Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende å dubhleradt bomullsgarn, hvilket, enligt 1841 års taxa, utan skillnad på färgadt och ofärgadt, införtullats såsom tråd i härfvor med 16 sk. skålpunnet, hade Utskottet föreslagit nedsättning i införselstullen till 8 sk. skålpundet på ett värde af 1 R:dr 16 sk. för det hvita och 14 sk. för det färgade roed 2 R:dr 16 sk. värde, och att följaktligen vid artikeln Garn, bomulls-, dels näst efter rubriken N:o 26 och deröfver, och dels efter rubriken Turkiskt rödt måtte införas bestämmelserna "tvinnadt och dubbleradt", med å förra stället de först omförmälde och å det sednare de sistnämnde värdes och tullbeloppen, jemte tullfrihet för begge slagen vid utförsel. Denna Utskottets hemställan bar blifvit godkänd af Preste-, 30 Bevillnings-Ulskottets Memorial, N\o 3o. Borgareoch Bonde-Stånden, hvaremot Ridderskapet och Adeln förklarat, att, i öfverensstämmelse med stadgandet i Kongl. General-Tull-Styrelsens Circulair den 30 sistlidne September, dubbleradt bomullsgarn i härfvor må till Riket införas emot enahanda tullafgifter, som för det otvinnade garnet äro uti nu gällande tulltaxa bestämda, nemligen för hvitt under JV:o 26, 6 sk., för hvitt af N:o 26 och deröfver, 5 sk., för färgadt Turkiskt rödt, 8 sk., samt för allt annat färgadt, 12 sk. per E. Såvida icke Ridderskapet och Adeln afstår från denna sin skiljaktiga mening och instämmer i de tre öfriga Ståndens betint, torde omröstning enligt en så lydande proposition böra anställas. 39:o.
Banco-Utskollct mpckct ogärna, att för bet närwarande nägon förminskning ä samma pä, räknade Revenöe icke kunde äga rum. Hwarbfwer Uldrag af Prototollet till de Respcctive Ständen expr, dieras skulle. Nr och dag, som förr skrifwit stär. Efter befallning Kl. kkellingius. Herr Lron8testt, k^sn8 ^xel, hade inlemnat ett Memorial, hwilket upplästes, fä lydande s Word - Den 22 September, 767 Wördsamt Memorial! Dä Statens tillgångar icke medgifva, akt för» bättra den wärfwade Soldatens Löningswilkor, tyckes billigheten fordra, att denna nödwändiga ClaH af Medborgare mä kunna genom Författningar winna den rättighet, att med sitt arbete förskaffa sig tarflig utkomst för sig, hustru och barn. Författningarne förbjuda icke en Soldat atk gifta sig, och som gift äger han än större rätt till Statens omwärdnad, säsom pä dubbelt sätt uppfyllande sine pligtcr: Fbrswarare af Staten och Med, borgare.
Vid öfvervägande af hvad sålunda förekommit har det synts Utskottet obestridligt, alt uti förevarande fall sådana undanlagsförhållanden äro för banden, alt ett frånträdande af den allmänna grundsatsen, det Statsverket ej bör betungas med några direkta utgifter för presterskapets aflöning, är ej blott berättigadt, utan äfven af behof påkalladt; men då, enligt hvad Utskottet inhemtat, Biskop Bergman lefver ogift Stais-Utskottets Utlåtande N:o 153. 51 och ej är i någon tryckande ekonomisk ställning, anser Utskottet det föreslagna pensionsbeloppet skäligen kunna till 5,000 R:dr nedsättas; oell tillstyrker Utskottet alltså, att Rikets Ständer mätte på det sätt Kongl. Majlis ifrågavarande nådiga framställning bifalla, alt Biskop Bergman förklaras berättigad alt från och med ecklesiastikåret näst efter det, då afsked från Biskopsembelet i Hernösands stift kan varda honom beviljadt, på rikets allmänna indragningsstat för sin återstående lifstid uppbära en pension af 5,000 Riksdaler årligen. 38:o. Sedan Adjunkten i malhematik och fysik vid Upsala universitet, Magister Henrik Falk, hos Kanslern för nämnda universitet uti ingifven ansökning anhållit, att han, som numera ingått i sitt 72:dra år och 46 år varit såsom lärare vid universitetet anställd, måtte erhålla afsked från denna sin befattning, med rättighet att till sin död oförminskadt få bibehålla sina nuvarande inkomster, bestående, utom lönen 2,500 R.dr, af Barcbseiska stipendiet lil R:dr 16 öre och 6 famnar ved mot ersättning för huggningsoch forslings-kostnaden, och Consistorium Academicum uti sill öfver denna ansökning den 17 Maj nästlidct år afgifna utlåtande erinrat, ali, enär det al Professor A. G.
