Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr von Hartmansdorff har yttrat, att han anser det förslag, som Coust.Utsk. framställt, vara hvarken förslag eller icke förslag. För min del anser jag det vara icke förslag. Det är en önskan, som K. M'. skulle Hila emellan riksdagarue verkställa, Den 22 Maj. 635 såsom cn ledning för nästkommande R. St. och såsom en utveckling af en fråga, hvars vigt allmänt, erkännes. Reservationen innehåller ytterligare, att det skulle vara lika olyckligt som oklokt, att söka framtvinga eller framskynda frågan, då det. allmänna tänkesättet ännu icke hunnit stadga sig derom. Detta kan icke bestridas; men cn annan sak är del, om det iir olyckligt och oklokt, att göra en frågas lösning möjlig, dä den iir önskad af alla. Vi hafva sett hvarthän 2 riksdagars Corist.Utsk. har kommit, då de sökt framställa representationsförslag, utan den sakkännedom i åtskilliga förhållanden, som för ändamålet är nödvändig. Ytterligare frågas del i reservationen: kunna R. St. tillåta sig att af K. M. begära förslag, hvilka han icke gör af egen drift? Derpå tager jag mig friheten att åtminstone för min del svara ja. Consl.Utsk:s förslag, hvilka i önskningsväg blifvit lill K. M. framställda och hvilka inom alla RiksStm ofta vunnit bifall, tyckas vara ett tillräckligt bevis derpå. Det frågas ytterligare, hvartill åtgärden behöfves. Om del hade visat sig någon sannolikhet för, att det förslag, som af förra eller denna riksdagens Const.Ulsk. blifvit uppgjordt, kunde vinna R. St:s bifall, då skulle denna fråga visserligen med skäl kunna göras; men nu lärer väl ingen behöfva fråga hvarföre R. St. behöfva Regeringens mellankomst. Den behöfves, om icke för annat ändamål, åtminstone för ali förskaffa de upplysningar, som för ett representationsförslags uppgörande äro nödvändige. Reservanten yttrar vidare, att om KM. vägrade sitt bifall, så skulle det kunna uttydas såsom en motsägelse emot den förklaring, sorn en af Konungens rådgifvare afgifvij. Jag kan icke föreställa mig det. Om R.
Med tillämpning af detta förslag, får Utskottet hemställa, alt, i likhet med hvad Rikets senast församlade Ständer beslutat, Rikets Sländer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit, när Loneiegleringar för Corpsen och Emhetsveik hädanefter komma i fråga, ej mätte difinilivt fastställa sådane, innan Rikets Ständer blifvit i lill - 6 Stals-Ui skullets Utlåtande, N'o 92. Hille att deröfver, i sammanhang med lönebeloppens bestämmande, sig yttra, vt:o Då Liggetidssamt Nådårseller Begrafningsbjelps-besDaringar icbe utgöra någon disponibel tillgång inom Titeln, enär ett desamma motsvarande belopn skall antingen till en afliden tjenstemans sterbhus eller vederbörande Pensions-Cassa utgå, har Utskottet, som förbehåller sig att serskildt utlåtande meddela, i anledning af en utaf Hans Excellens Herr (Lefve Löwenhielm, G., från Högloft.
