Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man bör sä mycket möjeligt är lindra deras utgifter som hafwa flera barn och ej derföre pälägga dem en nog tryckande afgift t bet hela. "> Pag. 26 förekommer: Att grunden till Taxeringen blifwer föregående äretS vehällna inkomst; detta förhällande finner jag wäl wara ben enda grund tjenande till efterrättelse, men om nägre bctydeligare förändringar uti en persons wilkor sig till» dragit emellan MantalSfkrifningstiden och d. i derpä fbljan. 4066 Den 10 Ocrober. följande April, sä bör hwar och en öga rökl-ali de samma pä »vederbörlig o>t anmäla, tjenande till rättelse ivid de stora Taxeringarne; försummas denna Termin, förblifwe dä wid det som Mantalsskrifningen innchäller. Flere bttydeliga förändringar kunna emellan denna tid inträffa, säsom, för ett Sterbhus enär mannen dödt och hustrun eller barnen i och med detsamma förlorat all inkomst; enär en i tjenst warande tager afsked dä lönen med detsamma upphör; enär ett berpdeligare arfwode förswinner m. m. bet wore dä smärt att i dplika händelser fä betala för hivad man r) njutit— Skulle äter sädane förändringar inträffa efter den irsta April, sä har man ändä uti z mänader ätnjutit ben päräknade inkomsten och bör säledes derföre för bet äret betala. Med ben af Herr Santeson särskildt pttrade mening, angäende Bcwillning af Embetsmäns löner och inkomster, förenar jag mig sä mpcket häldre, som flere talande skäl för denna sats kunde anfbraS, i följe hwaraf Skpdds-cller Minimi-Tabellen ansenligen kan fbrkorrtas. De felande §§ uti z Art. om Uppbörden och redowisningen torde framdeles fä förwäntaS, äfwcn fom nägon föreskrift om afkortningcns »verkställande dä äfwcn torde af Utskottet förefläs.
Jag yrkar ålerremiss, på del att Utsk., sin pligt likmätigt, må taga i öfvervägande de mångfaldiga skäl och omständigheter, som mot det ifrägavartde förslaget blifvit anförda, och jag vill derjemte fästa Utsk:s synnerliga uppmärksamhet pä orimligheten af det förslag, Utsk. framställt, att man, såsom ett medel att bereda löntagarne en fördel, skall låta kronofogdarne uppbära och i landtränteriel leverera deras löner, för att derefter vid uppbördsårets slut hålla dem löntagarne tillhanda, hvilket förslag röjer en så ringa kännedom om naturen af en kronofogdes uppbörd, med hänseende till de följder som genom restantier och propriebalancer äro med densamma förenade, och genom hvilka följder lätt kan hända, att löntagaren under längre tid kommer ali gå miste om sin lön, att jag öfver denna Ulskts obekantskap med ett så vigigt sakförhållande ej kan undgå att uttrycka min förundran. Hr Gripenstedt, Joh. Aug.: Jag ämnar icke ingå i något bedömande af den punkt som nu är under öfverläggning; men dä en föregtde talare till besvarande upptagit några af de yttranden som af mig fälldes i gårdagens plenum, anser jag mig icke böra lemna hans anmärkntr utan allt genmäle. Mitt ena påstående var, att räntornas förvandling i silfver icke ställde beloppet i beroende af en myntförsämring sådan den genom en s. k. realisation kunde tillvägabringas. Hr von Hartmansdorff har, för att bevisa ett motsatt påstående å sin sida exempelvis anfört, att vid en föregide realisation blefvo de s. k. silfversedlatne, eller sedlar ställde att betalas med silfver, likväl icke till sitt fulla belopp med silfver inlösta och deraf dragit den slutsats, alt sammalunda kunde förhållandet blifva med skatterna, äfven om desamma voro utsatta i silfver.