Så sätter han Veturii söners historia vid sidan om Apollonii och Acolasti historia och lemnar ovisst, hvilkendera af dessa båda, af hvarandra oberoende, historier skall betraktas som hufvudhandling. Den enas uppgift är att visa, att endast dygd, men hvarken skönhet eller rikedom kunna grundlägga en sann äktenskaplig lycka; den andra framhåller de följder, hvartill å ena sidan vördnaden, å den andra föraktet för äktenskapet leder. Ytterligare komma härtill enskilta scener, hvilka med ingendera af dessa båda handlingar hafva att skaffa. Så scenen emellan munken och nunnan, hvilken skall visa, att det af katolska kyrkan helighållna coelibatet leder till brottslig okyskhet, så scenen emellan Hilarius och Decrepita, lärande, att endast egennyttiga afsigter kunna förmå unga män att fria till gamla rika enkor, och så slutligen de ständigt återkommande tvisterna om äktenskapets fördelar och olägenheter, uppställda i den sedan gammalt så älskade juridiska processformen. Denna massa af sinsemellan oberoende delar af dramat ökes ytterligare genom Facetiæ Intercalares. Chronander hade ganska väl kunnat i samma fabel inrymma de båda läror, hvilka enligt epilogen skulle i stycket framhållas, liksom Brask i sin Filius Prodigus utan att rubba fablens enhet dragit både en ”teologisk” och en ”politisk” lärdom ur densamma; men Chronander synes hafva sett en högre förtjenst just i denna hans komedis upplösning uti många sjelfständiga leder, endast sammanhållna genom det gemensamma grundtemat, äktenskapet. Principen att i dramat åt alla sidor utveckla en idés innehåll, — en princip, hvilken tum för tum vuxit fram ur medeltidsdramat och slutligen hunnit sin mognad i Shakspearska dramats helgjutna form — har här på en lägre utvecklingsgrad blott verkat en fullkomlig sprängning af all form och gjort ”Bele Snack” till ett slags dramatisk Olla Potrida. Det synes sålunda som hade Chronander ur studentkomedien bildat sig en teori för dramatisk komposition, vid hvilken han sedan troget hållit fast, äfven der ämnet icke hade af nöden den i studentkomedien öfliga tvådelningen.
