Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon öfvergår ifrån naturens förtjusande fenomener, hvilka stå på en idealisk grund och tjusa med den deraf uppkomna formen, till menniskan, som kan äfven idealiskt njuta af en annan menniskas sköna natur; men som äfven kan låta bli att njuta af hvarken det ena eller andra, och derföre missunna ja förhindra andra menniskor att njuta deraf; ”som sjelf kan bära krusflor öfver Guds beläte och sätta det på allt hvad Gud skapat.” Ack! hvilken bedröflig sanning innehålla icke dessa ord. En annan bekantskap de resande förvärfvade var Baron Julius K ... en person, som Fröken E ... visste hade mycket förorättat hennes bortgångne broder Andreas. Nu var denne man gammal, melankolisk, ångrande, trugade sig sjelf till medlem af det resande sällskapet; dragen af Juliani likhet med sin för längesedan bortgångna moder. Berättelsen, om denne Baron K–s häftiga sinnesskakning, vid minnet af hans förflutna lifs vigtigaste epok, om de kroppsliga krafternas aftynande, allt efter som själen blef mera rent etherisk, är högst interessant. Han drifves oemotståndligt att upptäcka sig, som brottslig emot Cecilia, Juliani moder, och att erhålla hennes förlåtelse genom Juliani mun. Han omtalade en vallfart till Jerusalem, han företagit derföre att han: ”var en syndare.” Vid denna öppna bekännelse förekom det de öfriga personerna, som om de kände sig mycket små emot honom. Denna anmärkning af Fröken E ... är djupt sann. ”Styrka och svaghet äro menniskoverldens poler” – säger Thorild – ”Gud förbehöll sig styrkan; men gaf oss svagheten till vishet.” – ”En verklig ödmjukhet, icke hycklad, förranledd af innerlig känsla af skuld, är stor likvisst i sig sjelf, ty den utgör en del af Guds ordning – nemligen så, att menniskan skall först känna sitt intet för att kunna känna sitt allt.” – ”Tänk det rörande och sköna af en Engels ödmjukhet.” Baron K ... testamenterade sin förmögenhet åt Julius. I bibliotheket på Baronens egendom, fanns ett manuscript af hans hand, hvaruti förekommo några upplysningar om hans lefnad.
Derigenom vore också ingenting förloradt för den allmänna redovisningen, då Revisorerne alltid hafva tillfälle alt göra ett sammandrag af de berättelser, sorn de förvaltande verken afgifva med alla sina specifika siffror. Dä man nu säger, att rikshufvudboken icke är fullständig, så hade man kanske kunnat vänta alt fä veta hvari ofullständigheten består. Jag tror, att just emedan den är fullständig och vidlyftig har man ansett den icke ändamålsenlig, ty man har ännu icke kunnat uppgifva, att något af de resultater, som borde synas i rikshufvudboken, der saknats. Man finner der statistiska uppgifter rör.de alla Statens inkomster, alla brister och öfverskott eller besparingar etc. Således tror jag, att Den 27 November f. m. 477 anmärkt), om otillständighet i rikshufvudboken tillkommit af förhastande. Jag vill icke uppehålla R. o. Ad:s lid med alt närmare detaljera denna fråga, men får nämna, att till följd af R. St:s vid 1840 och 1S41 Ars riksdag afgifna und. skrifvelse angående den s. k. reservfonden, Statscout., på nådig befallning, afgifvit en utredning af samma reservfond. Denna är af K. M. remitterad till StatsUtsk:s handläggning, i sammanhang med frågan om statsverkets räkenskaper och rikshufvudboken. Jag anhåller således att förevar, punkt af betänkandet måtte lill StatsUtsk. återremitteras, för alt komma till handläggning i sammanhang med de ämnen, om hvilka StalsUtsk., enl. 19 § af betänkandet, särskildt skall afgifva sitt yttrande. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Hufvudsakligen före kommen af IIr Westerstrand, har jag ganska obetydligt att tillägga. Det uttryck, som StatsUlsk. begagnat, då det föreslår en hemställan till K. M. om ”förändringar, som kunna anses ledande lill en fullständigare och lättare öfversigt af statsmedlens förvaltning,” är efter min tanka oriktigt; ty en fullständigare utredning, än den rikshufvudboken nu lemnar, torde icke kunna erhållas. En annan sak är en mera lätt öfversigt.
