Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalkm proponerade, att ett särskildt Utskott måtte förordnas, sorn skulle äga att upptaga de uti Grefve Mörners och Hans Excellence Herr Grefve Rnnhts Memorialer innefattad» ämnen. Bifölls. Friherre Boye, Ludvig, erinrade, att sedan fråga nu äfven uppstått om Hans Excellence Herr Grefve Rnuths Memorial, hade han redan hos Hans Excellence Herr LandtMar6kalken sig anmält att deröfver få yttra sig. Herr Landt Marskalken uppropade derefter Friherre Boye, sorn uppläste följande: Penningebristen, dess orsaker, medlen till dess afhjelpande, tillika med de flera omständigheter, hvilka dermed stå i ett nära samman, hang alla dessa vigtiga ämnen hafva blif vit af flera värda Ledamöter inom detta Stånd 3Ö0 Den 17 April t. m. framställda och afhandlade på ett sätt som lertinar föga öfrigt att tillägga. Den grundlighet i undersökningen, den upplysning i omdömet och den frimodighet i framställningssättet, som utmärkt de flesta af våra Talare i dessa ämnen, allmänna deltagandet, som dervid visat sig, skall tillräckligen inför Nationen vittna om sanningen deraf, att värman för dess väl och att hågen till afhjelpande af dess bekymmer, att bemödandet för vidmagthållan de af näringarnas förmåga till production inom detta Hus varit allvarligt, varit starkt, Det ringa bidrag till samma bemödande, som af mig kan åstadkommas, inskränker sig till några anmärkningar vid de yttranden jag hört, och till några allmänna erinringar. Ibland de mindre orsakerna till penningebristen har en värd Ledamot upptagit den törmindskning i rörelsecapitalet, som genom indragning blifvit verkställd. Och ehuru, enligt den uppgift om indragningen, som i genfinnes i de officiella Handlingar, till hvilka samma värde Ledamot hänvisar, indragn n, gen ingalunda torde kunna anses hafva varit så alldeles obetydlig är, efter erhåll na upplysningar, äfven jag af den tanka, att penningebristeri icke egentligen derifrån uppkommit.
De och deras sällskap förde dock ett muntert suplif, och det kom så långt, att en af dem hann rusets högsta stadium och, under de öfrigas högljudda löje, der han satt, aflastade en del af den intagna ölportionen. Med plats hann den nämnda frun, som satt midtemot, rädda sig och sin klädning undan störtfloden. Jag vet ej, emedan jag genast grep till reträtt, om damerna funno rådligt att längre dröja, men säkert är, att de ej sågo serdeles brydda ut, utan tvärtom uppträdet syntes förefalla hela societeten som en vanlig småsak. Prosit! Rättvisan bjuder nämna, att förf. äfven var vittne till hyggligare allmänna samqväm. Så infördes han af sin värd på en borgerlig bal, der blott fremlingens namn behöfde inmatrikuleras, för att göra honom till medlem af sällskapet. Det var en «Rosenfest». En fördjupning i danssalen var eklärerad med färgade lampor, prydd med blommor och försedd med ett altare samt deröfver en kupidonisk transparent. Hvar och en af de unga damerna hade valt sin kavaljer och drog sedan en lott ur en ödets urna, då den, som på sin lottsedel hade en ros, högtidligt framför altaret kröntes med en rosenkrans och förklarades för «Rosenköniginn» samt dermed för balens drottning. En inskription på transparenten lydde äkta tyskt: «O holde Rosenköniginn! Vergiss nicht dieser Stunde hehren Sinn.» Hennes kavaljer, hvilken, såsom ofta brukas, var detta för hela aftonen, blef naturligtvis i och med detsamma anförare i dansen. Det hela var ganska nätt, men damerna voro ej vackra, och hela aftonen dracks det fördömda ölet. Den förnämare verlden deltager i den icke förnämas nöjen blott om lördagarne, då kunglig frikostighet låter ett par musikkorpser spela upp i «englischer Garten», en stor vacker park, som genomskäres och lifvas af flera forssande armar af Isar. Musiken uppföres här i närheten af det så kallade kinesiska (träd-) tornet. Den förnämare verldens vagnar samlas kring stället.
