Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti Södra Helsinglands Fögderi. Skattskrifne af Mankön. 8.609. » af Qvinkön 9,148. Skattfrie af Mankön ... 9,723. » af Qvinkön 10,593. 33073 Uti Norra Helsinglands Fögderi. Skattskrifne af Mankön 9,782. » af Qvinkön 10,751. Uti Gefle stad. Skattskrifne af Mankön 2,710. » af Qvinkön 3,490. Skattfrie af Mankön 1,576. » af Qvinkön 1,796. 9572 Uti Söderhamns stad. Skattskrifne af Mankön 621. » af Qvinkön 633. 5 Skattfrie af Mankön 347. » af Qvinkön 418. Uti Hudiksvalls stad. Skattskrifne af Mankön . » af Qvinkön Skattfrie af Mankön . » af Qvinkön som utgör hela folkmängden i Länet, hvilken vid de år 1850 förrättade mantalsskrifninaar utmorde 118,350 personer och således under senast förflutne fem år ökats med 6,844. Denna tillökning i folkmängden är större än under något af de sedan år 1830 förflutne qvinqvennier, och hade varit ännu större om icke under sist förflutne fem år 723 personer flyttat till utrikes orter. Till den betydliga tillökningen i folkmängden har bidragit, att, sedan flere större Bolag bildat sig inom Länet för tillverkning af bräder, så har behofvet af arbetare blifvit så stort och arbetslönerne så stegrade, att inflyttningar från andra Län deraf blifvit föranledda. Priset på ett mansdagsverke är 32 sk., då arbetaren erhåller mat af arbetsgifvaren och hälften mindre för ett qvinsdagsverke; men genom ackord om skogsafverkningsarbete har för ett dagsverke på egen kost betingats stundom till och med 2 R:dr. För ett ökedagsverke betalas vanligen 2 å 3 R:dr, men genom ackord betingas stundom till och med 4 R:dr.
Det ena vore att genom någon anläggning å platsen, antingen med eller utan afstående för trafikens behof af några smalare rimsor utmed tomtens frenne ytterlinier, undvika den skam som dess nuvarande utseende kastar öfver rikets första stånd, och hvilket förhållandes längre fortvaro skall nödvändigt, då hufvudstadens försköning nu framgår med raska steg, och sammanbindningsbanan inom tvenne år kommer att stryka förbi denna plats, leda derhän, att allmänna opinionen tvingar Stadsfullmäktige att redan innan nästa Adelsmöte vidtaga till vårt förfång en åtgärd, som Ridderskapet och Adeln i minst ett tiotal af år underlåtit i följd af split och oenighet i afseende på sättet för denna förskönings utförande. Den andra åtgärden till vinnande af samma mål, vore att söka uthyra eller försälja nästan hela tomten, med dervid fä - 8 Riddarhus-Utskottets Utlåtande N:o 11. stadt vilkor, att densamma icke kunde användas till annat än en planterad promenadplats och alls icke fick bebyggas. Oundgängligt nödvändigt är på grund af dessa skäl, att genast och utan dröjsmål till nästa Adeismöte, vidtaga endera åtgärden, samt att, hvilkendera åtgärden skulle hos Ridderskapet och Adeln vinna företräde, uppdraga åt Riddarhus-Direktionen, att ifall Direklionen icke kunde till början af nästa år på ett nöjaktigt sätt uppgöra hyreseller köpe-afhandling härom, nästa vår låta börja arbetena till utförande af det förra sättet, för undvikande af expropriation af hela eller största delen af tomten. Da erfarenheten under de närmast föregående liksdagarne visat, att, genom de många delade åsigterna, hvarken det Höglofl. Ståndet sjelft eller det af 12 personer bestående Riddarhus-Utskottet kunnat komma på det klara med denna fråga, utan blott undanskjuta densamma, såsom Utsk:t ock nu handlat, finnes, enligt min öfvertygelse, ej annan utväg till frågans lösning än att med fullt förtroende öfverlemna den åt Riddarhus-Direktionen, som i alla alseenden gjort sig detta förtroende värdigt. Detta öfverensstämmer ock bäst med föregående riksdagsbeslut.
