Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skulle tro att nästan hvarje landsort lemnar lika mycket tillfälle till arbetsförtjenst som Stockholm, ty de flesta af dem, som komma hit med två tomma händer, finna sig sämre här än på det ställe, som de kommo ifrån. Stockholm är en mycket dyr stad, och man kan få lefva här hela år, det vill säga nära nog svälta ihjäl, utan att få arbete för en riksdaler i veckan, ty det vill till att bli känd – och det, min kära Emerentia, faller icke på allas lott.” ”Det här låter just icke uppmuntrande?” sade Blenda och afbröt läsningen för att se på sin mor. ”Läs vidare!” Och den unga fröken återtog: ”Men om det är din fulla mening att uti allt rätta dig efter de råd, jag gifver, så skulle jag – ehuru vi endast äro halfsystrar och jag således kunde undandraga mig allt trassel, som tyvärr ofta blir följden af visade tjenster – ändå kunna tillstyrka dig att taga din dotter med dig och komma hit. Jag tänker icke lemna dig på bar backe, utan skall du med din lilla Blenda få bo hos mig i mitt hus på Styrmansgatan å Ladugårdslandet n:o , der jag har en vindskammare, ganska snygg, att aflåta; och vi skola genom mina relationer – som visst icke äro många, men dock några – se till att arbete icke kommer att fattas. Om syster nu är hågad, så ställ så att ni har med er åtminstone ett par byttor smör, en skinka och några ostar. Sådant kan ni visst skaffa er, och i Stockholm är allt hvad födoämne heter att se på. När jag blifvit underrättad om er afresa och med hvilket ångfartyg ni gå, så skall jag vara er till mötes vid ankomsten. De mina ha gudskelof helsan. Anhållande om framförandet af min helsning till lilla Blenda, förblifver jag, min kära Emerentia, din bevågna och välvilliga vän Regine Sofie Thorman.” ”Således ett litet hem i Stockholm!” utbrast Blenda, i det hon fällde brefvet i knä’t. ”Jo, jag visste att den nyheten skulle friska upp dig – du känner dig väl liksom du ville flyga?” ”Nej, det kan jag icke säga.” ”Huru – du är icke nöjd?”
Ständer meddelaResultatet af sina i delta ämne inhämtade kunskaper. Oct har icke kunnat undfalla Utskottet: att dc§a Skogar af Staten upplätne ät enskilde, skaft igenom BergS - h.'Ndtcr!nge„ samt anläggande af B'ukoch Manufaktur - Dc>k kommit Staten till nägok gagn; att de enskilde, som iNgätt i de§e kostsamma företag, handlar i kraft utaf, och i förlitande uopä Statens ldften, att blifrva bibehällne wid de dem »n -äng killer kän - 12I2 Den 4 Octsber - okände förmäner; att deras egendom och tväifärd hwilar pä bibehällandet af besia förbindelsers heljd, och att dä ä ena sidan Ägande-Rätten till den upplätnr Skogstrakten altid ^liiwit Staten tilerkänd, har ä ben andra Nyttjande-Ratten emot en öfwerenskommen wcdcrkänsta eller sä kallad Recognikions - afgift altid blifwit Bcrgwerken fö: säkrad, sä wäl i kraft af det för anläggningen oumbärliga behofwet, som i kraft af flera jfräu 1600 talet till och med i senare tider utgifnc Kongl. Förordningar och Ständers försäkringar. Under sädana omständigheter har det synts Utskottet wara ostridigt, att i kraft af besia Författningar, Staken lika sä litet kan owillkorligcn disponera om de till Bcrgweiken uplätne Recognikions-Skogarsom besia af Dergwerken kunna, utan förbehäll af Statens ägande - rätt begagnas.. — Utskottet har sä mycket mera funnit sig styrckt i denna sin öswertygclsc som bet altid warit i enlighet med denna grundsats, som Allmänna Styrelsen handlat och Riksens Högloft. Ständer ivid 1747 Äis Riksmöte högtidligen erkänt densamma dä de ytrat sig:
