Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alt lagstiftningens fulländning i den syftning, som i Nåder blifvit föreslagen och Herr Almgren derjemte särskildt påyrkat, följaktligen är nödig, torde ej kunna motsägas. Den af Kongl. Maj:t tillsatta Kommitté för ordnandet af våra kreditförhållanden eller den så kallade Finans-kommittén har jemväl betraktat en sådan lagstiftningens fulländning såsom ett vigligt moment för samma ordnande; och någon förbättring af öfriga lagar, som närmast röra den allmänna krediten, så vidt den beror på ett stadgadt och förtroende-väckande affärslif, kun svårligen åstadkommas med den ofullständigbet och obestämdhet, som för närvarande förefinnes uti ifrågaställa del af lagstiftningen. Man bar ej eller förnummit olika meningar om behofvet af förbättring härutinnan. Skiljaktiga åsigler hafva åter, efter hvad de vid den Nådiga Propositionen fogade handlingar visa, uttalats inom Högsta Domstolen i fråga om beskaffenheten af föreskrifterna beträffande hvilka skola föra böcker. Men då lagen bör vara så bestämd som möjligt, tvekar ej Utskottet alt gifva den method, som Kongl. Majit i denna del begagnat, eller den, att närmare utmärka de slag af näringsidkare, hvilka bokföring åligger, företräde framför den, som (lere af Domstolens ledamöter förordat, alt nemligen blott föreskrifva ovilkorlig bokföringsskyldighet för dem, som idka bandel efter burskap i stad eller, efter särskildt tillstånd, på landet i öppen salubod, samt låta det på domaren bero, dä fråga uppstår, huruvida andra näringsidkare Hill. lill R. St. Brot. 1835 & 1834. 7 Sami. 1 Afd. 26 Haft. 2 10 Lag-Utskottets Betänkande, JVs 49. drif vit en rörelse of den vidd ali, för vinnande af ordning och reda, bok öfver rörelsen erfordrats. Ett stadgande i sistnämnde syftning verkade föga till lagstiftningens förbättring och än mindre till den ordning i affärslifvet, hvars införande utgör det hufvudsakligaste ändamålet med föreslagna författningen.
Denna dellling har obestridligen izHgrcz fordelm med sig, men den innebii.1- stora faror for lrvinnnn so111 inasnnislra, friiinst ensidighetens fartz, som ju hvarje art af isolering nledfor. DBrtill Ironlmer, att den utfit nrbetande lrvinnan allt for ofta salruar ett, godt hernlifs trefnad och gltidje, lilcsom hon af brist pb tid och medel endast sparsumt kan njuta af ngpfriskande siillskapslif. Eenaes krets blir 15itt tr8ig, hon kMnner sig ensam och stalld utanfijr det rilrare lif, sorn ror sig omkring heme. En salmlanslntning mellan oliku grnpper af kvinaor for utbyte af iclber och for idliande af ett godt och angenBlnt kamratlif skulle siilzert lrraftigt motverka den I@.- pelracle isoleringens faror fijr intelligens och lriinsla.~) Se dar allt! Diir Br grmudidken, tauken, sou vi byggt pB i dessa tio &amp; r. Vi lrviunor, sonl cwbeta ntoin hemmet, vi sknlle bereda oss litet Zifsglddje under arbetet, vi slzulle sjiilfva slrnffa oss en tiQjiyktsort, d&amp;r hvarje inedleln lrnnde Iz&amp;nnn .sig soin hemma hos sig sjalf, men gii sanlma gang ute i lifvet, d8r vi liunde lefva ett godt kamratlif ntan lwns och tvang, d3i.r vi hade ett neutrnlt om
För närv:de finnas inom läkarekorpsen 4 personer, som äro af sjukdom förhindrade att göra sin tjenst, tvenne till följe af vansinne, tvenne af blindhet. För 2 af desse äro pensioner begärda, och frågan derom beroende på Stats-Utsk:t. För de andra är ingenting begärdt. För dessa måste hållas vikarier, och aflöningen för desamma går till så högt belopp, att någon besparing icke förefunnes, om staten gåfve ett belopp motsvarande hela lönen i pension åt den sjuke och lönen åt den vikarierande läkaren. Gr. Sparre: På den siste värde talarens yttrande har jag ingenting annat att svara, än att, då något sådant inträffat, som talaren omnämnt, det förundrar mig att icke någon anmälan 144 Dea 26 Angas ti. skett hos K. M. om lönens beviljande i pension, hvarefter K. M. kunnat ingå till R. St:r med propos. i ämnet. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återremiss af förev.de Betänk., framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till detsamma, hvartill svarades många nej, blandade med ja, och sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren utföllo med många ja, blandade med nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Gr. Sparre begärde votering. Uppsattes och justerades följande voter:s-propos.: »Den, som bifaller sammansatta Statsoch Lag-Utsk:ts Betänk. N:o 38, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, återremitterar R. o. Ad. samma Betänk,» Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 15. Nej — 18. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande sammansatta Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts d. 19 och 25 d:s bordlagde Betänk.