Hos Rikets Ständer har blifvit föreslaget att vid Skellefteå tvåklassiga skola lön för en tredje lärare måtte anvisas; Och hafva Rikets Ständer för nämnda skolas utvidgning till treklassigt läroverk med rektor och två kolleger beviljat en tillökning i skolans anslag af 1,500 R:dr årligen. 31:o. För Eskilstuna läroverks utvidgning till femklassigt med rektor och fem kolleger hafva Rikets Ständer, med anledning af derom gjord framställning, beviljat en tillökning i läroverkets anslag med 3,500 R:dr årligen, under förutsättning att kommunen bekostar såväl lärohus som hostad åt rektor. 32:o. Med afseende på behofvet af en lärare i Gymnastik vid de af E. K. Maj:t föreslagna nya skolor, har E. K. Maj:t begärt att det för gymnastiklärares aflöning vid de lägre elementarläroverken nu anvisade anslag måtte höjas med 1,700 Ridr; och då detta belopp är beräkuadt i enlighet med de af Rikets Ständer, i afseende på dylika lärares aflöning, vid sistlidna riksdag godkända grunder, hafva Rikets Ständer, med iakttagande af den tillökning, som föranledes af den här ofvan beslutade utvidgningen af skolorna i Arboga, Enköping och Eskilstuna till femklassiga läroverk, medgifvit, att anslaget till Gymnastiklärare vid de lägre läroverken må med 2,300 R:dr förhöjas. 33:o. Likaledes har E. K. Majit med afseende å behofven vid de nya skolorna, föreslagit, att anslaget för lärare i musik och sång äfvensom i teckning vid de lägre elementarläroverken måtte förhöjas med 1,050 R:dr; Och hafva Rikets Ständer, jemväl med iakttagande af den tillökning, som bör blifva en följd af de härofvan beslutade förändringar, i afseende å läroverken i Arboga, Enköping, Eskilstuna, Arvika och Skellefteå medgifvit, att anslaget för lärare i musik och sång, äfvensom i teckning vid de lägre elementarläroverken må med 1,650 Ridr förhöjas. 34:o.
» Vill du ha dockan framme på resan, eller skall jag lägga ner henne i kofferten? » Svaret kom klart och stadigt. » Dockan kan gärna resa, jag stannar i alla fall hos Tusse. » Denna gång blef fru Gullman verkligen ond öfver barnets envishet. Hon ångrade bittert, att hon icke låtit döda hunden genast hon kom i huset, då hade åtminstone detta bekymmer varit slut. Hvad var nu att göra? Då fick hon plötsligt en idé. » Tusse skall också resa bort i morgon », sade hon tvärt. Det föregick en ögonblicklig förvandling i Karins ansikte. Barnet såg på sin moster med en blandning af ångest och vaknande förhoppning. \ \ \ VUU J J t M Y l V l 1 V 1 » Skall Tusse resa », ropade den lilla och sprang fram till fru Gullman, på hvars arm hon lade cu späd, darrande hand — » får han verkligen, får han. följa med? » Fru Gullman förhärdade sitt hjärta, trots svedan hon kände, och svarade så barskt som möjligt: » Tusse reser åt ett annat håll; det är en herre som kommer och tar honom med sig. » Därmed slog fru Gullman locket igen på kofferten, som nu var fullpackad. Så satte hon sig ned på en stol och tog barnet på sitt knä. ' Karins ansikte föreföll stelnadt som förut. Hennes medvetande tycktes långt borta. Kanske sysslade hennes barnsliga fantasi med lösningen af ett nytt problem. Fru Gullman talade åter milda, vänliga ord. » Och nu förstår du ju, min flicka », sade hon, — » att det inte är värdt att du stannar här, då Tusse ändå är borta, utan du reser ju snällt med mig hem till kusinerna. Säg, lilla Karin, du lofvar ju moster att vara snäll? » » Ja, jag skall vara snäll », kom svaret om en stund. Då kysste fru Gullman den lilla flickan på pannan och började att kläda af henne för natten. Under tiden fortsatte hon att spraka kärleksfullt med barnet. Hon målade ut i de gladaste färger lifvet i det nya hemmet, och särskildt talade hon om allt det underbara, som Karin skulle få se på resan. Karin såg emellanåt på sin moster med stora undrande ögon, men hon svarade icke mycket, bara ja för hvar gång moster frågade, om hon ville vara en snäll flicka.