Läroverken, de civile, angående undersökning om deras närvarande beskaffenhet. Oct. 2 A. P. 618. Lästafgiften, om jemkning uti, för fartyg som segla på Norrige, samt om jemkning af öfrige Convoy-afgifter. Dec. P. 5. Lästafgiftsfonden, angående Revision af dess förvaltning. Oct. P. 431. Löftesman, om rättighet för, att uppsäga borgen; se Borgen. — angående rättighet för att erhålla särskilt uppsägelse m. m. Julii P. 1242. Aug. Oct. 2 A. P. 620. Nov. P. 376, 446- Löfving, Directeur, om pension för. Sept. P. 202,265,3x2. Oct. P. 427- Löfås Silfververk, angående. Jan. Febr. P. 252,270. Lönebesparingar å Embetsoch TjenstemänS aflöning, angående. Maji P. 160,268. Löneförbättring för KronoBetjeningen på Gottland och i Bohus Län, angående. April P. 60, 199, 282. Junii P. 160, 447» 499* — för Kronofogdarne och Häradsskrifvarne 1 Götheborgs och Bohus Län. Aug. Lönerne för Befälet vid Indelta Armeen, angående förändrad reglering deraf. Junii P. 729. Löse, arbetsföre personer, om medel att förekomma deras kringstrykande. Sept. P. 307. Löwen, Friherre Axel, yttranden. Mars P„ 624. Junii P. 86. Löwenhjelm, Grefve Carl Axel, yttranden. Jan. Aug. Oet. 2 A. P. 51,464. Nov. P. 5i3. Löwenhjelm, Grefve Carl Gustaf, yttranden. Julii P. 3o6. B. 117. Sept. 2 A. P. 162. Löwenhjelm, Grefve Gustaf, yttranden. Löwenskjöld, Friherre Salomon, yttranden.
Centner, ett honom tillhörigt ullparli å 961 U. för Eders Kongl. Maj:ts och Kronans räkning inropats, samma ullparti sedermera blifvit till England utskeppadt och der försåldt, då, i Revisorernes tanka, försäljningen kunnat med mera fördel för fonden ske här i landet; så bör Collegium i underdånighet upplysa, att vid den tidpunkt, då den ifrågavarande ullen för Kronans räkning inropades, densamma svårligen kunnat, vid dåvarande låga ullvärden, någonstädes i Riket afyttras till det pris, hvartill den blifvit belånad, samt att med den anmärkta utförseln till England, hvartill Eders Kongl. Maj:t, uppå hemställan af Stats-Rådet m. m. Poppius, som har sig ledningen af de till Ullculturens befrämjande i Riket anbefallda åtgärder i Nåder uppdragen, under den 16 Maj 1835 i Nåder samtyckte, afsågs, jemte den deraf förväntade fördel för Fonden, det dubbla ändamål, att göra den finare Svenska ullen i England känd och att utröna det pris, som för densamma kunde å den större Ullmarknaden påräknas. Hvad åter angår Fondens fordran hos Kongl. Secreteraren Nathhorst för yppad förlust å ett honom tillhörigt ullparti, hvilket jemte Kronans blef i London försåldt, så har berörde fordran, jemlikt Eders Kongl. Maj:ls under den 20 Mars. sistlidne år till Collegium aflåtna Nådiga skrifvelse, blifvit nedsatt till 415> — 46 — R:dr 39 sk. 7 r:st., i följd hvaraf Fondens förlust å omförmälda belånade ullparti utgör 2,951 R:dr 40 sk. 10 r:st.
Om nemi. talmännen meddela propos. uppå, och Stånden besluta, ett sådant åläggande för Constit.Utsk., som det Gr. Björnstjerna föreslagit, men Utsk. likväl fortfar i sin vägran att derå fästa afseende, kunna RiksSttn sjelfva uppställa votertspropostna till de hvilande förslagen; och hvad har Utsk. väl då uträttat med sin hårdnackenhet? Det är altså gifvet, att, hvad RiksSttn öfverenskomma om, att vara deras mening, det blifver ock ett R. St:s ”utlåtande.” I öfrigt, och om man undersöker den första delen, hvaraf Frih. Cederströms argumentation består, visar det sig uppenbarligt, att någonting annat icke är i grundlagen förbjudet i afseende å behandlingen å första riksdagen utaf från Constit.Utsk. inkommande grundlagsförslag, än att beslut om eller bifall till sådana förslag icke må till gällande påföljd vid samma riksdag äga rum. Jag skulle tro, att, då vi äro förnuftiga menniskor, vi äfven böra tolka de för oss gällande lagar på ett förnuftigt sätt, vore än dessa lagar tvetydiga. Om Constit. Utsk. således t. ex. fann för godt att tillstyrka upphäfvande af indragningsmagten, mot vilkor alt Ständerna afsade sig sin beskattningsrätt, samt icke frånginge detta orimliga vilkor, skulle vi väl då vara nödsakade att låta detta förslag hvila, såsom ett grundlagsändringsförslag till afgörande vid nästa riksdag? Ett annat exempel i samma väg, det nemi., om Utsk. föresloge införande af en republikansk statsförfattning, har af en Konungens rådgifvare blifvit framstäldt, och man behöfver i sanning icke söka länge, för att finna de mest uppenbara bevis på orimligheten af Utskts tolkningssätt. Man har sagt, att denna riksdags Constit.- Utsk. icke vore så medgörligt som det år 1812. Jag befarar, att medgörligheten varit lika stor, fast envisheten är ännu större. Dessutom har Frih.