O, kom mig icke när, I Solens skimmer fri Mig lemna, i din natt Jag vill ej fangslad bli. Striden. I berget är ljust Och gnistrande prakt,Och andames sång, Der tonar med makt. * Life et. Jag flyr från dig undan Till sol och till ljus, • Ej håller mig fangslad Ditt nattliga hus. Striden. Ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha! Bergtrollen (i svällande eko). Ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha! Af guld och rubiner Din tron lyser grann, Ej såg du dess make På jordeti försann. Ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha! Förringad, betvingad I striden du är, Du trotsiga, böj dig För herskaren här! Tenor. Till marken sakta sjönk hon Så kall och blek, Och bort från hennes läppar All ande vek. De sköna lemmar mattats I striden nvss Då hennes kropp han höljer Med kyss på kyss, Och bort på sina armar Han henne för; Då visna alla blommor, Och gräset dör. Allmän kör. Yår boja han lossat, Nu storma vi vidtKring klippor och skogar Och sjöar fritt. Vi skvarne slita Och häck och snår, Den leende jorden Snart sköflad står. Du mö, som oss fangslat, I berget försvinn! Yi tjuta vår helsning Till dig dit in.Tredje Afdelningen. Lifret. Bland nattliga skuggor I bergets sal Jag täljer de sorgliga Dagars tal. m Så dystert det flammar Ur fuktigt schakt, Och liksånger ljuda Till hammarns takt. Knappt längre jag mins, Derute var I sekel min sorg här Jag klagat har. Bergtroll. Rastlöst hamra Händer alla, Rika skatter Ur dem falla Utan hvila År forrinne, Att vår herres Gunst vi vinne. Sjelf han vandrar Jämt och vakar, Aldrig hvilans Ro han smakar. Ej se ’ n länge Berget gästat — Att vi aldrig Honom frestat! Lifvet. Två barn jag dock egt i Mitt dystra hus, Men dem grep min trängtan Till luft och ljus. Ej stannade de, der Hans bud dem bjöd Min dotter näms Lidande, Min son näms Död!
Cassan ej vöre uppräknad ibland de allmänna medel, sorn enligt Grundlagen skola undergå Riksens Ständers granskning. Till svar får jag upprepa, hvad jag redan förut anmärkt att Grundlagen i, detta hänseende icke ingår i någon specification, utan upplager blott de tre Imfvudgrenarne af allmänna medels förvaltning i Sverige, nemligen Statsverket i alla dess delar, Banken och Riksgälds-Contoiret, utan atf uppräkna de mångå serskildta Cassör, sorn tinder dessa hufvudgrenar, livar för sig inne^. Den Marlit. Grefve Lowenhjelm: Den siste värde talaren har till stöd lör sitt påstående uppräknat åtskilliga gärder som af Svenska Folket erläg-r gas, men dock icke äro under bevillmngen inbegripne. Det är ej nu tid att undersöka denna fråga i hela dess vidd ? den skulle föra oss för långt ijrån ämnet. Jag vill endast hålla mig dervid, att Passevolance-afgiften ej kantilj sin natur jemföras mpd de af Herr von Hartmansdorff omnämnda gärder. Dessa äro alla resultat af äldre eller nyare hevillningar och i urminnes tider åtagna skyldigheter. Passevolance-afgiften åter härleder sig Irån enskillde öfverenskommelser emellan de rustande och deras Soldater, ingenstädes lika, och icke ens hvad qvantiteten af Contractets föremål vidkommer noggrant bestämde. På grund af dessa Contract och såsom ett surrogat för dem har passeyolancen uppkommit. Den är sålunda ingalunda jemförlig med de af Herr von Hartmansdorff omförmälda gärder. Qin jag i öfrigt misstagit mig om meningen af hvad Herr von Hartmansdorff i afseende på Passevolance-Cassans möjeligen blifvande öfverskott yttrat, skall jag icke tveka att erkänna det; emedlertid instämmer jag gerna med honom deruti, att Passeyolance-inrättningen ej kan hetragtas såsom en entreprenade. Cassans styrelse har sig ålagdt, att på eget ansvar förränta dess medel, och så till vida afviker den redan från naturen af en entreprenade. Friherre Anckarsvärd, Carl Henric:
Brefvet af den 14 December 1797, endast blifvit ålagdt, att härföre betala och i 116 Stats-Utskottets Betänkanden* Stat uppföra råntan; så hafva Rikets Stan* der funnit förenämnde Summor vara af den egenskap, att de icke bort eller kunnat komma i beräkning bland råntegifvande Capital.” Emot erhållande på en gång, eller i 3:ne terminer, inom sex månader, af ofvannåmnde Summor, utgörande tillsammans 577,135 R:dr 20 sk. Hamb. Banco, afsäges å f. d. Kongl. Famillens sida fortfarande af lifrånte-betalningen. Kongl. Maj:t vill för sin del icke ingå i någon pröfning, om ett sådant anbud, i afseende på sjelfva ZifTerberäkningen, år antagligt eller icke. Rikets Stånders beslut om innehållning af f. d. Kongl. Fainillen enskilda Capital förmögenhet, emot det att ränta derföre erlades och om vilkoren för dispositionen deraf, voro fattade förr ån Kongl. Maj:t tillhörde detta land; och de förhållanden, som må hafva gifvit anledning till ett sådant beslut af Rikets*S tänder, i sammanhang med andra vid samma tillfälle vidtagne, ligga icke inom området för denne Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse. Både af böjelse, af rätts känsla och af ofvertygele, om sakens nytta, delar Kongl. Majit emedlertid den önskan Rikets Stander vid sednaste Riksdagar yttrat, att i frågavande liqvidations StatsVt ikottets Betunkanden. 117 angelägenhet måtte blifva till slut bragt; men Kongl. Maj:t underlåter ej eller att inse huruledes, det icke år utan betänklighet i verkningarne på Sedelmyntets värde, att på en gång låta en sådan större penninge Summa, som den nu begärda ifrån Riket utdragas. Kongl.