Känslan, mystiken, som är själens blomma, som är ångkraften i människolifvet, skulle ej finnas annat än hos kvinnan! Och dock ha de största mystici, som lefvat, en Johannes, en S:t Franciskus, en Tomas a Kempis, en Svedenborg, en Dante, ej varit kvinnor utan män, och därtill män, som haft mycket litet med det kvinnliga könet att skaffa, män, hvilkas snillen varit helt och hållet fria från erotikens befruktande inverkan. Det är sant att genomsnittskvinnan är mera känslig, mera disponerad för mystik än genomsnittsmannen, som i stället har sin styrka i det exakta, det positiva. Men detta är någonting helt annat än att kvinnokönet skulle representera mystiken och känslan. Mystiken och känslan äro mäktiga andliga krafter hos hela människosläktet och ingalunda några specifika könsförhållanden, om än erotiken har sina rötter däri; men eftersom de andliga krafterna alltid framträda starkast hos de väldigaste exemplaren af människosläktet, och då dessa exemplar vanligen alltid varit män — vi ha ju dock en Birgitta, en Katarina af Siena, som kunna täfla med ofvan citerade namn — har det inträffat, att de största kända mystici tillhört det manliga könet. Förf:n öfvergår nu till en analys af det manliga snillet, för att därigenom bevisa, att kvinnan endast på det efterbildande området åstadkommit någon produktion af värde. Hon öppnar sitt anfall med det påståendet, att emedan man sällan finner det kvinnliga snillet i den situation hon illustrerar med den Bellmanska strofen: »Här ligger jag i rännsten och betraktar mina gamla skor —» kan det heller aldrig nå upp till mannens genialitet, aldrig som han göra »färderna mellan Inferno, Purgatorio och Paradiso»! »Ägde icke,» fortsätter hon, »den manliga öfvermänniskan sin intensiva sinnlighet, sitt demoniska djup, sin frändskap med Lucifer och Promethevs, då hade han hvarken blifvit stor som religionsstiftare eller tänkare, som skald eller siare. De etiska instinkter, hvilka minska vidden af kvinnans lifssfer, mångfalden af hennes lifsintryck, de äro det ock, som minska intensiteten i hennes geniala ingifvelse.»