Verlden kunde icke på en gång omskapas: slafsinnets gamle Adam lefde upp igen och gaf sig ej tillfreds, innan han fick en ny tradition, en ny påfve att böja sig under. Augsburgiska bekännelsen blef den nye påfven. Dermed var protestantismens utgångspunkt och hufvud-grundsats förnekad af protestanterna sjelfva. Här är icke platsen att tala om de sorgliga följder af denna sjelfförnekelse, hvilka yppat sig i det religiösa lifvets förqväfning genom en rå s. k. rättrogenhet (ortodoxi). Men hvad vi vilja påpeka är den logiska följden af sjelfförnekelsen. Man har utdömt den ursprungliga fasta grundvalen och byggt kyrkan på motsägelsens, begrepps-förvirringens farliga grund. Katolicismen, ehuru stående på ett lägre trappsteg af menskliga utvecklingen, är dock i sig sjelf starkare och mer sammanhängande. Detta veta ock de bildade katolikerna. De betrakta lutheranismen och kalvinismen som förfelade skapelser, och rikta blicken mot en kommande, mer genomgripande reformation, som blir mägtig att bilda en kyrka, lika sammanhängande, fast och följdriktig till sin lära, som den katolska, men tillika högre, friare, andligare än hon: en kyrka, som med religionens band till ett harmoniskt helt förenar alla menskliga skiljaktigheter och uti individernas fria utveckling skådar sin egen förkofran och kraftförökning: en kyrka, som uppmanar förnuftet att forska, likaväl som hjertat att älska, emedan hon vill förverkliga både sanningen och kärleken, samt genom begge friheten. Huru låga, huru simpla i jemförelse med denna framtidens kyrka äro icke dessa prestkyrkor, som frukta för att utstryka understuckna bibelverser, försvara sina dogmer med läsarter, som de veta vara oriktiga, och darra för hvarje vetenskaplig upptäckt, emedan de i sådane se naturliga fiender! Hvad nu angår den logiska följden af bekännelseskrifternas upphöjelse till auktoritet i kyrkan, så erfara vi densamma allt för djupt, då katolikerna rikta till oss sådane frågor, som t. ex. de efterföljande:
likväl så, ali den andel af kassornas behållning, som ej tillföll Sekreteraren, komme alt skiftas i lika lotter mellan öfrige delegare, ulan afseende på olika ålder i tjenslen, och alt allt anspråk på så kallad begrafningshjelp ur kassorna hädanefter skulle försvinna; att all spannmålsberäkiiing under de ordinarie lönebeloppen upphörde, äfvensom att anslaget till ljuspenningar och den genom Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse den 7 November 1848 och Rikets Ständers beslut bestämda ersättning för förlorad lösen af handlingarna i revisionssaker skulle indragas; all så kallad kansli-gebuhr för fullmakter och konstilulorialer hädanefter ej mätte uppbäras, ulan lösen för sådana handlingar beräknas endast med det belopp, Expeditionslaxan utsätter; och slutligen att Hof-Rättens tjenstemän underkastades de förändringar i Ijenslgöringsskyldighet och åligganden, som antingen Kongl. Majit eller HofRätten kunde finna för godt alt framdeles föreskrifva; alt, vidkommande slutligen aflöningen för Hof-Rällens vaktbetjente, så enär desse under de allmänna sessionstiderna dagligen, och den återstående liden af året lourvis för hvarje vecka, i Hof-Rätten uppvakta, hvaraf följde, att de föga kunna genom biförtjensler bereda sig fyllnad i hvad lönen ej förslår lill deras bergning, samt de i denna Hof-Rält Kongl. Maj:t» Nåd. Prop. om Slatsverktt 1853. Ii cj åtnjöto några sådana kallelsepenningar, som i Svea Hof-Rätt kommo dem till godo, emedan parter och ombud i Götha IIof-Räll endast genom anslag' kallas till inställelse för Hof-Rälten, och den enda extra-ordinarie inkomst, de hade att påräkna, eller sigillpenningarne, delad emellan flere, för enhvar af dem utgjorde blott ett ringa belopp, IlofRälten, som ansett ifrågavarande betjenles antal böra ökas så, alt, utom Vaktmästaren, fem Hof-Rätls-posler. eller en för hvarje division, blifva anställda, föreslog, alt i lön för dem bestämdes: At Vaktmästaren 500
