Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Henning, yrkade likaledes återremiss, men under åberopande af sednare mom. af 107 §• Frih. Cederström, Jac., invände, att Const.Utsk. algor med R. St:s rätt alla frågor om anmärkningar mot Ko nungens rådgifvare, Frih. Anckarsvärd, Carl Henr., anmärkte, att Constit. Utskrs memor. icke äro mer än andra Utskrs frikallade från återremiss samt påminde, att Landtm, ej förut gjort någon skillnad dem emellan i detta afseende. Dessutom bestred han, att Constit.Utsk. i frågor om tillämpningen af 107 §. Reg.F. icke innehade R. Strs beslutande-rätt. 48. Frih. Rålamb, Claes, menade, att ali återremiss bor 49- de grundas på skäl till nytt beslut; och som Constit.Utsk. tagit sina skäl ur Statsrådsprotm, till hvilka det allena har tillträde, kunde ingen återremiss äga rum. 5.0, Hr Cederschjöld, Pehr Gust., medgaf, att åter remiss vore vid detta tillfälle ändamålslös, men ansåg deremot af största vigt att reda den frågan, huruvida af Constit. TJtsk. ogillade anmärkntsanledningar efter 107 §. Reg.F. kunna återremitteras eller icke. Han kunde icke inse, att Ständerna behöfde behandla Conslit.Utsk:s utlåtrn i dylika ämnen på annat sätt, än de öfriga Utsktns, och trodde följaktligen, att återremiss kan äga rum, samt saken slutligen efter godtfinnande afgöras. Till stöd härför åberopade han 2 morn. af 107 §. Reg.F., nemi-, att Ständerna kunna af 5i, göra, sedan blott Constit.Utsk. blifvit hördt. Hvarje anmäikn;sanledning vore i hans tanka en anklagelse, hvilken det tillhörde Constit.Utsk. att antingen i laga ordning beifra eller oek vederlägga. Kan Utsk. ej genast anföra nöjaktiga D c n 3o Juni f. m. 365 skäl till den anklagades urskuldande, så kunna R.
Denna remissvägran grundade sig likväl på 90 § Reg.F., men något dylikt skäl för vägran finnes icke här. Jag hyser visserligen betänkligheter derför, att Riddarh.Utsk. skulle på den korta tid, som återstår, kunna handlägga ärendet såsom sig bör. Dock erfordras ju endast några högst få grunder för att kunna trygga den voterande vid frågans afgörande, och för dessa grunders upgörande tror jag icke erfordras flera dagar, än t. ex. till lördagen. Det är af detta skäl, som jag påyrkar remiss af Frih. Raabs förslag med förständigande till Riddarh.Utsk. att sednast inom lördagen deröfver afgifva Utlåt. Frih. Raab, Adam Christian: Jag anhåller i första rummet att få erinra derom, att förslaget icke var primitivt mitt. Det var en annan ledamot, som framställde ett förslag, som jag sökte gifva en sådan form, att det kunde blifva remitteradt och derigenom har jag kommit att få draga ansvaret för detsamma. Emellertid har det icke inträffat med mig likasom med tvenne ledamöter, som förut yttrat sig, att nattens sömn ändrat deras åsigter, utan jag har tvertom vidblifvit de åsigter jag hyste, då jag framställde det nu ifrågavar:de modifierade förslaget, och ur sådan synpunkt är det, som jag ber att få säga några ord till försvar för förslaget. Emot förslaget är sagdt att detsamma är för sent väckt, att vi hafva för kort tid på oss och på den tiden medhinnes icke att framkomma med ett Utlåt, frän Utsk., som kan grundlägga ett beslut hos R. o. Ad. Vi hafva likväl hört Utsk:s ordf.-de tillkännagifva, att han icke anser sådant omöjligt och jag tror att om vi tänka efter hvad tid, som bör behöfvas för detta Utsk:s Utlåt., det icke är bland dem, som böra fordra alltför lång tid.
