Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
JNto 21, ang:dc tullbevillningen. Ingefära. En ledamot yrkade bibehållande af föreskrifterna i i835 års tulltaxa; en annan yrkade bifall till Utsk:s förslag. Utskottets förslag blef af R. o. Ad. bifallet. Instrumenten. Under den diseussion, som rörtde denna artikel uppkom, yrkades dels att vid beslutets fattande de särskilda lill denna artikel hörande rubrikerna måtte skiljas; dels att 1B35 års taxa i afseende på denna artikel fortfarande måtte få gälla; dels att införselstullen å violer måtte förhöjas till 3 r:dr 16 sk. eller till 2 r:dr, med ett tullvärde af 10 r:dr; dels att införselstullen å guitarre!- och lutor måtte bestämmas till 3 r:dr 16 sk.; dels att införselstullen u taffel-fortepianos måtte höjas till 100 r:dr och å flygel till 200 ridt-; dels ock slutligen, att Utsk:s förslag måtte bifallas oförandradt. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att som det blifvit hegardt, alt särskild propos. måtte göras å hvarje rubrik under den nu föredragna artikeln, ville han på sådant sätt framställa den lill beslut. Uppå derefter framställda särskilda propositioner, biföll R. o. Ad. Ulskts förslag rörtde fältskärsinstrumenter samt mathemaliska, optiska, fysiska och navigations-instrumenter, ej specificerade. Likaledes bifölls TJtskts förslag angtde Reuter, oboer och clarinetter, samt om guitarre!- och lutor. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utskts förslag angtde violer. Ropades ja och nej. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg att violer böra, på sätt som skett i i835 års taxa, sammanslås under samma rubrik med violonceiler och contrabaser. Ropades nej. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o.
Deruti bör i första momentet ovilkorligen utgå de orden ”smärre Handelsrörelser och deribland egentligen.” Utom det att man i allmänhet kan hänföra all Minuthandel, synnerligan LagUtskottets Betänkanden. D|. Lvm. Lagutskottets B et Hukan Jens i små Städer tili smärre Handelsrörelser, är det just denna, med så mycket skäl öfverklagade oordning, som ruinerar och upplöser all Minutrörelse, Den mångd af Qvinnspersoner, som i nästan alla Ståder besöka hushållen och utbjuda varor, och af hvilka besök alla Sjöstäder synnerligen åro besvårade, skulle genom en sådan §. mångdubblas, gifva anledning till en ordentligt etablerad Rörelse för hvarje Skeppare, befordra Lurendräjerier och stölder, då hvarje Qvinnsperson, nästan förvandlad till en krämerska, med sin portativa Minutoch SpeceriBod, skulle ega rått att kringsprida alla slags varor. Må då all annan Minuthandel heldre upp-] höra5 olyckjig den Handlande som dermed sysselsätter sig. Deremot är det billigt, att en fri försäljning af hvad af Fruntimmer inrikes kan till-] verkas, må tillåtas och af dem sjelfva eller deras ombud besörjas. Art. Inrättandet af en Handelssocietet och de generella föreskrifter dervid tarfvas, åro ej vidlöftigare än att de ganska lämpligen kunna få rum i sjelfva HandelsOrdningen, äfvensom om laga Domstol i förekommande mål. IV. Art. 2 §• Kan ganska lämpligt gå bort,' så vida ej vissa läroår antagas.