Slutligen har Herr Grefwe Gyllenborg anfört, att, som 73 § Regerings-Formen omförmäler att inga nya palagor, utskrifningar af manskap eller af penningar och waror mä utan Riksens Ständers samtycke i den ordning förut nämndt är fordras, ock deraf likasom af mälets egenskap otwungct skulle sölja, att utskrifning as manskap är lika säwäl Bewillning, som nya pälagor, och borde jemnlikt den i de föregäende 88 stadgadt ordning behandlas, sä hemställer Herr Grefwen, om icke berörde 73 8 äfwen borde nämnas i 75 tz Riksdags-Ordningen jemte de öfrige der upptagne 88, hwarwid efter 42 6ö8 Expeditioner lill Riks-Ständen, Herr Grefwens förmodan alla Fyra Riks-Ständens sammanstämmande beslut fordrades för att blifwa gällande, äfwensom att 80 § Regerings-Formen af samma stal der borde intagas, helft Herr Greswen anfag en ny eller tillökad rotering otwifwelaktigt innefatta den drygaste beskattning och Bewillning. Deste anmärkningar, hwilka wittna om Herr Grefwe Gyllenborgs sorgfällighet och nit för ett noga samt bestämdt utstakande af Konungs och Ständers ömfesides skyldigheter och rättigheter, hafwa hos Constimtions-Utstottet warit ett föremal för den noggrannaste pröfning, och ehuru Utskottet för sin del hyser den fasta öfwertygelse, att den 73 äfwensom den 80 §:ns klara och bestämda ordalydelse sätter utom allt twifwclsmäl, huruledes de mäl, som med deste äga gemenskap, böra behandlas, anser likwäl Utskottet för en pligt att söka undanrödja all möjlig osäkerhet i ett fä grannlaga ämne, samt att till Riksens Högloft. Ständers ompröfwande wördfamligen hemställa de skäl, hwaruppä Utskottet i denna del grundar fin öfwertygelse.
Utsk. liar visserligen yttrat, att om man skulle lemna dessa Hr Lilljewalch» gäldenärer afskrifning, så skulle deraf löija, att äfven andra personer, sorn conlraherat med enskilda personer 0111 undsättning, skulle erhålla en sådan afskrifning; uien jag vill i delta afseende fästa uppmärksamheten på det olika förhållandet med de undsättningar, som blifvit de norra provinserna lemnade af liiLilljewalch, och de undsättningar, som af enskilda personer blifvit lemnade åt andra enskilda personer. För det första äro de förra af en långt vidsträcktare beskaffenhet, och för det andra liar folket haft den föreställningen, att då de afhandlade med Hr Lilljewalch, så afhandlade de egentligen med ett ombud för K i ona 11. Jag suspenderar mitt omdöme, huruvida Hr Lilljewalch verkligen vunnit eller förlorat på dessa undsättningar. Jag vet det ej och bryr 111ig ej derom, men säkert är att ingen kari förpligta llr Lilljewalch att efterskänka sina fordringar hos Korrlundningarne, att resultatet af den stränghet, sorn Hr Lilljewalch kan och efter mitt förmenande ej lärer kunna undgå alt vidtaga, för att indrifva sina fordringar, gör en mängd familjer olyckliga, hvilka slutligen komma att på ett eller annat sätt gravera Staten. Detta är det första resultatet af bifall till StalsUtskts betänk.; det undra resultatet blir sannolikt det, alt enskilde personer ej vidare åtaga sig att undsätta de norra provinserna, utan att detta undsätlningsbestyr åter kominer att drabba Staten och ådraga den Utgifter, hvilka Staten under de sednare åren ej behöft vidkännas, till följe af den utmärkta drift, hvarmed dessa affärer blifvit behandlade af enskilda personer. Jag kan således ej linna annat, än alt vi ej böra bifalla delta betänk., och att StulsUtsk., vid öfvervägande af alla dessa omständigheter och derest StatsUtsk. skulle täckas af behöriga personer inhemta kännedom 0111 dessa förhållanden, skulle finna skäl till undantag, på grund af Statens verkliga fördel. Jag anhåller således äfven 0111 återremiss af Ulskts betänkande. Frih.
