Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
E t t f o l k så okunnigt, att det inte ens förstår, h v a d det tjenar till att lära sig n å g o t! Låt gå för att det är l ö n l ö s t, — j a g b e g ä r ingen lön. » Då vi tänka oss, att besvarandet af det spörsmål, » Georgina » här nedan framställer, bör kunna blifva af synnerligt intresse för otaligt många nygifta, unga qvinnor inom vår läsekrets, ha vi velat gifva det en mera framskjuten plats och uppmana ifrigt de erfarna mödrarna att ej undandraga sig tillfället att vara en medsyster till nytta. » M e n faran. J a g har ingen sprängTjenarne. Mathållning för tjenarne i ett landthushåll. (Svar till frågan 254) Ett skålpund kaffe och ett skälpund socker i månaden till hvarje tjenare eller en sockerbit (maskinhuggen) till hvar kopp kaffe är alldeles tillräckligt; ty kaffe är ju ej något för kroppen stärkande och närande, utan ett njutningsmedel, som blifvit så allmänt, att det ej kan undvaras. Kaffe på morgonen begagnas som ett slags förfrukost och bör derför åtföljas af en skifva godt, mjukt rågeller rågsiklbröd, väl jäst och väl gräddadt. Hvad skrämjölsvällig till frukost beträffar så blir den väl litet enformig i längden och bör af en husmor på landet kunna ersättas med annan mat som blir lika billig t. e x. : Månd.ag potatis och sill; Tisdag skrä- mjölsvälling; Onsdag stekt hafregröt med uppkokt mjölk; Torsdag sill och potatis; Fredag ugnspannkakor och Lördag skrämjölsvälling. Det blir då litet omvexling med frukostarne. De söndagar, ni ej kan hafva färskt kött, kan ni taga någon af följande rätter, som äro utmärkt goda och nä- rande: Fläsk med bruna bönor och fruktsoppa. Salt oxkött med stufvad potatis eller potatispuré. Salt fåreller kalfkött med makaroner. Fläskkorf med kroppkakor. Hufvudsaken är, att maten är väl anrättad, ej för salt, ej skämd eller vidbränd och med något kryddor till.
Men sedan detta blifvit gjordt och regleringen så verkställd att, så vidt möjligt vore, den ens Prestens lön blifvit jemnad till likhet med den andres, borde inom ett stift, der, sedan tillräcklig lön blifvit anslagen åt dess Prester, el t disponibelt öfverskott af lönemedel äterstode, sådant öfverskott användas till förbättrande af lönevilkoren för prester inom ett annat mindre väl lottadt stift. Såsom skäl för en sådan hela riket omfattande lönefördelning förekomma jemväl, att det olika stadium af odling och industri, uti hvilket olika delar af riket sig nu befinner, ovilkorligen komme att föranleda dertill att, vid odlingens och industriens framsteg, de nu i dessa hänseenden vanlottade orterne komma att förete en proportionerligt större utveckling än de öfriga, och att till följd derutaf uti de förra äfven folkmängden måste starkare ökas och behofvet af pastoratens fördelning mera tvingande framstå. Då till de nya pastorernes aflöning den ökade tionden icke torde blifva tillfyllestgörande, skulle en lönereglering, sluten inom hvart stift, stänga de bidrag, som eljest till de nya lönerne kunnat erhållas, och således göra Statens mellankomst nödvändig uti högre grad, än eljest möjligen blefve förhållandet. Af Malls Persson: »att i och för uppgörandet af kalkyler öfver Presterskapets nuvarande löneinkomster, hvilka lill Statsverket böra ingå, utses en nämnd, bestående, utom Pastor och Komminister, af 4 personer, hvaraf Konungens Befallningshafvande utse 2:ne ojäfvige lekmän och församlingen eller pastoratet 2:ne inom detsamma boende och bofaste män.» Af Guslaf Bjerkander från Skaraborgs län: »att församlingen utsåge tvänne, samt Domkapitlet och Pastor hvardera en ledamot i denna nämnd, hvars Ordförande, på sätt den Kongl.