Herr Friherrens definition på, eller begrepp om, hvad som menas med Scandinaviens sjelfständighet, måste utsträckas äfvenledes till om andra magter emot Svenska medborgares personer eller egendom utöfvar våld; ty om, sorn Herr Friherren vill att Scandinavien skulle fortfara med en activ handel, denna handel af annan magt skulle angripas, lärer dessa Svenska medborgares egendom, fastän flytande, vara lika berättigad till Statens försvar, som dens egendom, hvilken är hemma i landet, och icke kunna, som Friherren framställer, anses som miss vext-år, hvilka återkomma med bättre skördar; emedan förlusten af Scandinaviens handel skulle förinta Statsinkomsterna till den grad att Stats-maschinen afstadnade. Det är genom dylika tillgrepp, äfvensom inblandningar i Staternas inre angelägenheter, hvilket vi i förra tider sjelf - Den 8 December e. m. va jemte andra mindre Stater erfarit, sorn vi se dagligen inträffa och sorn således i en framtid äfven l<unna uppstå, som jag ej i likhet med Friherre Anckarsvärd tilltror den säkerhet för andra magters inblandning i våra angelägenheter, han synes äga. Friherre Anckarsvärd framställer att icke ett enda af alla krig sedan 1720 till 1809 varit oundvikligt och att det uppkommit genom Styrelsens åtgärder; detta yttrande tror jag ej vara rigtigt, då man vet att 1741 års och det så kallade Pomerska kriget beslötos af Ständerna, och man äfven vet att 1788 och 1808 årens krig voro försvars-krig, och således intet af de anförda, åstadkomna af Styrelsen. Det är väl att Friherren åtminstone anser till försvarandet af vår och sin sjelfständighet (utom folkets känslighet för krigsorsaken och erkännandet af krigets giltighet) att delta folk hehöfver hjelpmedel, nemligen vapen och krigsförnödenheter, men, manne ej det hjelpmedlet är bortglömdt, som fordras att leda dessa massor; såvida ej den princip får antagas, som Fri herren vid sitt förslag om allmän exercice och beväring anför, att befäl ej skulle saknas till och med till den uppgifna styrkan af 4ot,947 ifrån de högre Scholorna och Undervisningsverken.
M:t föreslagit att, tiil undgående af detta invecklade förhållande, den uppkomna behållningen 1,197 R:dr 43 sk. 2 rst. linge aldragas frän det förstnämnda ersätlnings-anslaget, och således, i stället lör 5,833 R:dr 42 sk. 4 rst., Rikets Ständer måtte i penningar anvisa endast 4,635 R.dr 47 sk. 2 rst. att tilläggas kontanta anslaget för kavalleri-och infanteri-regementerne, äfvensom att den afradsoch krono-lionde-spanmål, som, enligt ofvan gjorda utredning, till belopp af 194 tunnor lOj kappar, af Skaraborgs regemente åtnjöies, blefve från Riks-Slalens 6:e Hufvud-Tilel lill kAvallerioch infanteri-regemenlernes sparimåls-anslag öfverlörd. Rikets Ständer, som, medelst underdånig skrifvelse den 8 sistlidne April, bifallit den af E. K. M:l uti särskild Nådig Proposition föreslagne förändring i alseende å salpelerhjelpens beräkning inom de Småländska länen, samt tillika beviljat <‘tt emot den härigenom uppkommande iönings-minskning för vederbörande regementet' och korpser svarande anslag, hafva, i följd häraf och på grund af ofvan utredda förhållanden, beslutat, att, på sätt E. K. M:t äskat, det kontanta anslaget för kavallerioch infanteriregementerne må ökas med 4,635 R:dr 47 sk. 2 rst., samt ofvannämnde 194 tunnor 10e kappar afradsoch krono-tionde-spanmål till regementernes spanmäls-anslag öfverföras frän 6:e Hufvud-Tileln, vid hvars reglering denna förändring kommer att iakttagas. 6:o. Ehuru Rikets Ständer vid föregående riksdagar ansett sig icke kunna bevilja af E. K. M:t då äskade anslag till inrättande af Inslruktions-kompanier för In delta infanteriet, har E. K.