Enär detta stadgande kunde leda till den följd, att, änskönt inteckning uti domarens gravations-bevis blifvit, såsom ej förnyad inom tio år, utesluten, densamma likväl, genom fordringens bevakning i gäldenärens konkurs, skulle blifva gällande framför andra i samma bevis upptagna fordringar, har så väl lag-kommittéen som lagberedningen, i anseende till den häraf uppkommande osäkerhet, föreslagit det motsatta stadgande, att inteckning, som ej inom föreskrifven tid är förnyad, förfaller, ändå att gäldenärens egendom inom samma tid tili konkurs afträdes; och sorn ett sådant stadgande jemväl är behöflig!, för den händelse att konkursen kommer att förfalla och inteckningen att fortfarande i egendomen qvarstå, hafva Rikets Ständer ansett nödigt att förändra nu gällande föreskrift i denna del till likhet med hvad lagberedningen föreslagit. Men utom denna förändring af föreskriften om intecknings förnyelse, hafva Rikets Ständer funnit en ny bestämmelse härutinnan vara af behofvet påkallad. Det har varit omtvistadt huruvida postposition af inteckning skulle hafva samma verkan tili inteckningens bibehållande, som en förnyelse; och som olika åsigter jemväl derom varit rådande, är det af vigt, att lagstiftaren bestämdt uttalar sin mening i detta afseende. Man har väl påstått att då, medelst postposition, som skett inom den för förnyelse af inteckning föreskrifna tid, inteckningen blifvit hos domstolen anmäld och uti intecknings-protokollet antecknad; samma åtgärd fullt upp - Expeditions-Vtskottels Forslag till und. Skrifvelse, N.o 160. 329 fyller ändamålet med förnyelsen; men om man tar i betraktande, att postposition blott innefattar en reglering af rättsförhållanden emellan serskilde intecknings-hafvare eller en bos domstolen anmäld öfverenskommelse dem emellan, som ej förändrar deras ställning till de öfriga, anse Pdkets Ständer en sådan åtgärd ej heller böra medföra den vidsträckta verkan, som en i laga ordning verkställd förnyelse; och denna åsigt är grunden till det tillägg, som för omförmälda fall innefattas i den af Piikets Ständer föreslagna 29 §.
Missgernings-Balken; då någon är vorden dömd till hel mansbot; och dä Apothekare i annan, än tillåten ordning, utlemnat arsenik samt såmedelst vållat någons död; dock att, i dessa fall, med bibehållande af den vanliga varningen till folket, på sätt förut tillgått, underrättelse från predikstolen i kyrkan, der skriftermålet sker, bör meddelas om den felandes namn och brottets beskaffenhet; äfvensom, i fråga om sättet och orten för sådan enskild skrifts verkställande i de serskilda fall, som omförmälas i 4, 5 och 6 mom. af Kongl. Förklaringen den 2.3 Mars i8oy, tagit agas skall hvad der, angående uppenbar kyrkoplikt, stadgadt finnes. Slockholm den 6 April 1840. Lag-Utskottets Betänkande_, N:o 26. 7 Reservationer. 1:0 Herr Gunther, C.E.: ”Jag delar Utskottets åsigt örn olämpligheten af den uppenbara kyrkopliklen, betraktad såsom straff, och jag skulle derföre, som ett önskvärdt framsteg på bildningens bana hafva ansett 0111 man nu kunde helt och hållet borttaga såväl detta sorn öfrige skamstraffen. Men innan jag, af det behagliga medvetandet 0111 denna min åsigts företräde framför fordna tiders, låtit hänföra mig, under ulöfningen af det lagstiftarekall, mig för närvarande åligger, att antaga åsigtens obetingade tillämpning, har jag funnit nödigt att i pracliskt hänseende söka göra mig redo för den generella satsens alla conseqvenser, och huruvida dess användande för en partiel lagförändring kan förenas med andra förut bestående, till rubbning icke föreslagne lagstadga uden, eller om den lill äfventyrs, i otid använd, befinnes antingen störa sambandet mellanlägens serskilda delar, eller strida mot allmänna tänkesättet, och följaktligen i begge fallen vara för tillfället olämplig.
