Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enär detta Kongl. Hof Rättens Utslag, stridande icke allenast emot den af Kongl. HofRätten förut, vid ofvanberörda tillfälle, antagna mening, utan äfven emot hvad Kongl. Maj:t, i lika beskaffadt anmärkningsmål, medelst Utslag den 7 December i838 stadgat*), otvifvelaktigt syntes utmärka ett misstag om författningarnes rätta grund och mening, har jag, till vinnande af rättelse deri, funnit mig föranlåten att detta mål, genom de å mina vägnar anförda besvär öfver ifrågavarande Utslag, till Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning i underdånighet hemställa. Af samma Kongl. HofRätt är under tiden profvadt ett annat anmärkningsmål af lika beskaffenhet, som det i näst förut nämnda punkt afhandlade. Enligt Wadsbo HäradsRätts beslut den 7 Juli 1837, hade nemligen Anders Andersson i Sörgården Tiavad, i anseende till saknad tillgång till gäldande af Kongl. Maj:ts och Kronans andel i de honom för oloflig bränvinsbränning ådömda böter 5o Riksdaler, undergått två veckors fängelse med arbete, i stället för blott en veckas sådant fängelse, hvartill omförmälda bötesandel, utgörande en tredjedel af bela bötesbeloppet, derför bestraffning af tre veckors fängelse är stadgad, rätteligen bordt förvandlas. Och då, efter härom föregången skriftväxling emellan mig och Häradshöfdingen, hvilken med HäradsRätten fattat detta beslut och sökt visa dess förenlighet med Lag, anmärkningen blifvit, i min till AdvokatFiskalsEmbetet den 20 April i838 aflåtna skrifvelse, vidare utförd och, i öfverensstämmelse dermed, af bemälde Embete, genom hos Kongl. HofRätten anställd talan emot Häradshöfdingen, fullföljd, har Kongl. HofRätten, medelst deröfver den 23 September sistlidna år gifvet Utslag, sig utlåtit och funnit, lika med mig och AdvokatFiskalsEmbetet, att, enär be - *) Se Embets-berättelsen för åren i836 och 1837, pag. 8g. R. St. Just.
Förordning angående vilkoren för bränvins tillverkning. 17 Tillträde till bränneri m8 derföre ej förvägras dem, eller den ledamot, de blond sig utse att öfver bränneriet tillsyn hafva. § 59. De i § 57 mom. 1 omförmälde allmänna åklagare och tillsyningsman ega anställa undersökning af förbrytelser mot denna författning, äfvensom att verkställa beslag. § 60 Den, som förrättar undersökning, bör, för att tillgodonjuta det skydd, honom dervid lagligen tillkommer, vid förrättningen på sig synbart bära påbjudet tjenstetecken, eller, innan förrättningen företages, fullmagt eller förordnande uppvisa. I orten boende eller känd kronoeller stadsbetjent vare likväl frikallad från skyldigheten att sin behörighet sålunda styrka. § 61. é Undersökning må alla tider på dygnet anställas i bränneri, kök, bryggoch bagarstuga, så ock i annat rum eller byggnad, som kan begagnas för bränvinstillverkning eller distillering. Då vid undersökning någon förbrytelse ej upptäckes, vare för undersökningens anställande förrättningsmannen icke underkastad ansvar, såvida ej undersökningen blifvit företagen emellan klockan 9 om aftonen och klockan 5 om morgonen. I sådant fall gånge som i § 51 sagdt är. § 62. Har vid undersökning någon felaktighet ej funnits, vare undersökningsförrättare pligtig att genast tillställa tillverkaren ett af tillstädesvaraude vittnen bestyrkt intyg om tidens längd, under hvilken tillverkaren varit af undersökningen hindrad att bränvin tillverka Detta betyg berättigar tillverkaren att hos Kongl. Maj:ls Befallningshafvande återlyfta gång den afgift, som mot samma tid svarar § 63. Beslag skall göras i två vittnens närvaro. Innehafvare af hvad i beslag tagea, eller, i hans frånvaro, hans ombud på stället eller någon af hans husfolk, skall om beslaget förut tillsägas § 64. Då beslag sker hos den, som är berättigad att tillverka bränvin och sig dertill behörigen anmält, må hvarken panna utbrytas, ej heller någon del af till Bih. till It. St.