Hvad först vidkommer anslaget för Landt fors vars-Departementets Commando-Expedition, §å finner Utskottet sig icke kunna frångå den förut yttrade åsigt, att anledning icke blifvit uppgifven eller synes förefinnas dertill, att för berörde Expedition skall erfordras högre aflöningsoch andre omkostnader, än förut för General-Ådjutants-Expeditionen för Armeen, och då Utskottet icke afsell att med det tillstyrkte anslaget skall bestridas andre utgifter, än hvartill förra anslaget för General-Adjutants-Expeclitionen varit anvrsadt, hvaremot, i afseende å sådane i öfrigt för Landtförsvars-Departementets Commando-Expedition erforderlige kostnader, hvilka hittills blifvit af andra anslag och tillgångar bestridde, äfven framgent bör på lika sätt förhållas; pé grund hvaraf Utskottet i denna del vidhåller sitt förra yttrande.
Maj.Is Svar till Riksens Ständers Stora Deputation d. i5 Mars 1820. Den afsky, som Rikets Ständer och hvarje Class af Medborgare enhälligt yttrat, vid första underrättelsen om de anslag, som illviljan och skadebegäret sökte att bereda emot Mig, och Mitt Hus, lemnar mig en rik vedergällning för det intryck, Jag deraf erfarit. Med rörelse ser jag Ombuden för ett ädelt och troget Folk täfla att sluta sig till Mig, ej derföre att Jag tror Mig kunna vara blottställd för någon fara, på hvars verklighet Jag ej vill fästa någon tro; men emedan denna allmänna känsla hos Eder, ett sannt kännetecken på allt livad kärleken för Fäderneslandet innebär mäst högtidligt och vördnadsbjudande, skall i de främmande Folkslagens ögon anses som ett Insegel på helgden af Edra rättigheter, på orubbligheten af Eder Stats-Författning och på det fria och enstämmiga val, som följde på den. Frihetens bestånd krafvel' en förening af Vår vilja och en fortsättning af Vår kraft. De Kongl. Maj:ts Svar. 27 nationer vinna sällan någon förkofran, der icke Regenten och Folket äro genom inbördes öfvertygelse och interesse förenade. Regentens ära återsträlar på Nationen, likasom Nationens sällhet blir en delaktighet af Hans. Jag har redan bevisat Eder, att Min lycka utgöres af Eder; att Jag endast andas och lefver för Folket; och Jag eger visshet att göra det sjelfständigt och aktadt utom Oss, då hvarje Medborgare vill det med Mig. Alla de undersökningar, Lagarne medgifva, fortsättas oafbrutet, och ännu äger Jag det hopp, att det afskyvärda anslag man velat stifta, icke haft sin upprinnelse i ett Svenskt hjerta. Jag förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. N:o ii.
Efter alla tecken att döma, förhöll det sig icke med honom som med hans store samtida på, svenska tronen. Särskildt skulle icke på Peter kunna tillämpas att &lt; ” Högbarmad, smärt, gullhårig En ny Aurora kom. Från kämpe tjugoårig Hon vände ohörd om. ” Vid hofvet i Dresden 1698 sammanträffade nämligen czar Peter •med den berömda grefvinnan Königsmark jemte några andra vackra damer, och det heter i samtidas relation om denna tilldragelse, att •czaren under taffelmusiken vid supén blef vid så godt humör, att lian i. damernas närvaro fattade en trumma och behandlade den med sådan perfektion, att han vida öfverträffade trumslagarne. Ett annat drag af hans uppmärksamhet mot damerna har blifvit bevaradt medelst notisen huruledes han under sin ryktbara utländska resa af pur artighet bytte snusdosa med kurfurstinnan af Brandenburg. I sammanhang härmed må det tillåtas oss att göra en liten - digression från det egentliga ämnet. En af de många liberala förändringar, genom hvilka Peters regering utmärkte sig, angick införandet af indianernas barbariska bruk att genom ett rör leda in i ' munnen röken af en giftig narkotisk planta och sedan åter utblåsa densamma eller också att i näsan instoppa pulveriserade blad. Detta oskick hade före Peters tid varit strängt förbjudet i Ryssland. Många liade under hans företrädares regering till och med blifvit dömda till pinbänk och stympning, derför att de öfverträdt förbudet. Tobaken ansågs enligt den dåvarande religiösa uppfattningen i Ryssland såsom ” en af Gud förbannad, djefvulsk planta ”. Emellertid konsumerade man i hemlighet ganska betydliga partier deraf, och det var alltså icke for czar Peter svårt, att genomdrifva den reformen, att man kunde röka och snusa uppenbart. Svårare var det, då han företog sig att bära hand på tideräkningen. v Denna hade dittills antagit att verlden blifvit skapad den 1 ■september 5508 år före Kristi födelse. Alltså skref man år 1699 året 7207.
