Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Björnstjernas och Frih. Klinckowströms förslag. 164 Den 11 April e. m. Frih. Leuhusen: Jag har begärt ordet egentligen med anledning af hvad Hr Anrep sednast yttrade. Hr Anrep måtte h. o. h. hafva förbisett den 16 §:n, hvilken stadgar, att, om pollett blifvit vägrad en ledamot, så eger denne att få förhållandet anmäldt vid först inträdande sammanträde hos R. o. Ad., på hvars afgörande frågan beror. För öfrigt torde väl frågas, huruvida en ledamot skall uteslutas från rättigheten att deltaga i R. o. Ad:s sammankomster, vara att hänföra till R. o. Ad:s gemensammma angelägenheter. Mot Gr. Oxenstjernas yrkande om monuts återremitterande i och för dess omarbetande i den syftning, att R. o. Ad. skulle afsäga sig sin motionsrätt i privilegiifrågor, måste jag på det högsta opponera mig. Jag yrkar bifall till mom:t i dess af Utsk:t föreslagna lydelse. Hr Anrep: Jag medgifver, att det exempel, jag nyss anförde, var mindre lyckligt valdt, och jag vill derföre taga ett annat. Om en person, tillhörande en adlig ätt, tror sig hafva visat sin rätt att vara adelsman och blifva antecknad å genealogierna, men Direktm vägrar sådant, och derföre en annan medlem af R. o. Ad. om förhållandet väcker motion hos Adelsmötet, svarar detta, att, som frågan rörer en enskild person, får motionen icke väckas. Jag yrkar fortfarande återremiss af mom:t. Frih. Gederström, Rudolf: Jag kan icke finna någon förmån deri, att man binder händerna på sig i möjligaste måtto, så att, om en fråga af ganska stor vigt förekommer, det kan hända, att den af R. o. Ad. valda ordföranden befinner sig i den svåra ställningen, att, ehuru han, i likhet med Ståndets öfriga ledamöter, inser fördelarne af frågans väckande, han likväl, iföljd af lagtextens obevekliga innehåll, finner sig förhindrad alt framställa propos. å densamma. På grund af hvad både Gr.
— Lif-Bevärings-Regementets befäl kunde, af samma skäl, äfven indragas. 318 Den 12 Februar i i e. m. samhet, som utvidgar deras krafter, som sammansmälter de individuella åsigterna, som, med ett ord, befordrar det helas trefnad och bestånd; och det är sålunda national-andan och ncitional-försvaret, dessa tvilling-syskon, säkrast både lifvas, näras och stärkas. När man, genom en dylik förening af den medborgliga och militäriska bildningen i våra offentliga läro-anstalter, försäkrat sig om ett dugligt och tillräckligt befäl, — anser jag den vigtigaste grunden lagd för ett kraftigt och ändamålsenligt national-försvar. Likväl tror jag, att denna princip, som upplöser all skråmessighet i utöfningen af försvarspligten, ända till sjelfva roten bör utsträckas. Privilegiernas tid är försvunnen. Man kan, eller åtminstone borde man kunna, säga detsamma om de omrfvade, och på denna omedborgerliga grund stående härarnas. Vårt indelningseller Carl XI:s storverk har mildrat följderna — af dessa nationernas frätande kräftor, hos oss. Vår stående armé är tili det mesta införlifvad med national-försvaret, och är dessutom icke stor eller af egenskap att direkt betunga stats-kassan. Jag medger således fullkomligt denna inrättnings välgörande verkningar hittills. Den 12 Februarii e. m. Men med konskription-systemet liar ett annat förhållande uppkommit. Detta system har verkligen öppnat en helt ny epok i Europas militär -väsende i allmänhet. Och sjelfva vårt hittills med skäl beprisade och prisvärda indelnings-verk, kan icke undgå att rubbas deraf. Denna tid är ännu icke inne, men den förestår såsom en oundviklig följd af sakernas nya ordning.