Låtom ej den gamles förhoppningar svikas! 6 H. , 91 ■J32 Den i5 Maj e. m. Hr von Heyne, Georg: Jemte det jag pä det lifligaste 'förenar mig i hvad Gr. Hamilton så omständligt framställt, torde äfven jag kunna lemna ett och annat vitsord. Det är nu 5o år och derutöfver, sedan jag såg den förtjenstfulle, dåvar. unge acteuren Hjortsberg utgöra sin Konungs, dess omgifnings — till hvilken jag då äfven hörde — och hela hufvudstadens glädje, uppväcka deras enthusiasm och blifva afhållen. Jag har sedan mångfalldiga gånger sett honom, och funnit, att han icke blott varit Stoekliolms-publikens, utan äfven nationens älskling såsom ung; han är det ännu som gammal. De små pensioner på statsverket , dem han innehar, och hvilka man nu åberopat som skäl, hvarföre det begärda anslaget ej borde honom tilläggas , vet jag ej rätt hvarifrån de sig derivera; jag supponerar likväl alt han uppbär den lilla summan af något öfver 200 r:dr, som fordom lecleur hos Konung Gustaf lil och äfven som bibliothekarie på Haga, på samma gång som han var en af de blå gossarne. Jag minnes honom vid början af sin bana, vid Gustafs hof, glad och qvick, men aldrig förolämpande genom sin qvickhet; han blott lifvade nöjet, utan alt någonsin åstadkomma något obehag. — Man har talat om hans pension vid theatern: kanske den innan kort icke mera kan utgå, och dessutom, hvad han derifrån åtnjuter, derföre har han att tacka sig sjelf, ty pensionsrätten är ej grundad på annat än hans egna bidrag af ingalunda öfverdrifna inkomster under en lång konstnärsbana. Pensioner vid theatern äro verkligen under närvar, omständigheter ganska proekära , och för min del får jag förklara, att jag, sorn vid 1823 års riksdag hade den glädjen att med min röst kunna bidraga, såsom ledamot i StatsUtsk., till pension åt Crusell, nu äfven önskade att se Hjortsbergs begäran bifallen.
Maj:t ansett denna afgift jemväl lämpligen kunna bland Stats-inkomsteme upptagas, med undantag endast af hvad som erlägges af de rustande vid Bohus Läns södra batalion, hvilken sednare afgift, på grund af Kongl. Brefvet den 14 November 1842, försvinner, i den mån dåvarande Kompagni-chefer, hvilka blifvit försäkrade om densammas uppbärande, från sinaftjenster afgå, hvadan nämnde afgift, så länge den fortfar, borde serskildt i stadgad ordning uppbäras och till KrigsKollegium levereras; har Kongl. Maj:t, enär afgiften för öfrige korpser utgör 17,682 Rdr 24 sk., behagat föreslå, att bland Stats-verkets inkomster, under benämning, Trosspaesevolance-afgtft måtte upptagas i rundt tal 17,680 Rdr, och motsvarande belopp å 4:de Hufvudtiteln uppföras såsom anslag till trossens underhållande under fred ; hvilken förändring likväl Stals-Utslcottets Utlåtande, N:o 51, Litt. A. 9 likväl icke skulle komma att medföra rubbning af nu gällande stadganden rörande de serskilda eller ökade bidrag, som för trossens fortskaffande eller underhållande i krigstid vid vissa regementen böra af rusthållarne utgöras. Denna afgift utgår, enligt åren 1775, 1776, 1777 och 1783 afslutade kontrakter, med bestämda kontanta bidrag vid nuvarande indelda Kavalleri-korpser och det, i sednare tider till Infanteri förvandlade Kavalleri, med undantag af de i Jemtland belägna rusthåll.