Om jorden i trädgårdssängen ej är tillräckligt kraftig eller man önskar, att de unga växterna skola utveckla sig fort och kraftigt, bör man mjuka upp hornspån i vatten och öfvergjuta dem därmed. Vill man, att verkan skall vara mycket hastig, kokas hornspånen i vattnet, hvarmed man vattnar växten. n Tvänne anspråkslösa och snälla flickor, som söka ett godt hem, kunna få plats i en prestgård i Lunds stift, den ena för matlagningen, den andra för barnens vård. Några omfattande kunskaper eller skickligh. erfordras ej. Uppg. på pretentioner, åtföljd af pers. upplysn., rekommendationer o. om möjligt fotografi torde med snaraste insändas till Iduns Redaktion i biljett märkt » Prestgård i Lunds stift ». [3416] (Forts, af småafd. å följ. sida.) Förlofxiings-, vigsel-, födsel-, och dödsannonser, som j u särskildt beröra familjekretsarne, böra främst införas i Idun, där de mera än i någon annan tidning observeras inom ' hemmet och familjen. Priset å förlofnings-, vigseloch födelseannonser är 1 kr. 50 öre pr st.; för dödsannonser beräknas priset efter det antal rader, annonsen upptager. [2447] LED / GA PLATSER * E n flicka, något van att undervisa, kan få ett godt hem mot att läsa med en a två små flickor. Svar till » Nioåring », Nässjö. [2445] Westbergs oöfverträffiiga Tvättpulver ot fritt vivre och ett godt vänl.hem finnes pl. på landet nära Stockholm för en ung, anspråkslös frisk och glad flicka, kunnig och villig att hjälpa en husmoder med barns vård, sömnad och husliga bestyr, samt läsa med det äldsta, som är 7 år, de öfriga 4 och 3 år. Svar till » A. W. », Iduns byrå. Ul Dl öÄIblllJI, rekommenderad hushållerska finnes plats instundande flyttning på egendom i Vestergötland. Svar jämte betygsafskrifter och löneanspråk sändas till » H. K. », Lidköping, pöste restante.
Det svartnade för ögonen när han framsade följande tal, i hast komponeradt och öfverläst i faderns stil. Som vi nu råka att stå i förändrade förhållanden till hvarandra, sade han, så ber jag mamsell låta det förflutna vara glömdt och låta oss vara vänner. Det var uppriktigt menadt, klokt handladt och hade ingen baktanke. Det var ett bokslut med det gamla och önskan om god samvaro för framtiden. Följande middag kom fadern upp till Johan på hans kammare och tackade honom för hans ädla beteende mot mamsell, och som uttryck af sin glädje lemnade han honom en liten present, en länge efterlängtad till och med. Det var en kemisk apparat. Johan skämdes att mottaga gåfvan och fann icke sin handling ädel. Den var naturlig följd, den var klok, men fadern och mamsell skulle hissa upp den och i den läsa goda förebud för sin kärlekslycka. De fingo också snart inse sin villfarelse, som då naturligtvis lades på gossens skuldregister. Att den gamle gifte om sig för barnens skull, derom finnes intet tvifvel, men att han äfven älskade den unga qvinnan, det är säkert. Och hvarför skulle han ej få det? Det angick ingen, men fenomenet är konstant, både att enklingar snart gifta om sig, huru svårt än äktenskapet varit, och att de känna sig begå en otrohet emot den aflidna. Döende makar bruka plågas mest på sistone vid tanken på att den efterlefvande skall gifta om sig. Bröderna togo saken flott och böjde sig. De hade faderskulten som religion. Tro och icke tvifla. De hade aldrig tänkt att faderskapet endast var en tillfällig egenskap, som kunde falla på hvar mans lott. Men Johan tviflade. Han kom i ändlösa dispyter med bröderna och angrep fadern, som före sorgårets utgång förlofvat sig. Han frammanade moderns skugga, spådde olycka och förderf, retades till öfverdrifter och förgick sig. Brödernas argument var: det rör icke oss hvad pappa gör! Det var sant att de icke egde döma deröfver, men det rörde dem alla djupt. Ordryttare, sade de, ty de kände icke huru orden hafva många valörer. En afton strax efter, då Johan kom hem från skolan, såg han huset upplyst och hörde musik och glam.
