Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
– En galenskap, liksom allt det han får i hufvudet! – Men när det icke är den, hvad kan det då vara för en ny tokighet, han anförtrott dig, mitt barn? Tala utan fruktan,” tillade han vänligare, då han märkte ett tvekande uttryck i Rosas drag. ”Han har åtminstone haft den klokheten att välja den bästa förespråkerska han kunde vinna för sin sak.” ”Gifve Gud det vore så väl, bäste farbror!” började Rosa med vek och darrande röst, ”samt att min bön förmådde att verka för Ferdinand hans gode farbrors förlåtelse, och derjemte en ersättning för förlusten af den lefnadsplan, som nu gått i qvaf för honom, den han i sin stora nöd omfattade! Ja, det var endast en sådan, som föranledde honom att anse min hand såsom något önskvärdt. Men jag har gerna förlåtit honom, så vidt hans lättsinnighet rörde mig; ty mitt hjerta lider af hans närvarande bekymmer, det jag delar såsom en systerlig vän.” Nu skildrade Rosa, med liflig och eldig vältalighet, alla de farliga och lockande frestelser spel hade för Ferdinand, isynnerhet under den der förhatliga natten, jemte hans strid, då han tillgrep ackordsumman, hans ångest och ånger den förfärliga morgonen, då han såg sig hjelplös och olycklig, ett mål för sitt eget förakt, och förföljd af den föreställningen, att genom denna ytterst lättsinniga handling hafva förlorat sin farbrors sista goda tanka om sig, i händelse han fick veta denna olyckliga svaghet. Detta allt erhöll af Rosas läppar ett lif och en färg, som borttog en oändligt stor del af det tadelvärda deruti. Hon slutade med dessa ord: ”Bäste, käraste farbror, om farbror håller det ringaste af mig, så var icke döf för mina böner och för Ferdinands ånger. Förlåt honom; jag kan annars aldrig få en lugn stund, om jag vet honom blottställd för alla de vidrigheter, som vänta honom, och med det allra bittraste belastad med sin farbrors förebråelser, kanske förakt.”
Och skall taga till syndoffer för huset, två foglar, cedreträ, och rosenfärgad ull, och isop; Och slagta den ena foglen uti ett lerkäril vid rinnande vatten; Och skall taga det cederträt, rosenfärgada ullen, isopen och den lefvande foglen, och doppa honom uti den slagtada foglens blod vid rinnande vatten, och stänka huset sju resor; Och skall alltså skära huset med foglens blod, och med det rinnande vattnet, med den lefvande foglen, med cedreträt, med isopen, och med rosenfärgada ullen; Och skall låta den lefvande foglen flyga ut för staden i fria markena, och försona huset; så är det rent. Detta är lagen om all spitelskos och skabbs sårnad; Om kläders spitelsko, och huses; Om blemmor, skabb och etterhvitt; På det man skall veta, när något orent eller rent är. Detta är lagen om spitelsko. Och Herren talade med Mose och Aaron, och sade: Taler med Israels barn, och säger till dem: Om enom manne flyter hans kötts flöd, han är oren. Och då är han oren af denna flödene, när hans kött förrötes, eller bortfrätes af det flytandet. All säng, der han på ligger, och allt det han sitter uppå, skall vara orent. Och den som kommer vid hans säng, han skall två sin kläder, och bada sig med vatten, och vara oren intill aftonen. Och den som sätter sig der han sutit hafver, han skall två sin kläder, och bada sig med vatten, och vara oren intill aftonen. Den som kommer vid hans kött, han skall två sin kläder, och bada sig med vatten, och vara oren intill aftonen. Om han spottar på den som ren är, skall han två sin kläder, och bada sig med vatten, och vara oren intill aftonen. Och sadelen, der han rider uppå, skall vara oren. Och den som kommer vid något, som under honom varit hafver, han skall vara oren intill aftonen. Och den sådant bär, han skall två sin kläder, och bada sig med vatten, och vara oren intill aftonen.
