Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Byggnader, såsom m u r a r (Posse, Wrangel), torn (v o n T h u r n, Gyllenborg), broar (Ponte Corvo, Broman), hus (Leuhusen, Lantingshausen, de la Grange), kyrkor, portar (Sprengtporten), kolonner (Gyldenstolpe, Silfverstolpe), fartyg (Sinclair), hvarvid särskildt är att märka den med påfågelsfjä- Posse drar prydda båten, en vacker vapenbild, som är vår nordiska heraldik egen utan motsvarighet i utlandet, kanske det enda själfständiga föremål, hvarmed skandinaviska halfön riktat heraldiken. Under medeltiden fördes den af flere skilda släkter både i Sverige och Norge, af hvilka blott Bondeätten nått vår tid. Att stridsvapen ofta förekomma, torde ej väcka någon öfverraskning, de vanligaste äro svärd (Silfversvärd), klubbor (v. Stedingk), pilar (Stråle), spjut, armborst och yxor. Hit räknas äfven i allmänhet den egendomligaste vapenbild heraldiken skapat, den s. k. franska liljan Bonde (Bildt, Lillie), hvilken af de lärdaste moderna författare anses vara en lansspets. Vi hoppas att med dessa rader hafva väckt någon eller några af våra läsarinnors intresse för det h ä r berörda ämnet, och skulle någon af eder häraf lockas Ull studier af detsamma, äro vi fullt förvissade om, att I skolen instämma i Karl Ugglas yttrande alt: » Heraldikens nytta lärer ingen draga i twifwelsmål, som uti dess nöijen någon tid sig förlustat. » Riddarbild med yngre Sture(Natt och Dag-) IIIIIIIIIIIIII1MIIII Hamilton för åskådaren blir vänster, blir således i heraldiken höger och tvärtom. Ett misstag härutinnan kan bringa den hederligaste familj i vanrykte. En snedbjälke från höger är ett vackert vapen, men går snedbjälken från vänster, ett vapen hvarmed Stockholms modernare byggmästare älska alt pryda sina hus, betyder det icke mer och icke mindre, än att familjens stamfader och stammoder ej voro förenade genom kyrkans band (t. ex. Wasaborg)!
Den maliciöse Eugéije Scribe har ju, när man tänker efter, i denna opera framstält herrar portugiser som ena stora stackare, ljusskygge bigotter, afundsamme intrigörer, och — framförallt — klena sjömän, med en storamiral dom Pedro, sådan som storamiral dom Luiz säkerligen ber madonnan bevara sig och sitt land för. Så vid ett galaspektakel i det sköna Lisboa kommer nog icke » Afrikanskan » i åtanke och skam den som tänker illa derom. Det var ändå Pariseroperans första Vasco de Gama, den celebre tenoristen Naudin, som sökte ifitroducera sig som sådan hos sina landsmän. Utom denna kränkta nationalkänsla hade N. också att kämpa mot Verdi, som en lång tid var suverän herskare öfver operarepertoiren i Lisboa och gjorde faltet svåreröfradt för allt hvad » grand opéra » hette, ej blott den ironiska » Afrikanskan », utan ock så i den vägen oskuldsfulla arbeten som » Robert », » Judinnan », m. fl. Endast » Faust » hade kunnat hålla sig uppe midt i denna Verdi-dyrkan, bland hvars förnämsta medverkandeorsaker bör nämnas den utmärkte tenoren Monginu som i Ernaui, Trubaduren o. s. v. hade mirakulösa triumfpartier. Dessutom — kanske Portugal icke haft någon P. F. Lindström, som hos oss med sitt mekaniska geni fått skeppet att sjunka och operan att gå — beggedera med förundransvärd lycka. Men det oaktadt har nog salig Meyerbeer vändt sig både en och två gånger i sin graf för hr Lindströms skull. Ty — hvem hör egentligen på den förres musik, när man ser den senares skepp? Kapellmästaren måhända, som har den alltför nära i öronen och som har skeppet — alltför mycket in på näsan? Kanske! Men annars är det Lindströmska geniet här en fruktansvärd rival till det Meyerbeerska.
