Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
"Käraste min Metta", svarade herr Erik, "icke ha träd eller sten känt smärta af hur de blifvit medfarna, nej, icke ens fönsterglasen ha känt deraf, och sådan rask matmor, som du, sörjer nog före, att allt snart åter kommer i skick och visthusen bli fulla. Men hur är det med våra tjenare, kommo de utan skada från leken?" "Erki ligger ännu illa sjuk af röfvarenes slag, men jag hoppas han kommer sig. Pekka och Jussi ha slagit sig till klubbehären. På dem var ej stor skada, de voro dåliga karlar, och gingo med endast för att få plundra, ty sannerligen de hade något förtryck af krigsfolket att klaga öfver." "Stackars Erki! Nå, icke behöfver jag be dig vårda honom väl, det vet jag att du i alla fall gör. Annat kan man väl ej nu för ögonblicket göra för honom." "Se båda mina linklädsskåp! Fulla med linkläder voro de från golf till tak, nu är allt förstördt, utom hvad jag hade i kistorna på vinden, och som ej rymdes i skåpen, och det är allt som nu finnes qvar." "Kära mor Metta, bry dig icke derom. Jag är viss att du har så mycket qvar, att vi ha både för sängarne, bordet och våra personer, och ingen dag behöfva vara utan. Hvad mer om resten är borta." "Herre Gud, har jag väl sträfvat och fäktat, för att mista allt så här. Hvad skulle min saliga mor säga, om hon visste detta; af henne fick jag hela det ena skåpet fullt med linne." "Ha vi då icke qvar till nödigt ombyte?" "Jo visserligen, icke är det ändå så eländigt." "Nå, icke tänkte du väl sälja linkläder?" "Så J kan fråga." "Läs då fast dina skåp och inbilla dig att kläderna ligga derinne, så är ju allt lika bra." "Ja J talar, J, som den som ingenting skulle förstå. När har nån förr kunnat säga mig på, att jag bykat och slamsat oftare, än mitt stora årsbyke? Och de sköna, goda sängkläderna sen? Tillochmed det rara bolstret med kassedun och engelskt var med tärningar på, är borta."
Om en bevilln.författn. kunde tillika innehålla en slagruta, hvarigenom det vore möjligt att med säkerhet bestämma hvars och ens inkomst; så ville jag visserligen medgifva, att det må anses rättvisare alt grunda bevillningen på den verkliga förmögenheten , än blott på den synbara: men då erfarenheten hittills ådagalagt, alt en bevilln.förordn., grundad på denna förutsättning, mött stora svårigheter i verkställigheten, och att vår nu gällande bevilln.förordn. i de delar, der den är grundad på denna princip, icke framter samma resultat i praktiken, som man gillar i theorien; så skulle jag anse lämpligast och mest praktiskt för närvar, att bibehålla den grund för allm. bevillningens bestämmande, som hittills ägt rum; att taga inkomsten lill beskattningsgrund liar den olägenheten, att statsbidragen måste blifva högst fluetuerande och beroende, t. ex. af missvexter eller stagnation i handel och rörelse; af denna grundsak följer äfven att den verkliga idogheten blir obilligt beskattad i motsats mejJ dem, hvilka blott icke förstå att lika väl använda de förmögenheler och fördelar, hvaraf de äro i besittning. För den verkligt idoge är det möjligt att göra sjelfva klippan fruktbärande. Skall han då beskattas lika högt för sin inkomst, som den hvilken är i besittning af den rikaste jord, men som icke vet att deraf draga fördel? Jag måste derföre betrakta Frill. Cederströtns åsigt mera såsom en reservation, såsom en förnyad framställning af vissa grundsatser, som Hr Frihtn hyst för längre tid tillbaka, och som han förgäfves sökt att göra • 4 H» 2 Den 3 Oclober f. m. giilIande, än såsom ett förslag; som R. o. Ad. skulle kunna antaga; liva t före jag afven iios Hr Frih. o. Landtm, anhåller 0111 propus. till antagande af den grund i denna del, sorn hevilla.Ulsk. föreslagit. Hr von Qvanten:
Ank. till Exp. Utsk. d. 9 Dec. 1850, kl. 10 f. m. KONGL. MAJ:TS Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående uteslutande ur Kronans jordeböcker och räkenskaper, dels af fisken, som åtfölja vissa hemman, dels af sådana till utarrendering af sedda Kronofisken, å hvilka vid flera förnyade auktioner arrendeanbud icke kunnat erhållas; Gifven Stockholms Slott den 15 November 1850. Sedan Rikets år 1841 församlade Ständer, uti skrifvelse den 20 Januarii berörde år, hos Kongl. Maj:t dels i underdånighet anmält, hurusom, af anförde skäl, Rikets Ständer för deras del beslutat, att, med undantag af de större laxfiskena, alla öfriga Kronan tillhöriga, utarrenderade fisken, efter det ränta, lämpad efter förut erlagdt arrende, blifvit dem åsatt, skulle, i den mon de om dem afslutade arrenden upphörde, på auktion till den högstbjudande, under skattemannarätt försäljas, dels ock anhållit, att derest några fisken skulle vara af den dåliga beskaffenhet, att de icke kunde till ränta skattläggas och köpare dertill erhållas, Kongl. Maj:t täcktes till Rikets Ständer framställa Nådig proposition, huru med sådana fisken borde förhållas; så har, Kongl. Majrts Md. Proposition, K:o 4. efler vedorbörandes hörande, och sedan en af Kongl. Majit redan förut serskildt anbefalld utredning angående kronofiskena i sammanhang dermed blifvit afgifven, allmän reglering i afseende å dessa fisken blifvit af Kongl. Majit beslutad.
Det har icke heller kunnat undgå åtminstone min uppmärksamhet, att ett spanmåispris (ty här är ej fråga öm markegångsberäkning) öfverhufvud ej bör kunna tänkas falla lägre än till 6 r:dr tunnan; och det är väl all anledn. att förmoda, att detta framdeles äfven bör kunna anses såsom ett medelpris, helst om penninge-tiligårigar i landsorterna ej minskas utan snarare ökas till följe af de bank-förhållanden, som äga rum. Det är således efter min öfvertygelse ingen våda vid att beräkna räntoina till det belopp, som öfverensstämmer med de factiska förhållandena; och i afseende på en möjligen uppkommande brist instämmer jag till alla delar uti hvad Gr. Anckarsvärd yttrat och Hr Piosenblad äfven medgifvit, nemi. att Riksg.eont. då komitier att fylla denna brist. Således synes mig Frih. Boyes supposition, att man kunde hafva för afsigt att åstadkomma en brist i statsverket, hvilken ej skulle lutnnä fyllas, bär ej vara på sitt rätta ställe, och jag protesterar emot en sådan beskyllning mot StatsUtsk. Jag tror att, vid närmare begrundande af de skäl StatsUtsk. åberopat, och som dessutom ligga för öppen dag uti K. M:s nåd. propos. och de dervid fogade tabeller, som äro tillgängliga för hvar och en, hvarföre det äfven torde hafva varit öfverflödigt för StatsUtsk. att upprepa dem, R. o. Ad. kan godkänna StatsUtskis beräkningsgrund, aldrahelst som denna beräkning, i afseende på den Kronan behållna räntan, icke varierar på mer än tö,ooo f.‘dr. Frih. Boye: Det var i anledn. af Gr. Anckarsvärds yttrande, som jag begärde ordet, och är nu glad att på samma gång få besvara .både hans och den siste värde talarens erinringar mot mig. Jag anhåller hos dessa herrar, att mina yttranden ej måtte tydas annorlunda än de blifvit sagda. Då Gr.