Det andra jag framdrog, var sista lemningarne af en alnslång solfjäder af ben eller horn, allt för besynnerlig. Det tredje, och tron J väl, mina vänner, härmed slutades hela min undersökning, ty just som jag tog det, tyckte jag mig känna någonting som sprang öfver armen, men jag hade dock nog sinnesnärvaro, att ej i den hastiga vändningen med armen och handen släppa mitt fynd, utan nu drog jag ut, ja gissa hvad, ty det lönar verkligen att gissa på. Jo, ingenting mer och ingenting mindre, än en hel bunt af skrifna papper, gula som vax, och bläcket rödbrunt och nästan utplånadt på många ställen, alltsammans sorgfälligt ombundet med en segelgarnsstump, som dock brast så snart jag tog i den. Detta var ett märkligt tecken att dessa skrifter legat rätt länge orörda på detta ställe, ty de många, hårdt åtdragna knutarne bevisade, att snodden varit ganska stark när den bundits om de åldriga papperen, men att den multnat på en »liten tid», en femtio år minst kanske, ty det vill det väl till för att ett så bastant segelgarn, som detta tycktes varit, skulle alldeles multna ofvan jord. Från golfvet fick jag samla ihop alla papperen, hvilka voro många och lösa, samt luktade horribelt illa af mögel, fukt och gammal igenläst kyrka. Jag måste lägga dem på kakelugnen en lång stund innan jag kunde taga i dem, sedan slog jag dem sakta mot hvarandra, men dels uppsteg då ett det allra obehagligaste stoft i min näsa och mina ögon, dels gingo de sönder vid denna manöver, och dels hade jag icke hjerta att väcka den stackars Anna åter till alla sina, ändteligen för sömn och trötthet efter resan vikande, spöktankar och gastkramnings-föreställningar.
Invänder man, att mången bränvinsbrännare, genom ofvannämnde förteckning, åtminstone får den underrättelse, att han haft rättighet att begagna större bränvinspanna, i händelse han i behörig tid och ordning sig dertill anmält, så är äfven denna invändning utan grund, ty denna förteckning kommer, enligt stadgandet i oftanämnde 10 §., icke att uppspikas i Socknestugan till vederbörandes efterrättelse, utan ingår blott till Konungens Befallningshafvande. Jag reserverar mig emot de sammansatta Utskottens beslut, som uti 55 §. af 5 Art. icke tillåtit köpare af bränvin, som olofligen minuteras, att sjelfve derom vittna, oaktadt flera Ledamöter det uttryckligen yrkat. Ehuru än flere kunnige och skicklige Domare påstå, hvad erfarenheten dessutom så ofta besannar, att lönnkrögaren nästan alltid undgår ansvar och välförtjent näpst, just derföre att icke köparen får vittna, så viU man likväl äfven framgent fortfara att icke begagna detta enda verksamma correctiv emot de mer och mer tilltagande lönnkrögeri-brotten. Till stöd härföre anlörer man, att ett dylikt stadgande skulle leda till jemt spioneri, till dagliga försåt och stämplingar, till oenighat och ki'f emellan grannar och till mycket annat ondt, som man i sin uppskrämda inbillning förespeglar, men som likväl, enligt min förmodan, i de flesta fallen är mera skenbart. Bev.-j Lagsamt Allm. Besv.- och Oecon.- Utsl-.s Utlåtande N:o 8. 49 skenbart’än verkligt. Man påstår dessutom, att den, som köper bränvin på en lönnkrog, sjelf är brottslig, emedan han koper af en förbrytare, och just derföre, åtminstone i detta fall, icke bör anses vittnesgild. Härtill svaras: då Lagen icke anser köparen af bränvin på en lönnkrog för brottslig, och mången dessutom köper bränvin på en lönnkrog, utan att en gång veta, att det är en lönnkrog, så tyckes ett dylikt påstående hvarken vara i Lag grundadt eller genom tillräckliga skäl blifva öfvertygande.