Jag tillstyrker derföre, att den här anförde citation af 53 §:en samt den af den här ännu mera otjenligt anförde 61 §:en må aldeles utgå; och att i stället 2:ne särskilta voteringar må föreskrifvas, en för de fyra litteratörerna och en för de ‘2:ne lagfarne. Då det blir af Ständerne beslutet, att af de fyra förstnämnde Ledamöterne en alltid bör vara prestman, böra rätteligen 3:ne voteringar anställas. Riksdags-Ordningens 64 § och Rege[rings-] Formens 103 §. Den här föreskrefne första voteriugen med Ja och Nej synes vara aldeles öfverflödig och böra uteslutas; och underställes tillika, om icke utslaget af voteringen endast i allmänhet, nemligen om någon af Högsta Domstolens Ledamöter blifvit af Nämnden ogillad eller icke, må kundgöras Ständerne, men aldeles icke detaillen deraf. Riksdags-Ordningens 41, 66, 67 §§. Uti någon af desse paragrafer synes böra stadgas om Bancooch Riksgälds-Contoirs-Fullmägtiges rättighet att, väljas eller icke till Riksdagsmän, då Riksdag hålles å annan ort än i hufvudstaden». Herr Grefven och Ordföranden uppläste ett Memorial, innehållande anmärkningar vid Rikets Grundlagar så lydande: »Vid den granskning af Grundlagarne, som Constitutions-Utskottet tillkommer, har jag för min del trott upmärksamheten böra fästas, ej allenast på närvarande förhållanden emellan den Styrande och Lagstiftande Magten, men äfven på sannolikheten för dessa förhållandens framtida bestånd. Efter det begrep jag kunnat göra mig om Samhällsinrättningens ändamål och om hvad som i följe deraf erfordras för Styrelsemagtens förmåga att upfjdla sina åligganden, tror jag mig kunna yttra den oförgripeliga öfvertygelse, att den Lagstiftande Magten icke bör söka att utvidga sitt inflytande, att den endast bör söka att bestämma det och att sörja för dess stadgande och bevarande i en framtid.
I en handvändning packade vi in oss, det bar af öfver den knaggliga stenläggningen ut genom Norder-port, och snart rullade vi frainht den vag, som i sydvestlig riktning bar inåt ön. Junimorgonen var mulen, landskapet ganska kalt och intresselöst, och till på köpet började det småregna. Det skulle dock behöfts mycket mer för att nedslh våra glada förväntningar. Det var Gotlauds beröinda minnesmärken af medeltida konst, soin framför allt lockat oss fyra turister dit öfver, och Visby ruiner hade gifvit oss en oemotståndlig håg att se något afven af landsbygdens bättre bevarade skatter. Vår efter de allra basta anvisningar uppgjorda reseroute gick också från den ena till den andra af öns intressantaste kyrkor - så inånga vi kunde hinna med på två dagar. Vi glömde nu, som sagdt, regndusket för att fördjiipa oss i våra planer för dagen. Den magra. skogen på ömse sidor om oss slutade upp, utan att vi inarkte det, förrän vi plötsligt vid en sakta sluttning af vagen sago en vacker slatt frainför oss. Ängar, falt ocli skogsdungar i leende oinvaaling, kyrktorn har och livar, horisonten rundt och midt framför oss, glarisande i den solglimt, som just nu bröt sig fram, Follingbo kyrka, vårt närmaste mal. Så snart vi stannat vid kyrltoghrdsporten, kommo några barn emot oss med den väldiga nyckeln. Solen lyste på det vHta gräset och på murgrönsdraperierna kring det gamla grå tornet, som s i g ned på oss med sina vackra rundbilgsgluggnr. Det var en lofvaiide början! Artisteo i v %rt sällskap förälslrade sig genast i lhghusets roinanska. portal med dess järnbeslagna ekdörr ocli började inala af den, medan vi andra togo kyrkan i besittning, ifriga att uppfånga så många vackra detaljer, sh många intressanta drag som möjligt. Hvad som strax slog i ögonen var den egendomligheten, att koret i höjd öfverskjiiter långhuset och ar bygdt i en senare stil an detta; det ar tydligen ombygdt, sedan det hela en gång stått färdigt som riindbågskyrka.
