Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ni känner ju det gamla mosaiska kärleksbudet: » D u skall icke binda munnen till på oxen som drager tröskverket. » Detta har järnvägsstyrelsen besinnat (i vårt land och i alla land), och därför låta de oss göra en och annan liten gratistripp, där arbetet så tillåter. Men ni utomstående göra alldeles för stor affär af detta. Man får minsann hos oss, som på andra ställen, tänka på sina plikter först och på sitt nöje sedan. » Jag stod upp och bugade mig, tacksam den erhållna, uttömmande skildringen. Vid afskedet tillade fröken, som så varmt fört sina medsystrars talan: » Ja, detta är nu de allmänna dragen af kvinnornas ställning vid järnvägen för närvarande. En komité är nedsatt sedan mer än ett år tillbaka för att utarbeta ett nytt administrationsoch aflöningsreglemente för järnvägen. Hvad de visa männen där besluta, ligger ännu i gudarnes knän. » för F — d — f —. " Här ska ' städas! " Frågan om En rationell städning af våra boningsrum synes på det allra lifligaste ha intresserat våra läsarinnor, att döma af den massa skrifter, som till den 15 februari ingått i den härom utlysta tättingen. Icke mindre än 88 kortare eller längre uppsatser ha inkommit. Genomgåendet och vägandet af dessa skatter af husmoderlig visdom ta naturligt nog sin tid, men vi skola göra vårt bästa att raska på med arbetet för att därpå kunna bjuda våra läsarinnor de pärlor, som gå segrande ur konkurrensen. Ur minnets laterna magiea. Af E. R - y. varje tid har väl en särskild prägel, och ju längre man kommer från den man vill skildra, dess skarpare framträda dagrarna och skuggorna. Man må älska århundradets slut så mycket som helst, ett är dock visst: midten af detsamma var enklare i samlifsförhållauden, innerligare, mera okonstladt och vida mer efter major Schenströms idéer, än slutet tyckes ämna blifva. Kvinnans ställning var ej så oberoende, bildningen ej så grundlig, det måste erkännas, nöjena voro anspråkslösa, men tillika bildande, och ungdomen hade verkligen roligt utan stor attiralj, som nu fordras.
Vid öfvervägande af hvad sålunda blifvit upplyst, jemte hvad handlingarne i målet för öfrigt innehållit, och ehuru, i betraktande af BancoReglementets L\[8 §:s i morn., enligt hvilket Banco-Fullmäglige, i fråga om befordringar till Tjensterne vid deras Expedition, Commissarie-beslällningarlie och Fiscals-tjensterne, äga, att ”med fästadt afseende å Verkets fördel ”samt vigten och ansvarigheten af hvardera befattningen, utnämna den bland ”competenle Sökande, som Fullmäktige finna till den lediga platsen mest ”skicklig och passande,” Banco-Fullmägtige icke kunna anses hafva öfverskridit Reglementets bokstafliga föreskrifter, hafva Revisorerne likväl ansett, alt det, vid ofvanberörde förhållande varit, med iakttagandet af BancoVerkets nylla och fördel, mera öfverensstämmande, om Fullmägtige till den ledige Advocat-Fiscals-Tjenslen, ibland de bägge Sökande, utnämnt Jiolmodin. Ä 46 - 2:0 Af Contors-Skrifvaren i Banken, Revisoren P. C. Boman, som fört klagan deröfver, att Banco-Fullmäglige den 22 sistl. October, vid tillsättande af den efter Advocat-Fiscalen N. A. Heurlin ledig vordna Notarie-befattning vid Fullmägtiges Expedition, till samma befattning framför Klaganden, befordrat Constitnerade Contors-Skrifvaren "VY. Thyselius.