«Jag vågar ej svara på frågan,» sade Albert, med en lätt axeldragning. «Evelina du kan just ta och spela en smula och sjunga en stump för oss. Det brukar ju kunna väcka opp er, kusin Efverling.» «Jag tackar, jag behöfver icke väckas,» sade Efverling. Evelina gick likväl icke till klaveret, ehuru Albert bestormade henne med böner och gumman så godt som befallte. Hon tänkte endast på att Efverling ej nu liksom förr bad henne derom. Gumman var i afton missnöjd med Efverling. Han är rigtigt ohöflig mot Säfven, tänkte hon, då de slutligen åtskiljdes, men så skall jag vara så mycket höfligare. «Välkommen igen när du vill,» sade gumman till Albert. «Vi kan ju göra våra små partier så här om aftnarne. Efverling är väl icke alltid så sömnig som i qväll.» Albert gjorde de förbindligaste försäkringar: «om han också icke hade för sin person ernått den lyckan att få umgås i hennes hus, skulle man icke kunnat utestänga hans tankar etc.» Han lofvade att icke försumma sig. Man behöfver icke frukta för, att Albert ej höll ord. Han var nu en daglig gäst hos den nya tanten, som ännu aldrig hade träffat en så skicklig bostonspelare och en så ojemnförlig sällskapsman. Gumman upphöjde honom ända till skyarne, och fara var verkeligen å färde att han började inkräkta Efverlings rum, i gummans lättfångade hjerta och förtroenden. Man talade knappast om något annat på kaffekalasen än Evelinas giftermål, ty på annat sätt kunde man ju icke tyda ett så intimt förhållande. Man önskade, man häcklade, man gratulerade om hvartannat. Evelinas nekande tjenade till intet. Och Efverling! hvarföre reser icke han hem? han tycks ha glömt både bygge och skogskörslor. Han sitter bara och suger sin pipa och kastar ut sina kort lika machinmessigt som vanligt. Obegripligt! Tanten och Evelina funderade förgäfves; hvarje dag frågade de hvarandra. Hvarföre reser icke Efverling? Gumman trodde sig likväl ha utletat orsaken.
©ahlborn till hälften och begge fämttärcrna meb * bmarbera, erfätta åtongl. 2)faj:t och fronatt be 28 fp. banco, ^tt>iffa, em ligt meberböranbeö uppgift, åtgått tid ©uffaf 2lnberkoitö utrberbåd unber be 4 bagar bart utöfmer behörig tib, båditö i fängelfe; och bå ©uffaf 2lnberkonö miffelfeort icfe more fäitb, lemnabeé bet honom öppet, att fram* beleé emot $ämnerö*9iättenö Orbföranbe och lebamöter mäcfa anfpråf på jfabeffånb, för bet libanbe honom fåluuba öfmergått. — 47 — ^5 anlebning af be i SDtarieflabé fronoljäfteé fänglifTor för Slpril ocf) 3untt mdnaber dr i83o befintliga antecfningar, att fmeb&gefällen 0meit
Väl har man, oaktadt förliknings-projectet just innefattade sjelfva gåfve-anbudet, sökt anbringa en viss åtskilnad emellan dem begge, förmedelst det ena bortvisande och det andras antagande, och dermed tillika velat antyda, att den i Eccleciastique-Expeditionen åt förvaltnings-frågan lemnade behandling icke hindrat rättsfrågans Ordentliga fortgång och afdömande; men efter Utskottets tanka, ägde dessa frågor så nära gemenskap med ConstitutionsUtskottets Betänkanden. 163 hvarandra, att genom den förras afgörande* den sednare nödvändigt måste, hvad äfven handt, förfalla; Med hänsigt föröfrigt till den visserligen mindre adaequata tillämpningen af 107 §.som handlar om rådslag öfver allmänna mått och steg, på de två sist uppgifna anmärknings-puncterna, hvilka beträffa med enskilda mål, får Utskottet vördsamligen förklara, att, då dessa omständigheter hvarken kunnat hänföras under 106 Jf., eller bort stadna inom Utskottets Protocoll, någon annan utväg, än den nu begagnade, icke återstått. 4:0 Tillstyrkandet af besluten, i Kammar-Expeditionen den 20 Februarii 1821, och den 14 Augusti 1822, om Lant-Räntmästares och Kronofogdars, samt i Handelsoch Finance-Expeditionen den 12 Apr. J820, om Postförvaltares tillsättande genom Kongl. Majlts Egna Nådiga Constitu* torial. Tillförene blefvo dessa Upbördsmän förordnade af vederbörande publique myndigheter, under hvilkas öfverinseende de, hvar för sig, äro stälde; Och upphäfvandet af en sådan gammal institution hade för* modeligen icke bort tillstyrkas, utan er* i€/f.