Lars säger åt flickorna att han tar fracken med för att besöka Wisén.132 I förra veckan slutade han Plautus & Horatius, nu läser han Juvenalis, som är Lysanders älsklingsförfattare. Lars sade igår att ”Emile Zola är oskyldig som ett barn i jämförelse med Juvenalis.” Denne författare är i eld & lågor emot romarnes sedeförderf. Lars finner detta vidriga ämne så ohyggligt att ”håren reser sig på hufuvdet.” Härförleden fick L. bref med kallelse; dagen var bestämd förr än han väntat & det nedstämde honom, flickorna voro mycket nyfikna och frågade honom om brefvet, men han sade dem ingenting. ”Antager ni min bjudning? Jag har aldrig fått svar.” ”Hördes på tonen att han var stött. Längre än jag. Lutande. Svart, vågigt hår. Svart skägg. ”Stöka till mig i regnkappa.” ”Begagnar naturligtvis aldrig paraply eller galoscher, ty det är det värsta jag vet.” ”Kung Karls annex”, det var närmast. Sköldpaddsoppa, Lax. Sherry. Sparris. Sauternes Kotletter. Sodavatten Gåslefverpastej, Champagne. Glace. Kaffe. Likör. Små-grälade eller småknotade på kyparen för det han inte kunde skaffa smultron. Vid den tiden på året! Epikuré. – ”Skulle jag dyrka en gud så skulle det vara solen.” – – Syrentiden. Jag är icke qvinnohatare, tvärtom: jag älskar alla qvinnor, och många qvinnor hafva visat mig förtroende, ni är icke den första.” ”Det tror jag nog.” ”Nej jag menar icke med sådant, det är ju ingen risk. Jag menar i allvarliga saker, verkliga lifsfrågor.” Hans syster var 21 år. Sade att Stockholms-damer värdera en god kotiljongsarrangör, balhjelte eller gardeslöjtnant [högre] än en snillrik författare, frågade mig om jag gjorde likaså. Att jag behöfde en stark väckelse – en stor sorg eller en stor glädje. ”Hvad spelas i qväll?” ”De otäcka karlarne.”134 ”Nå då blir det ju bara en fortsättning.”
Det var en tanke, som förstod, att intet bildadt folk äger någon dyrbarare samhällsrikedom, än ett själfullt språk, som är allfrejdadt af styrka, skönhet och snillebragder; att hvarje sådant, huru långt än i allt öfrigt en verldsborgerlig nationernas likställighet må sträckas, bibehåller den innersta folks-egenheten oförkränkt; och att i hvarje sådant lefver, jordens årtusenden framåt, äfven sedan sjelfva folkets tillvarelse försvunnit, allt det herrliga, som det varit, kännt, tänkt och gjort. Det var en i sanning konungslig tanke, som alltså ville, att Sverige skulle, äfven genom sitt språk, förnimma sig lyckligt och stort, och som derföre gladde sig att på fosterländsk grund uppresa ett Snillets Pantheon, der all Svensk skaldesång och vältalighet inbjöds till en för all Svensk tacksamhet gemensam tempeltjenst. Modersmålets vård; fosterländsk vitterhetsodling; unga skalders, talares, häfdatecknares uppmuntran och understöd; svenska folksinnets förädling genom Skönhetens dyrkan; omsorg att rigta denna dyrkan, i första rummet, till yttringar af offentlig rättvisa åt hvarje, bortgången eller ännu närvarande, inhemsk förtjenst i snille och hög medborgardygd; ledning, till samverkan och gemensamt mål, af de eldstungor, genom hvilka menniskolifvets högsta andemakter uppenbaras: se der hufvuddelarne af denna stiftelses grundmening; dem, som gifva dess bedömmare den rigtiga måttstocken för lof och klander; dem, som berättiga, eller icke berättiga, till det ärofulla namnet Svensk Akademi. Men först och sist var det Stiftarens önskan, att de, hvilka han församlade dit, skulle ”utsprida och upphöja Äran och Minnet, samt sjunga de store Mäns lof, som dels styrt, dels tjent och frälsat sitt fädernesland”125. ”Under detta beskydd utbildade sig en skola af skalder, tänkare, talare, nära beslägtad med sin fransyska föresyn; hvars ande var en täckhet, som, genom sträng lydnad för regel och sträng renhet i styl, lyckats förvärfva drag och hållning af fornklassisk storhet.