EBBA STENBOCK, enka efter Klaes Fleming. SIGRID, Stålarms dotter. KATRI. ERIK BRAHE, ⎫ LAURENTIUS PAULINUS ⎬ Beskickning från Sverige. Biskop PETRUS af Wexiö, ⎭ Officerare på Slottet i Åbo. En Parlamentär. Tvenne Borgare i Åbo. En Soldat på Slottet. Tvenne Soldater i Scheels läger. En Fångvaktare. Gäster. Soldater. Menighet från Åbo. (Händelsen tilldrager sig 1599 på Åbo Slott och i dess närhet.) FÖRSTA AKTEN. (Stora salen på Åbo slott. På hvardera sidan något framåt fonden tvenne pelare. Emellan dem åt höger är Stålarmska vapenskölden uppställd, omgifven af fanor och svärd, emellan pelarne åt venster den Flemingska, ståtligare och rikare ornerad. Åt höger en balkong. På muren i fonden ofvanom den äro följande latinska verser i röd skrift inhuggna: Carolus huc veni, vici fudiqve rebelles; Hinc abeo prorsus vestigia nulla relinqvens. Huc iterum veniam, caveat sibi conscius omnis! Non illo parcet tempore dextra reis. En dörr på hvardera sidan närmare förgrunden. På venstra sidan en bönstol med en Mariebild.) Första Scenen. ARVID STÅLARM. EBBA FLEMING. OLOF KLAESSON. DANIEL HJORT. Senare JOHAN FLEMING. DANIEL HJORT(inträdande). Nu står derute hertigens beskickning. EBBA FLEMMING(sorgklädd). Om än min make, du, Klaes Fleming lefvat, De aldrig vågat hit i sådan tjenst! Du svarta sorgdrägt, dig omkring sin själ Hvar ädling, som i Finland trogen blifvit Sin konung, efter Fleming evigt bäre! Men är vår makt densamma ej som då! Vår kung densamma är, vår sak densamma – Och hertigen dödsfienden, som då. Tar du emot dem, Stålarm! STÅLARM. Låt oss höra;
Fiir den1 som fijljt froken Keys forfattarskay under de sista h e n, som stnderat de med omtvistad ldarhet i broschyrer, tidskrifter och f estpub1ik: ltioner skisserade bilderna af framtidens samhdlsideal, fiir dem torde froken Keys upptradande vid Ibsenfesten ej verkat som en of \ - erraskning. H m d man dock ej hade viintat af en talarinzla, llrilken lilr froken Key s l ofta betonat, att det iir i ensarnhetslranslcn hou finner sin stolthet och sin styrka, var, att hon sknlle ldta siu egeu subjektiva lifsAsk&amp;dning galla som ett uttryck for sina landsmaninnors tankar och kanslor. Utan att tilllniita de nya samhiillsforbattranla. en allt fiir stor betydelse, finnes det likriil tillrickligt i deras liiror, mot llrilket det giiller att kruftigt siitta sig till inotviirn. Friimst galler detta den ensidigt ocll allt for l8ngt drifna sjalfh&amp;fdelseteori, s o n tyviirr Bger resonnansbotten i v8r inneboende egoisin och som latt ntmynnar uti en frihet u t m all)) skr&amp;mmande skuldkiinsla~. Personlighetens sj %lfhiifdelse iir den dunkla trosformel, som siittes i stallet for cle fori ' ~1drade begreppen: plilrt och ansvarskiinsla. Hvarthiin de teorierna kunnn leda, drifna till sin spets, behofves ingen djup inblick i miinnislronatnren for att f6rutse. Mecl ofvnnst8ende ha vi, s8 vidt det med nOgra fO ord lfiter sig framstiillas, sokt klargora vBr hOllning i den strid om idker, s o ~ n i clessa dagar upprort v&amp;rt samhalk, en strid i hvilken ingen tankande miinnisIra ken eller f8r fijrblifra neutral.
Då successive afgång bland de tio första pensionärskorna inträffar, kungöres ledigheten eller ledigheterna efter de afgångna på enahanda sätt som här ofvan är nämnd! och förfares sedermera i allt öfrigt framgent; skulle vid fedighet flera lika fattiga och berättigade ogifta fröknar af nämnda tvänne adeliga classer sig anmäla , sker dem emellan inför H. directtn lottning; äfvensom i den händelse att tio-antalet af meranämnda fröknar sig icke behörigen anmäler, så äger H. directm för den gången hugna ogifta fröknar af lägre Svenska adeliga classens ätter med pension i det eller de lediga rummen , såvida de sig på behörigt sätt, och i likhet med hvad för förstnämnda fröknar här ofvanföre föreskrifves, anmäla och legitimera ; Vid pensionärskors tillsättning blifva alltid fröknar v. Liewen prioriterade framför alla andra sökande fröknar, såvida de äro fattiga och ärbara, samt i behörig ordning fullgöra hvad som för fröknar här redan finnes föreskrifvet; dock får icke uti denna vonLiewenska pensionsinrättningen mer än tvännefröknar von Liewen på en gång vara pensionerade. Till blifvande executorer för öfrigt af meranämnda mitt testamente förordnar jag ödmjukast Högb.