Dina kängor äro sönder på sulorna och behöfva lagas — du blir ju alldeles våt om fötterna i snöslasket. » » Jag får begagna galoscher. » » Men, de äro j u också sönder? » » På klackarna, ja. Då kunna de och kängorna komplettera hvarandra. » » Så är mjölet nära slut, och s m ö r e t. » » Ack, lilla mamma, jag har hört sägas att man bara får tunt hår af att äta för mycket smör, och jag är fasligt rädd om min peruk, fastän flickorna i skolan påstå att den skiftar i rödt. Sirapssmörgås smakar också bra, och ännu har du litet sirap kvar i krukan, det har jag sett. » » Men det är också en hel hop andra saker som behöfvas. Potatisen är förfärligt dyr i år, och k ö t t e t. » » Kött — det blir man bara dum af. Men längtar du efter att få dig en riktigt god biffstek, så får jag väl lof att skynda med mitt broderi. Jag vet, att jag får pengar för det, bara jag lämnar det till ' Bikupan '. » Läxboken lades bort, och Annie satte sig vid fönstret med sitt arbete. » Du är en rar flicka, » sade modern och strök ömt hennes lurfviga hår. » Men hur går det då med läxorna? » » Ähjo, det går nog. Om jag stiger opp en timme tidigare i morgon, så hinner jag med hvad som fattas. » » En, två, tre — sjutton uddar, » räknade hon. » Det hinner jag godt i kväll, och friherrinnan Dufve vill ha remsorna så snart de bli färdiga. » Hon sydde raskt, men plötsligt såg hon mycket betänksam ut. » Vet du hvad, mamma min. Du vore så rysligt snäll, o m du ville laga hålet på min högra klädningsärm, ty Dora Littner anmärkte på förmiddagen, att min armbåge tittade fram lika nyfiket som en fågelunge ur sitt b o. » Snart sutto mor och dotter bredvid hvarandra vid fönstret, och deras nålar löpte upp och ned i jämn takt. Emellanåt jämkade fru Skog på sina glasögon eller tog af dem, för att gnida dem klara.
Ständer, med bilall lill Deras Lagutskotts betänkande, stannat i lika beslut, sorn å förra riksdagen, samt lill Kongl. Majit insändt det sålunda beslutade lagförslaget, hvilket, granskadt i Högsta Domstolen, af Dess flesta Hrr ledamöter blifvit tillstyrkt, dock med åtskil liga nödiga ansedda och derföre äfven tillstyrkta ändringar; hvaremot Kongl. Majit, i anseende till ifrågavarande ämnets, hvad Lagmansiätternas indragning beträffar, inflytande och inverkan på lagen och gällande rättegångsordning, och då förslaget lill civillag, deri Lngmansrätterna icke voro bibehållna, förmodades snart komma under pröfning, förklarat Sig ej linna tillräckliga skäl att för det dåvarande, oberoende af nya Lagförslaget i dess helhet, särskild pröfning af detta ämne företaga; derföre Kongl. Majit vägrat sanktion å hvad Rikets Ständer föreslagit så väl om Lagmansrätlcrnas indragning, som ock, i sammanhang dermed, rörande Riddaresynerätter och Kämnersrätter. När deruppå, vid 1840 och 1841 årens riksdag, frågan ånyo förekommit, och Lagutskottet framlagt ett nytt Lagförslag, i hufvudsaken lika med de 52 R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 15 Nov. 1847. förut beslutade, men med iakttagande af de flera förändringar deri, som Högsta Domstolens pluralitet vid förutgångna riksdagen anmärkt och tillstyrkt, hade Rikets Ständer likaledes fastställt detta nya Lagförslag angående ifrågavarande domstolars indragning, samt, jemte dess insändande, till Kongl. Maj:t öfverlemnat alt bestämma de flera verkställighetsåtgärder, som kunde pröfvas nödiga; hvilket lagförslag, likasom vid förra tillfället, Högsta Domstolens fleste Hrr ledamöter tillstyrkt, med vissa förändringar, innefattade i underdånigt förslag till kontraproposition, men Kongl. Majit, sorn med afseende på de verkningar, Lagmansrätternas indragning skulle åstadkomma, icke funnit tillräckliga skäl att då införa förändringen, således äfven för det dåvarande vägrat alt bifalla. Slutligen och då hos Rikets Höglofl.