Derför måste han tidigt vara redo att försöka tillkämpa sig en ställning i samhället. Han kan icke vänta, ty det är långt till målet; han måste tidigt vara inne på vädjobanan, ty de äro många, som löpa, och de främsta hinna först fram. Ynglingens helsa är under normala förhållanden mindre ömtålig än flickans, och han torde lida mindre än hon af det trägna arbetet under uppväxtåren (hvilket dock ännu lär vara outredt och tarfva bekräftelse). Men flickan kan under vanliga förhållanden rätt väl vänta, och godt vore, om våra flickskolor delades i lägre och högre elementarskolor, så att i de lägre verkligen blott undervisades i grunderna, och skoltiden der kunde så inskränkas, att tillräcklig tid vun.nes för öfning i handarbeten och husliga göromål, i hvilka en fulländad färdighet — detta kan icke upprepas för ofta — är för qvinnan oundgänglig, såvida hon vill vara qvinna och icke ett obehagligt mellanting, det man knappast vet, hvart man skall räkna. Naturligtvis gifves härvid undantag — ovanlig begåfning, särskild utbildning till yrke eller embete, nödvändigheten af tidig sjelfförsörjning och så vidare. Men det är j u undantagen, som göra regeln. Och det förnuftigaste, det naturligaste måste alltid * Ur tet: det å G. E. Frilzes förlag utkomna arbe» P « egen hand; en bok för unga flickor. » I r * i I L / i | \ J ti IN Tidningen Innehåller nästan uteslutande originalbidrag. — Uppgif å närmaste postanstalt namn och adress s a m t erlägg en krona, så ervara regel, äfven om undantagen då blifva många. Och det riktigaste och naturligaste är, att qvinnan framför allt blifver qvinna, d. v. s. bibehåller qvinliga känslor och instinkter. Likaså bör hon främst egna sig åt qvinligt arbete och först, när detta tryter, söka upp andra områden, såvida ej naturgåfvorna särskildt anvisa henne en annan väg.
Den värde ledamoten har nemi. förundrat sig deröfver, alt jag kunnat säga, all vi f. n. icke ega en fullt konstitutionel Regering, och frågat om Regeringen någonsin brutit mot grundlagen, tilläggande, att, om Regeringen icke brutit deremot, så mätte hon ock vara konstitutionel: — derpå får jag svara, det jag för min del upriktigt beklagar att en embetsman upfatlar i allmänhet pligten så, att blott man ej positivt bryter mot lagen, så är ock allan rättfärdighet upfylld. Det är besynnerligt, att en man, hvars åliggande det är att göra anmärkmr mot andra, har kunnat på detta sätt upfatta andan af våra grundlagar! Jag ber alt få erinra såväl den värde ledamoten, som Huset derom, att mina ord föllo så, att endast fyrdelningen af vår representation kunde föiklara det fenomen att, oaktadt vi under några och 40 år haft närvarande konstitutionella statsskick, vi likväl icke lyckats alt framkalla en fullt konstitutionel Regering, och detta förhållande trodde jag härleda sig derifrån, att våra fyra Stånd icke äro så qvalificerade, att de uttrycka hvarken majoritetens eller representationens, än mindre nationens allmänna opinion, hvadan Regeringen ej har hvarken vägledning, än mindre något säkert stöd att af dem påräkna. Jag tror, att om Hr Printzensköld vill benäget erinra sig detta uttryck och upfatta pligten så, som jag älskar tro att han det gör i sitt hjerta, han icke heller kan missförstå hvad detta mitt uttryck innehåller. Hr Bråkenhjelm har förliknat mitt förslag med de många, som ephemeriskl upgöras vid Universiteten och utgå från dessas kathedrar: jag förstår ej hvad härmed menas. Mitt förslag år, att R. o. Ad. ville erkänna den grundsats, som innehålles i Hr Brinks reservation, och denna åter är ingenting annat än en förändring, och jag vågar påstå förbättring, af det Kongl, förslaget. Nåväl, hvilket klandrande omdöme kan väl fällas derom! Hr Brå7 II. 16 242 Den 27 Maj e. m. kenhjelms tyckes bevisa, hvad jag äfven föreställt mig, att han icke läst den sak han klandrar.