Såsom sådan slog han äfven, döende, afskeds-slagen på sin lyra; med dessa verser öfver sitt porträtt och sig sjelf, der han, sista gången, inför efterverlden bigtat den enda lidelse, för hvilken han var svag och derföre blef offer: Blekt mitt anlete är: men tadlen konstnären icke, Att han det gjort så blekt; sådan i lifvet jag var. Rigtigt bildades så den färg, som Cynthia gaf mig: Blodet torkade bort, kinderna vissnade hän. Ungdom, och helsa, och lycka, och lugn, – allt offrades Henne: Hennes jag lefvande var; hennes i döden jag är. Lifvet flykta de snart – men ack! när ägde jag lifvet? Nej! genom Cynthia blott var ju Propertius till. För egen del hann alltså Kellgren slutligen genombryta – eller (om man så hellre vill) med rikare innehåll fylla och utvidga – den snäfva Formalism, som var den skolas, från hvilken han utgått. Detta var likväl ännu ej skedt, när Thorild fann sig föranlåten, att uppträda till kamp mot dess åsigter. Genom föregående skildringar torde nu hans anledningar dertill vara begripliga. Man förstår, huru han kunde i den rigtning, som Sveriges dåvarande vitterhet af sina höfdingar erhöll, finna en öfvervigt lagd på behag framför styrka, på lek framför allvar, på qvickhet framför tanka, på vers framför poesi, på ordprång eller såkallad ”stil” framför sak och sanning; hvarifrån vägen syntes honom vidöppnad till en urartning af vekhet till veklighet, af söthet till slisk, af joller till pjoller, af täckhet till prål, af galanteri till smil, af satir till grin, af vältalighet, smak, kritik till ”trälars granna möda och småmästerskap”; – och allt detta i följd af ett det svenska frihetssinnet förnedrande härmnings-begär. Enskild förtrytelse påskyndade fiendtligheternas början; men att förklara dem, räcker den ej till. Sådana brytningar hafva alltid djupare orsaker.