Under denna förutsättning, har Utskottet ansett såsom sin ovilkorlig^ pligt att ur redactionen utesluta det af PrestStåndet förkastade förslaget om utländska Lärda,men deruti införa det dermed genom ordet likaledes förbundna förslaget om utländska Språkoch ExercitieMästare samt Konstidkare, hvilket samtliga Rikstånden antagit, men under noggrant iakttagande af dess blotta sammanfattande till blott rimlig mening: och detta förmodar jag vara af Utskottet verkställda Det är mig personligen ganska okärt, att vara i opposition med Friherre Jacob Cederström, när fråga är om ingenting mindre än Constitutionens helgd; men åtmindstone förefaller det mig, att jag mstte hafva det allmänna begreppet på min sida. Friherre Cederström, Jacob: Ja g får i anledning af hvad utaf Ilerr Kammarherren Silverstolpe och Amiral Cederström blifvit yttradt, förklara, att jag aldrig bestridt, det ju flera ideer funnos i det för-, slag till ändring i 28:de §. RegeringsForHien, hvarom nu frågan är; men, då af de *4 Den 2 Juli, tre Stanzen? beslut och antagande af hägge ide er ti a efter min tanka aldrig han dragas rlen sitttfölj-l; att de bifallit sednare ideen ensamt utan afseende derpå, alt afskildt frän den förra, den sednare icke utan den förändring i redaction, som af Utskottet blifvit föreslagen, uttrycker någon bestämd tanka; och dä all förändring, af hvad natur eller beskaffenhet som heldst, är otillåtlig, så lärer den föreslagna icke kunna med o7 _ • gifvas. Till svar på hvad Amiral. Cederström yttrat, får jag nämna, att de fyra Stånden, långt ifrän att hafva enstämmigt beslutat öfver förslaget till ändring i paragraphen, hafva stannat i olika beslut. PrestStåndets är så mycket mera oantagligt för de öfriga Ständen, som förslaget, sådant det af Ståndet blifvit antaget, icke en gäng, enligt hvad redan anfördt är-, på Svenska uttrycker någon mening.
Bland de sistnämrättsvännerna med begäran om att få vara med i da mottogs den vänliga hälsningen från det organisationen, under villkor, att kvinnornas röstmanliga Iduns sekreterare, bibliotekarien Wierättsfordran äfven kom med uti programmet. • selgren, med lifligt jubel. Till sist kan jag ej neka mig nöjet att, Utmärkelse ät svensk kvinnlig Icomponist. trots det trångt tillmätta utrymmet, meddela Vid i Bruxelles anordnad internationell täflan i några rader ur det tal, hvarmed ordföranden musikalisk komposition har första hederspris — stora guldmedaljen med diplom — blifvit tillerhälsade sällskapet. kändt domkyrkoorganisten i Göteborg fröken Att fira en minnesfest, det är att i främsta rumElfrida Andrée för en af henne komponerad symmet blicka tillbaka. Och när här en hvar nu för foni för stor orkester. Inom de särskilda täflingssig upprullar de flydda åren, är det en mångskifafdelningarna har dessutom fröken Andrée erhållit tande väf vårt ödes trådar danat. I hvardagarnes pris dels för en stråkkvartett, dels för en kompogråa ränning finnes både sorgens svarta och glädsition för orgel och militärmusikkår. De täflanjens röda inslag. Här oeh där lyser en gyllene des antal var 77. tråd — de nya, stora lifsvärden, som kommit in * i vår tillvaro. För ingen af oss hafva de gångna åren varit så fattiga, att icke någon guldblank Vrån lifsscenen ha i dagarne två konstens tråd skimrar bland de mörka, för ingen hafva de f. d. tjänarinnor gjort sitt utträde. Fru Fanny varit så rika, att icke någon mörk slinga går igeElisira XVillman, f. direktören för de k. teatrarne nom lyckans gyllene röda väfnad. Anders Willmans maka i andra giftet, afled den 5 Ack, så som lifvet varit för Iduns medlemmar, så dennes i Stockholm efter en tids svårare sjuklighar det varit för sällskapet själf. Iduns åttio kvällar het. Den aflidna, som vid sin död var 48 år hafva haft mer hvardagligt entoniga eller mer festligt gammal, tillhörde en tid före sitt giftermål som brokiga färger.