Föredrogs ånyo Lag-Utskottets Utlåtande N:o 48, i anledning af gjorda anmärkningar samt skiljaktiga beslut inom Biås-Stånden vid förehafvande af Utskottets Betänkande N:o 53, i fråga om antagande af ny konkurs-lag samt nya lagar angående boskillnad oell urarfvagörelse. Sedan Ståndet till en början lemnät sitt bifall till gjord framställning derom, att de beslut, som vid behandlingen af de serskilda §§ uti förevarande Utlåtande komma alt fattas, icke må anses definitiva, utan att det må vara för Ståndet öppet lemnadt alt vid föredragningens slut afgöra, huruvida de framställda lagförslagen i deras helhet må anses böra förkastas, så fann Ståndet, efter fullbordad granskning al Utlåtandets serskilda delar, för godt förklara, att, ehuru Ståndet ansett skäligt godkänna en del al de iondamentala grundsatser, från hvilka förslagen utgå, Ståndet likväl, da åtskilliga andra väsentliga delar deraf blifvit af Ståndet ogillade och kändt är, alt ifrågavarande förslag vore under granskning af Kongl. Maj-.ts Högsta Domstol, som ännu ej hunnit densamma alsluta, lann sig föranlåtet för närvarande afslå mer berörda 5:ne förslag i deras helhet. S. 1). Föredrogs ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-UIskottets Utlåtande N:o 161, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse, med det af Kommitlerade afgifna underdåniga Betänkande och förslag angående Kommunal-Styrelsen. Härvid förekom mo: Förslag till förordning om Kommunal-Styreise pä landet. §§ 1, 2 och 3, föredragna i ett sammanhang. Godkändes, den sistnämnda sådan den till sin lydelse af Utskottet blifvit föreslagen. § 4. Utskottets förslag till lydelse af denna § godkändes. §§ 5 och 6. Godkändes. §§ 7 och 8. Godkändes med de af Utskottet deruti föreslagna förändringar. 736 Prot.-Utdrag den 19 September 1860. §§ 9 och 10.
Banken kan få så oväntade och starka påkänningar, att den behöfver anlita sin credit, för att icke på en gång förstöra sina tillgångar och de till Banken gäldskyldige; och 3:o att då Ständerne lemna sina förbindelser genom RiksgäldsContoret, de också böra vara betänkta på alt icke tillgripa af Bankens egendom, oell sätta den på obestånd. Jag tillstyrker alltså Utskottens förslag i hvad angår att gifva förskrifningar på fyra månader, men i afseende på formen har jag några anmärkningar. Jag tror, att den oro man hyser för skuldsättningssystemet, i allmänhet förekommes, om man för ifrågavarande fall utsätter det villkor, att desse sedlar aldrig måtte af BankoFullmägtige få begagnas utan i den händelse att Banken erhöll så stark påkänning, att den icke kunde fullgöra sedelinlösningen med mindre än att antingen upplåna penningar, eller sälja sitt silfver. Om man derjemte borttog tillstyrkandet om 2 procents af§ät - Den 21 October e. m. igt tande till Amortissemcntsfond, hvilket jag icke finner vara nyttigt eller nödigt, ty då Bankens obligationer löpa med ränta, blifva de äfven säljbara, kan jag icke inse någon fara alt i öfrigt bifalla Utlåtandet, emedan det förslag, som deri innehålIes, då blir ganska nyttigt, och icke kan väcka någon oro ulan hos den, som nödvändigt vill oroa sig utan orsak. Att afföra hela Statens skuld till Banken utom columnen, vore detsamma som att förklara, det man icke vill betala hvad man är skyldig. Jag bestred vid förra Riksdagen, och bestrider äfven nu, att desse 41 millioner, sorn utgöra Bankens fordran hos Staten, skola helt och hållet afskrifvas. Dessutom bör man icke, så vida man har alfvar med att fylla de verkliga allmänna behofven , b varti 11 äfven hörer hvad som fordrats för iståndsättandet af Armeens materiel, i förhand tillgripa Bankens behållna vinst, utan låta deraf tillgodokomma Banken så mycket, sorn erfordras för fullgörande af dess funclioner, på det resten må kunna användas till Statens behof.