Af samma dag, angående ny Stats reglerande för Gripsholms Slottsoch DjurgårdsBetjening. 4 0 Af den 5 dennes, i anledning af Riksdagsmann 11 Eric Mörtbergs Motion, omförändring i Rotermgen v.d Westerbottens Regemente. Af samma dag , öfver Riksdagsmannen Jon Jonssons Memorial, angående Kronotionde-! Spannmålens utgörande till Stockholms Stora Barnhus. 6:0 Af samma dag, i anlednmg af Herr Landshöfdingen Friherre B. W. l ocks Motion, angående en till Upsala Barnhu; donerad Kro, nofordran. 7:0 Af samma dag, angående Riksdagsmannen Johan Olsson långbergs Memorial, att få betala Osmundsjernet efter Kronovärdi, utan någon förvandling elter Markegång. Sto Af samma dag, i anledning af Riksdagsmannen Anders Sandstens Memorial angående Ädelfors Guldverk. Ut Sopia. S. D Föredrogos å nyo StatsUtskotfets den 4 dennes afgifne samt den 14 i samma månad på bordet lagde 5 serskilte Memorial, innefattande svar på Återremisser af Utskottets den 23. och 31. sistiedne Januarii meddeldte Utlåtanden: 1:0 Angående förhöjning uti Postskjuts^ ningslegan. 2:0 Om bidrag af Allmänna medel till fulls bördande af Hamnbyggnaden i Malmö. 3:0 Angående föreslagen rättighet till Skattelösen af Lotshemman. 454 Den 24 Martil, e. m. 4:0 Om förbättring i Länsmännens Lö; ningsviikor. 5:0 Angående ersättning till Städerne för deras andel uti Accisoch BakugnsPenningarne. Men som Ridderskapet och Adeln den 9. och 17. sistledne Februarii redan bifallit Stats-; Utskottets sistnämnde Utlåtanden , fann Ridderskapet och Adeln att Utskottets nu ifrågavarande fem Memorial endast borde läggas till Handlingarne. Ut supra. S. D. Föredrogs å nyo Statsutskottets, den 4. och 5. dennes afgifne , samt den 14.
Naj:t, uj»pä de närvarande du8titias-lläden8 oelr 8tats1iädet8 Le<>ainöter8 enliulliga till8tvrkan, godkänna ifrågavarande vid detta protokoll lillanda för8lag oell befalla, att, 1 enliglret derrned, IXädig pros>o8ition till 111ket8 8tänder 8kulle afgä. lätteligen utdradet betygar Lx ollielo (1. d. vo/r /voc/r. 32 /e'c>/,A^ 7V.'„ 27 a/ /^/o/oe.o//L^ ö/ue/- ^^/^/cx->7/'evre/e,r, r Xon^/. Mcr^^ //o^Lte Dom^to/ äe» /§ /«?/ Närvarancle: 3u8titiss-Ilällen ^ A/v?/e^ ^lre^E/r, ^Voee/e/rLto/ /E, Orekve (7. L/iae^e. u/ /lo/e>?. ll6vi8ion8-8eer6t6rar6n koreelioZ i unclercläniAleet: 2:0. lVote ur l?rotocollet ökver 3u8titiss Departementets Xrenäen, liället inkör Ilan8 Naj:t I^onunAen i 8tat8-Ilääet lien 10 8i8tliclne ^pril, ak inneIläll, 6et llerr ku8titise-8tat8-IVIini8tern i unäer^äniZIlet anmält, std, 8eäan lLon^l.