Andra anteckningens båda upprop ske på en dag, hvilken bör vara sist den fjerde helgfria efter den, hvartill riksdagen p å I y s t blifvit. Derefter må anteckning verkställas oell polletter meddelas först inför Ridd. directtn, hvilken i sådant ändamål s a m m a n t r ä d e r e n half timma före hvarje plenum t. o. m. det, som äger rum dagen före plenum plenorum, men sedermera endast inför Ridd.- Utsk., hvilket i sådänt ändamål likaledes sammanträder en half limma före hvarje plenum. Ej må &c. Den jj Maj. »B §. Med dessa val förhålles sålunda, att, enligt anteckningslistan, samtliga R. o. Adis närvar, hela antal delas uti tjugufem särskilda, men till beloppet lika delar, hvarvid, om något mindre antal skulle öfverblifva, &c. — fördelas bor. Sedan detta blifvit verkstäldt &c. — tecknad med tvenne af de personers namn, som i afdelningen finnas, då de, som de flesta rösterna erhållit, äro behörigen valda bankmän. Hafva flera undfått lika antal röster &e. 23 §. Den, som blifvit vald &c.— för den riksdagen upphör. Ledighet ända till 3 veckor &c. — derom anmäla. Ifrån befattning &c. —■ entledigas. 36 § Ridd.Utsk. består af tolf ledamöter. Inför detta Utsk. skola ledamöter af R. o. Ad., hvilka, efter det riksdagen å rikssalen blifvit öppnad, vid riksdagen sig infinna, styrka deras &c. &c. — 37 §■ Vid hvarje riksdag utser R. o. Ad, in pleno en af sju ledamöter bestående Ridd.directm, genom val särskildt till ordförande jemte suppleant och särskildt till öfriga ledamöter jemte 3tne suppleanter. Denna DirecCn besörjer och förvaltar Riddarhusets angelägenheter enligt utfärdad instruction, sorn äfven innehåller föreskrifter för Riddarhusets tjenstemän. Ej må &c. Och som den af E. K.
Men då Staden nödvändigt bur vara betänkt uppå, att äfven kunna afbetala på denna sin stora och tärande skuld, och detta utom alltför stor känning kunde ske, om Lånet blefve förvandladt till ett vanligt FastighetsLån, mot redan nämd ränta, har Stadens Borgerskap , genom sine Fullmhgtige, å nyo vågat att sätta denna lindring i fråga hos Rikets nu församlade Ständer, och derom ödmjukligen anhå!lit, icke såsom en följd af hvad som vid 1818 års Riksdag passerat, utan såsom en ny hjelp emot Staden. Högl. Utskottet har, uti sitt redan afgifna Betänkande till Rikets Ständer öfver denna frågan, icke velat tillstyrka Lånets bibehållande emot eri sådan lindrigare ränta, ehuru Höglofl. Utskottet deremot föreslagit åtskillig annan lindring för Staden, hvilken dock blifvit förbunden, med iakttagande af nya och ökade skyldigheter å Stadens sida. Tvänne af de Respective Standen hafva deremot ansett, att Staden borde få åtnjuta den fördel, som blifvit sökt, och derföre återremitterat Betänkandet. Jag hade hoppats, att Höglofl. Utskottet skolat göra mera afseende på de båda Ståndens gemensamma tanka, än att blott deraf föranledas till framletandet af alla de skäl, sorn ännu icke blifvit 710 BancoUtskotttts Betänkanden. begagnade deremot, ehuru de lära vara kända af dem, sorn äfven åren 1817 och 1818 varit Riksdagsmän, Ibland dessa skäl anmärkes emedlertid följande: nemligen det, som Höglofl. Utskottet herntat deraf, att detta