Slutligen, i anledning af Riksdags-Fullmägtigeii Rutbergs yrkande, ali de bilagor och handlingar, som åtföljt Kongl. Majus Nådiga Proposition, måtte Rikets Ständer delgifvas, hafva Utskotten skolat tillkännagifva, att. nämnde-handlingar äro hos Oeconomie-Utskoltet alt tillgå, för den eller de medlemmar af respective RiksStånden, som önska alt fullständigare taga kännedom af deras innehåll, än sorn, i anseende till handlingarnes vidlyftighet och den återstående kofrta tiden för Riksdags-ärendenas behandling inom Utskotten, kunnat i detta Betänkande meddelas; och anse Utskotten i öfrigt de väckte molionerne vara genom Utskottens här ofvan gjorde tillstyrkanden besvarade. Tvänne Ledamöters reservationer bifogas. Slockholm den 28 November J 834* Stan»anit Ailm, &«åv. och Geeo/t.-UtsA. Betänkande Milo ,\é, *5 Reservationer; 1:0 af Peri heffler E, M, ”Ehuru jag förut nogsamt föreställt raigf de svårigheter, sorn, i anseende lill Statens närvarande knappa och till mångfalldiga andra behof påräknade tillgångar, skulle mola, i fråga örn uppfyllandet af de löften Rikets Ständer allt sedan 1 8>,0 nch 1810 årens Riksdag gilvit de med ständig inqvartering betungade Rikets städer om lättnadhäruti, medelst antingen inlösen för Statens räkning af de caserner, sein nämnde si ader för inqvarteringens utgörande sjelfve uppbyggt, eller ock uppbyggande af caserner, på Statens bekostnad, för utgörandet häraf; hade jag. dock hoppats, alt Rikets Högloflig* Ständer denna gång skulle finna sig föranlåtne att åtminstone göra något till beredande af den lättnad de, i afseende å berörde tunga, så länge utfäst, oelr icke beständigt låta det stanna vid blotta löftet derom.
Herr Öfversten, som utgår från den grundsats, att, hvad reglering, sorn i Ekeskogsväsendet än må ega rum, Staten Staten bör vidtaga sådane mått och steg, att dess framtida behof af Ek, blir oberoende af den enskddtes hushållning med detta trädslrg, och att alla åtgärder böra rigtas, åt Allmogens ledning till ett högre begrepp om den goda Ekens värde, hvilket icke borde bestämmas efter det straff, som vidhäftar Ekens förstörande, och ännu mindre genom helgden af de Millioner Ekar, som utan gagn och användbarhet § tats-Utskottets Betänkande n. 7g t för Slaten, ofta Belasta Jördegarens fält, liar derföre tillstyrkt, att en fri och oberoende disposition af så Väl den under tillväxt varande friska, som den förvuxna eller skadade Ekeskogen på Kronoskattejord, må Öfverlåtas till Jordegaren mot en billig lösepenning, lämpad efter skogens myckenhet och beskaffenhet på hvarje hemman, att Kongl. Majit och Kronan likväl borde i så målto förbehålla Sig dispositionsrätten öfver de goda användbare Ekarne, sorn för närvarande finnas, och af Herr Öfversten såsom sådane blifvit märkte, att Kronan efter behof kunde låta fälla, aptera och afföra och dem emot en, lid efter annan bestämd taxa, lämpad efter inhemska Ekvirkets allmänna inköpspris: Alt då möjligen, vid den generella Ekeskogs undersökningen en och annan så beskaffad god Ek, kunde vara förbigången, eller icke uppvisad och således icke i Registret antecknad, Kongl. Majlis och Kronans rätt att emot förenämnde betalnings erläggande, äfven använda en sådan Ek, måtte förbehållas; att betalning till Jordegaren icke borde utgå per stycke för hvarje träd, utan i förhållande till det virke i Cubik fot, som deraf kunde erhållas; att desse undantagne Ekar, borde af Jordegaren 0- vilkorligen bevaras såsom en Statens tillgång, vid deu påföljd, som kommer att fjga S ta ts-TJ t sko 11 et s