Jag vill emedlertid icke yttra mig vidare i detta ämne, utan anhåller endast hos Hr Gr. o. Landtm, om framställning af den propos., jag förut begärt. 102 § i utlåt. N:o 22 samt 3o punkt, i utlåt. N:o 170 blefvo af It. o. Ad, bifallna. 103 och 104. W i utlåt. Biföllos. Slutmeningen i utlåt. N:o 22 samt 3i punkt, i utlåt. Desså punkter ansågos ej erfordra någon åtgärd. 4.4 Den 17 Juli c. m. Ånyo föredrogs StatsUtskrs d. 7 dennes f. m. på bordet lagda utlåt. N:o 172 i frågan oni vissa grunders bestämmande för Hofstats-personalens pensionering. Gr. Cronhjelm, Otto Au g.: Jag anhåller, attStatsUtsk:s nu föredragna betänk, mätte läggas till handlingarna, och anser någon annan åtgärd dermed icke kunna vidtagas. Det skulle vara att misskänna Representationen, om man ej tror, att den skulle veta sin pligt att, vid det sorgliga tillfälle, då H. M. bortgår, rättfärdiga hans minne genom ihågkommandet af hans enskilda tjenare; men att för närvar, fatta något beslut om de pensioner, som böra Hofstaten framdeles tilläggas, anser jag olämpligt. Det skulle äfven vara ett fåfängt arbete, ty då Konungen äger förordna öfver sitt Hof, huru Honom godt synes, och det således beror på K. M. ensamt att hafva en större eller en mindre Hofstat samt att bestämma och fördela lönerna dem emellan, är det alldeles omöjligt att nu veta, i hvad skick Hofstaten kommer att befinna sig vid den tidpunkt, då beslutet skulle tillämpas. Det kan visserligen vara bra att hafva det förslag, som Utsk. utarbetat, till ledning framdeles; men för närvar, anser jag något annat beslut icke böra tagas, än att betänk, lägges till handlingarna, hvarom jag altså begär Hr Gr. o. Landtnäs proposm. Gr. Posse, Arv.: Den framställning i detta ämne, som af K. M. blifvit gjord, härleder sig från R.
”Det finnes dock ett inkast af högre vigt att göra i anledning af ofvan ”angifne resultat af Bankens historia, det nemligen: att en Bank, stående ”under ledningen af en auctoritet, som anser sig berättigad att sjelf och en”sam stifta Lagar för sin förvaltning, aldrig kan erbjuda lika garantie med en ”Bank, som innehafves och förvaltas af enskilde män, bundne af Lagar, som ”utgått från en opartisk Lagstiftande magt. Detta inkast kan icke vederläggas. ”Men,” tillägga Utskotten längre fram: ”Banken är, under närvarande för”liållande, medel, icke ändamål, och åt en kommande tid måste öfverlemnas, ”att, i afseende på Bankoch creditväséndets definitiva reglerande, göra erfarenhetens dyrt köpta läror i sin helhet gällande.” Då man nu synes vara hågad att ingå på ett Bankoch Creditsystem, bundet nf lagar sorn utgått frän en opartisk lagstiftande magtj borde man ihågkomma dessa af erfarenheten dyrt köpta läror, och icke göra BolagsBankernas skyldighet, att med verkligt mynt inlösa sina förbindelser, beroende af Riks-Bankens vilja eller förmåga att med metalliskt mynt inlösa s-ina. Om Bolags-Banker skola lemna en större säkerhet än den Riks-Banken kan erbjuda, måste naturligtvis en inhiberad silfverutvexling af den senare ej lemna den förre rätt att med ett i värde fallande papersmynt inlösa sina förbindelser, ty i sådant fall qvarstår ju alltid den osäkerhet man förebrått Rikets Ständers Bank, tillökt med möjligheten af ett obestånd, som äfven den bäst inrättade Bolags-Bank kan vara underkastad. Ett inkast anhåller jag att här på förhand få upptaga: nemligen, att det nödvändiga behofvet af Riks-Bankens sedlar icke skulle erhållas, om det af mig föreslagna stadgandet blefve anlaget; jag tror, att detta inkast skall Bihang, till R. St. Häftet. 1* 3 10 Hör till Bancooch Lag-Utsk. Betänk.