Sedan de flera hinder, som, på sätt Förvaltningen och Collegierne anmält, mött för utredningen af detta ärende, blifvit undanröjda och de förenade Collegierne, i serskild underdånig skrifvelse den 24 Setember 1823, i underdånighet förklarat, alt Kongl. Maj:ts Nådiga Skri/v. N.o S^. y de, vid betraktande af de flera Författningar, rörande Rikets försvar, sora efter år i8oc) blifvit vidtagna, och den förändring, hvilken, såsom en följd deraf, äfven med Båtsmanshållet i vissa afseenden egt ruin, ansågo den år 1806 anbefallda nya regleringen deraf icke lämpligen kunna uppgöras, innan Kongl. Majrts Nådiga föreskrifter rörande grunderna för verkställandet af densamma finge inhemtas, hvarom Collegierne derföre i underdånighet anhållit; så har Kongl. Maj:t, för att få detta ämne fullständigt utredt på ett sätt, som skulle sätta Rikets Ständer i tillfälle att bedömma alla de förhållanden, hvilka vid en reglering af ifrågavarande beskaffenhet böra ingå i betraktande, anbefallt Collegierne, till iakttagande, följande omständigheter: 1:0 Att genom vederbörande Landshöfdingar upplysningar borde infordras, huru och i hvilken proportion Båtsmansvacance-afgiften serskildt för hvarje stad nu utgöres, antingen af borgerlig näring, hus och tomter, eller af jord, elier af alla tillsammans, eller om den utgår af Stads-Cassnn: att approximativ uppgift på de andelar, borgerlig näring, hus och jord till Cassan contribuera, borde meddelas, äfvensom att uppgifvas borde, huru länge denna ordning varit införd, och örn den tillkommit 8 Kongl. Maj.-ts Nådiga Skrif v. N.o Sf antingen af gammal häfd eller frivilliga öfverenskommelse!’, samt i senare fallet, när dessa^ överenskommelser blifvit träffade, om, när och af hvem de blifvit fastställda, samt om de varit öfverklagade, huru och af hvem tvisten om dem blifvit afdömd, 2:® Att de förenade
Februarii tillkännagifvit, ali Kongl. Majit, betänkt alt, till inskränkning af bränvinels öfverdrifna och skadliga bruk, bidraga genom alla åtgärder, som i denna hushållsgren af Kongl. Majit bero, har för afsigt, att inskränka tiden för bran vinsbränningens utöfning i allmänhet till endast Sex månader af året, och meddela bestämdare Stadganden emot missbruk vid redskapens form och sammansättning samt utfärda förnyade föreskrifter, »ingående minut försäljning af bränvin; hafva inom Riks Stånden motioner och yttranden i ämnet blifvit framställde: Ilos Högloft. Ridder skåpet och Adeln: tf Herr Grefve Lewenhaupt, Patrik, Herr Grefve Horn, Herrar Friherrar ne Boye, QLudvigf) Toll, (Gustaff) von Strokirch, Löwen, Sprengtporten och Palmstjerna, samt Herrarne Montgommery, Ramsay, Carleson, Rothlieb, Axel Fredric, Charpentier, Gripenstedt, von Wahrendorff, af Robsahm, Stedt, von Troil och af Ekenstam.