Föremålet för den af R:s St:r år 1818 väckta allmänna fråga om indragning eller jemkning i Bergslagsprivilegierne var att tillse, huruvida Bergslagerne uppfyllt och kunde för framtiden uppfylla sina för Privilegierne åliggande skyldigheter med grufbrytning och tackjerns-tillverkning och att, i motsatt fall, Privilegierne skulle jemkas eller indragas. Då R:s St:rs berörde anhållan således icke har någon direct tillämpning på Nyeds bergslag, enär den, för Bergslagsprivilegiers tillgodonjutande, ej haft sådane förbindelser sig älagde och alltså icke eller, genom dessas uraktlåtande, kunnat anses förmånen förlustig; saknar Utskottet skäl att för Nyeds Bergslag tillstyrka de hittills åtnjutna Pi ivilegiernes indragning för närvarande. Rese rvation! Af Hr CanzliRådet v. Hartmansdorff.* Enär Bergslagsfriheten åt Nyeds Socken blifvit gifven derföre, att ortens inbyggare endast hade strömmar och skogar att lefva af, såsom orden lyda, och Nyeds Socken deremot nu, enligt såväl Collegiernas och K. M:ts Befailningshtdes yttrande som Bergslagets eget medgifvande, är en af de mest frugtbara och sädesrika orter i Länet, hvadan skälet och vilkoret för Privilegiernas meddelande, eller ortens fattigdom och ofrugtbara beskal - Betänkanden, N:o 278, 279. 35g beskaffenhet upphört, anser jag då jag derjemte tager i betraktande de genom StadfästelscResolutionerne af åren 1683 och 1720, i privilegierna gjorda inskränkningar "sä Hinge de Bergverk idka och tionde erlägga “ samt, JJsä vida senare Författningar ej är o deremot" rättvisan af en lika och gemensam Statsbördornas fördelning medborgare imellan fordra, att den frihet från ordinarie rotering, som
Uti sistnämnde 2:ne socknar finnes dessutom äfven en öfverdrift i ötverlåtelse af små jordlotter till arbetsoch inhyses-folk. Om å ena sidan det verkar förmånligt genom den större tillgång på arbetare, så äro å andra sidan olägenheterna deraf så n^cket större, genom derifrån härledt armod, sysslolöshet och deras onda följeslagare. Inom i eller J mils afstånd från mera befolkade städer synes det vara fördelaktigt, att icke sätta någon gräns för hemmansklyfningen, men derutom torde betydliga olägenheter deraf mer och mer uppstå. Några särskilda hemman anslagna läroverket finnas icke. I sednare tider hafva endast 3 små jordlägenheter med tillhörande byggnader blifvit donerade till folkskolor, efter Lancaslerska metoden. Wisby Hospital ägde fordom ett betydligt antal goda lägenheter på landet, hvilka till betydligaste delen blefvo försålda år 1763. Dessa upptagas nu under Hospitals skatte, men fortfara dock att till Hospitalet årligen erlägga räntor, dels bestämda i penningar dels i persedlar in natura. För Hospitalet göres närmare redo under rubriken "helsovård”. 23 Stats-bidrag: Förhållandet emellan allmänna be vil In ingen och folkmängdens tillökning har varit: Folkmängdstillökning. Statsbidragen fördelade på 1847 års hela folkmängd utgöra på person å landet 5: 33 i staden 6: 17. När missväxt icke inträffar, har länet mindre svårighet än många andra provinser för skatternas utgörande, genom närbelägenheten till afsättningsorterna för landlmauncns produkter, nämligen utom Wisby stad till 10 stycken lillåtne landthamnar, hvarifrån export sker, och bör till det störa llertalets bland de skattskyldige heder nämnas, att de beflita sig om att skatterna i rätter tid utgöra; rester på uppbörden äro derföre obetydliga. Dessa rester hafva likväl icke under de sednare åren gått i aftagande. Ålerupplifvande af stämmoböter var rätt behöfligt, ehuru deras belopp är altför lågt och icke blef fullt rättadt efter skattebidragen.
