Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bonde-Ståndet tillika med de jordegare, som tillförne varit Tjenstemän 25. Alla hittills för öfrigt orepresenterade så kallade Ståndspersoner, hvilka erlägga bevillning för en årlig inkomst af minst 1,000 R:dr B:co 25. Äfven efter denna sammansättning torde den mindre Kammaren icke böra förnyas mer än till hälften, eller kan hända ännu mindre del vid hvarje lagtima Riksdag: icke eller någon der kunna inväljas, sorn icke fyllt 35 är och varit Ledamot af den större Kammaren vid minst 2 Riksdagar. Detta sistnämnda stadgande kunde likväl icke börja tillämpas, i afseende pä 5:te classen förr än den tredje lagtima Riksdagen. Bilaga N:o 2 till ConstitutionsUtskottets Memorialj N:o 38, 1 Reservationer. Af Herr Biskopen Nibelius: ”Emot Utskottets i detta Betänkande framställde forsla» till representalions-förändring reserverar jag mig. 1:0 / afseende på Valrätten. Erkännande, att denna rätt hör, så vidt som möjligt är, komma hvarje samhälls-ledamot till godo, anser jag detta ändamål icke mera vinnas genom allmänna af Utskottet samfäldte benämnda val, än igenom ståndseller class-val. Allmänneligheten i de förra kan icke, såsom den enligt principen borde, till hvarje myndig individ utsträckas. Den måste inskränkas, och då gränsen för denna inskränkning alltid blifver arbilrair, uppkommer derigenom för den uteslutne samma orättvisa, som för den i class-val icke deltagande. En annan följd af inskränkningen är, att för valrätten en annan grund än personligheten måste antagas, och att principen derigenom upphäfves. Sålunda är det, enligt det här uppgifna förslaget, egentligen förmögenheten, som gifver rösträttighet; ty den del, som dervid blifvit bildningen tillerkänd, är blott ringa.
Qvintin <Guld, hvaremot 129,328 lod Silfver, att yrket lidit af hög Cours och inskränkning i bruket af de tillverkningar, som utgöra yrkets föremål, men numera till stor del ersättas af Bronzeoch Plaitre-arbeten; Gulddragare-Embetet likaledes, att afsättningen af dess tillverkningar minskats, serdeles i följd af militair-uniforms-förändringar; Tenngjutare-Embetet, af hvars tenn-tillverkningar år 1827 controllerats 3,463 under i83i års lopp 4>355 #, men år i832 blott 3,319 #, att bruket af tenn-käril allt mer och mer aftager, och följaktligen äfven afsättningen å de arbeten Embetet tillverkar; Slugtare-Embetet: tilltagande införsel till Staden och obeskattad försäljning härstädes af färskt kött, ej mindre ifrån landet, än ifrån närbelägna Städer, samt utvidgad Saluslagt inom Staden af dertill obehörige personer; Sejlare-Embelet: minskad afsättning, föranledd af vissa Fabrikers förfall och utrikes Sjöfartens aftagande; Segelmakare-Embetet: ej mindre utrikes sjöfartens förminskning, än äfven förbud emot Segelduks införande till Riket, saknad af Segelduksfabiik inom Hufvudstaden, och det missbruk, som, efter hvad Embetet förmenar, öfvas, att utan förtullning årligen införas nya, på utrikes orter förfärdigade segel, som skola kosta Rederierne omkring 25 procent mindre, än de inom Riket tillverkade; och Carduansrnakare-Embetet: dyrhet på den råa varan; ett förhållande, som jemväl af Garfvare-Embetet öfverklagas, såsom menligt inverkande på vissa Läder-beredningar, hvartill detta Embete har behof af färska hudar, som måste härstädes köpas. För öfrigt har sistnämnde Ejnbetes Ålderman, i dess afgifne yttran - _ 54 - de, lemnat en förmonlig skildring af Garfvare-Näringens ställning här i Staden.