Rågmjöl 4 a* salt Kött 6 ■| — salt Fläsk å 4 R:dr r» D \ — salt torrt Kött å 2§ R;dr ry O 2 färskt Kött å 3; 16 4 2 — forrt rökt Fläsk å 6 R:dr 3 ??• Banco, utgjorde en portion 1J sk. 3 r:st. Banco, hvaraf synes att densammas värde rättar sig efter Spannmålsprisen. * - . « N;o 4, Friherre Rehbinder 3 jjohan Fredrid, Må jag ett ögonblick få fästa Högloflige Ridderskapets och Adelns uppmärsamhet viii ery af våra pålagor, jag menar vår saltpetters gärd, hvilken blifvit mera tryckande än man t)en 2g Februarii, | början, vid contractets afslutande om densammas utgörande in natura, kunde förmoda. Då gälde i Lisp Saltpetter 3^ å 4 R dr B:co och Kongl. Maj t och Kronan som hade en o?tridig rätt till all Saltpettersjord i Riket, mert sjelf förut hade bestridt sjudntngen, utfåste då, en arbetslön af 1 R:dr 24 sk. Ekco för hvart Lisp, således 595:delar eller minst § .'delar af Saltpetterns värde, då contfactet ingecks. Genast efter det ingångna contractet, började Saltpetterspriset att böja sig och steg snart till närvarande pris af 7| R:dr samma mynts men arbetskostnaden förbfef dock oförändrad, hvilken med dertill utgående ved var hvad som mäst stigit i värde, och billigt vis bordt förhålla sig i proportion till Saltpetterns förhöjda pris, och således med Adelar eller minst f-.delar af detta sednare värde bordt utgå. För att ej allenast uppmuntra utan ock befordra anläggningen af Saltpetterslador och artificiella samlingar af Saltpetterjord, lät Kongl. Majit anskaffa Österboifningar, hvilka mera ■vana vid denna handtering, skulle mot contant betalning biträda dem sorn ville vid dylika ani läggningar begagna deras erfarenhet. Tvenne sådana kommo till Östergöthland och voro där, sorn jag tror, öfver en sommar.
För torpare, tjenstehjon och statfolk samt handtverks-, bruks-, grufvu-/ och fabriks-ai betare, jemte deras hustrur och hemmavarande barn, skall hus-; bonde, under den tid, arbets-aftalet eller contractet gäller, ansvara för försörjningen, så att icke de falla fattigvården till last. §. 10. Den, sorn från annat fattig vårds-samhälle intager arbetsfolk, som har minderåriga barn, skall, utöfver redan stadgad ansvarighet såsom husbonde, så länge sådan ansvarighet fortfar, under två år, räknade från inflyttningen, enskildt vidkännas en fjerdedel af den fattigvårds-kostnad, som för sådane personer samt deras hemmavarande barn kan komma att utgå, och derjemte, efter allmänna grunder, deltaga i de öfriga tre fjerdedelarne af sådan kostnad^ §. 11. Den fattigvårds-ansvarighet, som i 8:de och 9:de §. §. är föreskrifven må af Fattigvårdsstyrelse kunna eftergifvas, i den mon behof och billighet sådant påkalla. §. 12. 1 Morn. Vid utdelande af fattigvårds-understöd, skall Fattigvårdsstyrelse tillse, att det motsvarar de nödvändigaste behofven, alltid med beräkning af fattighjonets arbetsförmåga, ehvad den må vara större eller mindre; och ankommer det på styrelsen att, efter som den linner mest ändamålsenligt, antingen anställa fattighjonet lill arbete för godtgörelse af understödet, eller åt hjonet öfverlemna alt fritt använda sin arbetsförmåga, då understödet i förhållande dertill minskas. 2 Mom. Barn, som tillhöra fattigvården, skola icke allenast förses med uppehälle, utan äfven christligen uppfostras och undervisas. De måga icke genom så kallad kringgång försörjas, utan skall stadig bostad dem anvisas, der uppsigten å deras uppfostran kan behörigen handhafvas. Bih. till R. St. Prot. l84f70 Sami. 1 Afd, ia§ Expeditions-Utskottets Förslag till tind. SkrifvelseN.o 4°i« 3 Mom.