Lagerbjelkes anmärkn., att om några anse sig äga rätt att sönderdela punkten, det har dock endast skedi mellan hufvudsak och verkslällighelsåtgärder, så skulle andra kunna dela den så, att man finge votera om orden att och som o. s. v., så får jag, ehuru med verklig förlägenhet, hän visa en juridiskt bildad man derpå, alt ingen lag kan skrifvas så, ali den af menniskor utan förstånd kan tillämpas. Slutligen, vidkommande den ifrågavartde punktens afgörande, så, enär R. o. Den 23 September f. m. 387 Ad. icke haft den sednare delen deraf under öfverläggning, än mindre derom fattat något beslut, sä är den icke eller pröfvad. Det är omöjligt att bifalla en omröstning deröfver, och jag anhåller derföre om afslag å voteringsproposra. Frih. Cederström: Gr. Lagerbjelke har sagt, att raan af de här afgifna yttranden skulle kunna leda sig derhän, att man ex absurdo kommer alt fatta sådana beslut, hvarigenom Riksätra, på sidan om grundlagen, kunna tvinga hvarandra att medgifva votering i denna fråga, och Gr:n har naturligtvis jemväl erinrat om R. o. Ad:s skyldighet att votera öfver förevartde ämne, såsom tillhörande stalsregleringen, äfvensom Gira anhållit om propos. derpå. Gr:n har visserligen erkänt, att bland de räntor, som skola förvandlas till penningar, äfven finnas sådana, hvilka fölen dylik förvandling äro skyddade af presterskapets privilegier, hvarföre Gr:n yrkat, att dessa räntor borde undantagas, och alt man af sådan anledn. borde återremittera betänk, till SlalsUtsk. Delta kan vara bra för en kommande riksdag, då ett förnuftigare förslag kan blifva uppgjordt, och då kan det vara rätt väl att lägga märke till hvad Gr. Lagerbjelke framställt, men för denna riksdag stå vi på en annan punkt. Utsk. har här, såsom jag redan i ett föreg:de yttrande visat, tillåtit sig alt på sidan om och utöfver innehållet af R.
Konungen, eller, i de fall 4, 5, 6 och 7 §§ omförmäla, Regenten eller Regeringen läte genom en Härold, under hittills olli ga ceremonier, utlysa dagen, då Ständerna, efter förrättad Gudstjenst, må sammankomma på Rikssalen. Gudstjensten, hvartill alla Stånden bör enhälligt infinna sig, förrättes af en Biskop i Stadens Storkyrka. Efter dess slut, uppträde ä Rikssalen först Bonde-Ståndet, vidare Borgare-Ståndet och sist Preste-Ståndet, alla, hvart för sig, anförde af deras Talmän. Ridderskapet och Adeln, anförde af Landtmarskalken, vare Konungen följaktige, och intage samtlige Stånden de dem anvista ställen. För Konungen skall längst fram i Salen stå en Thron, omkring hvilken Kron-Prinsen och de öfrige Kongl. Prinsarne hafva sina platser. Dernäst intage, framför alla andra, de tvänne Stats-Ministrarne deras rum, och förhålles i öfrigt enligt det Ceremoniel Konungen låter för tillfället utfärda. Härefter före Konungen sjelf, eller, der Konungen är frånvarande, eller Han så för godt (inner,. Stals-Ministern för Utrikes ärendena ordet till Riksens Ständer, och läte dem afhöra berättelsen om hvad sedan sista Riksdag uti Rikets Styrelse sig tilldragit. Landtmarskalken och Talmännen träde sedermera inför Konungen och framföre i Ståndens namn, deras underdåniga vördnad.