VI är uttryckt, likväl med det undantag, som § 29 nämnde Art. innehåller, har densamma uti detta project blifvit utesluten. § 72. Innehållet af denna § tillhörer icke mer specielt Berednts-comite än BevilIn:s-comite'erna i allmänhet, och har alltså blifvit hänfördt till Art. IX, samt der hufvudsakligen intaget på §§ 4$ och 46. Då Bevillnts-stadgan vid hvarje riksdag förnyas, utan att åberopa hvad uti en föreg, kan vara föreskrifvet, torde det icke behöfva uttryckas, att comiteerne i hvarje läll äga förfara, ”så länge denna, enligt R. St:s beslut och Reg.F., länder till efterrättelse;” hvarföre nämnda mening, i förevar. § 72 blifvit utesluten. §§ 28, 29, 73, 74. Hvad uti § 28 BeviIln:s-förordn. förekommer om masugnar, har man här uteslutit, och antagit, att de, örn än hörande under annan egendom, dock alltid böra särskildt till bevillning upptagas och beskattas. Af skäl, dem man redan i det föregående utvecklat, är 1 10 Den i Februari, den uti § 2g Bevillnts-förordn. upptagna classification utesluten. §§ ?.8, 29 Bevillnts-förordn. upptaga ej allenast de egentliga bergverken, utan jemväl manufacturier, fabriker ele. på landet; men hvarföre detta frånskiljande af stad? Då Lergverks-lwndteringen egentligen är en fabriksrörelse, haiman i detta project sammanfört denna och öfriga uti §§ 28, 29 uppräknade inrättningar under en gemensam Art., utan åtskillnad af hvad som är beläget på landet eller i i stad. Bruk och bergverk behandlas uti §§ 28,73, såsom egendomar, hvars bevillning utgår med 2 r:dr för iooo:det af det uppskattade värdet, — förmodligen af det skäl, att verkligt jordbruk vanligen dermed är förenadt.
Nu finnes, enl. min öfvertygelse, ingen annan utväg till räddning, än att först söka förekomma denna närmaste lära, för hvilken ansvaret visserligen icke tillkommer oss, men som ändock är lika verklig, och sedan hoppas, att fastän Adeln ej längre kan som Stånd värna minoritetens rätt, vi skola genom redligt arbete, hvar i sin stad, söka att förekomma och mildra de faror, som genom förslaget hota vårt fäderneslands frihet och sjelfständighet. Med förmälan att tiden nu var långt framskriden och att 19 ledamöter anmält sig för att afgifva ytterligare anföranden i ämnet, hemställde Hr Gr. o. Landtm., huruvida R. o. Ad. behagade uppskjuta den vidare öfverläggningen till morgondagens plenum samt nu åtskiljas. Ropades ja. R. o. Ad. åtskiljdes härefter kl. något öfver 3 e. rn. In fidem, O. Brakel. Thorsdagcii den 7 December 1865. Plenum kl. 9 f. m. Justerades profit för den 15 sisth November e. m. Fortsattes föredragningen af Konst.-Utsk:ts Mern. N:o 2, äng. det hvilande förslaget till ny Riksdagsordning och dermed sammanhängande ändringar i Regeringsformen. Hr Stedt, Gustaf Baltzar: Jag erkänner öppet, att jag länge varit i strid med mig sjelf, på hvilkendera sidan jag skulle stå i denna för fäderneslandet vigtiga fråga, men en noggrann granskning af förslaget har bragt mis till den öfvertygelse, att det bör antagas. 1 denna öfvertygelse har jag ytterligare blifvit styrkt, dels af de mångfaldiga yttranden, som på detta rum blifvit afgifna till dess försvar, dels ock genom den impuls, som i detta hänseende blifvit gifven, ej blott af Konungen och hans regering, utan äfven af landets tänkande och förståndige innevånare.