Uppkrupen på en hög af folianter och i den allra lättaste kostym, höll Anders Fryxell här ofta på med sin älsklingslektyr, till dess fadern släckte ljuset och på detta sätt förmådde honom att krypa till kojs. — Men vi gå vidare i skildringen af det landtliga hemmet. I skymningen efter slutadt dagsarbete gick husmodern vanligen ut i köket, medan dräugarne åto sin qvällsvard, och sittande öfverst på köksbänken invid den stora krok-spiseln, från hvars hall en munter brasa sprakade, afhörde hon rättarens redogörelse för dagens utförda sysslor och gaf ordres för morgondagens värf. Då hösten kom, och smör-tionden var uppburen, följde prostinnan sjelf med lassen in till närmaste stad och afyttrade sin vara åt den mestbju-dande. Hon färdades på simpel bondkärra och tog in pådet tarfliga värdshuset. Men derifrån gjorde hon besök hos sina rika slägtingar i staden, i hvilkas umgängeskrets hon vann sådant bifall, att sällskapet en gång föreslog att följa henne ett stycke på hemvägen. Vid detta smickrande anbud fann sig den stackars frun helt besvärad i anseende till det intryck, hon förutsåg, att hennes tarfliga fordon skulle-göra på det fina sällskapet. I tysthet meddelade bon detta bekymmer åt sin rike kusin; han afstyrde enligt hennes önskan förslaget, och ensam men med lätt hjerta och tung: plånbok begaf hon sig åter på vägen till hemmet. Så förflöto år efter år under arbete, omtanke och sparsamhet, och fastän familjen ökades, minskades skulderna oupphörligt, tills slutligen den glada dagen randades, då den siste fordringsegaren blifvit till sista skärfven betald. Der-efter köptes en liten egendom ej långt från prestgården * som så småningom betalades och bebygdes, och dit prest-fruu, slutligen blifven enka, drog sig tillbaka med sina barn * af hvilka tre hoppgifvande söner då redan vandrat ut i verlden och blott stundom återvände på besök till sin moders natursköna boning, hvilken en bland dem besjöng med orden: Djupa sjöar, höga fjell. Mörka skogar, ljusa gärden Ligga kring ett litet tjell, Bortgömdt från den stora verlden.
Detta torde med mera säkerhet kunna bedömas af förhållandet under år 1853, hvilket, enligt arbetsberättelserna, varit sådant, att antalet af de mål, som i de särskilda Hofrätterna blifvit afgjorda, fördeladt på de föredragande ledamöterna, uppgår till: Instämda och vädjade mål: i Svea Hofrätt; 54; i Göta Hofrätt 49J; i Skånska Hofrätten 73|; Lottade skriftvexlingsmål: » 34; » 37; » 46 j; Ex incommunicato afgjorda mål, fördelade på samtlige ledamöter, äfven icke föredragande : i Svea Hofrätt 571; i Göta Hofrätt 41J; i Skånska Hofrätten 79. Häraf visar sig således, att Skånska Hofrätten fortfarande afgör ett jemförelsevis vida större antal mål, än hvardera af de båda öfriga Hofrätterne och detta oaktadt dessa synas hafva betydligt ökat sin verksamhet, då t. ex. af vädjade saker, deraf under de tolf åren 1840—51 för hvarje referent blifvit i medeltal årligen afgjorda i Svea Hofrätt ungefär 29 och i Göta Hofrätt ej långt ifrån 26, antalet under år 1853 för hvarje referent uppgår i förstnämnda Hofrätt till 54 och i Göta Hofrätt till 49f. En under årets lopp företagen embetsresa har mött svårighet uti en sjukdom, den jag efter tvenne veckors fortsättning af resan ådrog mig, men som dock icke hindrade, att resplanen fullföljdes. Med annan persons biträde i läsning inhämtade jag underrättelse om tillståndet i de arkifver, jag besökte, och om embetsförvaltningen hos orternes domstolar och myndigheter. Jag genomreste sålunda delar af Nerikes, Wermelands och Bohus län, dervid jag under de första veckorna, medan helsan var god, tog omedelbar kännedom äfven af fängelsernes tillstånd, men sedermera måste låta bero dervid, att förhållandet undersöktes och mig meddelades af den mig biträdande tjenstförrättande Sekreteraren. Hvad jag sålunda erfarit, har grundlagt intet annat omdöme, än det förut vanliga, att i allmänhet göromålen varit försvarligen skötta, anmärkningsvärda fel och försummelser sällsynta.