Utskottet, som, i afseende på förhållandet emellan guldoch silfver-tillgången, biträd t det af Banco-Fullmägtige framställda förslag, får, i öfverensstämmelse härmed, tillstyrka, att, ibland föreskrifterne i blifvande Banco-Reglemente, rörande Bankens metalliska Cassa, måtte införas ett så lydande stadgande: Banco-Styrelsen vare förbjudet att inköpa guld till Banken, vid de tillfällen, då tillgången deraf uppgår till ^del af Bankens metalliska Cassa. Stockholm den 27 Augusti 1840. Ank. till Exp, Utsk. den 29 Augusti, kl. 11 f. m. Memorial, med hemställan , att Stochholms Stads Sparfi anie måtte erhålla rättighet att i Banken insätta ytterligare 50,000 lisdr fi:co emot 3 procents ränta och uppå 6 veckors uppsägning. Med förmälan, att, jemnlikt 2a5 §. i nu gällande Banco-Rcglemente, Stockholms stads Spar-Bank eger att i Banken, emot 3 procents ränta, och under villkor, att capitalet, efter 6 veckors uppsägning, af Banken återbetalas, insätta ett belopp af högst 5o,ooo R:dr B:co; har Herr C. F. Geijer, uti en hos Utskottet väckt motion, hemställt, att, som bemälde Spar-Bank oftast eger capital utöfver berörde summa, hvilka, i saknad af fullt vederhäftige lånsökande, måst under längre och kortare lider ligga ofrugtbare, — densamma må erhålla tillåtelse, att utom förenämnde 5o,ooo R:dr, på enahanda villkor ytterligare insätta 5o,ooo R:dr, eller tillsammans 8 Banco-Ufakultets Memorial, iV:o y6. roo,ooo R:dr B:co; och hoppades Herr Geijer destohellre bifall till berörde hemställan, sorn det vore kändt, hurusom om forma Ide inrättning under de ic) år, den varit i verksamhet, i sin mon sökt bereda nytta och fördel åt de arbetande classerne, derigenom, att den emottagit och förvaltat de medel, som desse for sin framtida bergning kunnat bespara.
Frågar man hvem, som bör lemna dem; så svaras, att ingen är närmare dertill än innevånarne i de Län, som behöfva sjukvården, särdeles då så olika förhållanden inträffa, att i de norra Länen inga bidrag ibland behöfvas, och då behofvet inom hvarje Län är omvexlande. Bör således denna afgift utgå af hvarje Län för sig, så återstår frågan, örn det är skäl till farhåga, att bidragens användande kan undandragas granskning af Länens innevånare, och medlen förskingras genom några Styrelseverk? Derpå svaras, alt ingendera delen kan äga rum, emedan Lazaretten ej mindre än Curhusen stå under vård af Directioner valda inom Länen. När således all fara i detta hänseende är undanröjd, och Directionerna öfver Lazaretten ofta äro desamma som öfver Curhusen, så har Konungen framställt, om icke det vore lämpligast, att redogörelserne äfven blefve för bäggedera gemensamma, såsom de redan äro från åtskilliga Län. Jag kan ej finna något skäl att skilja dem åt, om icke för att göra vederbörande onödigt besvär, på samma sätt som man onödigtvis fört särskilta 248 Den i3 Ä o vern b er e. m. landsböcker öfver Bevillningen och den öfriga uppbörden, intilldess man nu slutligen funnit det vara utan ändamål. Jag tillstyrker återremiss, på det man ulan farhåga för medlens förskingring måtte afgöra saken på ett enkelt och sammanhängande sätt. Herr Nordenanckar: Herr Tham har nämnt, att Utskottens förslag skulle föranleda derhän, att äfven medel kunde tagas lill LänsLazaretterne. Jag medgifver, att det kan ske, men genom förtydning af Utskottens ordalag; ty då Utskottens Betänkande innehåller, att, om det blir öfverskott, det må användas till Lazaretterne, frågar jag när man får veta, om det blir något öfverskott? Ej förr än året är slut. Under löpande året skulle man då ej få intaga någon, om än de bröto af sig armar eller ben. Så föreslå Utskotten äfven, att räkenskaperna skola skiljas.