Nuvarande 102, 106 och 107 §§. af Regerings-Formen har Utskottet, som föreslagit, att till den här nedan införda 65 §. flytta innehållet af Regerings-Formens nuvarande 105 §., ansett böra bibehålla sin nuvarande plats, i sammanhang med dem, som handla om Justitiae-Ombudsmannens pligter; hvarvid likväl 107 §. blifvit delad i tvänne, i följd deraf, att åtskilligt utur Riksdags-Ordningen blifvit flytladt lill denna redan förut nog långa §. Riksdags-Ordningens nuvarande 76 §. har blifvit flyttad omedelbart intill dem, hvilka handla om Revisorer. Regerings-Formens nuvarande 109, 110, lil och ll3:de §§, äro bibehållna på sin nuvarande plats; men Riksdags-Ordningens nuvarande 74 §. har blifvit inflyttad näst efter Regerings-Formens 109:de §., der den, såsom gällande om allt, hvad Konung och National-representationen gemensamt beslutit, synes ega sin rätta plats; och en del af 110:de §:s innehåll har blifvit flyttad till två §§. näst efter nuvarande 111 :te. Utskottet har redan i början af detta memorial förbehållit sig att vid slutbehandlingen af memorialet N:o 38 och deruti framställda förslag till Val-lag få föreslå de jemkningar, ändringar och tillägg till det här afgifna, hvilka om - Constitutions-Uts kotte is Memorial, N.o 68. 7 ständ ighelerna då kunna föranleda. Innan Utskottet slutar denna allmänna redovisning, mäste Utskottet ännu tillägga några andra förbehåll. Riksens Ständer hafva vid innevarande Riksdag till Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning öfverlemnat åtskilliga förslag till ändring af Grundlag, öfver hvilka Kongl. Maj:t ännu icke meddelat Riksens Ständer Sitt beslut.
— I Revisorernes tanka är ock Kongl. Krigs-IIofRätten mindre ändamålsenligt sammansatt, då blott en af dess Ledamöter skall vara lagfaren; Och som Revisorerne anse, att i elt väl ordnadt samhälle böra finnas så få särskille domstolar som möjligt, samt i afseende på Kongl. Krigs-IIof-Rällen, fastän varande en Öfver-Rätt, det missförhållande sig företer att dess ledamöter, med undantag af den lagfarne, kunna när som helst ombytas; Så och för alt derjemte undvika Stats-Verkets betungande med en öfverflödig utgift, få Revisorerne tillstyrka det Rikets Ständer mätte till Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning i underdånighet hemställa, om ej bemälde Domstol kunde upphöra och dess befattning öfverflyttas på de Kongl. Hof-Rätterne. 6:o Sedan uti Maj månad 1837 underrättelse inlupit derom, alt flere vid Stockholms Station varande Canouslupar blifvit, utan dertill gifven befallning, till alla delar nedhnggne eller såsom fartyg förstörde, anbefallte Kongl. Maj:t, genom dess General-Adjutant för Flottan, Förvaltningen af Sjö-Ärenderne att inkomma med upplysning om förhållandet rörande nämnde Canonslupar, som uppgifvits hafva blifvit slopade. Förvaltningen afgaf den 13 i samma månad sin underdåniga förklaring och förmälte deruti att Stationsoch Varfs-Gheferne missförstått den 132 - af Förvaltningen deta gifna föreskrift af den 23 December 1836, ”alt ”under då varande mörka årstid till svår och ansenlig reparation nedhugga 11 stycken Canonslupar;” Anförande Förvaltningen vidare, alt ett sådant missförstånd som ägt rum icke kunnat väntas af Stationsoeh Varfs-Cheferne, emedan uttrycket ”nedhugga fartyg, till svår reparation” ingalunda så kunde tolkas, att meningen dermed vore fartygens fullkomliga tillintetgörelse såsom fartyg, i hvilket fall ordet ”slopas,” ovilkorligen hade blifvit begagnadt.
