Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan sålunda 2:ne kontraproposnblifvit ifrågaställde, hemställde Hr Gr. o. Landtm, först om R. o. Ad., i öfverensstämmelse med Gr. Liljencrantz’ yrkande, till kontrapropos. antoge Gr. Mörners förslag utan förändring, och ropades härvid Ja och Nej; hvarpå propos. om antagande af återremiss till kontrapropos. blef framställd; och sedan svaren härvid utfallit med starka Ja blandade med Nej förklarade Hr Gr. o. Landtm, sig anse Ja nu hafva varit öfver, vägande. Gr. Liljencrantz: Heldre än att underkasta R. o. Ad. tvenne voteringar, ber jag att få afstå från mitt förslag. Frih. Raab, Adam Christian: Då Hr Gr. o. Landtm, förklarat återremiss vara kontrapropos. och Gr. Liljencrantz afstår från sitt förslag, så lärer R. o. Ad:s beslut blifva återremiss. I ani. häraf förklarade LIr Gr. o. Landtm, att R. o. Ad. genom dess sednast fattade beslut endast till kontrapropos. vid den begärda voteringen antagit återremiss och att Ja-propos. komme att innehålla bifall till Hr Fåhrtei förslag. Gr. Frölich, David: Jag hemställer, om det kan tjena till något att så strängt hålla sig till formen. Då nu den ledamot, som begärt votering, derifrån afstår, och majoriteten tydligt uttalat sig för återremiss, så tycker jag att den äfven måtte kunna få ske. Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, erinrat, att Hr af Sillén, som yrkat återremiss och äfven begärt votering, icke derifrån afstått och att hans rätt, att få sin mening genom votering underkastad Ståndets pröfning, var obestridlig, uplästes till justering och godkändes en så lydande voterings-proposition : IV. IL 7 Den 7 Mars. Den som bifaller Stats samt Ailm. Besv. o. Ekon.Utsk:s Utlåt.
I öfrigt har jag, efter min öfvertygelse, så tillräckligt uttryckt de åsigter jag i detta ämne hyser, att jag icke vill till någon granskning uptaga de satser, som den värde motionären framställt, hvarföre jag icke heller f. n. har något att tillägga. Hr Ribbing, Arvid: Det var egentligen med afseende å Hr Thams upfattning af den siste värde talarens förra yttrande, som jag anhöll om ordet; men då Gr. Liljencrants nu sjelf vederlagt denna upfattning, har jag i detta fall ingenting att tillägga. Då motionären yttrat sig icke allenast i slutet af sin motion, eller sjelfva lagförslaget, utan äfven i början deraf, som innehåller motiverna derför, med orden »vi» och »vår tanke» o. s. v., och Hr Tham dermed torde mena, att han uttrycker deras tankar, som på detta rum befinna sig, så får jag för min del förklara, att jag icke låter innesluta mig med detta »vi» och »vår», eller att jag vill räknas bland dem, som möjligen med Hr Tham tänka lika. Gr. Liljencrants har redan med omfattande blick vederlagt den innersta meningen af Hr Thams motion, men det oaktadt torde han icke vara störd i den trygghet, hvarmed han förklarat sig kunna öfverlemna sin motion till LagUtsk. Rör min del kan jag icke dela denna trygghet, tvärtom upmanas jag af densamma att vara vaksam, då slutet af Hr Thams motion lyder sålunda: »Börjar någon missionär, kolportör eller annan person med andlig verksamhet inom kyrkan, utan att förete tillåtelsebref från Pastor och Kyrkoråd i den församling inom hvilken han upträder, så straffas han i likhet med K. Vill man hålla sig till ordalydelsen i detta stadgande, så är det den K. Författmn af d. 7 Mars 1855, som skall straffas; detta är väl icke meningen, utan meningen är, att straffet skall vara i öfverensstämmelse med föreskriften uti berörde författning. Emellertid om man kan säga, att en författning blifvit straffad, så måste jag tillstå, att detta varit händelsen med den s. k. sakramentallagen, som allmänna meningen redan utdömt.