Många finnas dock i landet, hvilka ej hafva kunnat deltaga i dessa fröjderop. De hafva hittills saknat tillfälle att offentligen yttra sina tänkesätt. De s. k. allmänna opinionens målsmän äro ingenting mindre än liberala, då fråga är att meddela andra opinioner, än den de sjelfva hylla som den allmänna, och deras lofsånger hafva ej lemnat något rum öfrigt för några klagoljud. De mindre belåtne hafva ej heller ansett sig tillständigt att nedlägga sina betänkligheter och bekymmer inför thronen, då dessa just derifrån hemta sitt ursprung, — om ej detta snarare bör tillskrifvas den aktade korps, som står thronen närmast, jag menar Konungens Råd, hvilket har ansett dess pligt fordra att här i första handen uppträda. Det torde då med billighet kunna begäras några ögonblicks tålamod för den eller dem, som nu kunna vilja höja en tviflets röst. Så mycket mera, då H. Exc. Hr Justitie-Stats-Miriistern här lagt hela tyngden af sitt rättvist förvärfvande stora anseende och hoga auktoritet i vågskålen, för att ytterligare bereda tänkesätten till den kommande tiden. Det kan ej här ifrågakomma att granska det K. förslaget eller dess motiver, än mindre att upptaga H. Exc. Hr Justitie-Stats-Ministerns här nu afgifna försvar för detsamma. Detta torde ej underlåtas, då afgörandets dag inträffar. Jag ber blott att i största korthet få yttra några ord om förslaget i sin allmännelighet. Såsom Svensk kan jag ej älska ett förslag till en Svensk nationalrepresentation, för hvilket jag ej kan spåra ens det spädaste rotfäste, hvarken i Svensk grund, lynne, seder eller Svensk historia. Jag kan ej skänka mitt bifall till ett förslag, bygdt så till sägandes i luften, och hvartill man i framtiden lofvar en grund, hvilken ännu blott i en svag ritning är framlagd. Något motstycke till ett dylikt förfarande tror jag knappt något land eller något tidehvarf, åtminstone i lugna tider, kan uppvisa.
Statsock Banko~Utskotte's Utlåtande M 24. 41 de användas endast till sådana val beräknade företag, der den produktion de åstadkomma, med säkerhet betäcker både räntor och kapital och derjemte lemnar något öfverskott. Deremot om de annorlunda användas, såsom till äfventyrliga företag, hvilka, ehuru nyttiga i sig sjelfva, likväl icke kunna bära sig — till ökade egendomsköp — till svindlande spekulationer af alla slag, och till ett öfverflödigt lefnadssätt; så kan den utländska skuldsättningen ej blifva annat än en frätande kräfta på rikskroppen. — Om också en del af lånen användas bättre, så att derigenom landets fasta förmögenhets-kapital ökas, så blifva dock dess innehafvare i mer eller mindre mån förpaktare hos utländningen, som tager afkastningen i ränta; — och landets export i det hela förmår icke betäcka alla dessa rabatter, räntor och amorteringar jemte den oändliga mängd af varu-artiklar, som in föras från utlandet. Aldra olyckligast är, att sedan en sådan bana blifvit beträdd och en tid fortsatt, blir det nästan omöjligt att vända om. Lånebehofven vexa i samma mån, som man ökar tillgångarna för deras tillfredsställande, och ingen annan gräns är att motse, än en fullkomlig oreda i rikets alla penninge-förhållanden — en katastrof. Enligt Finans-kommittéens beräkning hade Hypotheks-föreningarne vid 1858 års slut en skuld i utlandet på öfver 61 millioner R:dr. Läggas härtill alla enskildas, Privat-bankers och Statsverkets utländska skulder, blir summan så stor att jag fruktar att landet ej förmår bära den. Kännedomen om andra rikare länders vida större statsskuld kan icke heller vara rätt lugnande, när man vet både deras vida större ressurser och derjemte att största delen af deras skulder äro inhemska, hvilket icke är förhållandet med dem vi åsamkat oss och stän digt föröka. Det skulle då, efter min enskilda åsigt, långt bättre blifvit sörjdt för landets väl, om lånebehöfvande jordbrukare fått pantsätta sin jord i Svenska Riks-banken. Räntorna hade då stadnat inom laudet och äfven kommit det allmänna till godo.