Särskild heten rekommendera sina välgjorda arbete e n legant snit fö b r in kan man efter behag använda det u afdelning r b e s t ä l n i n g a r f r å n l a n d s o r t e n, Kura i af alla sorters Stolar, såsom sals-, förspädt med vatten eller outspädt; vid anvä a maks-, pina&amp; gungstolar samt sals-, som utföras omsorgsful t utan profning d dande af salubrinomslag endast utspädt så serveringsoch nattduksbord m. m. ett välsittande lif insändes jämte längdmått jolens^ bak-, sidoch frarnvåd, och då Bestäl ningar utföras skyndsamt och till b p il å - k som i den med hvarje flaska Salubrin fö ändamålet särskildt konstruerade mekaMitt privata Hem i ligaste priser. Il ustrerad priskurant sände f n s ö, i r ska jande beskrifningen ful ständigare meddelas. byster inköpts, kan hvarje figur på- då enkelt porto bifogas. räkna ett välsittande arbete. Finaste reRättvik ifves af medicine kandidat A. Kieli-!!! Agenter sökas!!! kommendationer öfver hela landet. Förfråg fö - klena personer hålles öppet äfven vin f - ör försä Postadress: ierg, legit. sjukgymnast. Prospekt pa beljning af Elektriska bälten. Prof, ningar besvaras omgående. Telegrafadress te r äran. Adr: Stockholm, Mästersamuelsg. r t i d e n. (S. T. Al m. tel. 667. (S. T. A. Adr. Jean Thonérfelth, Burseryd. ÖsterVåla. Ellen Mellander (G. 88011) (f. d. Sophiasyster). Våla-Stolar. O Sjukgymnastik och Massage Husmödrar! Liktornslösningsmedel. aro Damhärarbeten. Zcifförsäkringsbolaget och årsberättelse Ä. VERKST. på billigaste. LI Nordiska Museets Lotteri Nordiska Museets Lotteri Nordiska Museets Lotteri Nordiska Museets Lotteri 1 N o v.
Bes v.- och Elton.-Utskottens Betänkande, N-o 7. 3 afseende å hvar och en af dessa motioner blifvit fästad t , hafva Utskotten ansett ett serskildt upptagande och besvarande deraf, i vidsträcktare måtto, än sorn skett, icke erfordras. Stockholm den 17 November 1840. Förslag till reglementariska föreskrifter för Bränvinsbränningens utöfning, samt om hvad vid försäljning af bränvin och beskattning derå iagttagas bör. Fjerde Artikeln. Om ansvaret för öfverträdelse af hvad rörande bränvinsbränningen förordnats. §. 36. Om någon, till bränvinsbranning berättigad, bränner eller destillerar bränvin med större eller annorlunda beskaffad redskap, än hvartill han eger rätt och slämplingsbeviset innehåller, eller under tillverkningen, genom hvad medel som helst, anbringar mäskning i redskapen , utöfver det kannetal, hvartill den är stämplad och anmäld, eller begagnar andra utvägar till bränvinsbranning, än han vederbörligen uppgifvit, bote han, ehvad redskapen är hans egen eller andras, hvarje gång tv-åfaldt det belopp, hvartill afgiften för den dervid olofligen brukade bränvinsredskap, efter behörig mätning, skolat uppgå, om den lofligen varit nyttjad; dock, när, efter sådan beräkning, böterne icke stiga till Sexton R:dr Trettiotvå skillingar Banco, pliktfälles förbrytaren til detta minsta belopp. Beträdes någon, sorn till bränvinsbranning ej är berättigad, eller icke behörigen dertill sig anmäft, att hafva tillverkning eller destillering af bränvin anställt eller anställa låtit, bote han tre gånger beloppet afafgiften, enligt här ofvan stadgade beräkningsgrund; men om, efter sådan beräkning, böterne icke uppgå till Tjugofem (25) Riksdaler, pliktfälles förbrytaren till detta sistnämnde belopp. Befmnes någon nyttja en eller flere bränvinspannor, tom hvardera eller gemensamt innehålla öfver den högsta tillåtna pannerymd, beräknas böterne till tre gånger afgiften för den högsta pannerymden, och dessutom till Femton Riksdaler för hvarje överskjutande kannerum.