Derpå gick hon åter in till Harald. " Du är inte nöjd med mig, Agda ", ropade han oroligt emot henneHon gick tyst bort till honom, stälde sig bakom hans stol, tog hans hufvud mellan sina händer, böjde det bakåt och kysste honom på pannan. 138 " Min bror, min älskade bror ", sade hon. Harald blef alldeles röd i hela ansigtet vid Agdas smekning. Han såg ut som en skolgosse som fått premium för flit och godt uppförande, " Harald, du är bättre än jag ", hviskade Agda. " Jag liar varit sti stygg emot dig. " " Åh nej, du var alltid sniill. " " Jag skall försöka att bli det nu. ' ' De omfamnade hvarandra och hade bttda tv5 stor lust att greta, men de stredo tappert mot tårarna. ' En så ' n dugtig gosse ', sade Agda och strök hans liar. " Sa mycket han utfört pii egen hand redan! " Hon skulle velat bekänna allt för honom, men hon ville ej göra honom bedröfvad i afton. ' Nu Agda, nu dricka vi vin i yväll; jag dricker ju aldrig annars, men nu inåste du föresla. niin skål och dricka den med. ' Och lian började draga upp en af huteljema. ' Eå det var sant, jag glömmer j u det bästa. Tror du inte jag märkt hur du längtar efter din butik och dina gamla vänner, och sedan du nu hjälpt mig stt utmärkt att etablera mig här ' " Jag som varii sjuk hela tiden! ' " Ja det var ju precis rätta sättet. Men titta nu under din tallrik! " Der lågo tre sedlar på hundra dollars livardera. " Respengar ", sade han lakoniskt. Det var en oerhörd missräkning för Agda. Ville han sända bort henne efter allt detta? ' Börjar du inte dricka sedan jag farit? " sade hon. ' Visst inte. " Men hon tyckte ej om glansen i hans ögon, da lian nu höjde champagnebuteljen för att fylla i glasen. " Jag har en sådan lust att ensam rä om all den der vackra champagnen ', sade hon. " Sälj den till mig för 100 dollars! ' ' Dina respengar! " utbrast han förvånad.
Jag yrkar ej, att afgörandet af Lånerörelsen skall uppskjutas, till dess Kongl. Maj:ts sanction å realisationen hunnit ske, men jag anhåller åtminstone om uppskof, till dess alla frågor, hvilka äro väsendtliga, ehuru rörande detaillerna af realisationen, blifvit af Ständerne i ett sammanhang afgjorde; det vill säga, till dess det definitiva JemnkningsBetänkandet blifvit afgjordt. En Ledamot har bär kallat de lånehehöfvande lånehungrige. Det vore måhända lämpligare, kalla dem lånetiggande. Ja, mine Herrar, de tigga om lån mot nöjagtig säkerhet och mot högre ränta, än i de fleste andre länder; de tigga om lån, för att ännu en tid kunna utgöra de dryga skatter och de ökade anslag, sorn Den i3 November f. m. vi beviljat, oaktadt fastigheters och deras producters fallna värde, och penningecapitalets förminskning. Jag anhåller om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition derå, att afgörandet af Bankens Lånerörelse må uppskjutas, intilldess realisationen blifvit i alla detailler af Riksens Ständer afgjord. Friherre Boyes Fredrih: Jag tycker det vara bäsi., då Rid lerskapet och Adelil en gång öfverlemnat åt Herr Grefven och LandtMarskalken att föredraga målen i hvad ordning som helst, alt Ridderskapet och Adeln nu äfven tillämpar detta beslut. Herr Grefven och LandtMarskalken har icke ännu föredragit frågan om Bankens Lånerörelse. Herr Munck af Rosenschöld har således blott förskottsvis önskat målets uppskjutande. Jag tror det ej är formenligt, att derom besluta, sedan målet redan en gång tillförene blifvit ytterligare lagdt på bordet. Jag har alla mina förhoppningar, att detta mål icke föredrages, ställda till Herr Grefven och LandtMarskalken, samt vågar enskilt hos Herr Grefven och LandtMarskalken anhålla, alt målet icke måtte varda föredragit, förrän sinnena blifvit lugnade, hvilket troligen sker i öfvermorgon. Herr Tham:
Det är dock omöjligt att säga, det helgden af denna grundsats tillbörligen iakttages, så framt en embetsman med den ansvarsfulla befattning, sorn t. ex. en Lands-sekreterares, kan af sin förman skiljas från embetets utöfning på obestämd tid; och då ibland anledningarna till utöfvande af en sådan magtfullkomlighet äfven upptages emot Landshöfdingen visad vanvördnad eller ohörsamhet, synes man tillika hafva afvikit från en annan grundsats, att nemligen ingen bör få vara domare i egen sak. Skälen för dessa omdömen skulle kunna vidlyftigt utvecklas; men något behof deraf synes för Utskottet desto mindre förefinnas, som Utskottet ej funnit desamma hittills; utan hafva de, som tagit den klandrade bestämmelsen i försvar, utgått från helt andra synpunkter, och i den nådiga