Krigs-kollegium, enligt nådig befallning, uppgjort ett serskildt förslag till gemensam hufvudbok för alla till dess förvaltning sålunda hörande medel, samt att detta hufvudboks-formulär, ehuru i vissa afseenden skiljaktigt från den bokföringsmethod, som för stats-verkets öfrige räkenskaper iaktagits, emellertid, i afvaktan å den föreslagna nya rikshufvudbokens fastställelse, fått tillämpas vid af slutande af — 66 — Kongl. Krigs-kollegii räkenskaper för åren 1850—1853; varande, enligt hvad Revisorerne erfarit, sedermera af Kongl. Majit i nåder medgifvet, att Kollegii redogörelser tills vidare och intilldess nya, efter rikshufvudbokens förändrade uppsättning lämpade formulär hunnit utarbetas, finge fortfarande efter förstnämnde formulärförslag afslutas; hvilket alltså äfven för nu ifrågavarande 2:ne år egt rum. Bifogade, på hufvudböckerna grundade, sammandrag utvisar förhållandet under revisions-åren med samtelige under Kongl. Krigs-kollegii förvaltning ställda anslag och medel. ( Se bilagan Litt. Gr.) § I Enär Kongl. Krigs-kollegii hufvudbok, enligt den för dess uppställning antagna grundsats, innehöll serskilda konti för hvart och ett af Rikets Ständer beviljadt anslag, med enahanda benämningar, hvarunder anslagen uti riks-staten förekomma, men dessa konti i allmänhet redovisade endast för de af samma anslag bestridda utgifter, utan att upptaga de kostnader, som derutöfver för enahanda ändamål blifvit anvisade å andra anslag eller serskilda kassor, och i följd häraf hufvudboken ej lemnade upplysning om kostnaden i sin helhet för något af de föremål, som tillhörde Kollegii redovisning, hade sednast församlade Revisorer, till afhjelpande af denna olägenhet, föreslagit att hufvudboken, förutom den redovisning, deri innehölles, jemväl borde på ett ställe redogöra för samtliga kostnaderne till de serskilda föremål, som tillhörde Kongl, kollegii förvaltning, med uppgift derjemte till huru stor del utgifterna för hvarje föremål från det ena eller andra anslaget utgått.
Det är då af vigt, att ingendera blifver medel för 8 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 17. omogna förslag och lösa hugskott. Grundlagarna hafva hvad propositionsrätten angår, velat förekomma detta genom bestämda stadganden om de motiver, yttranden och förslag, som böra åtfölja hvarje från regeringen till Rikets Ständer aflåten proposition. De hafva deremot uti detta hänseende icke uppställt några vilkor och förbehåll, hvad motionsrätten vidkommer. Motionsrätten, till hvars väsendtliga begrepp hörer, att motionärens framställningar måste tagas under något öfvervägande, står derföre bland representationens verkningsmedel alldeles obunden och tempereras, vid dess användande, endast af motionärens individuela takt, smak, insigt och förmåga. Det är icke ens föreskrifvet, att motionen, i det ögonblick den först framställes, ovilkorligen bör vara skriftligen uppsatt, utan gifver deremot 1 mom. 49 § R. O. anledning till, att den äfven muntligen kan framställas. Det kan derföre icke väcka förundran, om, vid sådant förhållande, så många, så omogna, så obetydliga, ja, äfven ändamålsvidriga motioner, under en för deras afgifvande i allmänhet så rymligt tilltagen tid, på riksdagarna frambäras, som erfarenheten visat förhållandet icke sällan vara; och då härtill kommer, alt, i anseende lill den tvetydighet, som företer sig vid jemförelsen af sista perioden med den första uti 1 mom. 49 § R. O., det förfarande med afgifna motioner vanligast iakttagits, att remiss af dem ansetts icke böra vägras, kan det än mindre väcka förundran, alt äfven i följd häraf, då hvarje, om än så obetydlig, motion, en gång remitterad, skall genomlöpa alla stadierna af behandlingens mekanism, riksdagarna blifva så långa, och en i dubbel mening dyrbar tid förspiiles, för att man slutligen må komma till en definitif förkastelsedom öfver frågor, som genast vid deras väckande hade förtjent drabbas af en sådan. Alt vigtiga ärendens mogna pröfning till och med af ett sådant förhållande kan komma att lida, behöfver knappt anmärkas.