Don Luis sade till en början knapt någonting alls, så att jag hade att föra konversationen allena, och då jag var rädd att Mariquita skulle komma innan vi hunnit för modren klargöra ändamålet med vårt besök, försökte jag så fort som möjligt leda samtalet in på rätta spåret. Det gick lättare än jag kunnat föreställa mig. Vid första antydan förstod den otäcka gamla halfindianskan ögonskenligen genast hvarom det var fråga, men sökte som vid all annan handel drifva upp priset på varan så högt som möjligt. Det blef ett oändligt loftal öfver Mariquita, hvars alla egenskaper vi fingo höra utläggas både vidt och bredt. Scenen var, lindrigast sagdt, vidrig. Den lefvande fettklumpen, som en gång varit en mensklig, kanske tillochmed behaglig varelse, höll tal som om hon bjudit ut en häst till salu och rökte dervid den ena stinkande, af brunt omslagspapper och förfärlig tobak tillverkade cigaretten efter den andra. Jag började känna mig obehaglig till mods och don Luis skrufvade sig af och till på sin stol, nervöst tvinnande sin ena mustasch, hvilken dock omöjligt kunde bli mera uddhvass än hvad den redan var. Slutligen kunde han icke härda ut längre. Está bueno, sade han tvärt, jag vet att Mariquita är en söt och glad flicka så det behöfva vi inte vidare tala om. Var god nämn utan omsvep de vilkor, hvarpå ni vill afstå henne. Jag hatar allt onödigt prat. Hvad tänker ni om mig? frågade käringen, som vid hans inblandning i saken synbarligen trodde att det var något slags bolagsaffär vi ville göra upp, i högst förnärmad ton. Tror ni jag vill sälja mitt barn till ett skamligt lif?
Föredrogs och bifölls Statsoch Bevilln:sUtsk:ns d. 24 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 14, ang;de ersättning åt de personer, som förordnas att, i egenskap af Krono-ombud öfvervara bevillmsstämplingen af spelkort. Vid föredragn. af Statsoch Bevilln:sUtsk:ns d. 24 dennes på bordet lagda utlåt. Nio 15, i anledn. af ifrågställd ersättning åt skepps-ombudsmannen vid Stockholms sjömanshus I. S. Freese för uppbörden och redovisningen af det under berörde sjömanshus hörande sjö-folks kronoutskylder, yttrade Hr von Hartmansdorff, Aug.: Då Bevilln.Utsk:s betänk. 160 Den 27 Maj. N:o 9 förevar, beslöt R. o. Ad., och jag förmodar äfven de öfriga Stånden, att bevilja åt skeppsombudsmannen i Stockholm, i likhet med hvad som eger rum för sjömanshusföreståndare i Rikets öfriga sjöstäder, en ersättning, hvilken skulle af honom för framliden tillgodonjutas för den vid Stockholms sjömanshus honom uppdragne uppbördsoch redogörarebefallning. Nu är deremot fråga om, enahanda ersättning för den förtlutna tiden af 3 år, hvilken Utsk. afstyrkt. Härvid synes det på ordalagen som Utsk. skulle hafva ansett fråga vara om hela den förtlutna tiden, under hvilken mannen innehaft denna tjenstebefattning. Men det står uttryckligen i betänk, att det är för de 3 sista åren, som han begär ersättning. Detsamma står äfven utsatt i K. M:s nåd. skrifvelse. När det således icke är fråga om mer än dessa 3:ne år, så synes det mig vara allt för hårdt af R. St. att väl erkänna fordringens riktighet, men icke betala den, derföre att längre tillbaka sträckta anspråk å dylik godlgörelse skulle kunna uppkomma. Kan man, derföre alt man icke vill betala, bestrida sin skyldighet att godtgöra den som gjort en Ijenster. Jag tror icke alt det finnes något slags rättvisa i en sådan åtgärd och då lärer det väl icke heller vara R.