Indelt på förslag. Oindelt. Summa. Kronovärdi. Markegång på förslag. Mått. Värde å 6 R:dr Tunnan. Mått. Värde förslagsvis å 6 R:dr Tunnan. Mått. Värde. Pä Borgare-Ståndets vägnar: Olof Wijk, n. v. Talman. På Bonde-Ståndets vägnar: Nils Pehrsson. n. v. Talman. L StatsVerket Ordinarie Inkomster. Ordinarie Ränta: Hvad af denna ränta är anvisadt till åtskilliga Stater, Verk och Inrättningar utgör, efter Kronovärdi beräknadt, 516,742 R:dr 47 sk. 1 rst. och utföres här till ett förslagsvis beräknadt belopp af 1,690,200: Den öfrige delen inflyter till Stats-Verket direkte och upptages till 668,480: Afrads-Spanmål Tionde-Spanmål Tionde-Spanmålslösen efter bestämda priser Arrendemedel af Kungsgårdar och andra Kronolägenheter S:r Penningar 710,880: Indelta räntor 1,690,200: Spanmål: indelt 104,820 T:r å 6 R:dr 627,120: » oindelt 74,928T:råd:o 449,880: S:a 179,448 T:r 1,076,670: 3,477,720: Silfver-Tionde, Myntarelön och Slagskatt, 3,862 Vk Specie-R:drål28 sk. Koppar-Ränta, 800 Sk® å 150 R:dr Tiondeoch Hammar skatts jern: 12,000 Sk® Tackjern å S2/3 R:dr 68,000: 6,000 Sk® Stångjern ä 14 R:dr 04,000: Alun-Tionde Svafvelbruks-Tionde S:r Penningar: 227,600 R:dr. Mantalspenningar Bötes-Medel S:r Penningar: 583,000 R:dr.
Det var en enastående tur, ett handtag i » portföret » af nästan oberäknelig betydelse! Återstod nu att skaffa papper till de två profnumren. Denna post var visserligen icke så svindlande som tryckerifrågan, men dock bekymmersam nog för den som lefde » likt fåglarna under himmelen ». Här fanns ej heller någon skymt Redaktörens rum. de svenska hemmen och stamma fram meningen med sin nymornade tillvaro. Det var då, som de stora kollegornas mäktiga hjälp så vänligt kom till bistånd, i det de togo den lilla nyfödda under sina vida vingars skugga. Under sina lärlingsår i pressen hade Iduns redaktör verkat som medarbetare i ett par, tre af hufvudstadens dagliga tidningar och blifvit åtminstone till namnet känd i ännu några flere. Genom välviljan hos dessas chefer mot en stapplande nybörjare rönte han nu den stora förmånen att på liberalaste villkor få dels Iduns profnummer spridt med deras stora upplagor, dels den unga tidningen och dess program annonserade och välvilligt omnämnda i deras spalter. I medlet af månaden, kort före jul, kom det andra profnumret ut, trycktes och spriddes under samma förhållanden som det första. 14 Ottilia Adelborg. Alfhild Agrell (Lovisa Petterkvist). Och så den stora helgen, med dess stillhet och allvar, det gamla årets slut och det nyas ängsligt bidade begynnelse. * Att på nyåret gå och vänta på första » postsiffran » — hvad det innebär för en tidningsutgifvare, därom har största delen af våra lyckliga läsarinnor helt visst icke en aning! Den så kallade postboken är helt enkelt kungl. postverkets motbok med hvarje särskild tidnings expedition. 1 densamma uppföres undan för undan antalet af de tidningsexemplar, som re • kvireras från hvarje postanstalt öfver hela landet, och hvilka nu skola till centralpostkontoret levereras, hvarefter detsamma redovisar de influtna prenumerationsmedlen. En » postbok » på nyåret är således ett mycket viktigt dokument för en tidningsredaktion.