Jo, säger Utsk:t, det är icke så svårt att utreda huru mycket den efterlefvande maken bör hafva af boet. Detta är dock i sjelfva verket nästan omöjligt att säga på stående fot, och jag kan icke begripa, huru en samvetsgrann domare skall gå tillväga i ett sådant fall. Vidare har Hr von Koch föreslagit, att der det funnes efterlefvande make, man skulle kartera endast halfva värdet af boet; men äfven detta innebär en stor godtycklighet. Dessutom har man föreslagit den utväg, att det hela skulle karteras, men att restitution af ölverskottet kunde ega rum, sedan arfskifte försiggått. Det finnes i lag ingen föreskrift om tiden när arfskifte bör ske, och det är tillåtet för efterlefvande make och barn att låta boet vara oskiftadt. För öfrigt vågar jag hemställa, huruvida saken är så vigtig, att man bör underkasta sig alla dessa omvägar; så tryckande tror jag verkligen icke denna afgift är, isynnerhet med den nedsättning, R. o. Ad. redan beslutat. Då jag således icke finner något af de framställda förslagen tillämpligt, vågar jag anhålla, att R. o. Ad. ville afslå Utsk:ts framställning i denna punkt, och låta bero vid det förhållande som nn eger rum i detta afseende. Frih. Rappe: Den siste värde talaren har sagt att man ej kunde kartera hela bouppteckningen och sedan, efter verkstäldt arfskifte, restituera den på efterlefvande makan belöpande delen af afgiften, emedan i mångå fall det inträffar, att intet arfskifte göres. Men i sådant fall får ju staten behålla hela afgiften, och hela följden är, att då ingen restitution eger rum. Således kan åtminstone staten ingenting derpå förlora. Det är endast för att undanrödja en orättvisa, som jag yrkar på denna förändring, ty ingen kan väl neka, att det nuv:de förhållandet är i högsta grad obilligt. Hr Reutersvärd: Då ingen hittills har bestridt rigtigheten af den grundsats, Utsk:t framställt, förefaller det mig besynnerligt, om man ej skulle kunna finna en utväg att rätt tillämpa densamma.
Sfrogarö farn t åtfftUtge fPerfoncrö S5oning<> (lätte. fPerfoiters Stomn oaf) yrfe fomt Stäringarne» benämning. © SSerebningg; SommittéenS Stgärb. s - §'S? <*< ^ e © «S5 ^t!£> H ■e? cs© * O 5 ras. ra 3 Xarering$ £ommitte'eitS antetfningar. åftuerflen 9t. 9t. Sammar;9Jätt$ 9tStet St. St. ©tjernborg. Qtoipte. tpnSprejlen 95org informator Sjung gogben SBerggreit Äomorjungfrmt ©tapt ©nitfaren S5erg . \ ‘■•fl! Sffco 6. ©ummarij? Uträfntng öfwer fjierfoniig Afgift efter 1 2frt. af 1835 5r$ 53ewiUning&©taDga uti 9?. 9?. $ögDeri för år 18 <* »: 3 ra «ö* -Sj p § CO <§ s? *■* • ra *~t O >& ® O 3 o"? ■Q"S> «-* CO >■ o r k) o: n«-< O j?® s 5 ra ^ »-t 5,5: O CCpCO *-r w ra * ♦“£ <y-r> ra O 3 5 S 3 23en?itls ning. Enligt SSftanta(& od) ©fattjfrif* I ningfcSängDerneä tunelli: a 44 jf. perfon ä 22 flp. SKantor. beter. mert. SBerf ed) Snrätt* nittgar. öl r."ä ^ 1 — »un « ö b?8: gs ö: B~ 3 c> MjS K'~:: ^ O* wj; SS S*3iu rättningar, font äro tare Sif Söneinfomfi öfwer 1,200 9i:br, A 3 procent.