T:r. kpr. A, r* "1 s? "å. r ? — Friaberg, Äng. 3 — Jordeboks-ränta. Penningar, af persedelvärdet —2.1. 4 — Sorgenfri 1 innehållande : Span mai: 8 k pr. Smör : 2T8ff U. Fyllnadspenningar : 15 sk. Fisken: Slingrebttck . .. 1 — Jordeboks-ränta. 10 U Ål eller efter nya mynträkningen — 10 Ill 1 20 — Ny Ränta. Penningar, af persedelvärdet 6.— Persedelskatt innehållande : Spanmål: 4 kpr. Smör: lr4ö S. Fyllnadspenningar: 7 sk. 2 styfver 6 •> Verk och Inrättningar: — Kareberg, Såg . 1 — Jordeboks-ränta. Penningar 16 16 eller efter nya mynträkningen 24 Ny Ränta: penningar, ofvanstående 24 1 Litt. T. Om Rustning och Rotering. Om andra förhållanden. Ålagd ordinarie rotering onder N, N. Regemente, men ej i rote indelad. Varit gammal Krono äng, som under äldre tider fallit i ödesmål; upptagen på frihet 1769. Motstående ränta faststäld af Kongl. KammarCollegium den 13 Juli 1786. Öfverflyttad till skatte enligt Konungens Befallningshafvandes Resolution den — . Fri från Krono tionde, enär åker saknas. Afsöndrad lägenhet från Skattehemmanet Friaberg N:o 1, på everdlig tid, enligt afhandling den 23 Juli 1843. Afgälden genom Kongl. KammarCollegii Utslag den 2 Januari 1845 faststäld till 2 U Smör. Gammalt skattlagdt, för sig sjelf bestående Ålfiske. Gammal skattlagd Väder-Såg med ett blad, på Rusthållet Gardariksnäs, N‘:o 1, egor. Oförmedladt mantal. N. N, Socke n. z s 3 3 — Lokefors, Qvarn 1 1{ S:a — 1 Ättekullen 1 Skatte Egendomar. Verk och Inrättningar: Jordeboks-ränta. 2. eller efter nya mynträkningen Ny Ränta. Penningar: ofvanstående.
Om man ville bedömma den nu förevar, frågan endast från den absoluta rättvisans synpunkt, så tror jag, att icke mycket olika tankar skulle uppstå, huru den borde afgö ras. Jag tror icke, att någon far, om han endast ville rådfråga sin känsla af rättvisa, skulle med handen på sitt hjerta kunna anse det ena barnet mindre berättigadt till arf efter honom, än det andra. Men det är bekant, alt man i alla tider i denna sak, kanske mer än i de flesta andra, rättat sitt omdöme efter hvad en värd talare kallat politiska skäl. Jag ville snarare kalla dem andra borgerliga, för den absoluta rättsgrundsatsen främmande skäl; men de må äfven gerna kallas politiska. Afven ur ett sådant politiskt skäl vågar jag bestrida hvad de sisla värde talarne yrkat. Detta skäl är helt kort och enkelt, nemi., att då mannen efter lag hos oss, lika som ännu i alla andra länder, har större borgerliga och politiska rättigheter än qvinnan, så bar han äfven i följd deraf lättare att taga sig fram i verlden, än det värnlösare könet, som derföre har så mycket större skäl att göra anspråket gällande, att tillgodonjuta åtminstone den billighet från lagstiftarens sida, som ligger i rättigheten att få njuta lika arf med bröderne efter sina föräldrar. Detta är det positiva, på grund hvaraf jag yrkar bifall å betänk.; men jag skulle dessutom anhålla att få besvara några af de inkast de föreg:de talarne här framställt. Den siste värde talaren har uppläst ett yttrande af en mycket lärd och mycket historisk Professor, (Hr Schlyter), som sökt ett af de hnfvudsakligaste skälen för bibehållande af den olika arfsrätten deruti, att förfädren stiftat den nu gällande lagen. Vi veta likväl alla, att i forntiden hade mannen åt sig accaparerat alla rättigheter, och qvinnan hade så godt som inga. Det har tillhört Christendomen, och den genom dess utbredande allt mer och mer sig utvecklade humaniteten, att tillerkänna qvinnan den ena rättigheten i samhället efter den andra, fastän ganska mycket härutinnan ännu återstår.