Vid denna frågas behandling får icke heller förbises, att, enligt erfarenhetens och kunnige Statsmäns enstämmiga intygande, en låg enhet vid myntets beräkning är af mycken fördel för ett land, såsom i allmänhet bidragande lill lägre pris på lifvets förslå förnödenheter, äfvensom till utbildande af en jemnare idoghelsoch sparsamhets-anda lios de lägre folkclasserne, genom vanan alt fästa begreppet och lankan på den i drygt siffertal benämnda lägre valeuren, i stället för en högre valeur, uttryckt i ringa siffertal. Jag känner alltför väl, alt rigtigheten af detta påstående icke kan mathemaliskl bevisas, men det är icke destomindre en erfarenhetssanning och får ej af den pracliska mannen förbises. Yi hafva här ibland oss många, som besökt främmande länder, der låg och hög mynt-enhet finnes; jag vädjar lill deras erfarenhet oell uppmanar dem att bär uttala den, ty frågan är icke likgiltig. På denna grund hade jag helst velat föreslå ändå en lägre räkne-enhet än 1 R:dr Riksgäklssedlar, och skulle dertill då vall ~ R:dr samma mynt, såsom varande jemt vår nuvarande lagliga bötes-daier, och såsom serdeles lämplig alt delas i 100 styfver, bade jag icke af den omständigheten, att man allmänligen nu räknar med Riksgälds-Riksdälern lill enhet, blifvit föranledd att gifva denna enhet företrädet.
De skeppsförnödenheter, hvarmed ett Svenskt från utrikes ort återvändande fartyg blifvit försedt, äro icke underkastade tull, så länge de förblifva i samma fartygs bruk. Kill. till R. St. Prof. 1850 & 1851. 5 Sami. 1 Afd. 6 Haft. 9 66 Varuprof i ringare qvantilet af hvart slag, äfvensom modeller, må, med Commerce-Collegii tillåtelse, tullfritt införas af inhemsk slöjdidkare, som åstadkommer likartade tillverkningar. § 14. Allt hvitt Socker, ankommande från någon hamn i Europa, hvilket icke är angifvet såsom Topp, Candioch Kak-Socker, krossadt Lumpeller Havanna-Terreseller annat under samma tullbestämning hänfÖrligt slag, skall underkastas besigtning af sakkunnige och ojäfvige personer, i Tullkammareeller Packhus-Inspections-Föreståndarés närvaro. Yppas dervid olika meningar om varans rätta beskaffenhet, hänskjutes frågan till General-Tull-Styrelsen. då prof å Sockret jemväl bör insändas. § 15- Vid utförsel sjöledes från Stapelstad af följande utaf utländskt råämne inrikes tillverkade varor, beviljas restilutionsbevis af tullmedlen: för 1 skålpund Topp-, Candioch Kak-Socker 4 sk. — 1 skålpund krossadt Lumpsocker 2 — 6 rst. — 1 skålpund Karduseller karfvad Tobak, äfvensom pressad och rullad Tobak 4 1 skålpund Snus 5 1 st. Packväf af
»Nå, hvem sköter jordbruket; jag såg ju en rågåker, flere ängar, ett ärtland, ett potatisland och en rofåker ... hvarifrån får ni häst till det?» Lena, som nu kom in och hörde de sista orden, ställde sig bredbent och med armarne i sidan framför dem och sade i karlavulen ton: »Häst! här ä' häst! Jag drar plogen, jag sår och jag skördar. Hva' ska' en med häst! här ä' en, som ä' starkare.» Hon yttrade de sista orden med en ton af ytterligt förakt. »Det ä' sant», sade gubben, »hon drar, och jag tror inte våra hästar va' bättre.» »Hvem sköter hushållet ... är det gumman? Flickan svarade skyndsamt: »Ä' herrn galn, gumman? Jag sköter om kon, bakar, kärnar och kokar. Jag har också fårena och det allra bästa af allt, svinet, mitt kära gullhjärta, han heter Hvitklas och ä' min käresta.» »Hon fiskar också ibland», berättade gubben, »så hon ä' bra att ha ..., skulle hon bara få vara för sig själf och med oss och aldrig se främmande ... åtminstone inte manspersoner, som pratar dumheter och narrar henne till allehanda så...» »Hvad då», frågade häradshöfdingen, mot sin vilja intresserad. Gubben böjde sig mot sin gäst och hviskade honom några ord i örat. »Jag ä' bättre än häst och karl, jag , skröt flickan, »och starkare än tre vanliga bonddrängar tillsammans! Och supa tål jag värre än den värsta suput, och jag kan ändå arbeta och gå rak, jag.» »När det ibland om somrarne kommer sjömän eller andra karlar hit, kan herrn tro, att vi ä' ledsna», sade gubben, »för då ha vi inga händer med henne. Hon tror allt hvad di säger... Hon har så svagt hjärta, flickstackarn, och när en pratar tok med 'na, så menar hon det ä' som prästens ord så sant.» Gubbens hufvud började nu skaka, som om det suttit löst. »Ja», tillade han, »hon har svagt hufvud och svagt hjärta, men snäll ä' hon.