Ar anrnärkn. af den beskaffenhet, att den anses fordra närmare utredning, erhålle Utsk. af samma anrnärkn. del, för att förslaget derefter ytterligare granska och jemka. ISär ett sålunda boredt förslag till Stånden återkommer, varde det behandladt pä samma sätt, som här ofvan om Utsk:s första förslag stadgas, dock att ytterligare återremiss ej må äga rum. 4:o) Återförvisar något RiksSt. ej uppehållas. Frih. von Döbeln, Napoleon: Jag tillstyrker helt och hållet antagandet af denna förändring, emedan den nya redaclionen är fullständigare än den förra. Här finnes visst pä sätt och vis en contradiclion. Ilar står nemi., alt om ett Utsk:s betänk, åter - 406 Den 23 September. remitteras, så skall Utsk. ovillkorligen deröfver yttra sig och ytterligare granska och jemka förslaget; men sedermera står det i 4 morn., att i händelse 3 Stånd förena sig om en fråga, så behöfver icke Utsk. yttra sig, utan genast derom underrätta det 4 Ståndet. Detta är en contradiction, i st. f. att redactionen kunde helt klart lyda sålunda: ”Ar anmäkn. af den beskaffenhet, att den föranleder remiss, så erhåller Utsk. af samma anmärkn. del, för att med förslaget förfara enligt 1 mom. Återkommer förslaget ånyo till 11. St. varder det behandladt på samma sätt, som här ofvan om Utsk:s första förslag stadgas, dock att någon ytterligare återremiss icke må äga rum.” 4 mom. deremot bör, för att vara fullkomligt conseqvent med det föreg:de, lyda sålunda: ”4:o Aterförviser något KiksSt. ett redan beredt mål till vederb. Utsk:s ytterligare utlåt., åligge Utsk. att detsamma ånyo granska och jemka samt derefter med utlåt, till RiksSt:n inkomma, eller så framt 3 Stånd uti målet redan fattat sammanstämmande beslut, det återstående Ståndet derom underrätta; kunnande” etc. etc.
Häraf följer, att af den vinst eller lindring i skeppsumgälder, som enligt traktaten skulle tillkomma de Förenade Rikenas flaggor, skulle Norge komma att åtnjuta allraminst |:delar och Sverige högst Udel. Under förutsättning således, att ofvannämnde officiella Franska uppgifter äro fullt riktiga, hvilket jag har ingen anledning att betvifla, komme alltså fördelen för Sverige enligt denna punkt att reduceras till Udel af här ofvan angifna summa: fr:s 231,804: — eller ä 72 öre, till Svenska Riksdaler Riksmynt „ 166,898: — hvarvid likväl bör anmärkas, att äfven efter traktaten den Svenska skeppsfarten på Franska hamnar skulle komma att belastas med en mindre tonnageafgift, som likväl för närvarande icke kan bestämdt beräknas. Resultatet af denna punkt är derföre, att äfven om densamma ©tvifvelaktigt är af ganska mycken vigt för Sverige, är den dock jemförelsevis af mångfaldigt större intresse för Norge. Sverige och Norge äro likväl hvar för sig sjelfständiga riken, och intetdera kan derföre af det andra begära någon slags uppoffring i hvad angår de respektive Rikenas ekonomiska förhållanden. 78 Sveriges intressen och angelägenheter i denna fråga måste således tillgodoses utan afseende på Norge. Vidkommande dernäst de från Frankrikes sida erbjudna nedsättningarne i tullafgifter för Svenska exportartiklar, så visa Kongl. Commerce-Collegii berättelser om utrikes handeln, att af artiklarne tackjern, smältstycken, gjutgods, spik, plåtar, maskiner och redskap samt koppar af alla slag, ingen, eller så ringa export till Frankrike egt rum, att densamma ej ansetts vara förtjent att i dessa berättelser omnämnas. Jag anser mig derföre för närvarande saklöst kunna förbigå frågan om tull-lindringen för dessa artiklar enligt punkterna b), c), e) och f). Tullnedsättningen för stångjern, enligt punkten d), skulle blifva 60 centimes pr 100 kilogrammes. Den högsta exportqvantitet under de sednare åren af denna artikel från Sverige till Frankrike egde rum år 1862 med 229,378 centner.