Jag torde ej behöfva särskildt utveckla den hämmande inverkan alla dessa omlastningar skulle utöfva å godstrafiken, likasom det torde vara öfverflödigt att särskildt påpeka de hinder med afseende å passageraretrafiken en dylik anordning skulle åstadkomma, så väl till följd af den ringa hastighet, hvarmed tågen ä del nva systemets banor kunde framgå, som den ofta återkommande omflyttningen af passagerare och deras bagage i andra vagnar. Men hvad jag deremot icke får underlåta att anmärka, är den förökade kostnaden, sä väl med afseende å uppsättning och underhäll af materiel, som beträffande trafikens drift. Jag har redan i det föregående visat den ekonomiska vigten af att, för den rörelse, som sannolikt är att förvänta å Statens jernvägar och i betraktande af de stora afstånd, som måste tillryggaläggas, begagna en så stark materiel som den redan antagna och jag har äfven framhållit de omständigheter, som verka lill förökning af anläggningsoch drift-kostnad, derigenom alt en talrikare men mindre kraftig materiel mäste användas. Skulle nu härtill komma nödvändigheten alt för hvarje af de nya linierna anlägga särskilda reparationsverkstäder, skulle säkerligen icke allenast den besparing, med afseende å anläggningskostnaden för banan och permanenta byggnader, man trott sig vinna, till stor del gå förlorad, utan tillika en, i motsatt läll obehöflig, underhållskostnad för de särskilda reparationsverkstäderna uppkomma.
Jag tror ej meningarna vara delade derom, att lagmansrätten än en olämplig domstol, såsom andra instans; ty då folsta instansen består af en lagfaren person med 12 nämndemän, så synes det ej vara förenligt med rättvisans fordringar, att denna domstols beslut skola kunna pröfvas och underkännas af en domstol, som äfvenledes utgöres af endast en lagfaren person med 12 nämndemän. På denna grund tillstyrker jag lagmansrätternas försvinnande. Jag tror föröfrigt, att den farhåga, man hyser att Hofrätternas göromål skola blifva för mycket ökade, ej är grundad. En person som fått orätt i häradsrätten, oell som ej borde kunna vinna, fortsätter likväl ofta rättegången till lagmansrätten, i förhoppning att en mindre skicklig person der skall blifva bans domare, och att således slumpen kan göra alt han vinner; och detta är måhända ofia fallet. Skulle det nu föreskrifvas, att häradsrättens dom skall fullgöras, så tror jag, att de mål, som komme att fullföljas hos Hofrätterna, ej skulle vara mer än omkring af dem, som nu gå till lagmansrätterna. Jag har visserligen förut ansett det betänkligt att föreskrifva det häradsrättens beslut skulle gå i verkställighet; men då jag närmare besinnar, att man ej får någon synnerligen större garanti för rättvisan af beslutet, derigenom att det genomgår lagmansrätten, finner jag numera ingen betänklighet vid en sådan föreskrift. Jag kan likväl ej instämma uti hvad Hr Dalman framställt, att det borde bero på den vinnande parten att söka verkställighet på beslutet; ty detta vere vådligt för den tappande parten, emedan han då kan dagen derpå eller ett par dagar derefter få verkställighets-resolution å beslutet. Detta kan ej äga rum, i händelse föreskiiften om verkställighet blifver sådan den nu är i afseende på 2.’ne domstolars sammanstämmande beslut. För min del önskar jag bifall till detta Den ii Juli. betänk, i afseende sä väl på lagmanssorn kämnersrälternas afskaffande, men yrkar återremiss deraf, på det att föreskrifterna i afseende på beslutens verkställighet måtte blifva ändrade. Gr. Mörner, Carl Göran:
Ad. af Ström; samt N:o 323, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående särskilda anslag dels för åtskilliga nödiga befunna byggnads-arbeten uti Kongl, slottet i Stockholm, och Gripsholms Kongl, lust-slott, dels till uppförande af ett ridhus för Kongl, hof-stallets behof. S. D. Föredrogos och lades till handlingarne Stats-Utskottets den 18 dennes f. m. på bordet lagda Utlåtanden: Prot.-Utdrag den 21 Oktober 1854. 483 N:o 321, i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet N:o 270, 1 fråga orn en fyranläggning å Gottska Sandön; N:o 324, i anledning af återremiss å Utskottets Betänkande N:o 277, angående ersättning till Wadstena krigsmanshusoch Amiralitets-krigsmans-kassorne; N:o 325, i anledning af återremiss å Betänkandet N:o 278, angående förhöjning i kreditivet för arméens pensions-kassa; samt N:o 326, i anledning af återremiss å Betänkandet N:o 286, angående väckt fråga om fortsatt utgifvande af svensk militär-författnings-samling. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 18 dennes f. m. på bordet lagda Memorial N:o 135, i anledning af återremiss af Betänkandet N:o 133. Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Hederv. Bonde-Ståndets Protokolls-Utdrag N:o 434, innehållande inbjudning tili de öfriga Riks-stånden att instämma uti Bonde-Ståndets den 7 innevarande månad fattade beslut om underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t, att Riksdagen måtte inom Oktober månads utgång afslutas och Ständerna hemförlofvas, fann Preste-Ståndet för godt att, med afslag å denna inbjudning, lägga berörde Protokollsutdrag till handlingarne. S. D.