På grund af dessa förhållanden har Stats-utskottet icke heller ansett lämpligt eller erforderligt att, i och för detta ärendes handläggning, anlita Ekonomi-utskottet om sådant biträde, som i 43 § riksdags-ordningen afses; och sedan ärendet numera en gång blifvit af Stats-utskottet ensamt behandladt och utskottets förslag i ämnet vunnit ett riksstånds bifall, lärer Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets, af en ledamot utaf Ridderskapet och Adeln yrkade, deltagande i frågans förnyade handläggning icke finnas lämpligt eller formenlig!. Vid redaktionen af ingressen till förevarande del af 21 punkten, — hvilken ingress har följande lydelse: ”att elementar-läroverkets å stat uppförda tillgångar, tillsammantagna med den statsinkomst, som genom ofvanomförmälda skolafgifter bildas, användas till elementar-läroverkets slutliga reglering på följande grunder och vilkor,” — är af en ledamot utaf Ridderskapet och Adeln anmärkt, att af nämnda ordställning skulle kunna dragas den slutsats, att det stats-anslag, som redan finnes för elementar-läroverken anvisadt, icke finge hädanefter användas till sina ändamål annorlunda än emot de af utskottet föreslagna vilkor; hvadan alltså ett förtydligande i detta hänseende vore erforderligt. Då emedlertid utskottets hela förslag i denna del grundar sig på den förutsättning, att anslaget för elementar-läroverken kommer att med 90,000 r:dr förhöjas, lärer häraf tydligen följa, att någon förändring icke afses uti dispositions-rätten öfver det för elementar-läroverken nu medgifna statsanslag, derest detsamma skulle vid sitt närvarande belopp bibehållas. A andra sidan synas det 3:dje och 4:de bland de af utskottet föreslagna vilkoren nogsamt antyda, hvad som ock lärer ligga i sakens natur, att utskottet, äfven för den händelse, att 8 StatSrUtskottets Utlåtande, N:o 207. den tillstyrkta anslags-förhöjningeri blefve beviljad, icke haft för afsigt att föreslå någon rubbning i de åt nuvarande lärare vid elementar-läroverken tillförsäkrade, af det gamla anslaget utgående, löneförmåner. Vid sådant förhållande hemställer utskottet, att förrberörde anmärkning må få förfalla.
Först mot morgonen af den andra dagen slutades denna förbrödringens fest. UPPGÖRELSE. Informatorn hade brådt. Hans rum företedde en fruktansvärd bild af oordning. Alla byråns lådor utdragna, på soffan en hög af gångkläder, nedanför i hörnet en del skotyg uppradadt i rangordning, de nyaste stöflarne till höger och de nästan utslitna morgonskorna längst till vänster. Borta vid sängen ett kaos af smutsigt linne, strumpor och ylletröjor med ärmarna slingrade omkring hvarandra i passionerad omfamning; och midt på golfvet en stor grå koffert, i hvars uppslagna gap ägaren just var i färd med att kasta böckerna från hyllan, så att dammet rök ur bladen. Fönstret var öppet. Genom den yfviga, blomhvita apelkronan föll solskenet in i rummet, icke stickande, skarpt som där ute, utan dämpadt och skärt — det kändes nästan uppfriskande svalt. Och från trädgården kommo friska fläktar, mättade med vårens finaste blomsterdoft. De lade sig kylande kring hans heta, svettiga panna. Utifrån hördes ihållande tjut af en barnastämma, som tydligen sökte göra så mycket väsen af sig som möjligt. Det var Emil, som därmed trodde sig kunna döfva samvetets röst. Han hade tagit två pepparkakor af bror Anders — som var gamla Beatas gunstling och därför hade råd att offra något på ärans altare, för att åtaga sig den nesliga och mindre tacksamma rollen af Preussen i kriget mellan Frankrike och Tyskland. Hans sympatier voro annars afgjordt på fransmännens sida. Men han hade redan börjat lära sig att växla idealen mot reelare valuta. Och han var så obeskrifligt glad i pepparkakor. Bakom pumpen i ett tomt kar satt Anders. Han var marskalk Bazaine, och hans trettonåriga hjärta ville nästan sprängas af stolthet. Där satt han innesluten i Metz och betraktade med öfverlägset lugn den hojtande preussiska armén, lycklig i medvetandet af att vara en ädel man och äga herr Blomgrens aktning. Men herr Blomgren, informatorn, hade brådt där inne. Han ville bort, bort så fort som möjligt från det här förbannade huset, där marken brände honom under fötterna. “Kapitulera, Bazaine!“ väsnades preussarne där utanför.