Banko-Utskottets Memorial N:o 10. 27 Vid 14:de punkten: af Herr Ribbing, E. af Herr Doktor Almqvist: »I 13 § af Kongl. Majrts nådiga Förordning af den 21 April 1861 har Allmänna Hypotheksbanken blifvit tillförsäkrad en kredit i Riksgälds-kontorets obligationer af åtta millioner Riksdaler och eger rättighet att använda dessa såsom grundfond öfverletnnade medel, då Banken antingen i följd af uraktlåten eller fördröjd inbetalning af hvad delegande Hypotheksföreningar för undfångna lån böra erlägga eller ock af annan anledning saknar egna för tillfället användbara tillgångar till fullgörande af sina förbindelser; egande Banken i förra händelsen att till större eller mindre del pantsätta dessa grundfonden tillhörande obligationer. Då Staten sålunda redan lemnat
För at ännu mera gifwa anseende och styrka för ofwannämnde consumtionseller sä kallade öfwerflöds afgifts-förflag, är tillika, efter hwad jag kunnat fatta, tilstyrkt at BränwinSbränningen afwen ffulle blifwa tilläten för alla flags Jordbrukare, säsom Torpare, med flere, men för mill del kan jag icke annat än ogilla samma förslag, säsom efter min tanka och öfwertygelse sä uppenbart ledande til oordning, mifibruk och Jordägares förlust i flerfaldigt afseenden, gt en hwar, wid första anblicken häraf säkerligen lärer, utan nägon flags bewisning deraf, med mig härutinnan instämma. Andra Bandlt M:s 79, Lv. Och 626 De» Zr IuUL Och rörande stuteligcn frägan om BränwinsförsäljningenS tillätande pä Krogar, samt vestas taxering derföre; sa kan jag icke förtiga, at, efter min tanka, det alltid warit olämpeligt och frugtlöst, at, dä Bränwins - bränning warit tilläten och denna wara funnits, förbjuda dest försäljning pä Krogar och andre Näringsställen; och jag mä wäl tillägga, det jag med en flags förundran ä skada t, hurusom, dä Letta Förbud öfwer hela Riket blifwit öfwerträdt, utan ätal, ja utan Lil ändamälet möjeligen bidragande ätal, detsamma likwäl sä läng tid sätt blifwa oförändradt, samt Kongl. Maj:d vch Kronan sämedelst uti mistning af den inkomst, som skäligen af Bränwins-minuteringerr pä Krogar kunnat erhällas, men förmodeligen äil en stor del tilfallit dem, som tilsyn och äAagelse af olofl. Bränwins-försäljning pä Krokarne tilhört.