I sistnämnda afseende har Utskottet föreslagit, att ordförande i Öfverstyrelsen skulle af Kongl. Maj:t utses. Antalet af ledamöter i Öfver-styrelsen har Utskottet trott utan olägenhet, men till förvaltningskostnadens förminskande, kunna inskränkas till nio, ordföranden inberäknad. Öfriga 8 ledamöter synas lämpligen kunna utses af Rikets Ständers Full - Banko-lJtskottets Betänkande ,JVs 32. 13 mägtige i Banken, oell då, oaktadt Rikets Ständers Bank och Sveriges Bank böra vara från hvarandra fristående, det likväl mäste för båda vara af nytta, att. ett samband emellan dem finnes, har Utskottet föreslagit att hälften, eller 4. afOfverstyrelsens ledamöter väljas ibland Fullmägtige, hvaremot, enär det knappast lärer kunna påräknas att bland dem skulle finnas 8 personer, som ega de specialinsigter, hvilka erfordras för iörvaltningen af en stor affärsbank, de återstående 4 böra fritt kunna väljas bland personer, sorn ega för ändamålet nödiga egenskaper. Hvad angår Direktionen, hvilken Utskottet föreslår att utgöras af 7 ledamöter, så kan detta antal, jemfördt med Öfverstyrelse-ledamöternas, väl anses nog stort. Då likväl af Direktionen tre skulle fungera såsom verkställande Direktörer; och dä, till följd af det ständiga ingripande i affärerna desse komnie att utöfva, det möjligen kumle befaras, att de, om de ensamme för sig utgjorde pluralitet inom Direktionen, skulle kunna tillvälla sig en alltför stor magt och gifva affärerna en ensidig eller skadlig rigtning; sä har det synts lämpligt att häremot uppställa en motvigt pä det sätt, att de öfrige Direktörerna, när de med hvarandra voro ense, kunde afgöra ärendena emot de verkställande Direktörernas åsigt. Deremot skulle den större insigt och detaljkännedom, de sistnämnde mäste förutsättas ega, kunna tillräckligt göra sig gällande, enär allenast en af Direktionens öfriga ledamöter behöfde med dem instämma för att deras åsigt skulle hestämma beslutet.
Bctnco-Ut slottets Betänkande, N:o 2 g. II högst få, om ens någon, funnit det vara med sin fördel förenligt alt, äfven för elen af Fullmäktige tillökta ersättning, besörja omförmälde numerering och bokstafvering, hvadan ock Fullmäktige, enligt deras Protocoll för den 24 Oclober nästl. år, sett sig föranlåtne föreskrifva, det de af Bankens tjenstemän, hvilka det lillkomme att med numer, datum och seriebokstaf förse Bankens sedlar, och hvilka, utan styrkt förfall, sig undandrogo att deltaga uti skriflagen, ansåges hafva afstått ifrån rättigheten, att med numer, datum och seriebokstaf förse de smärre sedelvaleurerne, finnér Utskottet, på desse, med de flere af Banco-fullmäktige anförde skäl, det Bancofullmäktige för den beslutade tillökningen af omförmälde ersättning egt sådane giItige anledningar, att någon anmärkning dervid icke skäligen hör kunna i fr å g a k 0 m m a. D. Med lånerörelsen samband egande ämnen. 1:0 Angående 'verkställd inbetalning å f. d. Allmänna Magasins-Inrättningens skuld, för begagnad Invisnings-rättighet emot ranta. (j 837 års Rev. Ber., pag. 21). Sedan Kongl. Majit, uti Nådigt Bref af den 22 April i83o, i anledning af Rikets Ständers den 17 förbigångne