Emedan det vigtigasle motivet, som grundlagt Ståndens beslut, ingått uti skrifvelsen, så skulle jag tro, att det icke går an att borttaga detsamma, utan förbehåller jag mig att det må qvarstå. Gr. Frölich: Om jag hade tillfälle alt uppläsa Ståndens beslut, tror jag, att den af Frih. Sprengtporten gjorda anmärkntn skulle förfalla. Förhållandet är nemi. sådant, alt, efter det genom förstärkta StatsUtsk. tillkomna hufvudsakliga beslutet i frågan, uti StatsUtskis föregtde af Stånden antagna beslut omöjligen kan fås några motiver för afstyrkandet, emedan de snarare leda till bifall än afslag å hvad K. M. begärt. Nu hemställer jag om det är möjligt, när ett afslag genom förstärkta StatsUtsk:s votering tillkommit, att säga annat, än att, ehuru R. St. medgifva att contracter med särskilda personer måste inställas, R. St. likväl få tillkännagifva deras beslut alt icke bevilja mer än så och så mycket. Fastän olyckligtvis ett misstag i öfrigt ägt rum, har likväl skrifvelsen erhållit den nu anmärkta redactionen, icke genom slump, utan efter öfverläggning, emedan man funnit delta vora enda sättet att expediera R. St:s beslut i öfverensstämmelse med förstärkta StatsUtskis yttrande. Hr Lefre'n, Joh. Pehr: Jag är mycket benägen att understödja Frih. Sprengtporten anförande. Det ser mycket ofördelaktigt ut, att R. St. låta afgå en und. skrifvelse till K. M., uti hvilken premisserna så litet öfverensstäm - 4oo Den 29 Augusti f. m. ina med conclusionen. Vöre det möjligt och lagenligt att åstadkomma någon förändring deruti, så ville jag det gerna, icke derföre att anslaget för gevärsfabrikationen blir större, men derföre alt man derigenom finge en oegentligliet mindre. Månne man icke kunde säga: K. M. har v issen ligen begärt en så och så stor summa för ändamålet; men R. St. hafva icke funnit skäl att bevilja mer än så och så mycket dertill. Frih.
"Voj, perkele", sade han halfhögt och vände sig om för att gå, men nu rusade Raborsky med knuten näfve emot honom, för att slå till. "Pojke", sade lugnt den just ej mycket långe, men så mycket bastantare finnen, "icke har jag tid att leka med dig nu." Derpå grep han tag i den framrusande polacken och kastade den spenslige mannen in ibland den hop knektar, som rusade till. Hastigt omringade desse nu Matti, och hindrade honom ifrån att, som han ernat, skynda till dörren. "Ge rum, eller slår jag armar och ben af er. Är det tid nu med pojkupptag? Ser ni inte att hertigens flotta seglar in på fjärden derborta." "Åh, prata aldrig dumheter; tro ej du narrar oss att släppa dig lös. Hertigen skulle visst komma sjövägen, då Arvid Eriksson har hela flottan i sin makt." I detsamma ryckte Enevald Fincke opp dörren: "På er post, gossar, nu ha vi fienden här." Fru Ebba hade gjort Stålarm uppmärksam på de ankommande fartygen, och begge insågo genast huru saken förhöll sig. Lif och rörelse förspordes på alla håll i slottet. Snart var manskapet från staden inkalladt. En liflig verksamhet råder en stund öfverallt, men sedan allt blifvit ordnadt på förberedt sätt, börjar det hela vinna ett slags yttre lugn, ehuru hvarje hjerta ännu klappar fortare än vanligt. Från skeppen höras trumpetstötar. En parlamentär nalkas i en slup, han uppmanar slottet att gifva sig; men föraktfullt afslås detta. Och Carl, för klok att utsätta sina små fartyg för elden från slottet, beslöt att aflägsna faran genom manövrerande. Troppar landsattes, och genom låtsade anfall på andra håll, narrades Stålarm att, jemte en del af krigsfolket, lemna slottet. Innan kort afskurna från möjligheten att åter draga sig dit tillbaka, nödgades de tåga opp åt landet, och fru Ebba var nu åter ensam qvar att föra befälet på slottet. Hertig Carl trodde sig redan säker om segern, men för tidigt.