De sämre lottade individerna måste bort, och i teorien kan man ju omöjligt ha något emot saken, men jag tycker ej om att bevitna själfva exekutionen. Jag, för min del, tyckte bättre om deras sätt fordomtima, då de individer, som ej gjorde slägtet heder, mördades, så snart de komnio till verlden; men jag undrar just hur ert fina flicksamvet skulle försonat sig med den saken. Inte undrar jag häller på, om ni vill bli af med Harald. Han har varit er ett svårt påhäng, och ni, soin har duglighet och intelligens, har mer rätt att lefva än han; men ändå säger jag er, att jag ej skulle vilja vara med om den här affären. Nåja, jag bråkar ju onödigt, ni hav ju ej gråtit i dag, och utan tårar sänder väl knappast en syster en bror ut till det der obarmhertiga landet vesterut, för att det i hennes ställe inåtte 7 mörda honom. ' " ' Ser du, jag kan det alltihop det är ord, som sitta i, och vet du Martinson, jag skulle ha velat skrika högt eller slå honom. " " Det skulle du ha gjort. Komma och prata sådana dumheter! Han var väl drucken. ' " Men nu sade jag bara: ' Jag har aldrig tänkt, att Harald skulle dö deriite. ' - ' Inte det, verkligen inte, fröken ', säger han då. ' Ni tror väl, att det händer hvarje dag, att väl dresserade varginnor kommo och gåfvo di åt de utsatta barnen. Nej, vet ni, i allmänhet var det just meningen, att varginnorna skulle äta upp dem, och det gjorde de äfven pligtskyldigast. Dock, hur skulle, jag kunna ha nigot att invända mot saken, då ni ej har det? Den har både vetenskap, sedviinja och natur för sig. Men hveni tusan kunde ändå tro, att ni skulle vara s5 sundt anlagd! Farväl! Helsa Harald! ' " " Jag kan ej förstå, hur du kan komma ihåg en sådan niassa skräp. " Gamla Martinson var så förargad. Hon var ej den, som kunde tåla, att någon annan än hon grälade på Agda. ' Jo, det var något i den vägen åtminstone, begriper du. hlen ser du, jag ville allt ge honom litet igen. "
Bestämmelsen deraf skulle kunna förklaras, om göromålen endast berodde af en enkel tillämpning utaf gifna föreskrifter, eller om befattningen endast afsåge en kontroll öfver tjenstemännens förfarande; men då uppdraget tvärtom innefattade den mest diskretionära magt, hvars utöfning kunde medföra väsendtlig inverkan icke allenast på landets näringar, utan ock på Bankens trygghet och bestånd, kunde bestämmelsens olämplighet icke gerna vara tvifvel underkastad. En hufvudsaklig anledniug till förhöjning funnes ock i den omständigheten, att styrelsen numera hade dagliga sammanträden, hvilka för göromålens lämpliga indelning måste ställas på den tid af dagen, som för de fleste hade det största värde; och Fullmägtige trodde sig derföre kunna motse, att Rikets Ständer med bifall skulle mottaga ett förslag om förhöjning af arfvodet åt de ledamöter i diskontkontorets styrelse, hvilka nu innehafva sådant, till likhet med det, som är anvisadt åt Fullmägtig i Banken, eller till 1,600 Riksdaler. Samtliga nu nämnda, af fullmägtige gjorda framställningar har Utskottet funnit af billighet påkallade, och har fördenskull i det förslag till bestämmelser angående löneförmånerna, som här nedan afgifves, infört de förändringar i hittills varande stat, hvilka häraf följa; anseende sig Utskottet härmed äfven hafva besvarat Friherre Duwalls ofvan omförmälda motion.
För att förstå den, måste man förutsätta, alt, när jag läser författningen, jag gör mig reda för det ämne den afhandlar; och gör jag det, så tror jag, författningen är tydlig. Hvad ytterst angår Gr. Mörners anmärkn. om småstäderna, så får jag förklara, att afsigten icke är att insmyga småpannor i städerna, ulan tvärtom att lemna dem rättighet att destillera, då raan betagit dem rättigheten att bränna bränvin med samma småpannor. Jag har förut anmärkt, alt Hr Gr. o. Landtm, samt Ståndet icke måtte fästa sig vid mitt redaclionsförslag, utan öfverlåta redactionen åt Utsk. Jag har blott velat uttrycka den riktning, i hvilken jag önskar redactionen npgjord. Gr. Posse' har sagt, »att man icke nog öfvertänkt saken, innan Utsk. afgaf sitt förslag. Men jag får förklara Gr:n, att Utsk:s alla ledamöter gjort sig den största möda, att skaffa sig kännedom om frågan, innan författningen skrefs. Gr:ns erinran torde således vara mindre lämplig. Gr. Lewenhaupt: Hr Braunerhjelm har sagt, att finkel oljan icke kan borttagas medelst destillering. Jag åter påstår, att det icke allenast later sig göra, utan att det tvertom med destillering går lättare för sig. Frih. Raab har sagt, att jag vore intressent i en patenterad destilleringsapparat. Detta är sanni, och just derföre anser jag mig vara mest kompetent eller åtminstone ganska mycket kompetent att bedöma, huruvida en sådan bränvinets rening kan ske med eller utan destillering. Om Hr Braunerhjelm vill lemna mig 2 å 3,000 k:r bränvin att på min apparat rena, så skall jag låta buteljera och tillställa honom den finkelolja, som funnits i bränvinet. Samme talare har vidare yttrat, att Apothekare äro strängeligen efterhållne i fråga om missbruken af den dem lemnade tillåtelse att destillera bränvin; men jag vill fästa hans upmärksamhel på, att ett är att ega rättighet alt distillera sprit och bränvin och annat är att sälja sprit.