I-lo1.1i.i~ Siri, Fröltcii, %nle: i. llecleliiis! Iugrid, frii, Göteborg. 1ri ' olinhei: g. Cecil in, frii, !i " liri~n. Hei161.i~ Joliaiiiin, Prn, s. H: olinberg,H:. G .., l&lt;oiiti.ol.lör, Eskilstiiua. E., P m, Cefie. : I ' lede~ist !~öiii, Hol i i i berg, Gestriid, f rii, Hernösniid. l: Ioliiiberg, Lott; en, fru, Btockholni. : Hedin, A~ii: in, Prii, Stockholiii. Hedii], Clara, frökrii, B Holirigreii, Sophie, ined. linnd., Lund. l$oliiisi; rörn, E. C., f ï n,. Stockholiii. t, Hedin, E. r, ~Holiiist~röni,: Hedvig, frii, 1 ' 3vil,zu, hltnrp. Hedlni.d, i \ lnrinb, frii, G.öts11org. I-rolst, G netsfva, fröken,: Hdsiiigborg. I-IeiIli-iud, Min., fru, B Hoineijer, ' von, Zoïla, fra, Stockliol.iii. Ev: &amp;. fröken, S tocklioliii. Iï~ ?bancliok, T A. k,apt; eii, a Ileiliri ?~.~,: Hediiinii, Liiin, fru, B. Hiibendick, MathiIda, frökeii, StockI: leidcristniri, von, ICiiinn, frii, 12oiii1el~,y. Hcilborn, Eiiiiiin, frökcii, Stocklioli~i. HiiBiicr, l3esllin, frökaii, Stockliolin. A.
Om en femtedel förnyas hvarje riksdag, så blir denna femtedel uttrycket af opinionen för dagen, sorn ofta kan vara skadlig eller oriktig, den afgående femtedelen måste se, huru vinden blåser, för att söka göra sig värdig att åter väljas, och då fordras det ej en stor del af de återstående J för att gifva öfvervigt åt rörelsepartiet, hvadan jag i denna del ej kan förena mig med Hr von Hartmansdorff. Men om Konungen får rättighet att tillsätta en viss proportion i hvarje kammare, t. ex. halfva antalet obetingadt och på lifstid, så är en sådan person, i samma stund han blifvit utnämnd, oberoende af Konungen, sorn valt honom på lifstid, och af opinionens vindflögel af samma orsak. Med denna ändring tror jag fosterlandets sanna väl iakttagen och lemnar detta mitt bifall. Jag går så långt i restriction mot democraterna, att om Const.Utsk. inkommer med ett förslag, sorn möjligtvis kunde antagas, så går jag in derpå, men jag ser icke i detalj ett noga bestämmande att representanterne inom hamrarne blifva absolut oberoende af möjligen påtvungna inslructioner för sina tillgöranden vid riksdagen. — Iakttnges detta D e n a4 O c t o b c r c. m. detta, måste jag söka att motarbeta hela förslaget. Sedan jag yttrat detta, vill jag blott upptaga en omständighet i afseende på det 5 Ståndet, hvilket jag väl anser böra få inträde i representationen, men ej som Frih. blamilton föreslagit, eller att detta 5 Stånd skall inrymmas inom Adeln, Presteoch BorgareSt:n. Förmögenhet och intelligens skola representera, beggedera besitter detta Stånd till den grad, alt det ar jemngodt med EondeSt. och de öfriga 3:ne, hvadan, enligt min öfvertygelse, det bör lemnäs en femtedel i representationen och en femtedel åt de öfriga fyra Stånden, inom hvilka valen böra ske ståndsvis. Frih. Cederström, Jacob; Jag har denna gång begärt ordet i anledn. af Frih. Hamiltons, Hr von Troils och Gr. Spens’ yttranden. Frih.