Aino får inte skrika, Antti, mamma ger dig ris, om du inte slutar upp att gråta. Ser ni, Lyyli stackare blir riktigt skrämd af ert förfärliga oväsen. Men så sluta då upp, kära barn ! Jag brast själf ut i gråt och hörde icke att det gick i tamburdörren och icke häller att någon rörde sig i salen. Först när det stod ett elegant, ståtligt fruntimmer på tröskeln till barnkammaren, spratt jag till. Agnes! God afton! Jag torkade mina tårar och bjöd till att beherska mig. Förlåt, snälla Agnes. Jag är för tillfället ensam med barnen. Men min tjänsteflicka kommer om en liten stund; var god och stig in i salen på ett ögonblick. Ja låt för ingen del störa dig. Hon drog sig tillbaka. Barnen hade fallit i förvåning öfver den oväntade uppenbarelsen och glömt att skrika. På det sättet fick jag litet rådrum. Jag såg mig omkring och blef förskräkt. Där stod Antti svart af aska och genomvåt, Ainos leksaker voro spridda omkring i rummet och Lyylis orena blöjor lågo framme, då jag nyss ej hunnit lägga undan dem. Till råga på alt hade barnen dragit stolarna fram midt på golfvet för att leka häst. Med ett ord, rummet befann sig i en sorglig oordning, och barnen sågo skrämmande ut! Under dagens lopp hade äfven Aino och Lyyli smutsat ned sina kläder, om de också icke befunno sig i samma skick som stackars Antti. Än jag själf då? Jag betraktade i förbigående min bild i spegeln. Jag såg skön ut! Ögonen svullna, pannan svettig, håret burrigt och klädningen ! Agnes hade väl aldrig någonsin haft på sig en bomullstygsklädning, för att icke tala om en sådan här gammal och urtvättad! Hvad tänkte hon om mig? Och om hela mitt hem? Tid hade hon ju nog, där hon satt i salen, att se sig omkring och förundra sig. Naturligtvis stöttes hennes ögon af möblernas och hela bostadens enkelhet, hon som var van att se den fina världens rikedom och lysande öfverflöd. Jag viste ej hvad jag skulle göra. Min tjänarinna hade icke varit ute stort mer än en timme och skulle icke ännu på en stund återvända. Lyyli måste jag hålla i famnen, ty så snart jag försökte lägga henne ifrån mig, började hon skrika.
S. D. Föredrogos ånyo följande Statsoch Banco-Utskottens Utlåtanden och Memorial: JN:o 130, i anledning af motioner, angående arfvodet för Rikets Ständers Fullmäglige i Banken och Riksgälds-Contoiret. Bifölls. N:o 131, med voterings-proposilion, i anledning af Riks-Slåndens skiljaktiga beslut öfver Utskottens Utlåtande N:o 68, angående pension för aflidne Banco-Fullmägtigen Anders Danielssons enka och barn. Voterings-proposilionen godkändes. N:o 132, i anledning af Herr Rosenblads motion om afskrifning af Bankens inom linien förda fordringar hos Riks-gälds-verket. Bifölls. och No 133, i anledning af Herr StuartSj C.j motion om utbyte af Riksgälds-Contoirets till Bmken utgifna obligationer. Utlåtandet jemte de dervid fogade formulaire till obligationer och Räntecouponer, godkändes. S. D. Föreclrogos ånyo Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 32, angående stämpling af spelkort samt afgiften derför, och nämnda Utskotts Utlåtande N:o 37, i anledning af gjorda anmärkningar vid Betänkandet N:o 32.
Jag känner denna stil! O Gud! Jag anar hvad den innehåller. DANIEL HJORT. Sigrid! KATRI(för sig). Han älskar henne. Blommar här hans lycka, Tyst, okänd som jag kom, jag går att dö. SIGRID(fattande sig). Ni här? Ni skrifvit detta? Stanna! Tyst! Hvad är som gifvit skäl till detta steg Af er mot Stålarms dotter? DANIEL HJORT. Är det Sigrid, Som talar så? O, nej, det är ej möjligt! Har hon då glömt de ljufva barndomsstunder Af fridfull lek i Qvidjas gröna lunder? Har hon då glömt, den nu så stolta, kalla, De fordna, glada, ljufva samtal alla Vi höllo förr. Och är det hon, som talar? Nej, hennes skenbild blott i dessa salar. SIGRID. Ni lönar illa det förtroende, Min far bevisat er, och klandrar hårdt Den rena vänskap, som ett barn er skänkt, (med bortvändt ansigte) Och om DANIEL HJORT. Säg ut, jag redo är att höra. SIGRID. Och om man finge känna denna djerfhet, Ni vet hvad er det kostade och mig. DANIEL HJORT. Ah! SIGRID. Här jag lägger brefvet, tag det åter. En evig hemlighet emellan oss Skall detta bli, er ingen förebrå. DANIEL HJORT. Ni älskar mig, ni älskar mig ändå! O! säg blott det och jag skall lugnt försaka. SIGRID. Ni ärelysten är. Om ni mig älskat, Förvisst ni hade spart mig denna stund. Jag er ej aktar. DANIEL HJORT. Ah – Farväl! SIGRID. Blif qvar! KATRI(för sig). Jag andas åter. Snart jag honom har. Tionde Scenen. De Förra. ARVID STÅLARM. JOHAN FLEMING. STÅLARM. Är nu den lilla blyga oron öfver? SIGRID. Ja, jag bestämt mig. STÅLARM. Och så allvarsam? SIGRID(med förställd fröjd). Du tycker det! Nå ja. Ett ja, min far, Det flyger ej med fjärilsflygt på tungan.