Riksdags-Ordningen, hvari gränsen för Utskottets befattning utstakas, icke föranleder densammas sträckande derutöfver lill Stals-oeconomiska detailer och fiuanciela beräkningar, anser Utskottet sig icke tillständigt att meddela de äskade uppgifterna, genom deras, i slik i4 Constitutions-Uts fottets Memoria1 N.o 17. ' händelse, nödvändiga sammandragning ur Siats-Rådets Protocoll. Slockholm den 27 Ankom till Exp. Utsk. d. 2 April 1829. Memorial, angående Hr von Quantens anledning till anmärkning vid behandlingen af frågan om jords a/söndrande. -Den anledning till anmärkning mot Föredraganden af Kammar-Ärenden, hvarå Constitutions-Utskottet erhållit Ridderskapets och Adelns Remiss, medelst Protocolls-Utdrag för den 4 December nästlidet år, har Motionairen, Herr Carl von Quanten, i serskildt inlemnadt Memorial, åtföljd t af ett annat, slälldt till Lagoch OeconomieUtskotten, uppgifvit bestå i Herr Stats-Secreteraren M. G. Danckvardts åtgärd till beredandet och utfärdandet af K:gl. Majrts Constitutiöns-Utskottets Memorial N:o 17. 15 Nådiga Förordning den 19 December 1837, angående grunderna och vilkoren för hemmans-klyfning samt afsöndring af jord eller andra lägenheter, hvilken Förordnings 2:dra Capitel Herr von Quanten förmenar innefatta en fråga, som rätteligen tillhört 4 Cap. 9 §. Jorda-Balken, och sålunda bordt behandlas efter Regeringsformens 87 men nu blifvit, på sätt äfven hos Rikets Ständer egt rum, af Stats-Secreteraren origtigt behandlad enligt 89 §. i nyssnämnde Grundlag, eller såsom ett Oeconomiskt ärende.
Hon skulle ha lärt honom kärlekens innersta väsen, det djupa och lugna och starka; det som icke är sinnesrus och exaltation utan en stor, sund lycka; icke en lidelsens fladdrande låga, som förtär, utan en brinnande eld, som lyser och värmer. Hon skulle ha lärt honom, hvad det vill säga att ega ett kvinligt väsen att förtro sig till i glädje och sorg — en varelse, som kanske var honom underlägsen i allt, både intelligens och förstånd, men som ändå förstod honom i allt — derför att hon älskade honom mer än allt Och sjelf skulle hon ha funnit den man, hon drömt om, en man höjd öfver alla andra, en man af själens och sinnenas adel, som med varsamma händer skulle ha brutit de blommor, som spirat fram ur hennes känslolifs rika jordmån Nu var det för sent — för sent. Hon böjde sig ner och bröt ett ormbunksblad vid sidan om sig; och hon fläktade dermed mot sina heta kinder. Tankarne skiftade, slogo plötsligt öfver, och med ett stänk af hans egen sjelfironi upprepade hon för sig sjelf, gång på gång, att hon byggt sig ett luftslott nyss — och att hon kommit för sent till verlden för att i verkligheten kunna draga ditin. Och i nästa sekund kom reaktionen. Nej! Nej! Hon kunde icke, ville icke älska honom! Hon reste sig häftigt upp. Ansigtet fick ett uttryck af trots, och hon började gå nedför sluttningen med hastiga, spänstiga steg. Det sista vägstycket utför sprang hon i fullaste fart, som en tolfårs flicka. Plötsligt hejdade hon sig och såg sig omkring; men ingen lefvande varelse syntes till. Hon gick vidare ner mot staden, raskt som en ung flicka, men med en verldsdams värdiga hållning. Hon hörde sjelf, hur käckt de små skorna slogo mot vägens stenar, och dervid kom det på henne en öfversvallande känsla af ungdom och lefnadsmod. Hon var icke mer än 26 år. Lifvet låg ännu framför henne, vinkande, lockande med oupplefvade möjligheter. Hon skulle ännu kunna finna en man värdig att älska, en sund och stark man, som skulle binda henne vid sig med alla sinnens styrka — icke för döden utan för lifvet.