Herr Grefven och LandtMar skalken hemställde^ om Ridderskapet och Adeln behagadeanmoda Utskotten, att, så fort ske kunde, med Utlåtande öfver Friherre Björnstjernas till Utskotten remitterade ofvanberörde Memorial inkomma. Bifölls. Herr Grefven och Landt Mar skalken yttrade derefter, att, sedan Ridderskapet och Adeln, genom särskildta beslut, i dag stadgat, att Friherre Wirséns och Friherre Boijes anföranden borde till trycket befordras, hade Friherre Boije sedermera yrkat att hela discussionen öfver ämnet måtte tryckas. Friherre Boije: Aktningsfullt får jag er inra om den förändring tryckningsfrågan fått genom Herr Friherre Wirsérfs yttrade önskan; och jag hemställer om icke Ridderskapet och Adeln skulle vilja låta dervid bero. i86 Den 7 April /, m. Herr Rosenblad: Då införandet af Fri herre Wirséns Memorial i vårt Protocoll redan af Grundlagen är stadgadt, tror jag Ridderskapets och Adelns beslut hafva afgjort dess särskildta tryckning, ett beslut, som nu mera ej lärer kunna ändras. Friherre Bjorn/ljerna: Jag får blott fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet deruppå, att i händelse Friherre Wirséns anförande tryckes, är det nödvändigt att äfven min motion tryckes, såsom den hvillken föranledt hela discussionen, hvarförutan det ej vöre svar på taläfvensom att de discussioner böra tryckas, hvilka i nästa Plenum, rörande samma ämne, komma att äga rum, sedan Friherre Wirséns anförande af Friherre Wrangel blifvit hegardt på bordet.
Erkännes förslaget inne - 84 Den 15 Februari é. m. bålla en sådan förbättring, är ändamålet dermed vunnet, och nationens representanter, de må nu vara af alldeles stridiga åsigter i afseende å den abstrakt rätta grunden för en folkrepresentations bildning, kunna med trygghet bifalla förslaget, emedan det rätta, sanna och goda, ehuru dess röst under alla förhållanden låter förnimma sig, likväl måste erkännas kunna bättre och lättare göra sig gällande under en förbättrad form för representationens verksamhet, än under den, öfver hvars många och stora brister man så länge och så förgäfves klagat. * Sedan jag nu i korthet sökt att redogöra för den åsigt, hvil ken vid förslagets upgörande blifvit lagen till utgångspunkt, anhåller jag att få efter förmåga söka ådagalägga, i hvilka hänseenden förslaget utgör en förbättring af vårt nuvarande representationssätt. Den första olägenheten af delta representationssätt är en genom fy i delningen upkommande allt förlamande splittring. Skäl, som gifvas inom det ena Ståndet höras icke inom del andra så alt en sak, som inom det ena i alla dess omständigheter är fullkomligt känd, kan vara för det andra nästan främmande. Jag anhåller alt härå få anföra ett exempel: Vid en föregående Riksdag hade K. M. föreslagit beviljandet af ett arfvode åt en Amanuens vid det naluralhistoriska Museet. StatsUtsk. tillstyrkte anslaget, men då frågan förekom till afgörande hos ett af Stånden, upstod en ledamot och bestred anslaget på den grund, att Ständerna redan beviljat anslag till upbyggande af ett Riksmuseum så att sammanförandet af alla samlingar på ett ställe borde minska behofvet af tjenstemän för deras ordnande och vård. Ingen ledamot fanns inom Ståndet som kunde nplysa, att det Naturalhistoriska Museet aldrig skulle komma att höra till Riks-Museum, och det begärda anslaget blef af Ståndet afslaget. I den brist å nödiga uplysningar, som således kan inom Stånden, såsom från hvarandra afsöndrade, äga rum, ligger fyrdelningens första olägenhet. Den andra upkommer genom splittring i besluten.