Skrifvelse, hvarmed Kongl. Majit besvarat Borgare-Ståndets vid 1856—1858 årens riksdag aflatna underdåniga framställning i ämnet, åberopas allenast, att erfarenheten icke skulle visat, det någon olägenhet följt af den ifrågavarande författningen. Till detta motskäl fogas af andra dels det föregifvande, att såväl den äldre Landshöfdinge-instruktionen innehållit en ungefär likartad bestämmelse åtminstone beträffande Lands-kamererare, som ock instruktioner för andra förvaltande embetsverk medgåfve vederbörande Chef att från tjenstens utöfning skilja de honom underordnade tjenstemän, bland annat, för emot Chefen visad vanvördnad eller ohörsamhet, dels ock den erinran, att författningen ej gjort ofvannämnda tjenster mindre eftersökta af Hofrätts-assessorer och andra män med bepröfvad duglighet och sjelfständighet. På så sätt öfvergifver man emellertid att diskutera principfrågan. Invändningen att ingen olägenhet visat sig af ett anmärkt förhållande är då också tillräckligt bemött dermed, att ingen olägenhet kan vara större
Ändteligen är äfven misstag deruti begått att RevisionsSecreterarelön är utförd till i.Soo R;dr Bjnco, då den likväl är lika med HofRättsoch CoUegialRåders. Jag har icke varit Embetsman, men 30 års verksamt deltagande så väl uti allmänna som enskildta göromål hafva hos mig stagadt den öfvertygelse, att alla Emlsetsmanna Corpser, lika som alla andra Medborgareclasser äro blandade af mer orh mindre goda, redebga och verksamma män, och att om deruti någon gång träffas verkeligen elaka!, deras antal uppväges af verkeligen fullgoda; jag skall derföre aldrig deltaga uti den syftningen att frän öfverläggningar och förtroenden som angå de constitutionella göromålen vilja utesluta Embetgmännen, så mycket mindre som dessa för sina befattningar nödvändigt måste förskaffa sig kunskaper, hvilka icke lika nödvändigt måste förvärfvas af dem, som ensamt egna sig åt Landtmannens, den handlandes eller Näringsidkarens yrken; jag delar häruti icke den stränga åsigt som jag tror mig finna uti Motionen, och jag frågar sluteligen hvad IOG Batt 1,2 October e, n. fira det kan vara, att den man som skall föra Ridderkapets och Adelns protocoller och den Ridderskapet och Adeln sjelfva välja efter deras högsta förtroende är Embetsman, då äldre och yngre Embetsmän deltaga uti de be; slut som den förre endast på papperet uppfattar, redigerar och för sina hufvudmän justerar. Vittnar erfarenheten för eller emot Embetsmännen inom Riddarhuset må Protocollerna för Riksdagarne 1786, 1789? 1792, 1800, ej mindre än sednare tiders derom rådfrågas och hvad RiddarhusSecreteraren serskildt angar vågar jag påstå, att om också hos honom pligtkänslan för Fädernesland och dess Stånd vore svag eller svigtande, är hant ställning sådan att den alltid måste föras till rätta målet sä länge Ridderskapet och Adeln sjelfva icke svika det hopp och de fordringar, Fosterlandet vid dem äga rätt att fälta.
Jag ber få fästa uppmärksamheten derpå, att stadgandet i i83o års bancoreglemente , om detsammas öfverlemnande till K. M., blott var en undantagslag, nemi. så vidt detjinnefattade, att fullmägtige dermed skulle ingå till Konungen. Jag känner åtminstone inga andra, som kunna ingå med Ständernas beslut, än just Ständerna sjelfva, och sålunda var här ett gifvet undantag. Bevillntsförordn. öfverlemna Ständerna äfven till K. M., utan ätt detta anses förminska Ständernas rätt enl. 5j § Reg.F. 72 § i samma grundlag kan ej heller sägas blifva försvagad genom denna fråga ; och då den svårligen kan förfalla, anhåller jag om propos. till bifall å PresteStrs inbjudn. Åtskilliga hördes yrka proposJn. Hr RosenbIad: Jag anhåller, att Ridd.secret. behagade upplysa, huru Presteoch BorgareSt:n beslutat i anledn. af BancoUtskrs betänk. N:o 141 - Underteckn. Ridd.Secret.: PresteSt:s beslut lyder sålunda: "Ståndet ogillade Utsk:s utlåt, och beslöt, att R. St. "aflåta en und. skrifvelse, hvarigenom de till K. M:s kännedom öfverlemna b:coreglementet och anhålla, alt hvad "allmänheten deraf torde behöfva känna mätte på vanligt "sätt blifva kungjordt; och skulle de resp. MedSt:n vördsamt och vänligen inbjudas att i detta beslut instämma.” BorgareSt. har fattat följande beslut: "Med läggande af ut"låt. N:o 14-1 till handltna, gillade Ståndet det slut, hvaruti "Utsk. i berörde utlåt, stadnat.” Hr Rosenblad: Borgareoch BondeSt:n hafva således gillat slutmeningen i CJtskts betänk. N:o 141 > och häraf upplyses, att Hr Stuart begått ett misstag. Utsk. kände förmodligen ej, att R.