SlMeligsn företogs Lag UlskcttetS den 27 No» Wembcr pä bordet lagde betänkande, om Konungens magt all i en del allmänna lagenS stadgande», sä wäl som i wista Fidei Commih Författningar göra dispenser, samt omändcing i Zi Cap. r §. RättcgängsBalken. Under läsningen häraf lämnade Herr Landt» Marskalken, i anseende till inträffad opasslighet, plenum och öfwcrlät klubba» är Hans Epcellence Herr Grefwe Lenkis. Sed ermera uplasteS följande af Herr d-lsuckoff, Lar! Ueinkolä, inlämnade! Anförande till Protokollet. Hos Högwälborne Herr Grefwen ost) LandkMarffalken samt Högloft. Ridderskapet och Adeln utbeder jag wig ödmjukast fä anföra att hwad angar ' det nu upläste Högloft. Lag-UlffoctetS betänkande i fräga» om dispence för Konungen, att i de flere, sa as Herr JuftitiX Räder 8rrokirck, som widare i Hög» loft.
Maj:t i Nåder icke pröfvat lämpligt att vid då varande Riksmöte föreslå Rikets Ständer ifrågavarande Sjö-chartse-verks inlösen för Statens räkning, men uppdragit åt Förvaltningen att med Capitainen af Klint afsluta contract om. Sjö-charta3-verkets fortsättande intill nästderpåföljande Riksdag, då Kongl Majit ville fatta Dess Nådiga Beslut om hvad 1 ämnet kunde vara att tillgöra; och att, sedan, i anledning af detta förklarande, Kongl. Förvaltningen den 27 Juni innevarande år förnyat sin förut gjorda underdåniga hemställan om Nådig Proposition till Rikets Ständer, rörande anslag till inköpande af förenämnde Chartae-verk, Kongl. Majit, genom Dess Nådiga Bref af den 10 sistlidne Juli, förklarat, att, då Kongl. Majit icke funnit skäl att hos Rikets Ständer nu äska de för ett sådant inköp erforderlige medel, samt enär några för ändamålet disponibla tillgångar icke eller funnes, Kongl. Majit icke kunde fästa Nådigt afseende å hvad Förvaltningen i berörde hänseende föreslagit. Utskotten, som anse det vara en tillfredsställelse att erkänna vice Amiralen af Klints förtjenstfulla och omsorgsfulla bemödanden för fortsättandet af Svenska Sjö-Chartas-Verket, få, med anledning af ofvanberörde motion, förklara, att, då Kongl. Majit icke funnit för godt att af Rikets Ständer vid innevarande Riksdag äska något anslag för det af motionären åsyftade ändamål, och Utskotten icke äro i tillfälle att med säkerhet bedöma oumbärligheten eller nyttan för Kongl. Majit och Kronan af att ega det ifrågavarande Chartse-verket, Utskotten icke kunna tillstyrka Rikets Ständer att, i anledning af Hans Excellence Herr Grefve Löwenhielms förenämnde motion, någon åtgärd vidtaga. Reservationer Af Herr Friherre Hamilton: ”Emot de sammansatte Utskottens beslut i förevarande fråga får jag mig reservera.