Han vet, att ju mera kreatur han föder, ju mera spillning fårlian för att lifva och fröda vexlerna på sin jord. — För öfrigt och om framdeles det visar sig att Hr Nonnens inrättn. åstadkommit nytta för landet, så äger ju Konungen i sin band utväg att derföre belöna stiftaren med hedrande utmärkelse, och Ständerne, att då med penningeuppoffring undsätta honom. Nu är det alltför tidigt. Jag har råkat att blifva vidlyftig, och ämnet skulle föra mig ännu längre, om jag trodde mig ej derigenom trötta H. R. o. Ad:s tålamod; men jag kan dock ej återhålla att yttra den önskan, att II. StatsUtsk. täcktes finna det vara mera ändamålsenligt, och jag vågar säga patriotiskt, att med de ifrågavar. 10,000 r:dr fylles någon lucka af de kanske nog styfmoderligt behandlade 2:dra och 3:dje hufvudtitlarna, än att de anvisas för Degeberg. Jag hemställer desto hellre om återremiss i denna del af StatsUtsk:s utlåt. N:o 61, som jag vet, att BondeSt. återremitterat detsamma, och anhåller att detta anförande måtte dervid få åtfölja. Hr von Rosen, Georg: Jag får på förhand förklara, att jag icke äger något mjsslroende till Degeberg. Jag önskar dess framgång, men skulle derjemte tro, att de åsigter, sorn StatsUtsk. i sitt betänk, framställt, icke äro enliga med verkliga förhållandet. Jag tror, att ett central-institut minst bör hvila på en enskild person och dess egendom. Jag tror, alt ett sådant institut bör hvila på en offentlig inrättn., på en större Corporation, ett landtbrukseller landthushållnings-sällskap. StatsUtsk. har föreslagit, alt till 5 lägre landtbruksskolor må disponeras 5ooo r:dr, eller 1000 r:dr åt hvardera. Visserligen tror jag det vore nyttigt att använda dessa summor, der K.
Jag fruktar, att de, hvilkas nit för realisationen ansett sig, af undseende för okunniga opinioner, böra afslå biträden, som utan den ringaste fara för silfvervexlingens fortgång kunnat beviljas, Den 23 October e. tu. 311 och som så högt af behofvet påkallas, gjort realisationen — denna dyrbara gåfva åt vår framtid — en stor otjenst, då de, samtidigt med dess början, tillåtit en svar och lätt afhjelplig krisis för rörelsen inträda, och sålunda gifvit det stora företagets fiender vapen i händerna att hos en oupplyst allmänhet utbilda den — visserlige.. falska — opinion, alt förlägenheten och de enskilda lidandena och förlusterna äro en följd af realisationen, samt att denna behöfver för sitt bestånd ett verkligt strypsystem, — satser emot hvilka en så gammal förfäktare af realisationen som jag ej kan underlåta att lika ifrigt protestera, som jag vid andra tillfällen stridt mot de motsatta ytterligheterna. Men då, sedan de afslagna motionerna gjordes och äfven sedan betänk, förevar hos Utsk., andra omständigheter tillkommit, som helt och hållet hota att förvandla en hel, af både förra och närvar. Ständer godkänd discontinrättning, från ett låneinstitut, till blott en utredningsanstalt, så anser jag det förtroende, jag äger, att, å Ståndets vägnar, såsom Bancofullmägtig deltaga i styrelsen af härvar. disconter, ålägga mig att begagna min rätt att i motionsväg bereda någon hjelp för detta lika opåräknade som beklagliga förhållande.