Om också en förman, utan att brista i sin pligt, kunde få vara okunnig om underordnades fel och försummelser i tjensteåligganden intilldess sådana fel och försummelser påpekas, vore väl detta höjden af eftergift och undseende för de mångartade bestyr, som åtfölja förmanskapet i ett vidlyftigt embetsverk; ty att, sedan försummelserna blifvit hos förmannen anmälda, och han funnit dem påkalla ett särskildt förständigande till de felande eller försumlige, han derefter skulle allt framgent vara saklös, om han detta oaktadt läte till och med sina egna befallningar åsidosättas, utan att 83 använda sin tillrättavisande eller bestraffande myndighet, sådant kunde, efter mitt begrepp, icke stå tillsammans med en riktig åsigt om förmanskapets fordringar. Annorlunda, än i detta, bade Kongl. Hofrätten dömt i ett annat nyligen afgjordt mål (sid. 40 här förut) der fråga var om försumlighet i ärendenas behandling å ett landskansli; i hvilket mål Landshöfdingen ansågs skyldig till ansvar för det han icke vidtagit någon åtgärd till lagligt beifrande af de anmärkta försummelserna. En annan anklagelsepunkt i förevarande åtal rörde underlåtenhet att i rätt tid besvara embetsskrifvelser, i hvilket afseende anmärkningen likväl icke träffade Herr Ofverståthållaren vidare, än i fråga om minofvanberörda skrifvelse af den 22 Augusti 1862. Imedlertid hade Herr Ofverståthållaren blifvit äfven i denna punkt frikänd och en af Polismästarena sakfäld, såsom ensam vållande till det öfverklagade dröjsmålet. Rörande denna punkt åberopade jag skriftvexlingen hos Kongl. Hofrätten, förmenande mig dermed hafva ådagalagt oriktigheten af den åsigt om förmanskapet, som äfven i denna punkt gjort sig gällande. Imedlertid, fortfor jag, hade jag fått erfara, hurusom den åsigt, hvilken jag sökt bekämpa såsom oriktig, så väl i sistnämnda som ofvanomförmälda fall, icke destomindre vunnit ett slags bekräftelse genom Kongl. Hofrättens utslag. Det hade förekommit mig så, som hade Kongl.
Östergöthlands Lösings, Björkekinds Jonsberg och Östkinds Häradshammar Östra Husby Östra Stenby Kungsund Dagsberg Styrsta Norrköpings landtförsamling Krokek Qvarsebo Finspänga, Bråbo och (Östra) Enby Qvillinge Memmings Södermanlands Jönåker, Rönö och Tunaberg Hölebo Bergshammar Nyköpings landtförsamling Allhelgona Svartuna Tystberga Bälinge Vester Ljung Trosa landtförsamling Wagnhärad Hölö Mörkö Stockholms Svartlösa och Öknebo Ytterjerna Tveta Södertelje landtförsamling Grödinge Nacka och Erstavik Sotholms Sorunda Thorö Nynäs Östmo Westerhanninge Muskö Län. Stockholms Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o SO. Fögderi. Sotholms Åker, Frötuna och Wermdö Danderyds, Sollentuna och Wallentuna Lyhundra, Sjuhundra, Bro och Wäddö Frösåker och Närdinghundra - Socken. Österhanninge Ornö Utö Nämndö Tyresö Dalarö Bo Pilhamn eller Ingar Djurhamn Wermdö Möja Norra Ljusterö Österåker Kulla Länna Blidö Frötuna Rådmansö Ulriksdal Danderyd Lidingö Täby Östra Ryd Sollentuna Bro Wätö Wäddö Häfverö Singö Edebo Harg Börstil Län. Stockholms Upsala Gefleborgs Vester-Norrlands Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 20. Fögderi. Frösåker och Närdinghundra Olands Örbyhus Gestriklands Södra Helsinglands Norra Helsinglands Medelpads Södra Ångermanland Norra Dito Socken. Gräsö Forsmark Hållnäs Öster Leufsta Wessland Elfkarleby Wahlbo (med Sättra och Hemlingsby) Hille Hamrånga Skog Söderala Norrala Enånger Njutånger Idenor Tuna Rogsta Hamrånger Jättedal Gaarp Alla socknarne Alla socknarne Alla socknarne 32 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 20. Sjöstäderna. Län. StadGötheborg och Bohus Strömstad Uddevalla Marstrand Hallands Kongsbacka Warberg Halmstad Christianstads Cimbritshamn Malmöhus Helsingborg Landskrona Malmö Skanör Falsterbo Ystad Blekinge Sölvesborg Carlshamn Carlskrona Kalmar.