— Uti häröfver afgifvet underdånigt utlåtande hade Stats-kontoret, enär sökanden hvarken hunnit den lefnadsålder eller tillryggalagt den tjenstetid, som författningsenligt utgjorde vilkor för civile emhetsoch tjenstemän rättighet att vid afskedstagandet undfå pension å allmänna Indragningsstaten, funnit sig icke kunna å den underdåniga ansökningen för närvarande tillstyrka nådigt bifall, men då emellertid afslag å ansökningen skulle hafva tillföljd att ifrågavarande landskanslist-tjenst ännu under flera år, eller intill dess Hansson uppnått den för pensions erhållande föreskrifna lefnadsoch tjenste-åldern, komme att, såsom för närvarande, uppehållas genom vikarie, alldenstund det pensionsbelopp af 200 R:dr årligen, hvilket Hansson egde att vid afskedstagandet af Civilstatens Pensions-Inrättning uppbära, måste anses vara alltför ringa, för att han, med hustru och fern oförsörjda barn, skulle, mot åtnjutande deraf, kunna afgå från sin befattning, af hvars löneförmåner han, så länge tjenstledigheten fortfor, icke behöfde afstå mer än en fjerdedel, hade Stats-kontoret, i öfverensstämmelse med hvad i två likartade frågor, angående pension för Häradsskrifvarne C. G. B. Jacobsson och A. J. Medelplan blifvit föreslaget, i underdånighet hemställt, att, till undvikande af de med tjenstens bestridande genom vikarie förknippade olägenheter, nådig proposition måtte till Rikets Ständer aflåtas om Hanssons förflyttande å allmänna Indragnings-staten.
'17 den på ofvanutredda förhållanden grundade öfvertygelse, att genom jemkningsanstalten hvarken rättvisa eller billighet skulle uppoffrats, om frågan fått stanna vid Kongl. Majrts Nådiga Beslut den 24 April 1S14, sorn rörde endast en indelnings jemkning, med föremål att lill jemlikliet de rustningsskyldige emellan återföra deras gemensamma förbindelser, dock utan förändring i antalet Båtsmän, som af provincen borde utgöras. Och visade sig följderna af den sedermera beslutade nya Indelningen så betänkliga i verkställigheten, att Kongl. Majrts Befallningshafvande icke tvekade ifrågaställa, om ieke ali verkan af denna Indelning borde inställas och deremot endast en sådan jemkning ega rum, som öfverensstämmer med 1814 års Kongl. Beslut, Sedan Kongl. Majrts Befallningshafvande i underdånighet yttrat dessa sina äsigter, inkommo Rikets Ständer den 3o November 1829 med förnyad underdånig skrifvelse i ämnet. Ständerne, sorn inhemtat de af Kongl. Majit med Comiterades Jemknings-förslag och de deröfver i underdånighet anförde besvär i Nåder vidtagne åtgärder, funno väl, att, då nämnde besvär voro på Nådig pröfning beroende, Ständerne icke kunde frågan om jemkningens verkställighet till slutlig handläggning företaga; men då Rikets Ständer, mod erkännande af de ömmande förhållanden, sorn för en stor del Rusthållare i Blekinge inträffade, och hvilka, af Kongl. Majit och Rikets Ständer längesedan medgiihe, föranledt beslut, hvilkas verkställighet dock än saknades, ansett detta ärende icke böra å deras sida lemnäs utan uppmärksamhet, anhöllo Ständerne i underdånighet, att, så framt detta mål icke redan vunnit den fullständiga utredning, att Nådig Proposition om det upprättade Rotejemknings-förslagets fastställande kunde, under påstående Riksmöte, varda till Ständerne aflåten, Kongl.