I de förra, som, i olikhet med bruket uti en del katolska länder, blott vissa tider på dagen stå öppna, finner man också vanligen andäktiga unga damer. Utan skydd af förkläde ligger en sådan knäfallande och med hopknäppta händer i kyrkstolen, under det att hennes blick granskande följer dem, som vandra i gången. Modren, kyrkan, förlåter så lätt alla svaghetssynder, att de svaga icke hafva någon fruktan för att låta henne till dem vara vittne. Renlärigheten är i hennes ögon en förtjenst, som öfverväger alla brister. Den säges också gå så långt, att de sköna ofta pröfva sina tillbedjare genom en gemensam bön, då de i hans sätt att göra korstecknet och niga med säkert öga skilja kättaren från den rättrogne. Å andra sidan påstås, att skickligheten i dessa öfningar hos mången kättare skall vara så stor, att icke ens en inqvisitor skulle i hans nigning kunna se något misstänkt. – I teatern ser man mera sällan ensamma unga damer, men deremot besökes den af en mängd skönheter, som två och två vid hvarandras arm trotsa hvarje ungkarls håg att skilja dem. Seden är den, att äfven högst anständiga unga fruntimmer sålunda utgöra tillräckligt skydd för hvarandra, blott de vid hemgåendet åtföljas af en domestik. Jemför förf. lifvet här i detta hänseende med det ej mindre beryktade i Wien, efter den underrättelse om båda, han på stället erhållit, så är skilnaden densamma, som i de båda hufvudstädernas umgängeslif i öfrigt. I München räknas vid en förbindelse utom ordningen ej, såsom i Wien, uppå en glad sammanlefnad i det allmänna, vid offentliga nöjen o. s. v. På förra stället måste den derföre vara inskränkt till det groft sinnliga och af kortare varaktighet, samt följaktligen lättare kunna ingås. Wienaren deremot har, så länge en sådan förbindelse varar, ingen glädje, ingen förlustelse – och lustigheten är hans lif – , som han ej delar med sin böjelses föremål. Storstadslifvet och vanan gör, att sådant der kan passera utan uppmärksamhet, men München är en alltför liten stad för att tillåta det, äfven om andra nöjen än öldrickandet funnos.
se'n midda'n, det vet I allt, och I hade knappt satt näsan utom dörr'n, förrän Jonas började snarka, som om han låge i drängkammarn. B RITA S TINA . Han sofver, vet jag. Far, han har sofvit allt Jonas. Ja, då ska vi se, om han inte ska vakna. ( Tystnad. ) L ENA . Jo pytt! sa' Pelle till kungen. Vill du vakna, din döfnicke! ( Jonas! Hvad är det om? sofva på blanka da'n, så att jag inte kan få opp så mycket som en skopa vatten en gång. Rätta dig efter det, du. J ONAS ( sätter sig upp ) . Jo, det är om det, att du inte ska ligga och B RITA S TINA . Kan I inte ta' vatten ur sjön då? B RITA S TINA . backen dit ner, så en får hasa sig utför, när en framför sig, när en ska uppför. Nej, det kan jag inte. För det är så halt på ska ner, och krypa på knäna och skjuta vattebyttera ­ 39 ­ Ja, då kan I ta snö i bytta och tina opp'et J ONAS . vid spiseln. ( Lägger sig, vänder sig åt väggen och sofver igen. ) L ENA . där har han legat nu alltse'n midda'n. Hvad var det, jag sa' nittinie om vår'n? Så B RITA S TINA ( vänder sig mot sänLata herrar har tröga drängar, säger de. Men ( Ropar. ) Lars Anders! gen ) . vi ska väl se, om vi inte kan få latmasken ur kroppen på'n i alla fall. L ENA . Då får I allt ropa två gånger. B RITA S TINA ( tar en vedklabb, som brädet ) . hon kastar i säng Vänta mig! ( Ropar. ) Lars Anders! Hvad i hundekulla är det om? L ARS A NDERS ( reser sig, tittar ner ) . B RITA S TINA . Ska du ligga där och sofva midt på blanke da'n? Skadar det dig, om jag sofver? till att göra, hvad han ska, därför att han inte vånnar, hvad jag säger. Jonas?