Jag är så rädd för döden. Han hade varit så hård, så hjertlös, så omensklig. Skulle jag böja ned mitt hufvud så ödmjukt och dö? Skulle han hålla af mig för denna slafviska undergifvenhet? Nej, han skulle skämta och skratta åt att en af hans ”Kærester” tagit lifvet af sig för obesvarad Elskov. Det skulle vara en välkommen triumf för honom, och det sista som följde med mig från denna härliga verld skulle vara hans förakt. Var jag då icke en menniska i hans ögon? Nej, endast en qvinna, – leksaken, odalisken. Och hvad är ett menniskolif för dessa Schylocks bröder!257 Känslan af att dock vara en lefvande varelse med samma förmåga att känna och lida, frukta och kämpa, som han sjelf, reste sig i uppror. Hade han rätt att plåga och pina mig, blott för att till sist trampa ned mig i jorden och så gå vidare? Hur lång skulle den väg vara, hvilken betecknas af nedbrutna qvinnoexistenser? Jag kunde sätta gränsen, jag, om jag hade mod. Jag kunde döda honom. Jag skulle få straff, – javäl. Men man kunde också hålla mig räkning för att jag skaffat undan skadedjuret, och man kunde förklara att jag gjort det i momentant vansinne, spärra in mig på ett dårhus och gifva mig fri efter någon tid. Jag var böjd för att stå risken, om jag blott icke misslyckades. Jag började tänka på hur det skulle kunna utföras. Han är rädd för att dö. Han är vig, snabb och stark; att skjuta framifrån skulle vara omöjligt. Jag skulle misslyckas och hans hat skulle bryta lös – hans föraktande, vredefylda blick skulle säga: sådan var du! Skammen eller en skymflig död som sjelfmördare löjet öfver att ha velat tillgripa en teaterkupp. Nej, om jag bestämde mig för det, så måste det vara med garantier för att lyckas. Enda sättet, men det säkra, var att få honom att se på något eller läsa ett eller annat framme vid bordet, stå bredvid, och skjuta honom mellan skuldrorna, med revolvern ända in på rocken. Skottet skulle alltid döfva så mycket att jag kunde hinna ge honom ett till. Men skjuta bakifrån? Fegt? En lönnmördare.
Denna summa är likväl, i ett land, der icke stora belopp äro använda till pensioner eller stipendier, af den betydenhet, att den torde förtjena att tagas i något betraktande. Föröfrigt, och då af en annan talare, Den 9 November f. m. 155 Ilr Aminoff, fråga blifvit väckt om det samband, som delta ämne skulle hafva med tillsättningen af den nu lediga secreteraretjensten och den person, som dertill anmält sig, så får jag på samma sätt förklara, att min fulla afsigt är, att efter ett sådant besluts fattande, som jag föreslagit, i hvad på mig beror, tillstyrka R. o. Ad. att till sin Secreterare utse den person, som under riksdagens lopp bestridt tjensten, såsom jag vill förmoda, till såväl Hr Gr. o. Landtnäs som Ståndets allmänna belåtenhet. Hr Prytz, Lars Adolph: Då Gr. Cronhjelms förslag alldeles icke innefattar något, sorn strider emot det af Ståndet förut fattade beslut i afseende på Ridd.secretis löneförmåner och öfriga villkor för tjenstens återbesättande; dä det än mindre innefattar något, som inskränker R. o. Ad:s rättighet, alt enligt Riddarhusinslructionen afsätta Ridd.secret., i händelse möjligen dertill anledn. skulle förekomma; då förslage.t alldeles icke innefattar någon dödsdom öfver R. o. Ad. såsom Stånd, utan endast och allenast ett förbehåll för det R. o. Ad., som kommer att här uttala sin tanke, då en representationsförändring blir fastställd: så finner jag detta förslag alldeles icke innefatta någonting annat än ett bibehållande af öppen rättighet för R. o. Ad. att i en framtid kunna besluta om Ridd.secretis aflönande efter omständigheterna, med afseende å den vigt Hidd.secret:s göromål då kunna komma att få. Jag finner således förslaget endast innefatta en skyldig omtanka för Riddarhusets fonders lämpligaste och ändamålscnligaste användande efter en representationsförändrings inträffande. På denna grund kan jag icke annat än sluta mig lill Gr.