Men det vore en pligt att “ afhålla sig från att på ett ovarsamt sätt offentliggöra sin enskilda öfvertygelse, om den ock endast i yttre sken skilde sig från den antagna läroformeln “. Han vidhöll, att de åtalade ställena i Geijers bok voro “ för lagen åtkomliga “. I sitt den 10 februari afgifna svar visade Geijer, att benämningen tre personer, i fråga om gudomen, icke endast kan utan måste leda till föreställningen om “ trenne skiljaktiga väsenden med särskild vilja och förstånd “, och åberopade derför framstående teologers auktoritet sådana som Doederleins, hvilken (i sin Institutio theologi christiani) säger sig tvifla, “ att läran om de tre personerna kan i folkundervisningen så framställas och förklaras, att faran af triteismen eller villfarelsen om tre Gudars tillvarelse kan undvikas och förstöras “. Då detta .svaromål var uppläst, och åklagaren icke vidare hade något att i målet anföra, utsågs juryn. Efter gjorda uteslutningar bestod denna af konsistorienotarien J. U. Almquist, prosten M. Floderus, teol. adjunkten E. Bergström, (valde af åklagaren); e. o. teol. professorn J. Thorsander, teol. adjunkten S. Löwenhjelm, seminariidocenten G. G. Rogberg, (valde af svaranden); prosten J. Åström, seminariiprefekten N. Kellström, häradshöfdingen, grefve Jacob M. Spens, (valde af domstolen). Den 14 februari 1821 sammanträdde juryn och frikände den anklagade. Geijer bars af de jublande studenterna i triumf från det akademiska konsistoriets lokal till sin bostad. Tankefrihetens sak hade tillkämpat sig en lysande seger. Ett betydelsefullt prejudikat var vunnet till förmån för den friare tolkning af begreppet “ den rena evangeliska läran “, som icke slafviskt håller på bekännelseskrifternas bokstaf,- utan fastmera tager hänsyn till dessas uttryckiiga underordnande af sig sjelfva under bibeln såsom den enda trosnormen och till det menskliga förnuftets rätt att tolka bibeln.
Härigenom uppstå för beklädnads-fonderna betydliga förluster, såsom exempel hvarpå må anföras hvad af Uplands regementes Beklädnads-direktions redogörelse inhemtas beträffande den slitnings-ersättning, som utgått för en fångbevaknings-kommendering till Slite på Gottland år 1857, då likväl Beklädnads-direktionens skyldighet att för småpersedlarne erlägga slitnings-ersättning med 8 öre per man först under sjelfva kommenderings-tiden synes hafva vidtagit. För denna kommendering utbetaltes nemligen af Fångvårds-styreisen såsom slitningsersättning för liela beklädnaden ett belopp af 582 Riksdaler 36 sk. 10 rst. Banko, hvaremot af beklädnads-fondens tillgångar manskapet tilldelades, ensamt i ersättning för de så kallade småpersedlarna, tillsammans icke mindre än 417 Riksdaler 23 sk. 3 rst. § 13. Uti sammandraget öfver »influtna medel till anslaget för ved och ljus för fästningsoch garnisons-orter» äro 2:ne poster upptagna, en å 110 Riksdaler och enå52 Riksdaler 4 sk., utan att dessa inkomster till beloppen styrkas genom bilagde reversaler. § 14. Vidare har utaf nyssnämnda anslag blifvit utbetaldt ett belopp af 916 Riksdaler 12 sk. för upphandling af 45 •}§ kortfamnar ved för garnisons-staterne i Landskrona fästning, efter ett pris af 20 Riksdaler Banko per kortfamn. Vid jemförelse med upphandlingsprisen i de närbelägna städerna Helsingborg och Ystad, der sådan ved uppköpts till 14 Riksdaler per famn å det förra och till 12 Riksdaler å det senare stället, vill det synas som ungefär samma pris å denna vara äfven i Landskrona skulle kunnat betingas, hvilket jemväl måhända inträffat om spekulanter lemnats tillfälle till täflan och icke, såsom nu skett, ved-anskaffningen fått, jemlikt Kommendantens hemställan, emot ofvanstående summa af garnisons-befälet öfvertagas. § 15.