För rättare-larlingarnes undervisning i skrifning och räkning, antogs i början af l834 en skicklig person, som tills nu fortfarit med denna befattning. Under loppet af i835 räknade inrättningen 16 elever och 20 lärlingar, och antalet öktes snart efteråt till 20 elever och 24 rättare-Iärlingar, hvarvid det Förblifvit, tilis en behöflig lärare, utom de i förslaget upptagne, borttog utrymmet för tvänne elever. Antalet af dessa har till dato stigit till 80, hvaraf 63 redan utgått, och 17 finnas för närvar, vid inrättningen. Äfven hafva 66 rättare-Iärlingar erhållit undervisning, och 4^ blifvit utbildade samt i tjenst antagne i alla delar af landet. 23 qvarstå, af hvilka några snart fulländat sin kurs. Bland eleverne hafva varit 3 ifrån Norrige, 3 ifrån Finland, 2 ifrån norra Tyskland, 1 ifrån England, 4 ifrån Danmark och 1 ifrån Liffland. Af dem, som begagnat undervisningen, hafva nästan alltid funnits en eller flere äldre personer, sorn icke obetydligen bidragit alt bibehålla en stadgad ton och allvarlig båg för studier hos de öfrige; och om någon i detta hänseende väckte disharmoni, hlef dess vistande härstädes aldrig långvarigt. Blott i första början var det, vid ett enda tillfälle, nödigt att bestraffa en förnyad förseelse med den felaktiges aflägsnande från stället. Den gemensamma anda, sorn lifvat elever och lärlingar att begagna tillfällena för att här vinna insigt i deras valda yrke, har ofta väckt de främmandes uppmärksamhet, hvilka dröjt tillräckligt länge för att derom taga närmare kännedom. Offentliga examina hafva hållits hvarje sommar, i närvaro af Hr Presidenten Statsrådet och Commeod. G. Poppius och af Directionen, hvarvid vanligen infunnit sig många främmande. Bland utgångne betalande elever, utgjordes största antalet af sådana, hvilka skola emottaga eller redan anträdt förvaltningen af egna egendomar, och som stundom sjelfve samtidigt eller efteråt höllö betalande rättare-Iärlingar här. Dessa i yrket bildade egendomsägare, med tillräckligt capital, inverka synnerligast att höja landets eultur.
Sedan exercis-sqvadroner vid de indelta cavalleri-reg:tena, till rekryters öfvande och remonters dressering , genom K. brefvet den 6 Sept. 1806, blifvit lill inrättande anbefallda, bestriddes utgifterna härföre lill en början genom vacanceafgilten af ett härtill indraget antal ruslhållsnummer, hvarefter, sedan detta bidrag upphört, ett statsanslag för de Skånska cavalleri-regtteua och Smålands Husar-regtte varit af R. St. beviljadt; meri hvilket, såsom för dessa regtten knappt tillräckligt, än mindre lemnat någon tillgång för underhållandet af de icke mindre angelägna exercis-sqvadronernainom Lifregttels Dragonoch Husar-corpser samt Jemtlands Hästjägare-corps, derföre kostnaderna alltså, af en tvingande nödvändighet, måst tagas af mölespassevolance-fonden, som med ytterligare utgifter af denna natur, enl. min öfvertygelse, icke bör betungas. Då emedlertid angeläget är, att, så framt cavalleriets tjenstbarhet skall kunna tillbörligen vidmakthållas och befrämjas, medel för de årliga exercis-sqvadronerna jcke saknas, samt de af StatsUtsk. härföre beräknade tillgångar, äfven för den händelse, att, emot min öfvertygelse, det redan fåtaliga cavallerivapnet skulle vara till numerären än ytterligare förminskadt, icke nu finnas alt tillgå och sannolikt ej heller före nästa riksdag, till något behofvet motsvar. belopp, kunna inbringas; hemställer jag, att R. St. nu måtte bevilja de af K. M. härföre äskade 20,763 r:dr 16 sk. , såsom ett af de angelägnaste anslag till bibehållande afcavalferiets stridbarhet.