Af bufvudräntorna blifva en del persedel»räntor och en del penninge-ränta.» Ifrån detta allmänna stadgande, hvilket ostridigt omfattar alfa grundräntor, så väl de Kronan behållne, som de för löntagare anordnade, gör författnm endast tvenne undantag, nemi. i § 8. För det fall, då enskilt verks privilegier lägga hinder för förenklingens genomförande, och § 14 för frälseräntor. Fråga har emellertid upstått, huruvida tjenstemän med fullmakt före d. 12 April 1853 vore skyldige att underkasta sig för* enkling af dem tilldelade räntor eller icke. För den sednare meningen synes billigheten tala, emedan ingen tjensteman bör tvingas till en förminskning i sina lönell. H. 35 »46 Don 10 December f. m. inkomster, dä ej vilkor derom äro i fullmakten gjorde, och har såsom stöd för densamma äfven blifvit åberopad 12 g af ofvanntde Nåd. Kungörelse, deri äfven ränlelagares räll upräknas bland hindern för verkställandet af förenklingen. A andra sidan anföres, att denna 12 § är otydlig och möjligen afser endast ägare af frälseräntor; att om K. M. och 11. St:r velat bereda tjenstemän med äldre fullmakter någon annan fördel, än den i en annan Kungörelse af d. 11 Maj dem tillförsäkrade upsägningsrätt, sådant förmodligen blifvit i någon författn. med tydliga ordalag bestämdt, samt att den obillighet, hvarom talas, icke hade ägt rum, såvida, — enl. K. M:s och R. Stms förutsättning, — räntornes samfälda belopp icke genom förenklingen undergingo någon förändring, vare sig till förhöjning eller minskning, hvarföre också, under ett sådant antagande, en förenkling äfven af de till löntagare anordnade räntor otvifvelaktigt kunnat anbefallas.
249 beskaffenheten af statens skogar i Gefleborgs, Wester-Norrlands, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens län. Begärdes på bordet. Frih. Hermelin, Fredrik, uppläste en motion, N:o 219, ang:de anvisande af medel till byggande af en jernbana från den af K. M. föreslagna norra stambanan till Upsala, öster om Sigtuna-fjärden. Bordlädes. Hr Stjernsvärd, Gustaf Mauritz, uppläste en motion, N:o 220, ang:de tillägg lill 15:de kap. Rättegångs-baiken, i fråga om fullmägtigskap. Remitterades till Lag-Utsk:t. Hl) Stjernsvärd uppläste sedermera följande mern.: En gammal godkänd maxim lyder, att den, som vill anses för en man af ära, den bör icke ljuga, eller, i omvändt förhållande, att den, som ljuger, icke är en man af ära. Vidare utgör det en obestridlig sanning, att den, som under egiden af en, på en dyrbar institution Ii vilade medgifven rättighet, genom vrängda och missledande uppgifter rånar en medborgare på dess goda namn och rykte, den är mera straffbar, mera feg, än den, som på allmän landsväg rånar några lumpna ersättbara egodelar. Att det här anförda icke allenast är användbart på enskild person, utan äfven på en, såsom persona moralis betraktbar tidningsredaktion, torde icke kunna bestridas. Med detta till utgångspunkt ber jag få föreslå följande, med hänseende till R. o. Ad:s vid början af innevarande riksdag gjorda medgifvande, att blott tillsvidare som vanligt lemna plats å Riddarh.-läktaren åt tidnings-referenter. Jag föreslår således: !:o