Den som anser att, i likhet med hvad Utskottet föreslagit och tre Stånd beslutat, införsels-tullen å »Fisk, torr eller rökt: Längor och Torsk, med derunder inbegripne Bolscher samt Klipp-, Stockoch Platteller Bredfisk», hör nedsättas till 8 sk. Lii., röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bibehålles denna tull vid nuvarande belopp, 16 sk. per Lii. Den som bifaller Utskottets af tre Stånd godkända förslag att införsels-tullen å »Fisk, torr eller rökt: andra slag» må nedsättas till 12 sk. Lii. röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bibehålles för denna artikel nu gällande införsels-tull 20 sk. Lii. Flaskfoder. Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden hafva bifallit Utskottets förslag att Flask foder skola förtullas lika med det ämne, arbetadt, hvaraf de bestå, men Bidderskapet och Bevillnings-Utskotlets Memorial, N:o 16. 9 och Adeln har härvid beslutat den förändring, att nämnde artikel skall förtulias lika med det ämne, arbeladt, hvaraf den »hufvudsakligen» beslår. Enär nämnda tillägg, ehuru utgörande ett förtydligande af den utaf Utskottet föreslagna redaktion, likväl icke är af beskaffenhet att bevillningens belopp kan anses deraf beroende, då den dermed afsedda föreskrift i allt fall lärer vid Tull-taxans tillämpning komma att iakttagas, torde Utskottets förslag, såsom af tre Stånd bifallet, böra utgöra Rikets Ständers beslut. Utskottets förslag att nedsätta införsels-tullen å Fläsk från 36 sk. till 18 sk. Lisp. hafva Ridderskapet och Adeln, Presteoch Borgare-Slånden antagit, men aiBonde-Slåndat har denna tull blifvit bestämd till 24 sk. Lisp:det. Derest icke Bonde-Ståndet skulle vilja frånträda detta sitt skiljaktiga beslut, föranledes följande omröstning: N:o 20. Den, som, i öfverensstämmelse med Utskottets af tre
Utsk. upgjörde sitt första Betänk, i ämnet, det har blifvit uplyst att det icke för närvande finnes något Län, som icke har ett Hushållnings-Sällskap, och det var endast på den grund, att ålskillige Ledamöter trodde sig kunna uplysa, första gången ärendet behandlades, att det var två eller tre Län, hvilka ej hade något Hushållnings-Sällskap, som delta alternativ tillkom. Jag har derföre trott det vara rättast att utesluta denna mellanmening. Och PresteSt. har äfven så gjort, med bibehållande för öfrigt af Utsk:s förslag. Detta Stånds beslut skiljer sig i sak obetydligt ifrån R. o. Ad:s. PresteSt. beslöt likväl, att endast en tiondedel af inkomsten skulle gå till Länens gemensamma kassa, då R. o. Ad. deremot förordade £-:del. Det är blott i denna del, som dessa begge Stånds beslut i sak skilja sig ifrån hvarandra, men Utsk. har här begagnat den redaktion, som PresteSt. föreslagit, och hvilken Utsk. ansåg vara bättre än R. o. Ad:s. Således, då jag förprdat R. o. Ad:s hufvudsakliga beslut i sak, så anser jag likväl att man bör bibehålla den redaktion i öfrigt, som Utsk:s Betänk, innehåller. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Endast i redaktionen är R. o. Ad:s förut fattade beslut af någon väsendtlig skillnad emot Utsk:s förslag, men i detta afseende anser jag mig böra lemna företräde åt R. o. Ad:s. Ulsk:s förslag innehåller nami. att ,f:del af inkomsten utaf bränvins-minuterings-afgiften afsättes till en för hela Länet gemensam kassa, hvilken tills vidare ställes under Hushållnings-Sällskapets förvaltning, eller, där i Länet sådant ej finnes, under PröfningsKomités förfogande. Emot detta stadgande är likväl att anföra dels att numera Hushållnings-Sällsk:r finnas i alla Län, och att dessa Sällskaper hafva Stadgar, fastställda af K.