Sker det ej, och kan sedan visas, att samma omständigheter varit eller bort vara försäkringstagaren eller dem, som å bans vägnar handlat, bekanta; vare försäkringen ogiltig och premien förverkad, såvida det ej kan antagas att försäkringsgifvaren, vid aftalets ingående, om dessa omständigheter egt kännedom. Försäkring, sluten för annans räkning, ege dock bestånd, om någon omständighet, som kunnat inverka på försäkringsgifvarens beslut att försäkringen ingå, blifvit försäkringstagaren så sent bekant, att han icke, utan vidtagande af utomordentliga åtgärder, kunnat, vid försäkringens afslutande, derom meddela underrättelse: ej heller må, då försäkring skett utan dens vetskap, för hvars räkning försäkringen tagen är, bristande uppgift af någon omständighet, sorn han, men icke den, som försäkringen slöt, afvetat, verka till försäkringens återgång § 210. Har den, som försäkringen afslöt, i afseende på någon, försäkringen rörande väsendtlig omständighet gjort oriktig uppgift; vare, ändå det i god tro skett, försäkringen ogild och premien förverkad. § 211. Har man tagit försäkring efter den tid, då skada å det försäkrade föremålet inträffat, v?re aftalet ändock gildt, der den, som försäkringen tagit, med ed eller annan bevisning kan styrka, att han, vid försäkringens afslutande, varit i god tro. § 212. Vill man sluta försäkring att gälla från ort, dit fartyget ännu icke anländt. eller å varor, sorn icke oförtöfvadt blifva inlastade, angifve försäkringstagaren, vid försäkringens afslutande, denna omständighet eller sin bristande kunskap derom. Sker det ej, vare försäkringen ogiltig och premien förverkad. 52 § 213. k fartyg och gods må ock försäkring tagas sedan det från iastningsorten afgått; dock skall försäkringstagaren tillkännagifva tiden, när fartyget afseglade, eller sin bristande kunskap derom, så ock all den underrättelse, han sist om fartyget erhållit och låta sådant i försäkringsbrefvet anteckna. § 214. Vill man taga försäkring å fartyg eller gods från ort, dit fartyget under resa redan anländt, uppgifve försäkringstagare tiden, när fartyget från aflastningsorten afgått och när det kommer att lemna den hamn, derifrån faran skall börja. § 213.