Ad:s representanter skulle nästan uteslutande komma att utgöras af höga embetsmål!, hvilket icke vore öfverensstämmande med Nationens interesse. Blotta möjligheten af sådana ändringar är redan tillräcklig för att förmå oss alt söka en ändring i närvarande förhållande. Jag vet icke, hvarföre R. o. Ad., med den riksdagshistoria vi hafva, och då R. o. Ad. genom den Ridd.Ordn., vi parsurprise erhållit i tidernas närhet, har ett exempel på, huru lätt ändringar i vår ståndsordning kunna genoradrifvas, skulle vilja underkasta sig de beslut, som majoriteten kan fatta vid tillfällen, då ganska få ledamöter vore närvarande, och som kanske utan svårighet i en framtid kunde vinna sanction. Jag anser enda utvägen för R. o. Ad. att bevara en möjlighet af sjelfständighet just bero af Ståndets talrikhet, Den, snart sagdt, enda möjligheten ligger deri, att Regeringen icke innan riksdagens början kan förutse hvilka ledamöter komma att intaga platser på våra bänkar, dag önskar derföre, att R, o. Ad. genom sitt beslut i förevar, ämne ville visa sig vara måna om sm sjelfständighet. Jag vet, att Bonde-r Den a/j Mars f. ra. St. afslagit detta redactionsförslag och skulle tro, att man äfven deruti kunde se någon anledn. för R. o. Ad. att bifalla det; ty för mig är det oförklarligt, hvarföre iBondeSt. så hastigt afslagit en förändring, hvaraf BondeSt. ej kan hafva någon olägenhet. Jag tillstyrker bifall å grundlagsförslaget. Hr Bråkenhjelm: Efter jag varit den enda ledamot af detta Stånd, som yrkat afslag på förevar. så lärer det vara förgäfves, att jag fortfar i detta yrkande. Emedlertid anser jag såsom min ovilkorliga riksdagstnannapligt att inför R. o. Ad. och hela Svenska folket förklara, att jag anser för en olycka, om detta stadgande införes i Riksd.Ordn., emedan R. o. Ad. derigenom betages den rättighet, detta Ständ framför de öfriga äger att med Konungens bifall modifiera sitt representationssätt efter tidernas kraf.
Men liksom detta sista stycke företer en till satir öfvergående ironi (i de tvenne andra är öfvergången redan fullbordad), så gifves en mängd motsatta öfvergångs-daningar, i hvilka ironien redan är röst för denna djupare humor, som sedermera, i mån af sin stigande öfvervigt, genomtränger det ironiska elementet med städse mer elegiska beståndsdelar. Erkännas måste t. ex. redan vid Fross-qvädet (”Snart är jag ryckt ur tidens sköte”) och vid visan ”Om ödet mig skull’ skicka”, att om båda gäller detsamma, som om den sednares nära slägting ”Bröderna fara väl vilse ibland”: ingendera är rent komisk, men ingendera är heller blott ironiskt-komisk; ty skrattet i alla trenne är ett förtviflande skratt, ur hvars innersta frambryter en den dystraste grundton. Näppligen behöfva de stycken påpekas, der denna grundton genast röjer sig: sådana äro (bland flera) de redan anförda: ”Drick ur ditt glas, se Döden på dig väntar” och ”Ack du, min Moder! säg, hvem dig sände”; af hvilka den sednare, ett mästerstycke af humoristiskt verldsförakt, har ända upp till ryslighet stegrat sin fallne hjeltes sjelfbespottning.