– Det är ju det, de äro rädda för. Se, jag tror nu inte, att Saxarne har något starkt bröst. Du mins, hvad Augusta var dålig, innan hon blef gift? – Ja, de har ju alltid varit några bleknosar, båda två, tycker jag. – Anna, stackare, har en gruflig bleksot. När man sitter nära henne, kan man nästan höra, hur det hvisslar och piper i halsen – det der ljudet, som de i Tyskland kallade “Nonnengeräuche“, när vi undersöktes i pensionen. Det är betecknande du: Nonnen Men – hon kom att se åt fönstret – du tänker väl inte ha gardinerna hängande på det sättet, hoppas jag – Här blir för mörkt annars att arbeta – Jag har då aldrig sett maken Hon steg upp på stolen och skakade ut draperiet, som var undanfäst. Och just det vecket, som ger stil åt det hela Hon gick ett par steg tillbaka med hufvudet på sned. Kan du se, att det är just fashionable såder? – Hör Georg, du förkyler dig, om du står längre i skortärmarne och bråkar med den gamla leran. Tag nu rocken på dig, så äter vi frukost Det käns ändå skönt att vara hemma igen! Hon stod midtför honom och band om hans halsduksrosett Der är något så eget öfver det hemmet, se’n Anna började bli så fanatisk. Man är liksom rädd för hvart ord man säger. – Att hon inte snart blir trött på det spektaklet. Om hon tror, – aj, du stryper mig! – att hon med alla sina möten och tillställningar har hindrat en enda karl från att kyssa den flicka han vill kyssa, så tar hon min själ fel. – Ser du, det är det hon tycker – att det är så förfärligt hopplöst, och det grämer henne naturligtvis. – Nå är du så färdig? – På minuten – Ja, för jag är hungrig. – Vet du hvad, skall detta vara din “Rollas“ näsa, så blir den då försvarlig. – Låt bli, Alice! Seså det är ju knäet i fönsterkarmen, vet jag. – Tänker du då inte ha någon modell? – Naturligtvis tänker jag det. Tror du annars man kan arbeta? Jag stod bara och öfvade fingrarne litet.
Jag anhåller, att det ifrågav:de förslaget måtte, i hvad på R. o. Ad. beror, blifva hvilanda till grundlagsenlig behandling vid nästkommande Riksdag. Hr Hjerta: Jag delar fullkomligt den siste värde talarens tanke om ansvarings-systemets förödmjukande, men jag kan icke inse, att det af Utsk. framställda förslaget i någon väsendtligare mån förekommer detta systems fortsättande. Det är af flere talare medgifvet, att tidningar under ansvaringars namn lika fullt kunna utgifvas, ehuru penningeborgen måste ställas. Jag tror således, att det föreslagna botemedlet endast blefve ett palliativ, som dessutom vore af en för tryckfrihetens rätta bruk skadlig beskaffenhet. Den siste värde talaren yttrade, att tryckfriheten är en hos oss så djupt inrotad rättighet, att alla angrepp på densamma skulle vara förgäfves. Om sanningen häraf är äfven jag visserligen fullkomligt öfvertygad, men jag ber att få fästa den värde talarens upmärksamhet derpå, att förslaget verkligen innefattar ett angrepp på denna tryckfrihet, sådan den finnes i Grundlagen oss tillförsäkrad. Tryckfrihetens definition i SG:te g Reg:sF:n lyder sålunda: »Med tryckfrihet förstås hvarje svensk mans rättighet att, utan några af den offentliga makten i förväg lagda hinder, utgifva skrifter» etc. Nu lärer det väl svårligen kunna bestridas, att föreskriften, det en tidningsskrifvare skall anskaffa borgen eller nedsätta penningar innan tryckfriheten får begagnas, icke utgör ett för denna frihet i förväg lagdt hinder, ett vilkor, utan hvars upfyllande rättigheten ej får tillgodonjutas. Man invänder visserligen, att anskaffandet af en borgensförbindelse å 1,000 Rdr icke är förenadt med någon synnerlig svårighet, men jag frågar då, om det icke finnes personer, t. o. m. ibland eder, mine Hrr, som någon gång under deras lefnad erfarit, att det verkligen är förenadt med svårigheter att förskaffa sig en borgenspåskrift? Jag. åtminstone, har haft en sådan erfarenhet, och jag tror, att många med mig delat densamma.
