer, i fall detta beslut vidhåiles, votering få anställas enligt en så lydande proposition: 20:o. Den, som bifaller Utskottets förslag, alt utförsel-tullen å en tunna Hamp-, Linoch Rof-frö bestämmes till 4 sk. tunnan, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, kommer utförsel-tullen för HampLinoch Rof-frö att blifva 16 sk. tunnan. Färger: Indigo. Den af Utskottet föreslagne införsel-tull å 1 U. Indigo till 4 sk., är godkänd af 3:ne Riks-Stånd; men för den händelse, alt Borgare-Ståndet, som bestämt denna tull till 8 sk. per U., ej frånträder detta beslut, föreslås följande voterings-proposition: Bevillnings-Utskottets Memorial N.o 49• 21:o. Den, som gillar Utskottets förslag, alt införsel-tullen för Indigo skulle bestämmas till \ sk. U, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, kommer införsel-tullen å Indigo att utsättas till 8 sk. U.. Färger: Rödfärg.
Äfven inom Grenna stad föreföllo sistlidet års höst oordningar bland arbetsklassen lika med dem i Jönköping, och sex deltagare deri hafva blifvit dömde till bestraffning. Slutligen och ehuru icke utgörande enskilda inrättningar för länet, må, för deras vigt och inflytande jemväl på förhållanden inom detsamma, särskildt nämnas: Städernes Bolag till försäkring af lösegendom, hvars central-styrelse har sitt säte i Jönköping. Sammanlagda försäkringssumman, som vid 1850 års slut var 24,237,940 Riksdaler, utgjorde vid sistlidet års utgång 27,384,790 Riksdaler banko, deraf för Jönköping 1,064,730 Riksdaler, för Ekesjö 173,400 Riksdaler och för Grenna 34,150 Riksdaler. Smålands privatbank, som jemväl har sin central-styrelse i Jönköpings stad. Revisions-berältelsen för sista räkenskapsåret visar, att i räkningen öfver kassa-kreditiven, som varit beviljade till ett belopp af 1,637,000 Riksdaler, blifvit, lyftade 8,031,431 Riksdaler 34 skillingar och åter insatte 7,199,650 Riksdaler; att diskontlånen, iuberäknadt balansen från föregående år, uppgått till 2,618,947 Riksdaler 29 skillingar 1 rst., deraf vid räkenskapsårets slut återstodo 1,080,533 Riksdaler 29 skillingar 1 rst.; att på uppoch afskrifningsräkning varit insatte 2,197,280 Riksdaler och uttagits 2,024,930 Riksdaler; att inkomsten utgjort å kreditivrörelsen 42,949 Riksdaler 47 skillingar 10 rst. och å diskonträkningen 56,351 Riksdaler 6 skillingar 2 rst., Berättelse öfver Jönköpings Län för åren 1851—1855.
St ett aosli Ue«'i(tm»g«-Ulskot(fHi UtiMmée, N:o 13. Aak. Vill Exp.-Utsk. dcu t\ Äng. 1854, kl. I e. i*. Utlåtande, i anledning af a adit fråga om nedsättning i. af giftm till Handelsoch Sjö farts-fonden samt indragning af Konvoj-kommissariatet och öfverjlyttande af dess göromål på Kommer se-kollegium. Inom hedervärda Bonde-Ståndet har, uti väckt motion, hvilken blifvit till Stats-Utskottet remitterad, Nils Larsson från Jemtlands län anfört, hurusom en af allmänna tänkesättet önskad likhet i Sveriges och Norriges tull-lagstiftning icke kunde, äfven om begge rikenas tull-tarifer sattes lika, i verkligheten ernås, i anseende till de flere, lika dryga som princip-vidriga extra afgifter, hvarmed varu-införseln i Sverige vore betungad. Bland dessa afgifter har motionären ansett den med 10 procent af tull-beloppen å inkommande varor till Handelsoch Sjöfarts-fonden utgående afgift icke vara för det dermed ursprungligen åsyftade ändamål, handelns skyddande genom konvojer samt upprätthållande af fredsverket med Barbaresk-staterne, vidare behöflig, och, på grund deraf, föreslagit, att densamma måtte antingen nedsättas till en tredjedel och således bestämmas till 3 * procent af tull-beloppen, eller o ek helt oell hållet upphöra samt en summa af 133,333 r:dr 16 sk., utgörande omkring en tredjedel af Handelsoch Sjofarts-fondens netto-behållning under de sednast» åren, af tullmedlen för de med fonden numera afsedda ändamål afsättas, hvarigenom särskild debitering och uppbörd af denna afgift komme att undvikasj Bilt. till J» St.