Jag anhåller dessutom att K. o. Ad. antingen ville borttaga §:n, eller ock besluta hvilken lydelse §:n skall hafva; ty om §:n blir till Utsk:t återremitterad, frågar jag, hvad skall LagUtsk:t göra? Den ene vill att sabbatsbrottet skall stå qvar, den andre icke; en tredje vet icke rätt hvad han vill. Hr Ca r I hei m-Gy I lens k jöl d. (Detta yttrande, som blifvit talaren i och för justering tillställdt, har sedermera ej af honom blifvit återlemnadt.) Gr. Mörner: Då jag första gången hade ordet, fästade jag uppmärksamheten derpå, att det var en stor skillnad, om man i en gammal lag bibehöll ett föråldradt stadgande, eller om man införde ett sådant i en ny lag. Jag erinrar härom med anled - Den 13 luli. 429 ning af Gr. Sparres påstående, att man icke hade något att befara af det föreslagna stadgandet, emedan det vore detsamma, som redan förefinnes i gällande lag. Härvid förekommer dock dessutom den olikhet, att den föreslagna straffbestämmelsen är 4-dubbelt högre än den, som nu kan ådömas. Det var ganska vackert sagdt af Hr Gr:n, att jurister icke bryta gammal praxis. Det är dock bekant, att i synnerhet unga jurister understundom lägga sig vinn om att hitta på sådan lagtolkning, som ingen menniska förut tänkt på. De vilja gerna utmärka sig genom sådana upptäckter och i detta afseende förvarar Juridiskt Arkif åtskilliga lysande exempel. Det är t. ex. icke så särdelas länge sedan den yngste af våra Hofrätter tog sig före att rubba den förut antagna praxis i afseende å tillämpning af lagens stadganden om ansvar för 3:dje resan stöld, ehuru det skedde löre den sednast införda laglörändringen. Hr Gr:n har vidare ansett, att det vore olämpligt att begränsa uttrycket »arbete», genom att tillsätta orden »som åstadkommer allmän förargelse», alldenstund det vore svårt att definiera hvad dermed skulle förstås. Jag deremot anser att detta är något, som vid hvarje särskildt tillfälle måste efter omständigheterna bedömas.
Villig att för fäderneslandets väl göra hvilken uppoffring sorn helst, kan jag dock icke förmå mig att, vare sig, antingen af en till enthusiasm nppdrifven missledd tro alt fosterlandets väl samt nationens önskan fordrar alt vi skola obelingadt afsäga oss vår sjelfskrifna representationsrätt, nära nog enda återstoden af de privilegier, hvilka vi, jemte adelskapet, ärft af våra förfäder — eller ock af nutidens, som mången tror, okufveliga populäritetsbegär (hvarmed räddhågan att öppet uttala sin opinion, enligt min tanke, är så nära beslägtad) — af intetdera af dessa motiv, säger jag, kan jag förmås att med min löst medverka att kasta oss in på den bana, dit ett obelingadt godkännande af de uti Const.Utskts ifrågavar. betänk, yttrade åsigter och detsamtnas antagande i dess närvar, skick ovillkorligen skall föra oss. Jag yrkar således ett bestämdt förkastande af nämnda betänk.; till detta yrkande ingalunda föranledd af den ena eller andra bevekelsegrunden, som möjligen torde kunna supponeras på mig inverka, utan af min fullkomligaste, min innerligaste öfvertygelse om förslagets oanlaglighet. Medan jag har ordet, torde det icke vara ur vägen att tillkännagifva, att BorgareSt. med en icke obetydlig pluralitet, eller med 29 röster emot 19, afslagit Utsk:s förslag till vallag och i följd deraf ansett de öfriga delarna af Utsk:s förslag förfallna. Hr Den 15 April c. m. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: Ehuru detta förslag till representationsförändring, som innehålles i Const.UtskJs betänk. N:o 85, är bygdt på en helt annan princip, än jag hade önskat, så, sedan tvåkammar-systémet blifvit af förstärkta Const.Utsk. med R. St:s lätt beslutadt, anser jag mig pligtig att respectera detta beslut, helst jag anser att, om della förslag antages, redan mycket är vunnet, då ibland annat ståndsprincipen blifvit förkastad.