Direktionernes för Navigations-skolorna i Stockholm, Götheborg, Malmö — 276 och Carlshamn till Eders Kongl. Majit ställda underdåniga yttrande, i anledning af de utaf Rikets Ständers år 1857 församlade Revisorer, enligt meddeladt transsumt af deras berättelse, gjorda anmärkningar vid berörde Navigations-skolors räkenskaper för åren 1854 och 1855; och sedan Direktionerne för förstnämnde trenne skolor till Kollegium inkommit med ifrågavarande yttranden, hvaraf det från Direktionen för Malmö Navigations-skola åtföljes af ordinarie lärarens vid skolan i ämnet afgifne förklaring, samt Kollegium under förlidne gårdag från Direktionen för Navigationsskolan i Carlshamn emottagit ett till Kollegium stäldt yttrande i fråga om den vid skolans räkenskaper framställda anmärkning, får Kollegium samtliga ofvannämnde handlingar härjemte i underdånighet öfverlemna. Kollegium, som för sin del funnit de af bemälde Direktioner anförde förhållanden icke i någon måtto förringa giltigheten af de utaf Revisorerne gjorda anmärkningar, har, med anledning af hvad uti Direktionens för Navigations-skolan i Götheborg yttrande förmäles, angående en af Kollegium aflåten, till stöd för det anmärkta förfarandet åberopad, skrifvelse, ansett sig böra i underdånighet anmäla, att, för åstadkommande af likhet i bokföringssätt vid Navigations-skolorna i riket, äfvensom nödig fullständighet i de inventarie-förteckningar, hvilka böra räkenskaperna bifogas, Kollegium låtit uppgöra och jemte cirkulärbref af den 19 Februari 1850 till iakttagande meddelat
Aniee!ningarne härtill böra tillskrifvas, dels det i följd af dessa års ymniga skördar och fördelaktiga konjunkturer för trädvaror uppkomna allmänna välståndet, hvilket, på samma gång det satt den behållne bonden i tillfälle alt till sitt jordbruks förbättring begagna lejdi folk, vändt den eljest avbetande klassens håg till grundande af egna bosättningar, och i sammanhang dermed dess obenägenhet att ät andra arbeta flere dagar i veckan, än som erfordras för inköp af de till billigt pris tillgängliga lefnadsbehofven, och dels i öfrigt eli tillfälligt utförande af flere arbeten af större omfång, nya väganläggningar o. s. v. §• 3. Näringar. a) Jordbruk. Detta utgör, såsom ofvan är nämnd t, ortens hufvudsakligaste näringsfång och är i jemnt stigande, hvilket i icke ringa mån bör tillskrifvas jordpossessionernes sammanförande genom Laga Skiften ifrån spridda lägen till färre och för brukandet beqvämiigare figurer, inom säkra och bestämda gränsor, hvaraf fördelarne allt mer och iner inses och sökas. Den idoge hemmansåboen låter sällan något år gå förbi utan all med odling belägga någon dertill passande lägenhet, under det att hemman, hvilkas egare icke kan tilläggas enahanda epilhet, ofia nog erhålla tillökning i åker och äng derigenom, att större eller mindre delar af hemmanets ouppodlade, men till 15 odling tjenliga mark, emot en köpeskilling, motsvarande rymden och godheten, af ägaren upplåtes åt torpare att under dess och vanligen hustruns lifstid begagnas, för att sedermera ulan afgift lill hemmanet återfalla. Dylika odiingslägenheler, färre och inskränktare inom de mera bebodde delarne af Landet, linnas deremot i stor mvekenhet och af olla vidsträckt omfång inom Länets aflägsuare Socknar.
N:o 8) i Frågan, om Frälsebönders Frihet jrån Fjerdingsmäns-befattningar. N:o 9, om Vädermjölqvarnars och Tullmjölqvarnars i allmänhet anläggande. N:o 10, öfver väckt motion, om upphörande af vigternas inbrännande på kärlen, då Norrskt Lakegods säljes ur andra hand. S. D. LagUtskottets Memorial N;o 10, med återiemnande till BondeStåndet af en deri från remitterad Motion, om upphäfvande af Bihang till R. S. Fröt. <):de Sami. 7* loS Trot, Utdr. d. 4 April i823> Böter för Rusthållares försam melse att erlägga afgift till Wadstena KrigsminshusCassa, föredrogs ånyo och Jades till Handlingarne. Från Hederv. BondeStåndet. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos nedan» nämnde d. 1 och 3 dennes på bordet lagde Memorial, Utlåtanden och Betänkanden: Constitutions - Utskottets Under d. 29 sistl. Martii, angående rättelse af åtskiilige 1 utgångne Redactioner af Grundlagarne befundne tryckfel. Stats-Utskottets N;o 69 , om medels anslående för Hamnbyggnad vid Jönköping. lM:o 70 , angående nödige medels anvisande till kostnadens bestridande för tryckning af Committerades uppgifne förslag, till en förändrad organisation af åtskiilige Rikets Styrelseverk. N:o 72, om aflöning för Uppbördsskrifvare i Norra Orterna , eller tillökning för Länsmän till Kronofogdarnes biträdande i Exe» cutions-mål. N:o 74, rörande förhöjning i f. d. Registratorn Berndtsons Pension, N;o 76, Beträffande åtskiilige till Utskottet Fröt. Utdr. d. 4 April 1825. *®Jf remitterade motioners öfverlemnande till särskildta Utskottets handläggning. N:o 77, angående löne förhöjning för Kronobetjeningen.