I betraktande af hvad sålunda anfördt blifvit, och på det att dels en ganska vigtig och betydande samhällsklass måtte erhålla hittills saknad representationsrätt, dels äfven Ridderskapet och Adelns representation måtte fä en lämpligare form för sin verksamhet, har Utskottet ansett sig böra, till Rikets Ständers grundlagseniiga behandling) vördsamt öfverlemna följande förslag till ändringar uti Riksdags-Ordningen. § 11. (nuvarande lydelse.) Med de i andra § verkställas; tillhörande det Dom-kapitlen, att för Presterskapet, Stockholms Magistrat, att för samma stad, samt Landshöfding arne, hvar i sitt län, att för de öfrige städerna och menige allmogen om sådana valförrättningar, å embetets vägnar, föranstalta, f hrrättas. (den föreslagna lydelsen.) Med de i andra § verkställas; tillhörande det vederbörande valförrättare att om sådana valförrättningar, å embetets vägnar, föranstalta, förrättas. § 12. Ridderskapet och Adeln infinner sig till riksdag och representeras enligt RiddarhusOrdningen, hvilken, lika som öfriga StåndsOrdningar, bör vara i öfverensstämmelse med Grundlag arne författad. Bih. till R. St. Fröt. Ridderskapet och Adeln utgöres vid riksdag af Sjutiofem, enligt nedanstående 2:a och 3:e morn., valde riksdagsmän, bland hvilka Sextio väljas af dem, som enligt 2:a morn., och Femton af dem, som enligt 3:e mom. valberättigade äro. 2:0. Adelsmän, som äro medlemmar af någon d Riddarhuset introducerad ätt, med undantag af dem, för hvilka hinder, enligt Riksdags-Ordningen och Riddarhus-Ord3 Sami. 12 Haft. 2 10 KonstitutionsUtskottets Memorial N:o 35. rängen möter; välje distriktvis inom sig Riksdagsmän. 3:0.
Majit nådigst lärer, med öfverlemnande af den begärda kostnadsberäkningen, till Rikets nästsammanträdande Ständer aflåta nådig proposition i ämnet för vidtagande af de åtgärder, som sakens vigt påkallar. Utskottet, som tagit hvad sålunda framsläldt blifvit uti öfvervägande, har dervid inhemta!, att till en del enahanda förslag äfven varit vid föregående Riksdagar väckte utan att hafva vunnit Rikets Ständers bifall. Bih. till U. St. Besv. och Ekon.-Ulsk. Memorial, N:» 48.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge, att 3 mom. af 20 §:n, på sätt Hr von Hartmansdorff föreslagit, borde erhålla följande redaktion: ”Befälla eller tillåta föräldrar, stjufföräldrar, fosterföräldrar eller andra personer barn som äro under deras vård och som ej uppnått 15 år, att bettla, blifva sådana föräldrar eller målsmän behandlade på sätt nästföreg:de mom om bettlare föreskrifver”. Ropades ja. Sedan R. o. Ad. sålunda genomgått Ulskms förslag till ändringar uti särskilda §§ af nu gällande fattigvårds-förordning, föredrogs och bifölls den i Utskms betänk, gjorda hemställan, att i den mån förslaget gillades, R. St. i und. måtte anhålla det K. M. täcktes, genom utfärdad författning, stadga att omförmälde §§, i enlighet dermed, erhålla en förändrad lydelse. Dvn 12 Augusti e. m. 227 Frih. Cederström, Jakob: Uti discussionen öfver Lagoch Ekon.Ulskms betänk. N:o 35 i anledn. af väckta frågor om upphäfvande af, eller ändringar och lil lägg uti de, ang:de fattigvården i riket, gällande bestämmelser, hvilket betänk, nu blifvit af Ståndet afgjordt, bar jag icke deltagit af det skäl, ali jag anser del lilla tuppfjät till förbättring af 1847 års författning icke leda till önskadt mål, eller ali författningen försältes i det skick, att den i framtiden kan blifva gagnelig. Ärendet är af en oändlig social vigt. Utsk:n hafva vid denna riksdag likasom vid föreg:de riksdagar icke eril. min öfvertygelse, uppfattat ämuet i den vidsträckthet som dess vigt påkallat. Man har egentligen följt äldre lagstiftningar i ämnet och derpå lappat, tillagt något nytt och sökt göra förändringar i den syftning som 1788 års författning utvisar och man har derigenom troll, sig komma till målet. Långt ifrån att så år förhållandet, innefattar samtlige dessa författningar den ena efter den andra oförläckta bemödanden alt komma till ett fördoldi slafveri och dispotisra inom kommunerne.