Som emellertid, enligt hvad Rikets Ständer inhemta!, Landskamereraren Gardell numera aflidil, kommer frågan om hans pensionerande all förfalla; hvaremot och med afseende å de lill stöd för högstberörde nådiga framställningar anförda förhållanden, Rikets Ständer funnit skäligt, att öfrige ofvan omlÖrmälde tjenstemän må pä allmänna Indragningsstaten uppföras, på sätt E. K. Maj:t föreslagit. 33:0. 1 betraktande af ej mindre Sekreteraren i Landlbruksakadernien Johan Theophil Nathhorsls stora förtjänster om Svenska jordbruket, än ock del utmärkta säll, hvarpå han alltsedan 1841 under en tiderymd, då jordbruksnäringen inom landet gjort hastigare framsteg än någonsin förut, såsom Akademiens Sekreterare dertill medverkat, har E. K. Maj t i nåder föreslagit, att Nathhorst, sorn under sistlidna år uppnått den ålder af 65 är, vid hvilken Statens civile embelsoch tjenstemän äro i allmänhet be rättigade att, om försvagad helsa dertill föranleder, ur tjenst afgå med pension från allmänna Indragningsstaten. finge, i likhet med hvad för de sistnämnde sålunda är stadgadt, efter erhållet afsked från beröide Sekreterarebefattning, uppföras ä Indragningsstaten till åtnjutande af årlig pension af 3 600 R:dr, motsvarande åttatio procent af hans nuvarande aflöning 4,500 R:dr; och är denna nådiga framställning, enligt hvad Rikets Ständer af de till den nådiga Propositionen hörande handlingar inhemta', föranledd af Landlbruks-Åkademiens till E. K. Maj.t den 10 September nästliden år afgiliia underdåniga memorial, deruti dock Akademien anhållit, att E. K. Maj:t täcktes föreslå ifrågavarande pension åt Sekreteraren Nathhorst till hela beloppet af hans nuvarande aflöning.
Men beklagligtvis är sjelfva det onda af den natur, att dess allt för hastiga afbrytande åstadkommer ett värre. En värd ledamot har frågat, hvarföre dessa Provincer skola äga bättre rätt, än andra, till särskilt* lånehiträden' och jag svarar, att en ganska verklig orsak till deras bättre rätt ligger i de* ras belägenhet, som de äga allt skäl att förebrå Ständern*. Sedan föregående Ständer lern* hat dessa Provincer egne Disconter , och de derigenom kommit i en skuldsättning hvari de, derförutan, icke varit * så är dera* moraliska irått omisskännelig, att också få tid på sig att Utarbeta sig, hvilket aldrig låter sig gira om mm betar dem sådane utvägar till förlag och rörelse, sorn fordras till utarbetningen. Locala omständigheter gifvas också, sorn bevisa deras rätt. Man har här omtalat huruledes, i Malmöhus Län, Bönder af känd säkerhet, flocktals anlitat dervarande Discont, om 50 å 60 Riksdalers lån. Om nu des<e skolat vända sig till Stockholm, så hade troligen ingen enda fått hjelp; och otn hjelpe» erhållits, så hade dea öftast kommit fö-r sent. 436 Dm 8 Junii e. m. Herr Påhlman: Dä flere värde Talare ehuru på olika grunder, instämt i samma resultat, som jag, har jag icke synnerligen att tillägga till hvad jag förut yttrat. Gerna medger jag att ordet medfödd, icke var af mig så väl valdt, utan att forvårfvad är lämpsHgare; men då jag yttrade att en Köpman icke böt vara administratör a* Rikets penoingeverk; må väl ingen tilltrodt mig den grad af okunnighet, att jag leka allt för väl vet, att undantag finnas i alla klasser; jag vill dock icke d<?68 mindre på hvad sått som hålst försvara att det icke är pålitligt, att åt Köpmän öfverlemna förvaltningen af Statens medel.