Beträffande nyssberörde fordringar, får Kollegium, med ledning för en del poster af hvad Kollegii Advokat-fiskal inberättat, i underdånighet anmäla: l:o att återstoden af den skuld, hvari Fabrikören Fougts enka för en ofullgjord leverans häftar, är bevakad i sonens, Fabrikören J. A. Fougts, urarfva-konkurs, deruti dom ännu icke fallit; 2:o att Handlanden O. Hellströms och hans löftesmäns konkurser äro slutligen utredda och att vidare tillgång i samma konkurser icke är att påräkna; 3:o att Expeditions-sekreteraren Loo fortfarande befinnes oförmögen alt gälda de honom ådömda 336 Rdr 36 sk. 4 rst.
Det skulle således af dessa stadganden synas, som Grundlagens stiftare tänkt sig den magten hos Constitutions-Ut - 8 Constitutions-Utskottets Memorial E:o yy. slottet, att hvad detsamma tillstyrkt, ej kunde af Stånden första Riksdag afslås, om icke genom medgifvande af Ståndens rätt att förändra ett grundlagsförslag, — nödvändigt i tillämpningen medförde rättighet att afslå, emedan förändra ej är något annat än att afslå partielt. Att de ega denna senare rätt, den nemligen att afslå serskilda delar af ett grundlagsförslag, lärer icke heller hafva varit någonsin förnekadt, icke ens under denna Riksdag och af närvarande Constitutions-Utskott. Men lägger man tillsammans flera partiela afslag, så uppstår nödvändigt ett afslag af det hela. Mera behöfves icke heller än denna Ståndens rätt att partielt afslå och förändra af Constitutions-Utskottet framställda grundlagsförslag, för att ålägga Constitutions-Utskottet att tillfredsställa Ståndens yttrade önskan. Det gjorda förslaget består, som jag nyss nämnt, af 3 delar: den ena har i alla fyra Stånden blifvit afslagcn, den andra har i alla fyra Stånden blifvit godkänd, och emot den tredje hafva anmärkningar blifvit gjorda. De två första delarna äro således redan afgjorda, och Constitutions-Utskottet har icke vid den förnyade behandlingen af frågan haft annat att göra, än att lemna ändå de två första frågorna alldeles åsido, endast i vanlig väg upptaga anmärkningarna emot den tredje. Om vi supponera, att Stånden varit lika så enhälliga äfven i den tredje frågan, som i de två öfriga, och antingen förkastat den, eller antagit den såsom hvilande till nästa Riksdag, så hade frågan i hela sin vidd och definitivt varit afgjord för denna Riksdag, emedan hvarken sammanjemkning kommit i fråga 'eller votering i förstärkt Utskott. Den hade öfvergått till Expeditions-Utskottet, och sedan hvilat till nästa Riksdag, då Rikets Ständer kommit att företaga densamma till slutligt afgörande.
Emb.-Ber, den 14 Jan. 1840. 5 §. 6 mom. om tillämpning af allmän lag och serskilda författningar i allt, der icke blifvit uttryckligen annorlunda stadgadtj äfven påbjudit tillämpning i tryckfrihetsmål af 17-77 års Kongl. Bref, måste ock för fast antagas, att lagstiftaren redan, vid föreskriftens meddelande, förutsett och beräknat alla följderna deraf, och att denna föreskrift således lika ovilkorligt, som hvarje annat stadgande i samina lag, borde följas: och slutligen att hvad förklaringen innehölle till besvarande af mina i underdåniga anmärknings-memorialet förekommande yttranden, dels att, genom HofRättens klandrade beslut, ett Kongl. Maj:ts prerogativ vore åsidosatt, dels att sådant åsidosättande inskränkte hvad till skyddande af tryckfriheten är stadgadt, torde vara tillräckligt vederlagdt genom ett enkelt åberopande af de skäl, jag redan framställt; och att det blott kunde tilläggas, att då Tryckfrihetslagen, som berättigar HofKansleren att äska, och JustitieKansleren att, i följd deraf, förordna anställande af åtal för tryckfrihetsbrott, icke ålägger desse Ernbetsmän att derom förut hos Kongl. Majit göra underdånig anmälan, af hvad beskaffenhet målet än vore, deras Embetsåtgärder i detta fall, om de än icke skäligen kunde misstänkas innebära något åsidosättande af ett Kongl, prerogativ, likväl icke befriade Domaren från skyldigheten att uppfylla hvad Lagen honom ålägger • hvaremot det visserligen vore ganska riktigt erinradt, att underdånig anmälan hos Kongl. Majit angående