Detta svar, för att använda en andlig skriftställares uttryck, ”är mera värdt än alla Commisionens frågor, ” hvilka voro allting mindre än lämpliga att tillställas en enfaldig hop af bondfolk, och synas endast ställde på — att kunna snärja. — Detta svar gifvet' nogsamt tillkänna, att Dalfolket icke haft för afsigt att ställa sig i strid med kyrkans bekännelseböcker. Skulle de äler icke hafva erkänt kyrkans bekännelseböcker, utan i ett eller annat stycke funnit oförenligt med sina samveten att dem bekänna, så borde de i alla fall, enl. både gudomlig och mensklig rätt få fritt utöfva sin andakt, särdeles som deras borgerliga lefverne icke står i strid med den allmänna sedlighetens bud och sålunda ”icke störer samhällets lugn eller allmän förargelse åstadkommer,” och detta så mycket mera som meningarne t. o. m. ibland skrifttolkare kunna vara delade, huruvida kyrkans symboliska böcker till alla delar står i öfverensstämmelse med den Heliga Skrift. För att nu icke kasta sig in på Dogmatiska stridsfrågor, kan man icke underlåta att endast anmärka den öfverallt i dessa bekännelseböcker genomgående ”förbannelsedom” öfver olika tänkande, såsom ett beklagligt minnesmärke utaf den menniskan vidlådande svagheten att blifva Despot då man sjelf lyckats komma till välde. I alla dess hufvudartiklar heter det nemi.: ”Vi fördömme och förkaste dem, som icke tro och bekänna det och det,” eller ”Vi fördömme och förkaste dem som annorlunda lära;” och ehuru i detta ”fördömmande” alldeles icke ligger den utsträckning att det verldsliga regementet bör kunna hemta någon anledning att draga svärdet, så är dock ett likartadt ”fördömmande” att ingå i Guds domsrätt ock fullkomligt oevangeliskt. Ibland menniskors barn har Gud aldrig tillmätit en sådan domsrätt åt andra än dem, med hvilka Han antingen sjelf ”personligen” talät eller dem han ”personligen” utsändt att förkunna Sitt råd om menniskors frälsning och salighet, såsom Moses och Profeterna samt Aposllarne.
Den allmänna Europeiska politiken är i detta ögonblick så full af osäkerheter, förvecklingar och hvarandra korsande intressen, att jag vågar tro det ingen statsman i denna stund skulle deraf kunna uppdraga en fullständig och trogen bild. Minst kan detta förväntas i ett land, som genom sitt läge, sin relativt föga betydliga makt och sin systematiska afhållenhet från frågor, hvaruti den ej har egna intressen, icke är skapad att deruppå utöfva en afgörande inverkan. — Ställningen, Mine Hrr! är sådan att hvarje ord, som yttras — och särdeles af en kronans ansvarige rådgifvare — kan innebära, jag vill icke säga en fara, men en olägenhet, och en olägenhet, som lätt kan leda till en fara. Detta förhållande, sorn, väl öfvertänkt, icke torde jäfvas, synes böra föreskrifva oss alla en stor försigtighet vid våra yttranden, likasom den måste föreskrifva hvarje omsorgsfull rege - Den 2i November. 309 ring stor försigtighet vid dess handlingssätt. Den är så betingad af förhållanden att jag hyser den fasta tillförsigt att hvad jag här kan komma att yttra, skall efter denna måttstock, och icke efter det önskliga deruti, att erhålla upplysning, hvilken jag måhända icke skulle kunna gifva, bedömas. Ett för denna tidpunkts politiska ställning högst vigtigt moment, som för ingen af eder, Mine Hrr! är obekant, är den inbjudning, som II. Fransmännens Kejsare den 4 dennes till Euro pas krönta hufvuden, äfvensom till Tyska Förbundet och Schweitziska Edsförbundet aflåtit. Denna märkliga handling har varit i alla länders tidningar återgifven, och det vore väl öfverflödigt att i en samling som denna upprepa dess begrundansvärda innehåll. Denna skrifvelse blef till K. M. den 14 dennes öfverlem nad. Dess svar afgick den 15 om morgonen med jernbantåget och bör således redan vara till Paris ankommet. Jag har begärt och erhållit K. M:s nådiga tillstånd att detsamma till R. St:r meddela, på den enda väg, som står mig öppen att bringa det till deras kännedom. Det har följande lydelse: »Min Hr Broder och Frände. Det bref, Eders Kejserl.