En sådan har blifvit vidtagen i afseende å Hrr Landshöfdingar, och jag ser ej något skäl, hvarför man ej skulle kunna verkställa en dylik reglering med Hrr Biskopar. Hvad på en sådan skulle kunna vinnas, har jag ej föreslagit skola frångå Ståndet, utan användas lill förbättring af sämre lottade skollärares och sämre aflönta pastorers inkomster. Meningen är alltså icke, alt taga något ifrån del Ilögv. Ståndet, hvarföre min framställning icke eller torde anses obillig, hvaremot ett rent afslag å betänk, utan att något annat sättes i sället, vore olämpligt i rnin tanka. Det är sant, att PresteSt. afslagit detta betänk.; likväl befinnas många ledamöter af nämnde Stånd vara af annan tanka och motionen är just väckt derinom. BorgareSt. har i dag beslutat en skrifvelse till Konungen i detta hänseende, i öfverensstämmelse med den reservation, som Hr Norin afgifvit, som till en del afser frågan om indragning af biskopsembetena. Så långt anser jag det ingalunda vara skäl att gå, emedan en chef är behöflig i hvarje stift, denne må nu beta biskop, eller något annat; denna person bör äfven äga en viss värdighet, det år gifvet, och jag anser biskopstiteln medföra en sådan; anseende således lämpligt att den bibehålles. Pä grund af min afgifna reservation, anhåller jag om ålerremiss.. Hr Silfverstolpe, Fredr. Otto: Hvad frågan om indragning af biskopsembetena angår, finner jag icke behöfligt att derom afgifva något yttrande, då ingen af R. o. Ad:s ledamöter uttalat den åsigt, att en sådan indragning bör äga rom; men anser mig deremot böra yttra några ord rör:de den ifrågasätta undersökningen om biskoparnes löner. För min del skulle jag tro, att, långt ifrån att de löneregleringar, som ägt rum i afseende pä regemcnts-chefer och landshöfdingar äro exempel att efterfölja, böra desamma, efter min enskilda öfvertygelse åtminstone, lända till varning härutinnan för framtiden.
Statsverket undviker omkostnaden af det remisslage Utskottet föreslaget i och för inbetalningarnes emottagande i Landt-Ränterierne. Grefve Horn: Samma orsak, som, i fråga om första punkten, föranledde mig att förkasta förslaget att genom Konungens Befallningshafvande bedrifva någon del af denna undsättningsanstalt, hvilken är att betragta såsom en serskild lånerörelse i hvarje landsort, förmår mig äfven att bestrida, det liqviderna skulle för allmänhetens beqvämlighet få ske genom nedsättning i LandtRänterierne. Jag misskänner visserligen icke Den 5 Mars f. m. 3o3 Herr Thams nu yttrade goda afsigt och varma nit för Landtmannens bästa; men jag hemställer, om icke följden af den här föreslagne tillåtelsen skulle blifva, att allmogen, okunnig om penninge-transactioner i allmänhet, inblandade liqviden för dessa lån i den allmänna uppbörden, och lemnade Krono-Fogdarne tillfälle att med dylika medel betäcka Kronobalancer. Jag tror derföre det vara säkrast, att hvar och en under recommendation skickar sina ränteoch capitalafbetalningar directe till RiksgäldsContorets Fullmägtige. Friherre Cederström: Då Betänkandet i första delen af ifrågavarande punkt innehåller, att afbetalningarne skola göras i RiksgäldsContoret, förmodar jag att ingen af Ridderskapets och Adelns ledamöter är okunnig derom, att i händelse penningarne i recommenderade bref skickas till RiksgäldsContoret, blifva dessa bref, utan att någon commissionair behöfves, af RiksgäldsContoret uttagne och öppnade inför ett protocoll, hvari brefvens innehåll annoteras, så att det [omöjligen kan hända, att penningarne på detta sätt icke i rätt väg framkomma utan annan kostnad för låntagarne, än den recommendationen medförer. Deremot anhåller jag få visa, att den andra utvägen medför både större kostnad och till oreda föranledande omgångar.