De förmenta olikheterna i grunden för lagstadgandets tillkomst, och för dess bibehållande, synas således ej vara på något sätt af Utsk. åda - Den 16 Juni. 221 galagda. Sedermera gör Ulsk. elt långt tankesprång och förklarar helt kategoriskt: ”Det är dock lika obehöfligt för sådant ändamål” (ordningens vidmakthållande), ”sorn det är olämpligt, hvilket bäst uppenbaras deraf, att det städse öfverträdes, utan att någon ens sätter i fråga dess tillämpning.” Jag vill först och främst fråga, huru LagUtsk. så noga kan veta, att förbudets tillämpning ej någonsin ifrågakomma ? Men om äfven förhållandet vore sådant, sä är detta en försumlighet af polismakten, hvilken tilläfventyrs ej med vederbörlig upmärksamhel, vakar öfver lagars och författningars efterlefnad, samt beifrar öfverträdelser deraf, men utgör ingaluuda elt giltigt skäl för förbudets uphäfvande. I annat fall behöfde man blott alt fräckt öfverträda alla våra lagar, samt sedan deraf hämta skäl för deras afskaffande. Det blefve åtminstone mycket eget och stridande mot allt hvad hittills varit vanligt, alt upsälla en nnderd. skrifvelse till K. M., deruti R. St., såsom skäl för stadgandets uphäfvande, skulle anföra, hurusom detsamma ständigt öfverträdes; hvarutinnan således antydes, att Konungens tjenstemän ej sin pligt likmätigt vaka öfver dess handhafvande. 1 hvad jag nu haft äran upläsa. är Ulsk:s hela motivering innefattad. Jag bar tagit kännedom af motionen och funnit densamma vara på eli helt annat sätt motiverad. Deruti säges, att den Svenska Statskyrkan är så befästad, alt man ej äger skälig anledn. alt befara någon för densamma vådlig följd deraf, alt dess anhängare sättas i tillfälle att jemföra Statskyrkans läror och gudstjenst med främmande trosförvandters. Detta, om det vore grundad!, utgjorde visserligen eli verkligt motiv. För min del tror jag likväl, all åtgärden kunde vara förenad med någon våda.
Ad. gillat och antagit i:sta punkten, som bestämmer, att inga hemmansvärden under 3oo r:dr skola medföra särskild brännvinsbränningsrättighet utan förening med andra, och då det är kändt, att mångå taxeringsvärden äro vida lägre, än hvad de kunde och borde vara, tror jag, att det vore billigt och rättvist att tillåta ägare af lågt taxerade hemman att uppsätta sin taxering och sedermera begagna särskild bränningsrättighet, hvarföre vid denna punkt ett sådant tillägg borde göras, hvarigenom denna tillåtelse lemnades, dock endast för sådana hemmansägare, hvilkas hemman ej uppgå till 3oo r:drs värde enligt l83£ års taxering, Frih. Boye: Jag ber att få understödja Hr Giinlhers förslag. Mig synes det obilligt, att ägare af jord, som icke uppgår till 3oo rjdrs taxeringsvärde, ej skulle genom förhöjning af jordens taxering kunna vinna tillåtelsen att bränna, och jag antager äfven det skäl, som Hr Gunther anfört, att mångenstädes taxeringsvärdet är mycket för lågt. Jag anhåller således om Hr Gr. o. Landtnäs propos. på det af Hr Gunther föreslagna tillägg, Hr Hjärne, Harald: Jag tror icke, att det ändamål, dc bes>ge sista värda talarne åsyftat, erfordrar något särskildt tillägg i denna punkt; ty om en hemmansägare vill hos taxeringscommitte'en uppgifva sig till högre taxeringsvärde, tror jag det ej kan nekas, att ett sådant högre värde ldifver utsatt. Den iffågavar. rättigheten är således beroende af hans egen vilja, utan något tillägg i förevar, punkt. FrihBoye; När uti denna författning skulle stå be i Den ao October f. m. stämdt, att i834 års taxeringsvärde skall antagas såsom grund fö)1 brännvinsbränningen, förstår jag icke, huru den anmärkning, Hr Hjärne gjort, bär kan vara användbar. Då bär ett fixeradt års taxeringsvärde ar anlaget, måste ett undantag eller särskild tillåtelse medgifva den afvikelse derifrån, sorn skall få äga ruin. Hr Gunther:
Af Beredningens Betänkande inhämta vi väl, att Beredningen, till förekommande af de Resandes betungande, icke blott afstyrkt all vidare förhöjning af skjutslegan, utan äfven, som en följd af Herr Borgmästaren Hambraei välgrundade uppgifter, medgifvit , det hädanefter 2:ne personer mätte få åka efter en häst; men deremot erfara vi med så mycket större tillfreds* - 140* Den 16 Julh fredsstäl leise att Beredningen ansett skjutsning!!» besväret ifrän helt andra synpunkter och liberalitets-principer , än vi vågat oss ens föreställa, deruti att Beredhingen grundat hela detta sitt Betänkande pä följande uti ingressen förekommande ordamening, lydande ord från ord som följer 1 Det äf uti Sveriges Geografiska och Fysiskä lage, som efter Utskottets tanka, hufvudsaken igen* finnes till de emera, hvilka mati varit nödsakad cl* lägga största delen af jorden i afseende pä resan• des fortskajjande. Den hufvrtdsakeliga anmärkning söifi för oss således återstår att anföra emot detta Betänkande är den , ätt dä åt Beredningen en så rund tid blifvit lemnad att utreda detta vigtiga ären* de, borde Beredningen hafva kunnat medhunnit att genom Dess Ordförande hafva infordrat ett års Dagböcker Öfver hela Riket , och till Utskottet inkommit, hvarigenom Utskdttet hade försatts i tillfälle att inhämta skillnaden åf skjutsnings-besväret för dem som utgöra reserven och hållet nära stråkvägarna, emot de, Sohl antingen äxo derifrån aflägse eller vid mindre befarna vägar belägne, och derefter uppgjort ett Förslag till en lika fördelning på alla skjuts-skyldiga» Som nu Beredningen detta åsidosatt, och icke heller på något ställe i Betänkandet omförrnält hvad för annan åtgärd, som, till utrönande af denna hufvudsak, borde vidtagas, anhålla vi ödmjukt, hos Höglofl.
Försummar innehafvare af vexel hvad honom, enligt 50, 51 och 52 §§ åligger; håfve sin vexelrätt emot utgifvare eller öfverlåtare försuttit. 54 S Innehafvare af återgången vexel, vare berättigad, alt af vexelgifvare eller öfverlåtare fordra ersättning, antingen genom ny vexel, eller i penningar efter kurs, hvilketdera innehafvaren helst åstundar, för: hufvudstol; ränta efter en för hundrade i månaden ifrån den dag vexeln är utgifvcn; mäklarearfvode; provision till en half för hundrade; protestomkostnader och postporto, samt hvad han i öfrigt varit nödgad, att å saken kosta. 55 §. Enär återgången vexel med penningar betalas, då skall den kurs beräknas, som vid vexelns utgifvande gälde, derest densamma derefter fallit. Har den sedermera stigit; då räknas den kurs, som gäller den tid betalning sker. 56 §. Anställes återgångstalan för godkänd vexel; vare godkännaren ansvarig till vexelgifvaren för all den skada, som honom derigenom tillskyndas, der den förre, efter hvad i 34 § sägs, till godkännande varit förbunden. 57 S. Öfverlåtare, som återgången vexel inlöser, ege emot föregående öfverlåtare och utgifvare samma rätt, som innehafvaren. Bih. till R. St. Protest skall i närvaro af minst ett vittne verkställas, i stad genom Notarius Publicus eller, der sådan ej finnes, genom Borgmästaren i staden, och å landet genom Kronofogden. 59 S' öfver protest skall skriftlig handling upprättas, innehållande: fullständig afskrift af vexeln med hvad derå finnes tecknadt; den sökan, des påstående 5 det svar derå afgifves; det förbehåll som för sökanden af förrättningsmannen göres; orten hvarest och tiden när protesten sker, samt förrättningsmannens och vittnets eller vittnenas egenhändiga underskrifter. 60 §. Anträffas ej den, emot hvilken protesteras skall; bör protesten verkställas vid hans hostad.