Må embetsmännen i denna egenskap utöfva valrätt; det är rättvist, ty de utgöra i icke ringa mån representanterne af landels bildning och af den praktiska erfarenheten; må de äfven kunna väljas inom de classer de i öfrigt tillhöra; men att i så stor scala, som här blifvit föreslaget på nationalförsamlingen inympa delegerade ifrån tjenstemannacorpserna, del kan, enligt mitt förmenande, under ingen synpunkt förvaras. Besynnerligt förefaller det äfven, att då man gifvit valrätt åt alla embetsman, man ifrån åtnjutande af denna medborgerliga rättighet uteslutit dem, som ifrån embete eller tjenst tagit afsked med åtnjutande af pension. Denna förkärlek för embetsmännen har äfven gifvit sig luft vid sammansättningen af PresteSt. Delta RiksSt. har genom uråldrig häfd till en fjerdedel deltagit i afgörandet af nationens angelägenheter. Denna rätt bör således till någon del åt Ståndet bevaras vid en ny representationsform; men att proportionen hädanefter skulle blifva densamma som hittills, torde något hvar finna obilligt: — ty hvad är väl PresteSt. annat än en embetsmannacorps; och jag kan för min del icke finna några talande skäl, hvarföre kyrkans tjenstemän skulle äga större moralisk rätt att bestämma öfver folkets skatter, än Statens. Må de äfven framdeles utvälja ombud att inom representationen bevaka kyrkans och religionens intressen, del är billigt, men att deras antal skulle uppgå till £del af samtliga representanterna, det lärer väl ingen på fullt allvar kunna påyrka. Man invänder törhända, att detta Stånd förer ej blott kyrkans, men äfven vetenskapernas talan; men huru är denna fördelning verkställd i Const.Utsk:s förslag? Jo! så att af 50 rum, 44 blifvit anvista åt det rena presterskapet, och endas 6 (säger sex) åt ombuden för universiteten och samtliga våra läroverk. 14 t)en 10 Mars f. ra. De mångå slående Utskotten hafva, af nästan alla dem, hvilka skrifvit i representationsfrågan, blifvit ansedda för ett ibland de största lytena i vårt riksdagsmachineri.
Borgare-Ständen, gjorde yrkande af Progressions - Tariffens nedsättande och jemkande, med en langfammare progression till den grad, att den icke blifwer för de större accmnulerade Egendomarne alldeles odräglig eller öfwerdriiwen, sä mycket haldre gjordt det affeende att lata upprätta en ny nu ftamlemnande Progressions. Tariff, som ehuru uti de lägsta Classerna nedsatt kill twwwdjedelar och uti de högre till halsten af den förra, ester en wisser ligen icke för högt tilltagen calcul likwäl lemnade full apparence, akt den paräknade Summan af i;6,ooc> R:dr troligen wida deröfwer stall utgä; Hwarwid Utskottet tror sig böra för Riksens Högloft. Stander nämna, att ehuru i calculen, som förra gängen ätföljde förslaget, blott denna Summa war upptagen, såsom allt hwad till behofwets fyllande erfordrades, hade den dock da af Utstottet paräknats att giswa minst dubbelt. Utstottet hoppas pa detta sätt, hafwa förenat de skiljaktiga meningar i denna del och lofwar alt uti nya Redactionen obserwera allt öfrigt emot densamma wid denna Artikel anmärkte; Äfwenftm Utskottet bör tillägga desi öswertygelse, att enligt nyssnämnde inom Utstottet Mtde calcul, vfwerstoltet pa denna Artikel, 3y46 Den 8 Augusti. kel, utöfwer det paräknade stall tillrackeligen motswara de här förut förestagne nedsättningar a andra afgifter.
Och för min del kände jag, att du måste ha en nobel figur, men verklighetens behag och majestät lemna min inbillnings drömmar långt bakom sig. Burley hörde ånyo liksom en syndaflod af kyssar. — Tack, min Rosannah! Fotografien smickrar mig visst, men hvad betyder allt detta, mitt hjerta lilla? Jag är så lycklig, Rosannah! — Oh! Alonzo, ingen före mig har vetat hvad kärlek är och ingen efter mig skall veta hvad lyckan är! Jag går i en stjernklar dröm; en hel oändlig verld af förtjusning och hänryckning öppnar sig för mina blickar. — Oh! min Rosannah! Ty du tillhör mig, inte sant? — Helt. och hållet, ja, helt och hållet, Alonzo, från nu och för alltid. Hela dagen lång och under mina drömmar om natten hör jag liksom en musik upprepa i mina öron: » Alonzo Fitz-Clarence, Alonzo Fitz-Clarence, Eastport, staten Maine. » % — Förbannade menniska! — men åtminstone har jag din adress, brummade Burley afsides. Och han rusade från platsen, der han stått Alldeles bakom Alonzo befann sig hans mor, hvars ansigte återspeglade den fullständigaste häpnad. Hon varså väl - insvept från topp till tå i sina pelsar, att man ej såg mera af hennes pefson än ögonen och näsan. En lef-vande allegori öfver vintern, var hon helt och hållet inpudrad af snö. Bakom Rosannah (som icke hade en aning derom) befann sig tant Susannah, lik en afbild af forvåningen, en lef-vande allegori öfver sommaren, ty hon var lätt klädd och viftade lifligt med sin solfjäder for att en smula svalka sitt anlete. Dessa qvinnor hade båda glädjetårar i ögonen. — Oh! oh! utropade M: me Fitz-Clarence, der ha vi förklaringen, Alonzo, h varför ingen på sex veckor kunnat förmå dig att lemna ditt rum. — Oh! oh! utropade tant Susannah, der ha vi förklaringen, Rosannah, hvarför du sedan sex veckor gjort dig till eremit.