Datum ut supra. CARL, C. J. Thyselius. Kongl. Majus Nåd. Proposition N:o U9. 11 (Jidi ng af Protokollet öfver Ecklesiastik-Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-Rädet å Stockholms Slott den 50 December 1862. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup, och Reuterskiöld. Slutligen uppläste Departements-chefen, Statsrådet Thyselius till justering ett af honom uppsatt Förslag till den af Kongl. Maj:t, på Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande, förut beslutade nådiga Proposition till Rikets Ständer, om beviljande af ett, till följd af förändrad reglering i afseende på vissa Westerås Domkyrkas inkomster och utgifter erforderligt, fyllnads-anslag å lönings-staten för högre elementar-läroverket i Westerås. Uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande fann Kongl. Maj:t godt berörda förslag i nåder gilla, samt befallde, att nådig Proposition i enlighet dermed, på sätt bilagan Litt. B. till detta Protokoll utvisar, skulle till Rikets Ständer expedieras. Ex protocollo C. A. Th. Adelgren. STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1863. Kongl. Maj: t a Nåd. Auli. lil! Exp.-Utsk. den 15 Jan. 1863, kl. 6 e. m. Kongl. May.ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer om antagande af ny Riksdag s-ordning och dermed sammanhängande ändringar i Regeringsformen; Gifven Stockholms Slott den 5 Januari 1863. Svenska folket har, med Försynens bistånd, så bevarat sin frihet och främjat sin utveckling, att det med ära intager en plats bland de folk, som gå framåt på civilisationens bana.
Jag finnér inig förekommen af Hr von Koch och Frih. af Ugglas samt förenar mig med dem i begäran om återremiss. Gr. Liljencrants, Gust. Fredr.: Jag vill för min del ingalunda påstå, att Ekon.-Utsk:t saknat anledning att framkomma med det förslag i detta ämne, hvarom nu är fråga. Men jag har likväl emot Utsk:ts förslag två väsendtliga anmärkningar att göra. Först och främst måste jag nemi. i allmänhet ogilla att Utskm ingå i försök att göra reglementariska föreskrifter för så beskaffande ämnen, som här äro i fråga. Ty det händer Den 28 Januari. 251 då alt Utsk:t antingen blir för mycket vidlyftigt, eller för mycket knapphändigt. Då jag nu i förbigående gjort denna anmärkning, finnér jag mig af min embetsställning föranlåten, att göra en särskild anmärkning mot förslaget. Det heter nemi. deruti: »att R. St:r måtte i und. skrifvelse till K. M. anhålla, det K. M. täckes anbefalla sine Befh:de i de särskilda länen att, efter vederb:des hörande, inkomma med förslag till det antal hästar, som postdiligenserna inom olika delar af länet böra under olika årstider begagna samt derefter utfärda nådig föreskrift i ämnet.» Nu frågar jag eder, Mina Hrr, hvad är det för årstid för det närv:de? Jo, i almanackan står det vinter; men ännu hafva vi icke haft någon sådan. Det är någonting, som ständigt inträffar, och man kan derföre omöjligen i detta fall göra några allmänt gällande föreskrifter. Det kan icke hjelpas på annat sätt än medelst entreprenad, på hvilken det blefve beroende att anspänna det antal hästar, som erfordras. Nu känner icke allmogen, huruvida postdiligenserna den ena tiden fortskaffas med gästgifvare-skjuts och den andra med entreprenad. Jag ber att få anföra ett exempel. Vid Fittja gästgifvaregård användes förr 100 hästar om dagen; men detta antal har nu nedgått så att knappast två behöfvas om dagen. Förra året åtgick för paketpostens befordrande mer än dubbelt antal hästar, än för person-befordringen.