Var det „stora Bremers“ geni, som uppenbarade sig i den visan, det vet jag ej; men åtminstone var hon ej med på bergsfärden, ty hon satte mig ned på en pall vid sin sida och strök mina lockar. Bra liten var hon visst till att få heta stor, men „lilla Bremer“ var ännu mindre. Stora Bremer flyttade sedan till Stockholm, och troligen „lilla Bremer“ med. Många år derefter kom en tid, när namnet Fredrika Bremer ljöd öfver tvenne verldsdelar. „Stora Bremer“ tänkte jag. Åter förgingo år och en annan tid kom, då Fredrika Bremers namn nämndes nästan endast för att hånas. Och „gässen gingo på berget“ och plockade i hvarje liten svaghet, de lyckats upptäcka hos den ädla, och skreko sen deröfver. Några år efter det jag såg „stora Bremer“, fick jag följa med på ett caffe. I huset, der sällskapet samlades, fanns en elektricitetsmachin. Vid den stod en flicka mera ful än vacker, men lifvad och road af att experimentera. Det var roligt, att höra henne tala, och hon var icke heller njugg om orden. Sednare såg jag henne stundom. Ära och ryktbarhet voro i hennes ögon af ett omätligt värde, och en rik belöning för hvarje sträfvande, som kunde tillkämpa sig dem. Man skrattade åt henne, ty hon brukade författa, gissade man, ehuru få hade sett något af hennes hand. Hon blef gammal och hade slutligen förvärfvat någon förmögenhet. Hennes förmyndare hade den godheten att tillåta henne att, på hvad ort hon ville, lefva af de penningar hon sjelf med strängt arbete förtjenat; och det var bra och mera, än en gammal mamsell har rättighet till. Också hon flyttade då till Stockholm. Mins någon numera „Hundrade minnen från Österbotten?“ Goda vänner i Stockholm föranstaltade utgifvandet af dessa små stycken; men Sara Wacklin gick bort, just då hon trodde sig se ett litet sken af den ära, hon så ofta drömt om, kringstråla hennes namn; och det hoppet var ändå en fröjd för den, som väl ej så alltför mycken glädje egt i lifvet. Stackars Sara!
Erefwe körner samtyckte för sin del härtill, för au ra ett stut och säsom en jemkning, samt under förbehåll ark ej säsom ett präjuoicat mätte fram» beles kunna anföras, akt ett Ständ, utom ben i Riksdagsordningen förestrefne jemknings-ordning, kunnat frånträda ert af detsamma formligen fattadt och tillkännasifwit beslut. ^.err Landt-Narstalken framställde derefter sitt gjorda tö.stag i form af proposition, hwilken bifölls, med förbehåll, alt i protocolls-utdra» get mätte anmärkas, det Ridderstapet och Adeln ej kunnat anse detta mäl innefatta en pnvllegii-fräga, och att Preste StändetS frånträdande fran sitt tåg» na beslut, förefallit Ridderskapet och Adeln omantavt. Häröfwer upsatteS och justerades genast följande : Utdrsg af Protocollet, hället hos Högloft. Rivderstapet och Adeln, wid Urtima Riksdagen i Orebro d. 17 Augusti i8«2. S. D. I anleoning af ankommit prv ocollsUtdrag ifrån W illoff. Borgare - Ständer af denna dag, hwarigenom Ständer förklarat sig förblifva wid sitt, rörande expeditionen om salpeter-liltwerkningen i Riket, fa.tave beslut, fann wäl Ridderstapet och Adeln icke nägor skäl ur Borgare-Stän» dets privilegier lunna hämtas till hinder för expeditionen af det derom af z:ne Riks-Ständ fattade bestu'; men sedan genom Högwördige Preste-Stän» bets protocslts-utdrag meddelade owäntade fränträ» -«nde Den i? Augusti. 783 dande isrän sikt först tagne och de öfrige