Nu har gäldenär blifvit för fordran lagsökt: fastslälles fordringen genom dom eller utslag; varde lid att den sedan efter 1 § bevaka, räknad från det domen eller utslaget utgafs, der ej verkställighet derå kommer innan den tid ute är: har lagsökningen afstadnat och, sedan gäldenären sist hördes eller till hörande kallades, den i 1 § utsatta tid förflutit, och vises det ej, att fordringen blifvit under den lid så bevakad, som i samma § sägs; då vare, till krafrättens bibehållande, den lagsökning mot gäldenären utan verkan: samma lag vare, då dom eller utslag fallit, hvarom kungörelse skall gäldenären meddelas, der sådan kungörelse ej sker eller fordringen efter 1 § bevakas, inom tid som der stadgas, räknad från det gäldenären sist hördes eller till hörande kallades. §• 5. Aro flera glildenärcr, de der, en för alla och alla för en, betalningsskyldighet sig iklädl, och försummar borgenär att sin fordran hos någondera bevaka efter 1 §; vare denne från sin ansvarighet fri och hvar en af de öfrige förty ej skyldig att gälda mer, än sin del efter hufvudla/et. Har borgenär under tionde året fått sin fordran hos någondera ut; dä ege denne, inom år och dag sedan fordringen gulden blef sin rätt bevaka hos de andra, af hvilka ersättning bör utgå f ör hvad han öfver egen del betalt. Bih. till B. St. Har gäldenär genfordran hos borgenär; ege rätt ali sin skuld deremot qvitta, ändå att han den genfordran ej så bevakat, som i i % sägs: var tiden till genfordringens bevakning ute, när den i hans hand kom eller när han till borgenären skyldig blef; ege qvittningsrätt ej rum. §. 7. Hvad om gäldenär nu stadgadt är, gälle äfven om borgesman i allt hvad deraf till honom lämpas kan. Stockholm den 9 November 1854. Reservation: af Herr Carleson, E., så vidt 5 § angår. STOCKHOLM, tryckt hos ISAAC MARCUS, 1854.
ConstitulionsUtskottet åligger, att vid alla Riksdagar granska StalsRådsprotocollen och Regeringens åtgärder, samt i följe deraf, om anledningar dertill finnas, hos Rikets Ständer väcka anmärkningar mot Konungens Rådgifvare. Delta blir afskurit Rikets Ständer vid de Urtima Riksdagarne, och detta anser jag vara den en - Den 9 Mars f. m. da verkliga concession, som Rikets Ständer, vid antagandet af detta förslag, skulle göra. Jag lemnar åt hvar och en alt bedömma, huruvida icke denna concession uppväges af rättigheten att vid de Lagtima Riksdagarne förrätta denna granskning; men jag kan dock ej neka, att det vore hardt att, om Riket genom Rådgifvande personalen blifvit bragd t derhän, alt ingen annan räddning fanns än Rikets Ständers sammankallande, Rikets Ständer, vid sådant förhållande, icke skulle äga rättighet alt begära en felande Rådgifvares endtledigande eller alt ställa honom under RiksRätt, Jag öfverlemnar åt hvar och en att bedömma om anmärkningen är grundad; jag skall visserligen icke ensam yrka en proposition derpå, emedan jag ej anser förhållandet vara af stor våda, men då jag har anledning att vänta denna anmärkning från ett annat håll, har jag på förhand velat fästa uppmärksamheten derpå. En annan fråga är den skyldighet ConstitntionsUtskottet har, att skilja emellan Stånden och deras Ordförande. Skulle ConstitutionsUtskottet träda i verksamhet annat än till följe af Konungens propositioner, så vet jag ej huru det skulle tillgå enär det i 55 § Riksdagsordningen står: Landt Mar skalk eller Talman må ej kunna vägra proposition, utom i det fall, då han finner en väckt fråga ovillkorligen strida mot Grundlagarnes lydelse; börande förut haf va skälen till <74 Den g Mars f. ni. sitt vägrande anfört. Skulle ej Ståndet med honom instämma i begreppet härom, utan ändock yrka proposition, äge han att förklara öfverlägga in gen hvilande, och förvises målet till ConstitutionsUtskottet, hvilket åligger, att, inom kort förelagd tid, inkomma med motiveradt och bestämdt