Han öppnade åter plånboken och tog fram ett stort kuvert. Det var ett större rekommendationskuvert utan stämpel och bar utanskriften: »H. Herr Fridolf Hammar». Han hade funnit det dagen förut i breflådan till sin bostad i Stockholm. Det var försegladt med rödt lack, hvars sigill bar initialerna »F. B.» Hammar såg noga på sigillet. – F. B.! Ja, det kan betyda Felix Brauner; men också något annat. Han vecklade upp brefvet och betraktade det lika omsorgsfullt som när han första gången läste det. Det var ett ganska egendomligt bref. Den, som skrifvit det, hade befunnit sig under intrycket af ett häftigt känsloutbrott. Det framgick först af den omständigheten att brefskrifvaren ej gifvit sig tid att anskaffa ett för ett så ömtåligt bref lämpligt papper. Det var nemligen skrifvet på ett sådant postpapper, som affärsmän vanligen begagna, och upptill vittnade den sneda kanten, att en tryckt stämpel bortklippts af en osäker hand. Vidare framgick det af stilen, som var af fruntimmershand och stod i uppenbar strid med det mansnamn, hvarmed brefvet var undertecknadt. Slutligen och tydligast kunde man sluta till brefskrifvarens upprörda sinnesstämning af sammanfattningen och innehållet i brefvet. Detta lydde: »Min herre! Jag befinner mig i en svår belägenhet. Jag bär på en förfärlig hemlighet och kan, af orsaker hvilka Ni ej förstår, omöjligt uppträda som angifvare. Likväl känner jag ett behof att söka så mycket jag kan förhindra följderna af den handling, som innefattas i hemligheten. Detta är emellertid omöjligt för mig ensam. Jag bönfaller derför om Er hjelp. Jag känner Er energi och har haft tillfälle att beundra Edert skarpsinne och jag vet att till Er tjenst stå krafter och hjelpmedel, hvilka jag saknar. Det är inom det högre sällskapslifvet i Stockholm ni bör söka. Mera kan jag icke säga. Inte nu åtminstone. När handlingens stund kommer, kanske jag kan blifva Er nyttig. Till dess förblir jag Eder förbundne och okände Arnold Lindqvist.» Brefvet saknade ort och datum. Hammar såg en stund mycket fundersam ut. Så skakade han på hufvudet och log. – En mystifikation? Kanske!
Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets den 5 och 8 dennes på bordet lagda Utlåtande, N:o 6S, angående regleringen af utgifterne under Riks-statens Tredje Hufvudtitel. S. D. Föredrogos ånyo och afslogos Lag-Utslcottets nedannämnde, den 5 och 8 dennes på bordet lagda Retänkanden: N:o 14, i anledning af väckta motioner om arfsrätt för oäkta barn; • K:o 15, i anledning af väckt motion om förändradt formulär till vittnesed; och N:o 16, i anledning af väckt motion om urtima tings hållande för handläggning af civila mål. S. D. Vid föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets, den 8 dennes på bordet lagda Utlåtaude, N:o 74, i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o 22, i fråga om förtydligande af 5 § i Kongl. Maj:ts nådiga Förordning om sockenstämmor i riket den 29 Augusti 1843. beslöt Ridderskapet och Adeln att, med vidblifvande af sitt förut i ämnet fattade beslut läggä Utskottets Utlåtande till handlingarne. S. D. Föredrogos och bijöllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedannämnde, den 8 dennes på bordet lagda Betänkanden och Utlåtanden: N:o 75, i anledning af väckt motion om förändring i sättet för utarrendering af de s. k. Akademioch Hospitals-hemmanen i Skåne; N:o 76, i anledning af väckt motion om all jords lika beskattning; och N:o 77, i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o 15. Prot. -Utdrag den 15 April 1834. 189 Från Högv. Preste-Ståndet.
Den Ordförande, sorn icke vid Valförrätt» ningen förer Ordet, tecknar sitt namn på Voterings-sedlarna , innan de till de Comiterade utlemnas. För att kunna gälla, skola dessa sedlar vara enkla, omärkte, slutne och hoprullade. Enkel Pluralitet gifve Utslaget. Förr än sedlarne uppräknas, skall Ordföranden en ibland dem uttaga och förseglad aflägga. Om efter förrättadt upprop, vid sedlarnas öppnande, någon sedel belinnes af egenskap, att enligt ofvanbestämda grunder ej kunna antagas, blifve den på- stället förstörd. Skulle derigenom omröstningen stadna i paria vota, trppbrytes den förseglade sedeln, och béstämme Utslaget, så framt den befinnes äga ojvanberörde egenskaper; men kan den ej antagas, anses Voteringen för ogild , och skrides genast till ny omröstning. Ar dess förutan Pluraliteten redan bestämd, skall den aflagde sedeln genast, oöppnad, förstöras. Protocollet skall vid omröstningen föras af någon bland de Comiterade sjelfva; i Norrska Språket om Ordföranden är Norrman , och i det Svenska om han är Svensk. Detta Protocoll skall genast efter omröstningens slut justeras, hvar - i?8S Den 4 o Jall. hvarefter tvänne likalydande exemplar skola upprätta?, af liela Val-Comitéen, innan den åtskiljes, underskrifvas, i dess närvaro förseglas, och genom hvartdera Rikets Comiterades Ordförandes försorg genast samma dag afsändas , det ena till Norriges Stor-Thing, under adress till dess President, det andra till Sveriges Rikes Ständer, under adress till Landtmarskalken och Talexnännen. Dessa ProtocoII skola underskrifvas så, att det exemplar,som till Norrska Stor-Thinget afsänd. es, framst af Norriges och dernäst af Sveriges: Comiterade undertecknas, och det som till Sveriges Ständer afgår, främst af Sveriges Comiterade och dernäst af Norriges underskrifves.