Jag hade icke ämnat yttra mig i denna fråga, efter jag nyligen Ur uppkommen och icke öfvervarat discussionen från början; men då jag höide talaren näst före den siste, såsom skäl för afslag å hvad sorn fordras till Rikets försvar, yttra sitt enskilda missnöje, sora han vill påbörda hela Svenska folket, deröfver, att han icke utfått böcker och handlingar till allmängörande, ansåg jag mig böra hänvisa honom till tryckfrihetslagen, som bestämmer, huru långt offentligheten i ämnen, som röra Rikets försvar, får sträcka sig. Dessutom är det icke välbetänkt att låta t. ex. ett Ryskt ombud offentliggöra våra förråds tillstånd. I öfrigt bör man icke i fråga om vapen inblanda missnöje med personer, som tillhöra Konungens Råd. Är Svenska folket inissnöjdt med Svenska rådgifvarepersonalen, kan det i laglig ordning göra sitt missnöje gällande; men anslag till försvarsverket böra icke vara beroende af den större eller mindre belåtenheten med en eller annan af rådgifvarne. Frih. Boye: Med en känsla af verklig ledsnad har jag hört en ledamot göra oss en berättelse om gevärens tillstånd. Det smärtade mig, att tillståndet skall vara sådant; men det smärtade mig än mer, att någon medlem af detta Stånd kunnat framtvinga en underrättelse, som, meddelat! här i dag, inom 8 dagar är meddelad hela Europa. Jag lemnar åt den, som framtvingade denna underrättelse, tillfredsställelsen, jag känner smärta af, att hafva gifvit åt våra möjliga fiender en sådan underrättelse. Jag tror på sanningen af dessa uppgifter och behöfver icke iner än veta, att Sverige saknar försvarsvapen, för att anse med likgiltighet, att icke säga indignation, allt hvad här blifvit sagdt emot Iv. M:s propus , hvartill jag tillstyrker bifall. Hr Crusenstolpe: Frih. Cederströms anmärkning, att missbelåtenheten med Konungens rådgifvare ägde vända sig till C°ustit.Utsk., vore visserligen ganska riktig, såvida Svenska folket sjelf valde detta Constit Utsk.; men vi hafva riksdag från riksdag sett detta Utsk. så sammansatt, att rådgifvarne sjelfva uppmana Representationen att göra sig detsamma till fiende.
Bättre än att fastna uti en bestämd motsägelse, hade varit alt efterse, om icke på annat naturligt och nöjaktigt sätt Bryntes uppförande som stamfader för dessa ätter kunde förklaras. En sådan förklaring ligger äfven nära till hands. Med Brynte Bertilsson och hans bröder bröt sig nemi. den gamla Lilliehöökska slägten uti 3 grenar, Kolbeck, Oplo och Istrum, hvarefter, några slägtled sednare, Oplo-grenen, för hvilken nämnde Bertilsson var stamfader, ytterligare delade sig, och Friherrliga ätten, Fårdalaoch Gällared-slägtena derifrån utgingo. Brynte var således verkligen stamfader för alla tre, men slägterna tillkommande politiska rättigheter kunna dock ej derföre härledas ifrån annan eller andra än de som förvärfvat de qvalifikationer, som i och för dylika rättigheters besittande erfordrades. På grund härutaf kan Riks-Råds-grenens anspråk ej sträcka sig längre upp än till första kända Riks-Råd och måste äfven inom hans ättlingar inskränkas. Hvilken var nu detta första Riks-Råd? — Väl finnes uti den af Riddarh.-deputationen uppgjorda genealogiska tabell, vid Brynte Bertilssons namn fogad den förut omtalade anteckning att denne uti en år 1731 hållen likpredikan blifvit benämnd RiksRåd, men äfven straxt elter tillagd den anmärkning, att han icke i Ugglas rådslängd igenfinnes; en anmärkning, som klart synes ådagalägga att deputationen icke ville vid sitt ansvar binda ofvan meddelade uppgift. Fasthållande vid anteckningen, enär denna utgör det enda kända bevis för Bryntes Riks-Råds-värdighet, har man sökt göra troligt att deputationen icke skulle infört densamma, derest den ej ansett den åtminstone trovärdig, hvarjemte man särdeles betonat den vigt, en sådan, om ock ej på bestämda data stödd, öfvertygelse måste ega, när denna omfattades af en deputation, inom hvilken, bland andra, sutto de utmärkta genealogerna Tilas och Schönfelt. Skäl är derföre att söka upplysning, der ske kan, om dessa Hrrs enskilda åsigter i frågan.