Stockholm den i3 Junii iS34- STOCKHOLM, nos Ludv, Wester bero, i 834» Stats-Utskottels Memorial N.is 166 och 16J. Ankom till Exped.-Utsk. d. i4 Junii. Memorial, i anledning af erhållen återremiss på Stats-Utskottets Utlåtande JV:o 6y. (I. A.) Ifrån Bonde-Ståndet liar Utskottet erhållit återremiss å dess Utlåtande Nio 67, angående Tullmed flera Bevillnings-medels leverering till Riksgiilds-Contoret; men som, enligt från Riks-Slånden ankomne Protocolis-Utdrag, berörde Utlåtande blifvit'bifallet af Ridderskapet och Ådeln den 12 samt af Presteoch Borgare-Stånden den 7 nästlidne Maji; så anser Utskottet, till följd af 75 §. Riksdags-Ordningen, denna fråga vara afgjord och kan sålunda dermed icke taga någon vidare befattning. Stockholm den 10 Junii 1804. Ankom till Exped.-Utsk. den i4 Junii, Memorial, i anledning af erhållen återremiss på Stats-Utskottets Utlåtande iV:o 68. (IA.) Ifrån Bonde-Ståndet har Utskottet erhållit återremiss å dess Utlåtande N:o 68, i fråga om disposition af de vid Kongl. Police-Kammaren i Stockholm ådömde ensaksoch vitesböter; men som, enligt ifrån Riks-Stånden ankomne Protocolis-Utdrag, berörde Utlåtande blifvit bifallet af Ridderskapet och Adelil den 10 samt af Presteoch Borgare-Stånden den 7 nästlidne Maji; så anser Utskottet, till följd af 70 §. Riksdags-Ordningen, denna fråga vara afgjord och kan således dermed icke taga någon vidare befattning. Slockholm den i3 Junii 1884. Bilt. till R, St. prol. i83/£- 4 Mc Sami. titia sif il.
Nedanstående, enligt räkenskaperna uppgjorda, tabell utvisar för hvarje län beloppet af den under revisionsåret levererade salpeter, äfvensom förhållandet med de vid samma års slut utestående panneoch ladulån. Under året levererad Utestående lån Stockholms dito Ostergötlands dito . Kalmar dito Blekinge dito Kronobergs dito Kristianstads dito... Nerikes dito Westmanlands dito Kopparbergs dito ... Gefleborgs dito Jemtlands dito Westerbottens dito Norrbottens dito Summa bisp. salpeter. Inlösningspriset å salpeter har, i likhet med hvad från år 1854 egt rum, äfven för revisionsåret varit bestämdt till 9 R:dr per lispund. § 6. Af räkenskaperna inhemtas, att i Westerbottens län inlöstes under året 7,204 lispund 7 skålpund salpeter, efter förestående pris. Då härtill kommer forsel-lön, omkring 54 öre, arfvoden och resepenningar till personalen inom länet samt provisioner och uppbördskostnader med omkring 71 öre, uppgår kostnaden för 1 lispund salpeter, levereradt i Umeå kronomagasin, till circa 10 I :dr 25 öre. Lägges dertill ytterligare belöpande andel i Salpeter-komiténs aflöning, vid pass 16 öre, samt forslingskostnad från kronomagasinet till intill krutbruk närmast belägen lastageplats, omkring 18 öre, så ökas än vidare kostnaden för hvarje lispund med ungefär 34 öre, hvadan priset derå vid sistnämnde ställe uppgår till inemot 10 R:dr 59 öre. Att detta pris är allt för högt, och att försäljning af sådan orsak svårligen kan verkställas, synes bland annat af Komiténs fruktlösa försök att under revisionsåret afyttra Kronans öfverflödiga salpeter, särdeles som annan salpeter kan erhållas för betydligt lindrigare pris.