Såsom Deputerade för Götheborgs Stad hafva Herrar Santesson, Lamberg och Lefjler hos Rikets nu församlade Ständer anhållit om bifall dertill, att Staden måtte 4 Banco-Vtskottott Betänkande, Nio 44. få återgälda den qvarvarande delen af sin skuld på de grunder, sorn, år 1823, enligt senare alternativet, medgåfvos för hela Lånet, nemi. genom inbetalning af sju för hundrade årligen, derutaf 5 procents Ränt» till betalningsdagen komme att godtgöras, och det öfriga minska Capital-Skulden; dock med undantag af den foreskrifne Borgensförbindelsen en för alla och alla för en, hvilken Motionairerne ansett så mycket mindre nu vara behöflig som Låne-summan blifvit till helt nära hälften nedsatt, men Inteckningen qvarstår uti Egendomarne, hvilka alltjemt varit och äfven komme att ständigt blifva assecurerade. Motionairerne förbehålla slutligen, att, i händelse Staden linder tiden kunde föryttra någon eller några af dessa intecknade Fastigheter, inga binder från Bankens sida måtte deremot uppstå, enär Staden till Banken inbetalade fulla beloppet hvarföre den försålda Egendomen blifvit intecknad. Under frågans behandling hos BancoUtskottet, har Herr Commerce-Rådet Lamherg enskildt meddelat någre upplysningar, hvaraf hufvudsakligen inhemtats: att utaf Stadens Fastigheter en del skola vara i Allmänna Brandförsäkrings-Verket antagne tili ett värde af R:dr ai,5-5i: 12 sk. 8 r:st. och Bancc-Ut skottets Betänkande.
Bifölls; N:o 9, i anledning af väckta motioner om ändring i Kongl, kungörelsen den 5 Mars 1831, i fråga om tiden, då auktion å landel bör vara slutad. Bifölls; och N:o 10, i anledning af väckt motion, att resandes åkdon mätte vägas och förses med stämpel, utvisande den tyngd, de innehålla. Bifölls; Från Hederv. Bonde-ståndet. S. D. Föredrogs och bifölls Stats-utskottets utlåtande N:o 163, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse om anvisandet af ett serskildt kreditiv till betäckande af kostnaderna för de rustningar, som af närvarande politiska förhållanden kunna påkallas. Den 13 Maj. Från Höglofl. Ridderskapet och Adei.n. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-utskottets den 6 och 10 dennes på bordet lagda utlåtande N:o 148, i anledning af erhållna åter - Prot.-utdrag den 43 Maj 4848. 357 remisser å betänkandet N:o 39, angående regleringen af utgifterna under riks-statens andra hufvud-titel, bilölls Utskottets i utlåtandet N:o 148 i afseende på 2:dra punkten gjorda tillstyrkande, vidblef Ridderskapet och Adeln sitt rörande 5:te punkten förut fattade beslut, ansågs det i 10:de punkten omförmäldta förslags-anslag till fångars vård och underhåll böra bestämmas till 800,000 r:dr samt farn Ridderskapet och Adeln Utskottets förevarande utlåtande icke i öfrigt erfordra någon åtgärd. S. D.