Råneo per Lispundet |8ö StatsVtskottéts. Betänkande/U - frit defa<S årliga Saltpettér-lefverants; Sa äilsé? Siats - Ut‘kottet, att vid hvad Riksens Ständer såluhda besluiit hörr oföränrlradt förblifva» Örn Riksens Höglofl. Ständer' täckas bifalla hvad Stata - Utskottet härutinnan sålunda, föreslagit och hemställt; Så lära Riksens Höglofh Ständer täckas göra Underdånig anmälan hos Kongl. Majit i de delar, soln kunna ‘finnas for* dra någon åtgärd eller rättelse. fl vilket allt vördsamt underställes Riksens Hcglofi, Ständers Egit ompröfvande. Stockholm den 22 April j • ^ Nir ■ ltjA Riksens flög lo fl. Ständers StatS-Utskotts Ut* låtande, 1 anledning af gjorde anmärh tångan låd dess afgifne Betänkande t angående de uti Södermanland varande 5" ag backar. id det Betänkande, Stats - Utskottet, under den 21 sistledn© Eebruarii, afgifvit, i anled-* ring af Kongl. Majus Nådiga Proposition orri användande af de, inom Södermanland varande Jagbackar, hafva åtskillige anmärkningar hos JTöglof). Ridderskapet och Adeln, Högvördig© Prest-Ståndet samt Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit gjorde; Och är, på grund häraf, ärendet till Stats-Utskottets åtgärd åter-remitteradt» Då Utskottet sålunda åligeer, att sig härutinnan ytterligare utlåta, får Utskottet, beträffande först de ir.om Höglofl. Ridderskapet oeR Ståts-Utskottets Betänk anderi. 8Sl’ 'Allein gjörtlé anmärkningar emot det af Utskottet förestagne
Ridd. och Adelns Prot. B. XIV p. 278, 297, 356, 399, B. XV p. 3, Constitutions-Ulskotlets Memorial, N.o 5. 16, B. XVII p. 15, B. XIX p. 216, B. XXI p. 192. Preste-Ståndets d:o B. XI p. 213, B. XIV p. 108, B. XV p. 214, B. XVIII p. 296. Borgare-Ståndets d:o B. V p. 775, B. VIII p. 172, 483, B. IX p. 977, 1076. Bonde-Ståndets d:o B. IX p. 345. 16:o Förslag, angående Universitetens Representation. Riksdags-Ordningen. §. 13. 2:dra Momentet. Irsta Perioden. 2:o Universiteten i Upsala och 2:o Universiteten i Upsala och Lund ege alt till Riksdagsmän, i PreLund, skola genom deras samtlige ste-Standet, utse hvartdera tvänne ProProfessorer och Adjunder j Ordinarie lesserer, fran de verldsligt Faculteeller Extraordinarie samt Docenter, terne. Academiernes Räntmästare och Se creterare, jemte alla öfriga Academiska Tjenstemän j sonij i och för sina befattningar _, ega Presterlig befordringsrätt j, utse till Riksdagsmän i Preste-Ståndet, li vartdera minst en Professor från de verldslige Faculteterne, dock med rättighet att ställa tvä sådana Fullmägtige. §. 17. 2:dra Momentet. (Tillägg vid slutet.) För en af hvartdera Universi• i6 Constilutions-ZJtskoltcts Memorial, N.-o 5. tetets Fullmäktige bör ofvannämnda reseoch underhålls-kostnad utgå frän Academie-f onden. Se Bih. 3 Sarai. Mern.