De välvilliga bemödanden, brödrafolket ådagalagt, att, i detta hänseende, gå oss till mötes, skulle på sådant sätt af oss värdigt besvaras. Af sådane anledningar är det, som jag funnit mig föranlåten hemställa, huruvida icke förenämnde angelägna arbeten å nordvestra stambanan må af R. St:r med nödiga anslag utrustas, och hvarå jag, derest icke andra utvägar dertill äro att tillgå, trott de för Stockholmska sammanbindningsbanan af K. M. afsedde medel kunna, under förutsättning af sistberörde arbetes inbesparande, lämpligen till förberörde ändamål användas. Härvid har jag likväl ej velat undertrycka det erkännande, att, om någon del af Stockholmska arbetet vore af behof påkallad, synes den bandel, som skulle gå från n. v. stationshuset å söder ned till jernvägen och slussen, vida mer än de öfver Mälaren och strömmen ledande broar m. m. förtjent af understöd å det allmännas sida; ehuruväl icke heller för denna banbit några lifli - 316 Den 3 December. gare sympathier inom hufvudstaden velat yppa sig. Behofvet deraf torde således icke vara trängande; och jag kan alltså icke tillerkänna ens denna bandel företrädet framför de af mig vördsamt förordade arbetenas å nordvestra stambanan utförande. Frih. Raab, Adam Christian: Då Frih. Cederström uti sin motion vidrört några af de punkter, som äro behandlade uti min motion rörande enahanda ämnen, deruti jag uttryckt den åsigt, att de medel, som äro föreslagna för sammanbindningsbanan i Stockholm, icke under nästa statsregleringsperiod böra för omnämnde ändamål användas, anser jag mig icke böra låta denna fråga afgå till Utsk:t, utan att dertill foga några erindringar. Som jag icke anser mig kunna bedömma den nordvestra banans ristning, vill jag ej ingå uti någon granskning af den delen af frågan; men har deremot till en början velat till besvarande upptaga en föregående talares yttrande, att stora svårigheter och mycken förlägenhet för godstrafiken skall uppstå, om icke från bangården å söder jernvägen utdrages till jernvägen.
– Hvad önskar ni, herre? frågade hon i en höflig, men icke inbjudande ton, och hennes gråblå ögon mötte med öfverlägset och orubbligt lugn Drakes forskande blick. – En dryck vatten, om ni eger friskt och godt sådant, svarade herrn till Sjövik. – Ni tillåter mig väl att tömma den under ert tak? – Stig in, om er så behagar, svarade hon och öppnade dörren. Drake befann sig i ett lågt rum, som erhöll sin belysning från tvenne små blyinfattade fönster. En säng med hvitt sparlakan, ett gammalt, med besynnerliga figurer inlagdt ekskåp, hvars ena dörr stod öppen och visade rader af blanka tennkärl och flaskor med vidhäftade papperslappar – ett par bord och några med läder öfverdragna stolar utgjorde, jemte en dragkista af samma konstiga mosaikarbete som skåpet, rummets möblering. Så enkel denna var, liknade den ej en vanlig bondstugas; den i ögonen fallande ordning och snygghet, som rådde härinne, gjorde olikheten ännu större. Den äskade drycken frambars till Drake i en blank silfvertumlare. – Ni är ju den bekanta Ingrid? frågade Drake, sedan han tömt den läskande drycken. – Ja ... Önskar ni något vidare, herre? – Jag önskar blott stanna en liten stund, för att göra bekantskap med en grannqvinna, som jag aldrig sett, men om hvilken jag hört så mycket talas. Med dessa ord satte sig Drake på en stol och kastade sin fjäderprydde hatt på bordet. Ingrids anletsdrag mörknade. Hon teg, och hennes afvaktande hållning uttryckte tydligt en önskan, att samtalet måtte blifva så kort som möjligt. – Jag har, såsom nämndt, ofta hört er omtalas, fortfor herrn till Sjövik – ni har i hela nejden rykte för att vara hvad man kallar en klok qvinna. – Jag vet det. Jag har af mina föräldrar ärft någon kännedom i läkekonsten och använder den efter bästa förmåga till sjuka menniskors bästa. – Och ni gör lyckliga kurer ... – Min konst sviker sällan, då ej Guds vilja bestämt annorledes ... Finnes någon sjuk på Sjövik, den ni ej vill anförtro åt de lärde doktorerna från Stockholm, eftersom ni gör mig denna fråga? – Nej.