Banko. 22,422 13,776 14 36,198 15 3 — 18 — Utdrag af räkenskaperna öfver uppburna medel år 1855, utrikes orter bestridt för hem - Banko. Debet. Enligt 1854 års räkning utgjorde behållningen vid samma års slut 4,953 42 8 Inkomst: Af Kongl. Stats-kontoret anordnade medel, hvilka blifvit genom Kongl, brefvet den 30 Januari 1830 anvisade till ersättande af de utgifter, Svenske Konsuler å utrikes orter bestridt för Svenskt sjöfolk år 1855 1,000 . Summa | 5,953 |42 8 Stockholm af Kongl. Kommerse-kollegii - 19 — till godtgörande af de utgifter, Svenske Konsuler å förskaffande af Svenskt sjöfolk. Banko. Credit. U tgift: Kongl. Stats-kontoret. Till Kongl. Ränte-kamm aren levererade medel, hvilka influtit så- som ersättning för lemnadt understöd till Svenskt sjöfolk, hvarföre Konsuler förskottsvis blifvit godtgjorde år 1855 2,902 36 10 Af skrifn ing af de till Konsuler förskottsvis gjorda utbetalningar, för hvilka någon ersättning icke kunnat erhållas,J enligt Kongl. Kollegii beslut, 129 33 5 Balans till år 1856 : Till Konsuler förskottsvis utbetalda ersättningar för bestridde omkostnader för Svenskt sjöfolk, om hvilkas godtgörande af rederier Advokat-fiskals-embetet fått sig uppdraget att besörja, 2,747: 7. 11. Efter förordnande E. G. Leyonmarck. — 20 — Utdrag af 1855 års räkenskaper öfver det, genom Kongl, fonden beviljade anslag till godtgörande af Svenför Svenskar Banko. Debet. Af -Kongl. Konvoy-k ommissariatet anordnade medel för år 1855 1,333 16 Summa 10,530 41 4 Stockholm af Kongl. Kommerse-kollegii — 21 — brefvet den 14 September 1843, af handelsoch sjöfartsske och Norske Konsulers å utrikes orter utgifter och Norrmän. 1 Banko.
Den jemkningsförrältning, som, i anledning häraf, åren 1822 och r823, af en tillförordnad Comité egde rum, och hvarvid, enligt den för Statssami Allm. Besv.- och Oecon.-Utskoltens Betänkande N'.oi5 Comilerade gifne Iiistruction af den i3 November 182r, förvandling och’ indelning till effecliv rustnings-praestation af ifrågavarande reservoch öf~ verskolts-ränlor föreslogs, ledde till den följd, att Blekingska Båtsmans-indelningen, i stället för i5oo Rusthålls-numer, skulle allenast utgöra i25r och således med 249 numer nedsättas. Förrättningens ogillande yrkades äfven af en mängd jordegare, genom klagomål, sorn angingo dels indelningsgrundernes tillämpning, delsför hög rustning och dels olämplig rusthållssammansältning; och Comiterade, häröfver hörde, medgåfvo äfven, att ojemnhet i rustningen uppkommit; men en del jordegare åter yrkade bifall till. Comiterades åtgärder. Sedan ej mindre Kgl.
Om fjerdingsmannabefattningen är ett communalbestyr, sä lärer det väl tillhöra communen, men icke Konungen att utfärda instruetion för fjerdingsmännen. I sådant fall är det icke eller R. St., som böra hos K. M. anhålla om instruetioneus utfärdande. Anser man äter fjerdingsmannabefattningen vara ett kronobestyr, hvilken mening här företrädesvis gjort sig gällande, så är det äfven olämpligt alt begära instruetion för fjerdingsmännen, eller, för att uttrycka mig tydligare, det vore lika så lämpligt alt begära instruetions utfärdande för fjerdingsmännen, som det vore lämpligt att af enskild man begära, det han skulle utfärda instruetion för sin tjenare. Husbonden skulle derigenom hindra sig sjelf att anbefalla tjena ren göra hvad som för tillfället kunde behöfvas. Hegge skulle föranlåtas först efterse om det stöde upptaget i den omtalade instruetionen, eller icke. Jag anser pä denna grund R. o. Ad. böra afslå denna punkt af betänk. Frih. Cederström, Jacob: Utskis tillstyrkande i före var. punkt lyder i ”alt R. St. måtte hos K. M. i und. anhålla, att en författning må blifva utfärdad, som närmare bestämmer de åligganden, hvilka af fjerdingsmän höra ombesörjas, samt de friheter från vissa servituter, som de för denna befattning böra få tillgodonjuta.” För min del anser jag det här icke vara fråga om någon instruetions utfärdande för fjerdingsmännen, men väl för de landlstatens tjenstemän, hvilka nu inleda fjerdingsmännen till Dea 20 November e. m. 387 andra göromål, än som deni egentligen tillhörn. L)et är således, enligt mitt förmenande, den iuslruclion för landsliöfdingar och Inndlslalens ernbetsoch tjenstemän, som af 11. St. långt före detta blifvit begärd oell sorn nu hvilnr hos R. M. lill pröfning oell afgörande, hvarom fråga nu är.