Jag erkänner villigt dessa anspråks befogenhet och skulle icke kunna inför mig sjelf försvara, om jag tillstyrkte anslag åt den ena linien, med uteslutande af den andra, så vida icke nödväudighelen tvingade mig att välja emellan dem begge. Den 23 September f m. Dä någon tvingande nödvändighet i detta hänseende, enl. min åsigt, icke förefinnes, anser jag, att R. o. Ad., vid de nu förevartde fide och 7:de punkternas återremitterande, hör uttrycka den lanke, alt båda linierna äro att anse såsom de angelägnaste stamlinierna, samt att R. St. således böra bevilja anslag lill dem båda. Nu emotser jag genast den invändningen, alt om man påbörjar båda företagen, kan man icke föra någotdera i land, utan tager sig vatten öfver hufvudet, såsom ordspråket lyder. Men jag beder Jidor, M. Hrr, att icke för hastigt fälla domen öfver min framställning, utan dervid bemärka en omständighet, som ganska väl torde böra tagas i betraktande. Då man öfverväger ett arbetsföretag, får man icke uteslutande fästa sig vid den raskhet, hvarmed arbetet kommer att bedrifvas, sedan det kommit i gång. Hufvudsaken är väl alt få det i gång. Om man först 10 år härefter börjar ett förelag, som sedan drifves med sådan fart, att det är fullbordadt på 2:ne år, sä är väl detta förfarande olämpligare, än alt nu genast lägga liand vid arbetet, ehuru det icke kan blifva färdigt förr än efter 8 är. Del torde således vara bäst, att låta framtiden döma emellan dem, som anse, att man, just för jernvägssakens egen skull, bör på en gång gripa sig an med båda stamlinierna, och dem, som anse, alt endast en af dem bör påbörjas. Medan vi tvista om banornas förmånsrätt, blifver ingenting gjordt för någondera. Jag tror således, att det vore rikligt, alt, pä sätt Frih. Sprengtporten föreslagit, bevilja anslag åt båda banorna, men jag kan likväl med honom icke instämma deruti, att den ena banan bör gynnas framför den andra, utan anser, alt man i detta fall, såsom i många andra, bör ställa kyrkan midt i byn, såsom det heter.
I händelse den, som på detta sätt, antingen inför fullmäktige eller kommissariatet, undergått (örsta varningsgraden, ej heller häraf låter sig rätta, ega fullmäktige att, med afseende å förekommande omständigheter, på längre eller kortare tid suspendera honom från sin innehafvande tjenst, med förlust af hela eller halfva lönen, hvilken, under tiden, må till ersättning för tjenstens förrättande användas. § 47- Derest tjensteman, hvilken förut blifvit för tjensteförsummelse eller annat förhållande suspenderad, å nyo gör sig skyldig till dylik förseelse, ankommer på fullmäktige att, efter förseelsens beskaffenhet, antingen ytterligare suspendera honom, eller helt och hållet skilja honom från dess vid detta verk innehafvaude tjenst och lön. Likaledes beror på fullmäktiges serskilda pröfning, huruvida kommissarie, som, till följd af oordentlighet i sina enskilda affärer, blifvit bysatt, eller varit nödsakad till borgenärer afträda sin egendom, må vidare bibehålla och utöfva sin kommissarie-beställning. § 48. Tjensteman, som är förvunnen att hafva begått ärerörigt brott eller annan förseelse, i eller utom tjensten, af den svåra beskaffenhet, alt verkets trygghet eller anseende fordrar hans entledigande, har derigenom gjort sig förlustig sin innehafvande tjenst. § 49. Om någon af vaktbeljeningen i sin tjenst varit försumlig eller under tjenstgöring befunnits af starka drycker öfverlastad, eller ock eljest på ett tadelvärdt sätt sig förhållit, må hon, efter sig företeende omständigheter, antingen inför kommissariatet erhålla föreställning, eller genast hos fullmäktige anmälas till suspension eller entledigande. § so. Innan tjensteman eller vaktbetjent varder suspenderad elier skiljd från tjensten, bör hans skriftliga förklaring öfver hvad emot honom förekommit infordras. Fullmäktiges beslut, hvarigenom tjensteman suspenderas eller för alltid skiljes från tjensten, bör, jemte hänvisning för besvärs anförande, honom skriftligen meddelas - 20 Slats-Ulskollels Memorial, filo 295.