Öfver härhos återföljande transsumt af Rikets Ständers Revisorers berättelse, om granskningen af Stats-verkets jemte dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning för åren 1846 och 1847 har min förklaring blifvit infordrad, angående Stockholms Stations räkenskaper: § 1. ”Verifikationerna till en mängd, under båda åren verkställda, icke obetydliga upp”köp af hvarjehanda effekter bestå nemligen endast af lefverantörernes egna räkningar, — 232 — "hvilka någon gång äro försedda med intyg oin skedd granskning af de upptagna primerna. Såsom exempel på sådana, utom offentlig auktion gjorda, upphandlingar, må "här nämnas följande, nemligen: .— .— "samt af snickare-, förgyllareoch tapetserare-arbcten på predikstolen i Carl Johans "kyrka på Skeppsholmen, 1,122 Rdr 37 sk. 6 rst. Å detta förhållande hafva Revisorerna "ansett sig böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet.” Denna förklaring kan antingen med några få ord redas, eller ock erfordras en besigtning på sjelfva arbetet, för att af de i byggnads-konsten ej hemmastadde anmärkarne fattas. I detta sednare fall, skall man lätt öfvertyga sig, att, ehvad utvägar man begagnat för att tillvägabringa detta vidlyftiga, till större delen artistiska, arbete, skulle detsamma aldrig kunnat erhållas till lägre pris, än den utgifna summan, 1,122 Rdr 37 sk. 6 rst.; men väl måhända blifvit dubbelt dyrare genom auktion, emedan min öfvertygelse är, att dylikt arbete ej kan genom auktion betingas, och om så sker, måste deraf följden antingen blifva fusk eller enormt högt pris. Att arbetet blifvit betingadt till det möjligast lägsta pris, derom lära behöriga attestater och betalnings-orderna, så väl af Stationschefen som af dem det vederbordt, lemna något intyg.
Ridderskapet Stats-Utskottets Betänkanden. 745 och Adeln behagat anmoda Utskotten, att, så fort ske kunde, afgifva Utlåtande ofver ett af H:r Friherre Björnstjerna, Magnus, d. 25 fårutgångne Martii ingifvet, och då på bordet lagdt Memorial, hvarutinnan H:r Friherren förmålt sig, utåt en förut gjord Motion: det Statsoch Banco-Utskotten borde utarbeta en Finance-Plan, hemta anledning att fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på nödvändigheten deraf, att Utskotten måtte med det snaraste till Stånden inkomma med grunderna för den Finance-Plan, som skulle utarbetas; heldst som Utskotten i alla fall skulle vara nödsakade, att så framt deras arbeten skulle ställas systematiskt, om dylika grunder förut sjelfva öfverenskomma, och genom deras ofordröjliga aflemnande till Riks-Stånden, får att vinna dessas Sanction, innan Utskotten fortsatte ett långsamt, tråget och isynnerhet i detaillerne svårt arbete, Utskotten ofelbart skulle bereda Rikets Ständer vinsten af en betydligen forkortad Riksdag och sig sjelfve den, af ett besparadt, möjligen onyttigt arbete, får det fall, att deras till alla delar utarbetade Finance-Plan slutligen ej af Riks-Stånden skulle blifva antagen. Får fullgårandet häraf har likväl H:r Friherren ej yrkat «j46 Stats-Utskottets