Med Husqvarna gevärs-faktori har, på grund af ofvannämnda Kongl, bref, kontrakt blifvit afslutadt om tillverkning för Kronans räkning af 1,300 stycken minié-gevär, mot ett pris af 24 R:dr 43 sk. 4 rst. för hvarje gevär, eller för hela beställningen 32.373 R:dr 29 sk. 4 rst. § 20. Af de å extra anslaget till nya Fält-artilleriet vid revisions-årets början inom linien balanserade, oredovisade förskotts-medel, 7,765 R:dr 34 sk. 11 rst., afföres, bland andra poster, såsom under året redovisadt, ett belopp af 78 R:dr 42 sk., utgörande en del af till Stockholms tyg-förråd lenmadt förskott; men någon verifikation härtill finnes ej räkenskaperna bilagd. § 21. Jemte förmälan, att någon annan åtgärd, i afseende å de uti senaste revisionsberättelse omförmälda fordringar å extra stats-anslagen, enligt hvad Revisorerne inhemtat, icke vidtagits, än att Kronans fordran hos f. d. Bruks-idkaren Th. F. Morsing blifvit bevakad uti den efter dennes död yppade urarfva konkurs, få Revisorerne för öfrigt hänvisa till den uti nämnde revisious-berättelse, under Kongl. Krigs-kollegium § 14, intagna redogörelse. C) Krutoch salpeter-försiiljninys-medel. Öfver den del af dessa medel, som ingå till Kongl. Kollegii Artilleri-afdelning, lemnar räkenskapen följande redovisning: Debet. Balans från år 1856: Fordringar, till redovisning antecknade inom linien, 36,974: 24. — Uppbörd : Till Kongl. Krigs-kollegium levererade 70,208: 24. 8. Balans till år 1858: Skuld, till redovisning antecknad inom linien, 76: 40. Balans från år 1856: Skuld, till redovisning antecknad inom linien, 76: 40. — Utgifter: 4 Balans till år 1858:
Till svar härå och efter öfvervägande af hvad i denna fråga förekommit, hade Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 26 Oktober 1860 anfört: att Rikets Ständer icke kunde, för sm del, bifalla den föreslagna åtgärden, att nämnda allmänningar finge af bruksegaren till skatte lösas, helst dessa allmänningar icke vore af fullt samma egenskap, som de så kallade rekognitionsskogarne; att, då Staten, genom antagande, väl icke af bruksegarens, såsom det syntes Rikets Ständer, öfverdrifna ersättningsanspråk, utan af Kollegiernas förslag i afseende på ersättningsbeloppet, syntes hafva beviljat bruksegaren tillräckliga eftergifter, Rikets Ständer trott att, för utbekommande af nämnda belopp, borde såsom uttryckligt vilkor stadgas, att bruksegaren utan någon tvist återlemnade dispositionsrätten till ifrågavarande, för det afsedda ändamålet icke vidare behöfliga allmänningar till Kronan, som derefter finge på ändamålsenligt sätt deröfver förfoga; att Rikets Ständer, som emellertid jemväl varit betänkta på möjligheten deraf, att bruksegaren icke vore benägen ingå på ifrågavarande reglering, anmärkt att å alimänningarne verkställts intagor och uppodlingar till en rymd af ej migdre än 1,424 tunnland, af hvilkas innehafvare åtskilliga tjenstbarheter utgjordes lill Dylta gård; att det syntes ligga för öppen dag, att detta förfarande icke vore öfverensstämmande med de bruksegaren förunnade privilegier, likasom att, enär nämnda uppodlade jordrymd icke vidare användes för det ändamål, hvartill den blifvit åt bruksegaren upplåten, afkastningen deraf, under den form jorden nu nyttjades, rät teligen borde tillfalla Slaten, ej egaren af Dylta gård, hvars jordbruksnäring