Jag tillstyrker således, att Ridderskapet och Adeln täcktes utlåta sig i öfverensstämmelse med de grundsatser jag yttrat, emedan de klart följa af 4g §n, och ej innefatta någon tydning af densamma. Herr II erta: Jag underställer, om det kan vara meningen hår, att gifva något formulaire för hvad Utskotten skola svara. Om möjligen den händelse inträffade, att anmårkningarne voro så grundade, att det iyckades att ändra ett Utskottets Öfvertygelse, men tre Stånd redan afgjort saken, skulle Utskottet då för formulairets skull likväl sätta, att det ej funnit skål, att ändra sitt förra beslut. Eller skulle Utskottet till åfventyrs verkeligen frångå sitt förra beslut; i sådant fall, och ehuru 5 Stånd afgjort frågan, måste Utskotten ingå med nytt Betänkande anv tingen till alla Stånden, eller blott till det som återremitterat. Går Utskottet ej till alla Stan - 154 Den 27 Augusti/, m. den så förblifver beslutet fast, men om det går till alla med sin syndabekännelse, så vore ju det att söka upprifva det af 5-,ne RiksStånd förut i laglig ordning fattade beslut. Jag tycker, att 4g jjj. år tydlig, men finner Herr von Hartmansdorff förslag af den natur, att det står att förena med grundlagens helgd, och tillstyrker således bifall derå. Herr Grefven och Landl-Marfkalken yttrade, gatt frenne olika åsigter uti förevarande ämne blifvit framställde, nemligen BondeStåndets, PresteStåndets och Herr von Hartrnansdorffs. Dessutom funnes ännu ett sått, att afgöra frågan som vore både enkelt, samt, efter Herr LandtMarskalkens omdöme, tilläfventyrs råttast, och hvilket bestod deruti, att Ridderskapet och Adeln för dess del förklarade, det ifrågavarande stadgandet uti 49 §. Riksdagsordningen vara så tydligt, ett något vidare yttrande rörande detta ämne, icke af Ståndet fanns nödigt. Herr Cederfchjåld:
Frihtns medgifvande, så är förhållandet, synes mig icke rådligt, att åt en myndighet, som sålunda ännu icke hunnit förvärfva sig större förtroende, öfverlemna ett bestyr, som onekligen är af stor vigt för framtiden, och hvilket bestyr fastmera tyckes, enl. sakens natur, tillhöra den embetsmyndighet, som har att svara för allmänna tillståndet inom hvarje län, så vidt befolkningens sedliga tillstånd kan, genom myndigheters åtgärd, öfvervakas. Genom att undandraga Läns-Styrelsen den rättighet, jag och andra med mig vilja åt densamma vindicera, tillintetgör eller försvårar man möjligheten för denna myndighet, att göra sina åsigter om det helas, väl gällande. Följaktligen, och, med afseende å hvad i detta ämne tillförene är anfördt, anhåller jag, att R. o. Ad. ville vidblifva sitt förra beslut. Frih. Raab: Frih. Cederström har upläst ett anförande af mig, ronde sockennämnder, och jag ber R. o. Ad., så vidt det af Frihln uplästa stycket hördes, benäget observera, att det fullkomligt öfverensstäminer med hvad jag nu under diskussionen sednast yrkat. Jag har nemi. sagt, att felet med våra sockennämnder består deri, att åt dem icke lemnäs något förtroende. De hafva allt för ringa bestyr, och derföre frodas icke dessa institutioner så, sorn de böra. Med denna åsigt öfverensstämmer icke blott mitt yrkande, ronde 13:de §:n, utan äfven det, att åt sockennämnden måste lemnäs det förtroende, som här är i fråga, och jag tror således, att, om dessa institutioner blifva hedrade med större och betydelsefullare bestyr, skulle dessa institutioner blifva bättre sammansatta än f. n. Medan jag har ordet, vill jag yttra något om ett skäl, förut anfördt af Gr. Lagerbjelke, sedan vederlagdt af Hr von Hartmansdorff, men sedermera ånyo uprepadt af andra talare. Detta skäl var nemi., att om K:s Beflude utser den person, som skall utöfva minuterings-rätlen, blifver han icke så högt beskattad, och behöfver således icke sälja så mycket bränvin, som om han pä auktion inropar rörelsen.