För att likväl, vid öfvergången till en nog länge fördröjd bättre ordning i penningeverket, lugna alla möjliga farhågor, vill jag icke bestrida, att utvexlingen af silfver emot sedlar må uppskjutas, till dess Bankens metalliska fond uppnått det förhållande till sedelstocken, som Utskotten föreslagit; men jag tillstyrker, i afseende på verkställigheten, att Rikets Ständer åt BancoStyrelsen öfverlemna, att, så skyndsamt som möjligt, vidtaga åt3a H. a Den 9 Ju lii f. n». gärder för den testämda proportionens uppnående, antingen genom directa si Ifver köp, så vidt de kunna ske till högst i3o skr, eller ock genom upplåning af silfver eller tegagnande af creditiv, hvilketdera sorn finnes för Banken förmånligast. Jag förenar mig med de Ledamöter af Utskotten, sorn i sina reservationer yrkat, att någon viss tidpunkt icke må Bestämmas, hvarinom Kongl, Majrt skulle om ulvexlingens början förordna, utan att detta må ulan inskränkning Lero på Kongl. Majrts Nådiga pröfning af Rikets inre och yttre förhållanden, sedan BancoStyrelsen i underdånighet anmält, att dess åligganden för utvexl ingens verkställighet Blifvit fullgjorda. Jag tillatyrker bifall till den redaction af beslutet härom, som Herr Grefve von Schwerin föreslagit. Med den öfvertygelse jag äger, att.,ett bankomynt, som viel anfordran inlöses med Bestämd metallisk valuta, är i alla afseenden ett bättre circulationsmedel, än metalliskt mynt, serdeles i ett land såsom Sverige, får jag vötdsamt föreslå, att BankoStyrelsen må äga, att vid utvexling af silfver emot sedlar låta utlemna antingen myntadt silfver eller motsvarande quantitet omyntadt silfver i plantsar af lämplig storlek, hvilkas vigt och hallt borde genom påsatt stämpel Bestyrkas. Sistnämnde valuta vore Den 9 Julii f. ro. för den större rörelsen tillfyllestgörande, och skulle vid utförsel af silfver bespara besväret och kostnaden af myntning.
Oiii Förbundet för denna siii plan fbr pariiklia gillande ocli förtroen4e saiiit hjälp i råd och dkd, frainst af herrar läkare ocli darniist af koniiniiiier i landsorteii, större jorcliigare och 1) olagsstyrelser saiiit landsting, af Iivilka beror anskaffandet af nödiga inedel för anstiil1; mdet af i fiiltskiirsyrket kiinniga sjiikslcötei.skol-, torde iursta steget r a r a taget till lösandet af frkgan oiii förbiittrande af sjiikrårdsoch Ii&amp;lsoförhållanden bland allniogen, som k n p e legai folkets ~ i l n n e r s&amp; rarint on1 JijOrtat. Mrniare iippljsiiiiigar röraiide fiiltakiirskiiraeii liiiiiiias af förib. stkiidarinilan, soin alveii mottager aniniilan af elever samt anbud af fasta platser ni. ni. iiiider adress: sekretes aren för Fredrika-BreincrFörbiiiidets sjiikvkidsafdelning, fröken hineline Sterky, Fredrika-BreinerFiirbiindets byrh, Stocldiolin. 2 P ö r miiiitliga ineddelailden trilffas fröken Sterky k Förbundets b y % alla dagar inellan kl. 3-4 e. ni. Geiioiii Frii Axeline EdelGåfva till Allmänna st+endiefonden. staiii liar till Södermanlands lans afdelniiig af Alliniiiina Stipendiefonden öfverläinnats den vackra summan af Irsoiior femlitindratrettio (53O), iitgöiaiide beliållningen af en genoin lokalkomitén i Syköping arrangerad soire. Ett studiest+endium för kvinnor 120 kr., skiilikt af enskild person, liar af Förbundets styrelse bland 12 sökande tilldelats fröken Alice Tliiinberg, studerande vid Upsala universitet. 33 Två motioner vid årets riksdag.