Nu frage man y rerligare deh > stora bränrvins fabrikanter, som räkna i kufendekal och decimtter, huru stor deras anpart är i resultatet as denna sä kastade söradlmq, och »u bcst!inr man att alt detta bränwjn consnmrras i landet med undantag as. nägon mindre export pä Norrige. Under del wi känna bekymmer ö'wer statens behof af oryaa understöd tor desi bcständ, misar ost en ladan undersökning huruledes, med känslan af upofflnugarnes nödwandig! et tran palatset till kojan, en och amian inskränkning more nog för att, pä ett rvärdigare sätt, med rigtning till en ädlare samhä lsordning, och ej allenast det, uran äfmen, med afseende pä den in. ividuella säkerheten, hola brister och befästa sitt oberoende N > ytterst i fraga om contro^en. Någon fullständigare gifmes mäl ej, än akt branwinsredskap uröfwep en wist kanyerymd icke fär existera. Hsta staten inlösa de pannor forn ölwerffjnta detta Maximum, och ma ftn alf större redskap, hwar den sinnes mara coust,pabel^ Dertill bör ej allenast köp? Den 28 Maji - kopparslagarens stamps och kannetal ä branwinopannor hädanefter utsattas, Utan ock ordentlig kröning af justerare förrättas a ctt'a redan bcstakelige samt hadanefrer förfärdigade brän'w:;!?pannor, och kröningsstämpeln insläs, som da veristcerar tanne» talet. Ntan akt widare uppehålla Höakofl. R'dderskapek cch Adeln, och lemnande all undersökning i de sp cielare delarne af ämnet äk uplystares pröfning, tillilyrker )a > > följd af alt detta, att den högsta tlilalne panneryinden för bcänwinsafwarkning inaite hlifwa nittio kannor. A t maler i den delen är ert h ishällsämae. och a K?-a!
Jag sökte väl här ifrån min bänk försvara den; men det ville icke lyckas: Cassan försvann, och Ständerne lofvade bekosta hvad som kunde erfordras för Artilleriets behof. Jag erkänner, alt detta löfte är uppfyldt, hvad ArtilleriOfficerares vetenskapliga bildning angår, på ett högst tillfredsställande sätt, gonom ArtilleriSkolan på Marieberg, och Ren gamla Cassan kan på clet hela anses hafva gifvit en god ränta; men det finnes en högre bildnings-grad, än den som kan hämtas utur Böcker vid ett Läroverk, och den vinnes synnerligen genom resor i främmande Länder, samt under betraktandet af hvad som på andra ställen blifvit uttänkt 356 Den 4 December e. m. oell verkstäldt. För en gammal man, som med minnet af sina gladaste dagar förenar en innerlig tillgifvenhet för det vapen, hvarvid han t jent', vore det en stor tillfredsställelse, att kunna på något vis gagna ett yrke, som fordom utgjort hans käraste sysselsättning, och jag hoppas, att, då äfven billigheten synes vara på min sida, det icke ogunstigt upptages, att jag föreslår, det ett anslag må beslutas af 2 eller 3ooo B:dr Svenska BancoSedlar _, att ärligen utgå såsom Rese-stipendinm för en ArtilleriOjfieer: valet af personen och sättet för dess resa att bero af Vapnets högste Befälhafvare. Jag återfordrar således icke Cassan; det vore obilligt, ty den var alltid Statens tillhörighet och bör förblifva det; jag blott hemställer ödmjukeligen, att räntan må få återgå till sin primitiva bestämmelse, och då jag vill minnas, att Cassan år 1809 var några och tjugotusende Riksdaler, skulle, genom räntans läggande till Capitalet, den nu väl kunna anses motsvara ett bokfördt lån af 3ooo R:drs .ränta.