Vidare liar, så väl i anledning af Revisorernes anmärkning emot användandet af den under Commerce-Collegii förvaltning stående Allmänna Arbetshus-Fonden, som genom de af bemäldte Collegium samt af E. K. M:ts och Rikets Stats-Contoir häröfver aflåtne yttranden, upplyst blifvit, att, ehuru användandet af denna Fond till det vid dess första inrättning åsyftade ändamål, eller anläggning af Allmänna Arbetshus i orterne, långt före detta upphört , någre föreskrifter likväl icke blifvit meddelade om densammes begagnande till något annat bestämdt och nyttigt föremål, utan att Fonden, som för närvarande icke har någre andre ständige utgifter, än tvänne aflöningar, belöpande för år i8äa till 183 R:dr 8 sk. Banco, blifvit på särskilde tider anlitad om medel för åtskillige tillfällige, för dess primitiva ändamål mer och mindre främmande, behof, och således tid efter annan minskats, så att den, efter afdrag, dels af de till inköp af Biskopshus i Götheborg åtgångne 7,500 R:dr, hvarå väl fem Procents ränta erlägges, men hvilken summa icke kan återfordras, dels af åtskillige osäkre fordringar i Finnland, dels ock af någre utaf E. K. M. före detta disponerade, men likväl i Hufvudboken upptagne poster, nu mera rätteligen utgör endast 11,694 R:dr 30 sk. y rst. Då detta förhållande, i afseende på en, det Allmänna tillhörig och Riksens Ständers granskning underkastad Fond, icke vidare synes böra fortfara, men det är af särdeles vigt och angelägenhet, att bestämda föreskrifter om dispusitto - 78o Underdåniga Skrifvelse/-. nen deraf meddelde varda, hafva Riksens Ständer ansett samma Fond företrädesvis böra användas till ett föremål, som vore närmast förenligt, ej blott med Fondens primitiva bestämmelse, ritan ock med dess närvarande egenskap, alt till en betydlig del icke vara rörlig; och Riksens Ständer få alltså hos E. K.
Mästare sorn öfverbevisas att af ett sådant Reglemente hafva gjort ett skadligt bruk, skalf böta t i 0 fa 1 d i g a beloppet af den plikt, som arbetefen f|lt vidkännas, och Reglementet för - Den II April e. ms *01 änd as och förtydligas, Sker sådant 2:dra gången, vare Reglementet ogildt oi h sådan Mästare förbjudit för framtiden, att fastställa något annat. Arbetare sorn bevisligen med uppsåt gjort ett i verkstaden uppsatt Reglemente oläsligt eller detsamma nedrifvit, straffas med en månads fängelse. 8- Mästare vare pligtig att med godhet och öfverseende bemöta sin arbetare, och ej anvida honom ett arbete, som öfverstiger hans krafter, eller skadar hans helsa. Arbetare, som af sin Mästare blifvit misshandlad, vare tillåtit, sedan han vid behörig Domstol klagan fört, att skilja sig från denne sin Mästare, och att efter omständigheterne och behandlingens beskaffenhet, af honom fordra skadestånd. Om arbetarens helsa genom Mästarens förvållande Jidit under hans arbete, njute arbetaren underhåll och läkarevård på Mästarens bekostnad, intill dess han varder till helsin återställd, Arbetare vare, å sin sida pligtig att visa sin Mästare aktning, lydnad, uppmärksamhet, på hvad han föreskrifver, samt noggrannhet och omsorg vid sitt arbete. Arbetares uraktlåtenhet af sina pligter mot Mästaren, anse® och straffas enligt Tjenstehjonsstadgan, Arbetarne böra tillhållas, att hos hvarandra erkänna och akta de uppdrag, som Mästaren finner sig befogad att gifva hvar och 202 Den ii April e, m. en af dem; Mästaren ensam tillkommer att till uppsyningsman välja och lemna sitt förtroende åt den han dertill anser skicklig och värdigast, vore det också blott en Lärling. All underlåten aktning och lydnad mot den person , som Mästaren förklarat för tippfyning smån straffas med: hälften af det ansvar eller den plikt, som för underlåten aktning och lydnad emot Mästaren är stadgad.