Förvägenheten gick så långt, att den myndighet, som undersåtarna godvilligt öfverlämnade uteslutande till Frederik den tredje och hans descendenter, skulle brukas af undersåtarna, ja, den skulle extenderas, på det att den, som exercerade den, kunde vara oinskränkt. Språket blef med nationen föraktadt Familjers ödeläggelse var som mordängelens gärning. Men hvem var denna mordängel? Det var Johann Friedrich Struensee, den allerdumdristigaste person som kan imagineras och uti detta fall kan meritera namn af vir unius seculi, förr medicus, ännu grefve, men (som jag hoppas) innan jag släpper honom, skall intet hafva tillöfvers utom förfäran, dom och straff. All denna hans oförskämdhet midt uti hans största och mest glänsande tillstånd gjorde honom förnedrad i allas ögon; hans läkedom i staten blef ansedd för kvacksalfveri; hans meriter blefvo ansedda som döda flugor i en apotekareburk. — Men missnöjet tog så öfverhand, att det blef önskadt öfver honom så många tusende millioner olyckor och förbannelser, som där är briljanter uti den guldplåt, som sitter på hans löpares mössa. För den tillkommande tiden, där detta mitt inlägg kanske kommer för åtskilligas ögon, måste jag fästa uppmärksamhet på, att detta blott är en kort berättelse af hvad som är passeradt Man må ej heller lägga mig till last, att jag vid ett och annat tillfälle synes att hafva gjort honom redicul Att uppräkna alla de förbrytelser, som af honom äro begångna, skulle blifva ett alltför onyttigt arbete, helst när man eftertänker, att grefven har blott ett hufvud Sida upp och sida ned läser generalfiskal Wivet med samma belåtna småleende sitt aktionsinlägg, späckadt med latinska citat och främmande ord, ofta missförstådda eller förvridna, som de platta infall, han slösar med. Han speglar sig själfbehagligt i detta verk, som skall för tillkommande tider vittna om en hederlig mans djupa afsky för lasten.
M. läcktes förständiga Dess Bef:h:de att söka tillvägabringa föreningar af inom länen boende personer, hvilka, vid en fånges lössläppande, skulle taga vård örn honom" o. s. v. — Det'är, säger jag, hufvudsakligen uti denna punkt jag är i högsta måtto skiljaktig med så väl Ulsk:n, som fattigvårdscoraite'en, ifrån hvilken comite's förut åberopade betänk. Utskrn synas hafva hemtat förslaget till ifrågavar. underd. hemställan. Väl inseende att K. M., vid utfärdandet af nådig författning i detta ämne, skall, med fästadt afseende på R. St:s Dan 38 April e. m. 447 underd. framställningar och önskningar i hvad denna vigtiga del af lagstiftningen angår, noga tillse, att hvad i öfrigt för land och folk kan nyttigt vara blifver iakttaget, älven utan till följd af R. St:s å deras sida derutinnan i underd. gjorda framställningar; och oaktadt jag derom är fullkomligt förvissad, hade jag dock önskat, det R. St., hvilka i öfrigt så noggrannt och sorgfälligt behandlat ifrägavar. ämne, skulle i detta fall bestämdare hafva uttryckt deras underd. önskan samt, istället för tillvägabringandet af dylika, snart sagdt omöjliga att åstadkomma, på enskild välgörenhet och menniskokärlek grundade föreningar, föreslagit inrättandet af verkliga, ej sådana, som de redan befintliga correctionsanstalterna, utan t. ex. i enlighet med dem, hvilka för närvar, finnas inrättade för missvårdade och vanartiga barn, såsom dels den här i hufvudstaden under namn af Prins Carls inrättning, och dels den af Öfversteknmmarjunkaren Frih. Gyllenkrook, så allmänt erkända och förtjenstfulla, på enskild bekostnad anlagda vid Stora Råby i Skåne.