Committen öfver Sjukhusbyggnaden bade hittills varit sammansatt af samma Ledamöter, hvilka ifrån början varit förordnade, med undantag af Commilleens Ordförande, hvartill, efter Hans Excelleuce Herr Grefve Mörners bortresa, utnämndes tillförordnade ÖfverStåthållaren Hans Excellcnce Herr Grefve Cederström, och under lians Excellences frånvaro tillförord - 76 Deni September f. m. nade Öfverståthållare» Herr Friherre Edelcreutz; men som Kong!. Mij:t den 20 J1.1- nii samma år, på underdånig anhållan af Commitlerade, täckts i Wäder till Ledamot af Coromitteen utse och förordna Ståthållaren på Stockholms Slott IIofMarskalken m. m. Herr Friherre Klingspor, hvars utmärkta förmåga att grundligen bedöma byggnadsarbeten af ingen torde bestridas, och Herr Friherren företagit sig granskningen af sistnämnde kostnadsförslag, jern förde med de priser, till hvilka Byggmästaren Arsell förklarade sig hugad, aLt åtaga sig de ifrågavarande arbeten, och funnit de sednare billiga och antagliga; så och då Årsells anbud att verkställa nämnde arbeten endast uppgick till 29,233 R:dr 16 sk. och således understeg kostnadsförslaget, med 535 R:dr 36 sk. blef detsamma af Committeen antaget, så mycket häldre, som tiden icke medgaf dessa arbetens utbjudande på Entreprenade; som Årsell, hvilken, sedan början af GarnizonsSjukhusbyggnaden, varit nyttjad såsom Byggmästare, och, sedan år 1824, på Entreprenade verkställt alla de byggnadsarbeten, hvilka vid sjukhuset blifvit fullbordade, alltid med noggranhet uppfyllt sine åligganden; samt hufvudsakligen, som Kongl. Maj:ts Nådiga Bref, angående verkställande af ifrågavarande arbeten, lemnade Committerade fullkomlig frihet, att efter bästa öfvertygelse i detta afseende förfara, äfvensom Committerade sedermera, i Den i September f. m. 77 anledning af Kongl.
Således blir domaren ändå en reservkarl i sådant fall, och jag skulle tro att ingen loniare har lust att vara det. Om domarens befattning dermed upphörde, sä måste den charlae-sig.försäljningsman, som anställes, känna författningen fullständigt, och det torde ej blifva möjligt att öfverallt finna personer, som hafva lust eller förmåga dertill, då sportel» i allt fäll är högst obetydlig. Frih. Leijonhufvud, Abraham: Såvida jag tror, iiro lagstiftande församlingar vanligen på villovägar, när de i ekonomisk lagstiftning hafva misstroende lill motiver och tro sig genom finesser i uttryck och återhållande tillsatser kunna förekomma missbruk eller afsteg. Jag betvifla!' att någonsin en lag stiftas, som tj i sig sjelf innebär möjligheten alt kunna eluderas. Jag skulle likväl hoppas och tro, alt vi ej behöfva fästa särdeles afseende på detta motiv, och alt man nied få undantag bör kunna vänta af embetsman så mycken rättsiulhet och oväld, att de handla elter samvete och öfvertygelse. Man tror sig, såsom jag här tyckt mig finna af ålskillige talares yttranden och äfven af uttryck i betänk., hafva gjort eli fynd, för att förekomma charlae-sig.- försnillning. Jag bekänner att för mig är det oförklarligt huru man kan tro, att icke chartse-sig.försnillning kan bedrifvas lika väl, om domaren af försäljningsmanneti mottager en charta och sjelf skall skrifva på deri, som om han sjelf har chartaeförsäljningen. En stor fördel skulle tilskyndas domaren, örn han befriades från det onus, som nuvar. författning pålägger honom, alt medföra chartor till tingsställena. Vinsten af denna försäljning går kanske ej lill några r:dr om året, och jag vet af erfarenheten, att derafsnarare ofta uppkomma betydliga förluster; ty då jag köper upp chartor och betalar contant, så måste jag på en gång gifva ut 100 r:dr; dessa 100 r:dr incasseras åter i 3 sk., B sk., ii. sk. o. s. v., och deraf blifva sällan too r:dr igen, utan de försvinna som de komma.