Den högv. motionären har föreslagit, att åtskilliga åtgärder skulle vidtagas, hvilka Utsk. för sin del icke ansett sig böra förorda. Jag skulle också tro att dessa åtgärder äro obehöfliga om man tillser att nu gällande författn:r iakttagas. Författnin rör:de försvarslöse personer säger nemi.: »Försvarslöse personer Den 11 Februari. 351 få icke begifva sig utom sin socken eller stad utan pass eller skriftlig tillåtelse af tillsyningsman att besöka angränsande ort, hvilken tillåtelse får lemnäs på högst en veckas tid; anträffas han å annan ort än den passet eller beviset angifver eller befinnes utan pass eller bevis, ega tillsyningsman att honom häkta och antingen försända till närbelägen hemort eller hos Konungens Befalln:sh. skyndsamt anmäla.» På grund så väl af denna som andra författn:r följer också att ingen arbetare i allmänhet anmäler sig utan vederb. prestbetyg, och detta prestbetyg mottages af arbetsbefälet samt förvaras och påskrifves vid arbetarens afgång. Den högv. motionären yrkar alt arbetarnes barn, som hunnit skolåldern, af ortens presterskap ej allenast skola erbjudas, utan äfven tillhållas att begagna närmaste folkskola i orten och att hvarje arbetare som sådant åstundar, mg. erhålla delaktighet af kyrkans förmåner, der han i arbete sig uppehåller. lag tror icke att Presterskapet någonstädes förnekar dem dessa förmåner och för öfrigt innehåller Kongl. Förordn. ang:de fattigförsörjningen föreskrifter hvilka gifva anledn. förmoda att dessa icke kunna vägras dem. Deri heter nemi.: »Hvar som i sitt hus eller å sina egor mot tager någon från annat samhälle anländ person, gore derom, så vidt personen så länge qvarstannar i stad, inom 3 dygn, och å landet, inom 14 dagar, anmälan hos Faltigvårds-styrelsen, vid äfventyr att, derest personen under vistandet hos den, hvilken sådan anmälan ålegat, kommer i behof af understöd, detsamma bör till dess anmälan sker och under första månaden derefter, bekostas eller ersättas af den församling.
Det synes mig sålunda som om äfven denna besparings-cassa varit af en flerfaldig nytta så för Staten som dendnhemska industrien, ej blott genom biträden inom landet, utan äfven genom befordrandet af den Techniska konstfärdigheten och den stigande upplysningen inom fabriksoch handverks-näringaine. Af allt delta drager jag den slutsats, att ManufacturDiseonten, betraktad i sin helhet, varit för fabrikernes förkofran af den väsendtligaste nytta, äfvensom att en nedsättning af låneprocenten såsom en Stals-Utskollets Utlåtande N.-o 2g3. 9 en följd af det årligen ökade tillverkningsvärdet skulle åter försänka fabriksnäringarne till sin fordna obetydlighet. Olika med Höglofl. Stats-Utskottet tror jag således, att det för näringarrie sbeslånd och förkofran blir oundvikligen nödigt, att ManufacturDiscontfonden ökas eller åtminstone dess verkningskrets utsträckes. Jag hemtar dessutom anledning till denna min åsigt bland annat af den öknde personal af Fabrikanter, som först under senare åren inträdt i fabriksoch manufaclur-näringarne, samt börjat en för allmänheten nyttig täflan med äldre idkare, hvilka, enär de från längre tider åtnjutit Manufaclur-Disconlens biträden, skola, i annat förhållande, mot den obemedlade nybegynnare!!, som blefve i saknad af dylika lånebiträden, utöfva en menlig öfverlägsenhet, helst sedan utrikes uppfunna nya raachiner och technisk färdighet sätta den inhemska fabrikanten i nödvändighet att med dem sig förse och nedlägga i sin rörelse vida större capital än förut.