Skrifvelse, N:o I9S. nät uppdrag, t. ex. att efterforska lönbränning, försnillning vid mindre bränneri, o. s. v. Nödvändigheten af den särskilde kontrollörens oafbrutna vistande vid det honom anvisade bränneri gör, att han icke kan medhinna någon annan befattning; och en sådan skalle blott afvända hans uppmärksamhet från det egentliga föremålet för hans vaksamhet. Att helt och hållet lita på hvarje särskild kontrollör torde vara mindre försigtigt, och Rikets Ständer hafva derför ansett ytterligare kontroller öfver och bredvid dem böra föranstaltas, så vidt görligt är. En sådan ytterligare kontroll är, att hvarje uppmätning sker i vittnens närvaro; och af lagförslaget synes, huru Rikets Ständer ansett dessa vittnens tillkallande och aflöning böra ställas. Det blifver dessutom nödvändigt, att de vid brännerierna stationerade kontrollörer stå under uppsigt och befäl af Öfver-kontrollörer, som under bränningstiden, hvar inom sitt distrikt, kringresa, för att på obestämda tider inspektera brännerierna, granska brännings-journalerna, öfvervara uppmätningar, o. s. v. Dessa embetsman hafva en så maktpåliggande och ansvarsfull befattning, att Rikets Ständer anse dem böra af E. K. M:t utnämnas och ega en föreningspunkt och öfverstyrelse uti något allmänt embetsverk, hvars bestämmande Rikets Ständer i underdånighet öfverlemna till E. K. M:ts nådiga bepröfvande. Beträffande de för kontrollen af bränvins-tillverkningen erforderliga kostnader, hafva Rikets Ständer beslutat att desamma må, inom hvarje län, ulanordnas af den inflytande afgiften för bränvins-tillverkningen, på sätt E. K. M:t i öfrigt härom täckes i nåder förordna. Jemväl hafva Rikets Ständer beslutat, att, af den från 1855 års början, intill slutet af det år, under hvars lopp ny bevillning blifver af Rikets Ständer fastställd, inflytande skatt för bränvins-tillverkning, 1- procent eller två af tusen ställas till E. K.
Jag menar härmed; i :o den intolerance , att icke säga förföljelse-anda, man visat emot de inom vårt land bosatte Judar; och ato den innerliga lust, hvaraf några varit och är o belägne, att, med ett penndrag, Deri 4 Jun ii e. m. 201 'våldsamt vilja frånrycka en betydlig del af vår befolkning deras väl undfangne och af ålder tillerkända privilegier , att genom husfliten nära sig och sina familjer, samt att sjelfve få afyttra tillverka ningarne på hvilken ort de behaga. Hvad det första vidkommer, så emedan det icke hörer tili ämnet, som nu skall af* handlas, är nog derom sagdt, att idéen tyckes redan vänta sin likbegängelse; och om något ljud än låter höra sig, för att återväcka den utur sin apathie, finnes dock icke mera något gensvar, utan tonen måste, i brist af harmonisk inverkan, oscillera sill Väg åt den luftiga rymden, Så går det äfven med det adagio man uppstämt öfver Gårdfarihandel^ Dessa några röster, som låtit höra sig, skola slutligen blifva skorrande emot den verkliga Concert, lagen och rättvisan erbjuder tilf förmån för de, genom afundens outtröttliga inverkningar, oskyldigt skakade samhällsmedlemmar, hvilka vid hvarje Riksdag sättas i fruktan, att se sig beröfvade en nä^ ringsfrihet, hvarpå deras hela lifsuppehälle och deras medborgerliga existens beror. Men dessa förföljde måga trygga sig dervid, att den upplystare delen af Nationen, den för rätt ifrande, ehuru måhända icke öfvervägande i antalet, likvist skall bestämma verkningarne — så visst som det goda omsider segrar öfver det onda och 202 Den 4 Jun i i e. m. att den Konung, som har till sitt valspråk ”Folkets kärlek min belöningicke skall tillåta att några Hans undersåtare af andra förtryckas, utan att hvar och en blir bibehållen vid de af lagarne honom förunnade rättigheter. I stället att vilja beröfva dessa medborgare sina tillerkända fördelar, att få hvar som helst utbjuda och försälja sina tillverkningar vore mera skäl, att väcka en motion, det hvarje Svensk innevånare finge samma rätt.