Angående tillökning uti Låne-fonden ■vid Rikets Ständers Jjåne-Conior i Malmö, och §:o Angående tillåtelse, alt Skånska Brandförsäkrings-Inrättningens fond, sorn redan är eller framdeles blifver i Banken insatt, matte genom Lane-Contoret i Malmö utlånas» och BrandförsäkringsInrättningens fond tilläggas 5 procents årlig ränta; uti hvilka t vänne Motioner Herrar Falkman, Petersson oeh Hemberg instämt» SD. Föredrogs ånyo och bifölls Statsutskottets Betänkande (N:o a.), i anledning af Bi/l, till M, St, Frit, 18SS — *829, vitte Semi, 18 i^S Vrot■ Utclr. d. s Dec. isis - Herr Äng. von Harlinansclorffs framställning om utbetalning och redovisning af Riksdagskostna ds-inedle n. S. D. Till Bevillnings-Utskottet remitterades Herr Halleys på bordet lagda Memorial, angående böter för detn, som försumma att vid Andra Uppbördsstämman betala Krono*UtskyIder. S. D. Herr Langenbergs Memorial derom, att alla fastigheter i Rikets Städer böra ovilkorligen vara Brandförsäkring underkastade, blef, jemte hvad flere bland Ståndets Herrar Ledamöter både skriftligen och muntligen i ämnet anfört, till Lagoch Allmänna Besvärs» och Oecönomie-Utskotten remitteradt. SD, Vid å nyo skedd föredragning af Herr Sandblads på bordet hvilande Memorial, angående afgift å bränvin, blef samma Memorial, jemte Herr Ekermans i anledning deraf den 4 dennes afgifne yttrande, till Bevillningsutskottet remitteradt.
Anckarsvärd, att anslaget borde fördelas någorlunda jemnt öfver hela landet, så att icke vissa orter uteslutande komme i åtnjutande deraf, så får jag blott erinra derom, att som icke backar och berg äro jemnt fördelte öfver hela landet, så är det äfven naturligt, att några provinser komma att erhålla vida större del utaf anslaget, än andra, och alt några måhända alldeles icke blifva delaktiga deraf. Att sådana ställen, som äro mest befarna, först böra blifva föremål för Regeringens omsorg och för användandet af detta anslag, synes äfven vara naturligt. Jag tillstyrker således antagande af BorgareSlts inbjudning — nemi. att 200,000 r:dr för ifrågavarande ändamål måtte ställas till K. M:s disposition; hvarjemte jag instämmer uti BorgareSt:s inbjudning i fråga om det obetydliga anslaget till anläggning af den ifrågaställa nya vägen emellan öfre och nedre Calix socknar. Gr. Anckarsvärd: Hr von Hartmansdorff täcktes benäget ursägta mig, om jag icke kan antaga en så beskaffad bevisning, som han mot mig användl; ty han har haft godheten att i det närmaste uppräkna mina egna åsigter i afseende på sjelfva vägomläggningen och sättet att dervid förfara. Utun att äga något särdeles stort anspråk på anseende för arithmetiska kunskaper, torde likväl