Forklénliga tillmålen, de må nu vara beledsagade af hvilken sannolikhet som helist, äro alltid — tillåten mig, mine Herrar! att påminna derom, — s;i länge sorn Domaren ännu icke , med Lagens visshet lötkl?rat dem för sanningar, ingen ting Den t April. 3? annat, än tomma beskyllningar; och de äro således ingalunda Argumenter, hvarken att här framställas, eller att här antagas, emedan ds alltid äro af natur, att till rigtjgheten fordra Domstolens sanction. Jag formar mig aldrig att tro , det ett Riks-Stånd någonsin bör antaga eller gilla sådana enskildfa beskyllningar, sorn en Domstol efteråt möjligen kan förkasta. Då nu Motionen var gjord angående ogillande af några Friherre Hjertås uttryck, trodde jag, att om Motionen blifvit afslagen, bade följden varit, att Allmänheten, som skall läsa våra Protocoller, hade ansett uttrycken vara af vart Stånd formeligen gillade; och det var detta, som jag trodde borde förekommas. Jag ansåg det så mycket häldre nu kunna ske, som ett sådant ogillande aldrig utfallit mindre ofördelagtigt för uttryckens framställare, än nu. Friherre Hjerta är af oss alla ansedd för en rättskaffens man, sora icke med uppsåt förolämpar någon. Den glada och naiva fritalighet, som han vandt oss vid, i sina anföranden, har utmärkt ett förlitande till Ridderskapets och Adelns benägenhet, att häldre afse hans välmening än granska hans ord; och jag är öf^ vertygad att han, i detta förlitande, icke heller denna gången mlssräknadt sig. När vi således kunde, utan att minska något af vårt afseende för honom , lemna det ogillande åt hans uttryck, som rättvisan och Allmänhetens uppmirksamhet påk hlade, så tror jag alltid, att vi deri gjorde rätt. Friherre Hjerta, Axel: Jag är oändeligen 8? Den t dpril - smickrad att finna en så vältalig man, som Friherre Boye åtaga sig mitt försvar. Oombuden är han och misstager sig högeligen deruti att jag attaquerat någon personelt.
Å de artiklar» för hvilka. såsom enligt Rikets Ständer» förslag till ineller utförsel förbiulne» tullafgifter blifvit till nedan utförde belopp bestämde för den händelse att förbuden skulle af Kongl. Mfrj:t upphäfva»- r^a&ssaBsaaBHBBH^ Tulln /irda. ‘BnEBoaaBaamaBSBga mmEamammBBaaaaBMsaMi Qvantitet för In/cr selsUtförselsa) Till införsel förbudne: Brännvin och Sprit; ~af säd, polates eller andra jordfru g ler: alla andra slag (än Geniévre Holländsk) odistilleradt elior disLilleradt, af lill och Tullberäitn. tu 11. tull. Rdr 2 sk. 1*. itdr sk. r. Rdr sk. r. med 10 graders styrka 1 kanna — 3s för hvarje öfverskjutande full grad ökas tullvärdeL med 6 sk. och tullen med 3 sk. per kanna. af .frugt: 2 andra slag(än Cognac, Fransk) af till och med 10 graders styrka för hvarje öfverskjutande full grad ökas tullvärdet med 6 sk. och tullen med 3 sk. per kanna. Jern: Gjutet: 1 kanna — 33 9 — Tack-och Barlast-, af Berg34 malm 1 SkU. st. v. 4 8 “““ D:o D:o af Sjö-och Myrmalm Smidt eller valsadt: 1 SkU. st. v. 2 —- 16 Stång-, platt, l turn tjockt och deröfver,under 1 3 tums bredd och öfver | tunis fyrkant 1 Sidi st. v. 4 Bil. till Bevilln.-UtskBetänk., N.-o 13. Tullvärde. Qvantitet för Tullberäkn. Införselstull. Utförselstull. Rdr sk. r. Jern: Smidt eller valsadt:
Om det blott gäller närvarande ögonblick, så har detta Betänkande ej något inflytande på hvad af Särskildta Utskottet kan yttras; men om man har afseende på framtiden , så , enär Stats-Utskottet afstyrkt all förändring, anser jag, lika med Herr von Hartmansdorff, ehuru jag med honom är af olika tanka om Särskildta Utskottets Betänkande , att detta nu bör hvila. Herr Hjerta: Om slutet af Betänkandet åter får uppläsas, tror jag man skall finna, att Stats-Utskottet ej tillstyrkt någon åtgärd. Herr von Hartmansdorff: Om förhållanlandet med detta Betänkande är sådant, att i anledning deraf ingen skrifvelse kommer att afgå till Kongl. Maj:t, så har har jag intet emot, att det genast afgöres. Men i annat fall hade collision kunnat uppkomma. Herr Hjerta: Ingen skrifvelse kan komma ifråga, i afseende å detta ämde, enär Utskottet afslagit all ändring. Sedan slutet af Stats*Utskottets ifrågavarande Utlåtande blifvit å nyo uppläst, yttrade: Herr von Hohenhausen : Efter den uppläsning, som nu skett, finner jag ingen åtgärd vara tillstyrkt, och har således iogen ting emot att Betänkandet företages. Herr von Hartmansdorff: På samma grund. Den 8 December e. m. 467 sorn Herr von Hohenhausen anfört , afstår jag frän min begäran att Betänkandet ytterligare måtte iå hvila. Uppå' derefter af Herr Grefven och Landt-Marskcilken gjord proposition, blef StatsUtskottets Utlåtande af Ridderskapet och A-, deln bifallet. Föredrogs å nyo Lagsamt Allmänna Be. svatsoch Oeconomie-Utskottens den 10 sisth Maji under N:o 61 afgifne, samt den 30 i berörde månad eftermiddagan på bordet lagde, Betänkande i anledning af väckte motioner om anskaffande af all slags Expeditions-lösen , samt om nedsättning dels i allmänhet, dels i särskilfe de!ar af nu gällande Taxa å ExpeditionsLösen. Herr von Hartmansdorff'j, August'.
Mynt-verket lyder, att af de nya silfver mynten, som motsvara de äldre mynten å hela, halfva, fjerdedels, åttonde dcls och sextondedels R:dr specie eller af valörerna 4, 2 och 1 Ridr samt 50 och 25 öre Riksmynt måtte förfärdigas så mycket, som under innevarande år möjligen kunde medhinnas, dock under iakttagande att prägling skedde företrädesvis af mynt å 4 R:dr samt 25 öre Runi, motsvarande hela och fe:dels Ridr stycken samt i sista rummet af den myntsort, som motsvarade | Ridr specie, hvaraf Banken jemförelsevis hade största tillgång; och medgåfvo Fullmäktige att Kongl Mynt-verket fortfarande finge, på en gång, hos sig innehafva 70,000 Ridr silfver af Bankens förråd, hvilket belopp då ansåges i och för myntningens skyndsamma bedrifvande erforderligt. Bill. till R. St. St:s Banko-Utskott. Angående nya sedlar. Sedermera hafva Fullmäktige, dels under den 24 nästlidne April, vid då gjord reqvisition af kopparmynt, fäståt det uttryckliga förbehåll att något afbrott derigenom icke föranleddes i den för Banken erforderliga silfvermyntning, dels den 11 sistförflutna September, i anledning af då befintlig brist å valören 4 R:dr B:mt, begärt att Kongl. Stats-Kontoret ville förständiga vederbörande å Kongl. Mynt-verket att fortskynda silfverutmyntningen för Bankens räkning, så att något afbrott i silfverutvexlingen ej måtte inträffa, och dels slutligen under den 9 dennes, med bifall till Ofver-Direktörs-Embetets för Kongl. Myntoch Kontroll-verken derom gjorda begäran, förhöjt förskottet i silfver till 150,000 R:dr specie, men dervid tillika i aflåten skrifvelse begärt att Kongl. Stats-Kontoret måtte, vare sig genom anskaffande af flere mynt-pressar och machiner eller ökande af Kongl. Myntverkets arbetskraft, låta fortskynda myntningen för Bankens räkning.