Dels till undanrödjande af en sådan anledning til! missförstånd, dels ock för att icke förseglare må blottställas för onödiga resor till sådana brännerier, hvilkas redskap blifvit enligt 23 §. i allmänt förvar insatt, har 2 mom. i 26 §. erhållit den nya redaktion förslaget utvisar. Till ytterligare befrämjande af det med försegling af brännvinsbränningsredskap åsyftade ändamål, nemligen förhindrande deraf, att innehafvare af sådan redskap må densamma lill brännvinsbränning begagna under tid, då han dertill icke ur berättigad, har jemväl 26 §:ns 3 mom. blifvit till sin lydelse förändradt. I afseende å de i nuvarande författnings 28 §. stadgade grunder för beskattningen, hafva Rikets Ständer ansett den förändring böra ega rum, att för i:a, 2:a, 3:de och 4:de klassernas redskap, då de till brännvinsbränning med ånga begagnas skall erläggas den pannerymds-afgift, som uti nu gällande förordning, angående vilkoren för tillverkning och försäljning af brännvin, finnes utsatt för 4:de klassens med ånga drifna redskap, men beskattningen för 5:te klassens redskap, bibehållas oförändrad; och hafva i öfverenstämmelse med detta beslut §§. 12, 13 och 28 erhållit den förändrade lydelse förslaget innehåller. Som den brännvinsbränning, hvilken efter af E. K. M. dertill meddeladt serskildt tillstånd, får utöfvas i förening med pressjästberedning och hvarförutan denna ej låter sig verkställa, med mindre än att antingen förlust skall uppstå för tillverkaren eller ock priset på varan alltför mycket stegras för köparen, måste fortgå året om, samt brännvinsbränning, när den får idkas under tid, då ej rättighet dertill i allmänhet eger rum eller drank finnes att tillgå, bör förutsättas lemna större vinst än eljest, har det tillägg skett i 28 §. att i fall, med vederbörligt tillstånd, brännvinsbränning idkas i förening med pressjästberedning, pannerymds-afgiften för brännvinsbränningen skall för sådan tid af året då den eljest icke är tillåten, ökas med femtio procent.
Det är förut visadt, att det icke är möjligt behörigen Arerkslälla en sådan bokföring. /(:o Rikets Ständers Revisorer kafva ytterligare fästat deras uppmärksamhet dervid, att a) Myntningskostnaderne år i83o uppgått till 2 procent af det präglade myntets värde, men att, efter livad vid i83a års Statsrevision upplyst blifvit, påföljande året dock skall lemnat ett fördelaktigare resultat, emedan utgifterne för i83i, då tillverkningen oafbrutet fortgått och varit circa 1,000,000 R:dr Specie uti 4>8oo,ooo piecer, endast utgjort 1255dels procent, hvaremot b) Myntningskostnaden för i832 och i833 gifvit det ofördelaktigare resultat, att den åter uppgått till närmare 2 procent, ehuru de uppgifne villkoren för en lindrigare myntningskostnad blifvit uppfyllde, eller att myntniugen under dessa år fått i större skala oafbrutet fortgå. Att den ökade kostnaden i procent beräknad icke kunde vara oväntad för åren i83a och i833, upplyses bäst deraf, att redan i MyntYerkets till i832 års SlalsRevision afgifne Berättelse, om MyntVerkets tillstånd under de föregående åren anmältes, att i832 års myntning skulle blifva jemförelsevis dyrare, emedan beloppet, som myntades, redan började att inskränkas, samt de minsta och dyraste myntsorterne, nemligen foch -dadels R:dr Specie då tillverkades. I sjelfva verket förhåller sig myntniugen för åren 1831 samt i83a med i833, som följer, nemi,: ( 22 ) 1831 myntades i,o4i>9o5 R:dr io sk. Specie med circa 5 piecer på hvarje R:dr, i83a och i833 tillverkades 958,949 R.'dr 32 sk.