Inne i salen kommer värden sina gäster till mötes och hälsar med ett förbindligt småleende, som blottar en glänsande rad af friska, hvita tänder. Han är en 25-års man med ett finhyllt, slätrakadt ansikte, som får sin karakter af en hög panna, en stor, energisk näsa, fylliga läppar, klufven haka och ett par blå ögon med en genomträngande blick. Gestalten är starkt byggd, en smula fetlagd, hållningen själfmedveten och hela den yttre människan vårdadt elegant från skorna med de blanka spännena till hjässan med den höga tupén, som bildar fyra bucklor vid hvartdera örat. Bekantskapen förmedlas lätt och behagligt, de första artigheterna utväxlas, och värden för sina gäster in i kabinettet, ett gafvelrum med väggarna fulla af böcker. Mellan de två fönstren på sidoväggen står ett medikamentsskåp af mahogny och i dess närhet en chiffonnier, med nedfälld skrifklaff, därifrån en hvit dödskalle grinar mot de inträdande med sin tandlösa mun. Utanför skymtas en trädgård med klippta boskéer, som sträcka sig ända fram till krönet af den branta sluttningen, och långt nere i dalen glittrar Elbens vatten gyllenrödt af reflexer från solen, som sjunker bakom dess andra strand. Två unga män resa sig från sina platser vid de främmandes inträde, och Struensee föreställer kapten Falckenskjold och monsieur Panning. Tjänaren bär in vin och fyller tumlarna, värden hälsar de nya gästerna välkomna, och piporna tändas. Samtalet fladdrar hit och dit mellan dagens tilldragelser, men Brandt griper snart tillfället i flykten och berättar med illa dold blygsamhet om den bravad han nyligen utfört. Hans svarta ögon stå runda som pepparkorn i det koppärriga ansiktet, då han härmar konsistorialrådets förbluffade min och refererar innehållet af hans botpredikan. Och han glömmer icke att skildra de närvarandes kristliga harm och förfäran, d:r Unzers skadeglädje, fru Willebrands förtrytelse och madame Burmesters i ögonen fallande tvehågsenhet. Vid det sista namnet flyger en lätt rodnad öfver Struensees kinder: – Var madame Burmester också där?
Ett af dessa skepp hade engelsmännen uppbringat och kvarhållit. Han vände sig förgäfves till den engelska regeringen med anhållan om dess frigifvande; hvarken hans egna påminnelser eller svenska rådets framställning ledde till önskadt resultat. Då begärde han af den svenska regeringen tillstånd att taga sin rätt med våld af det land, som icke tycktes vilja ge honom den i godo, och så utfärdade han ett öppet bref, däri han, den enskilde mannen, förklarade England krig. Historien förmäler att hans kapare tillfogat Englands handelsflotta mycket afbräck. Eller också var det sägnerna om trollhögens invånare och deras sällsamma förhållande till människors barn, som gåfvo stoff till hans berättelser. Då hände det ibland, att gamla grefvinnan själf tog till orda. Hon älskade alla dessa sägner, som nu mer och mer försvunno. Tiden hade blifvit så nykter. Man trodde på ingenting. Allting skulle skärskådas; allting skulle granskas. En dag hade man trott sig upptäcka, att trollen voro människor också de. Man hade skärskådat dem i det moderna dagsljuset och sett, att de voro skapade som andra, att de hade öron och ögon, näsa och mun, alldeles som folket mest. Men man hade icke lagt märke till, att allt detta var ädlare till sin form, än hos folket mest; och man hade icke heller fäst sig vid de ädlare inre egenskaper, hvilka motsvarade dessa yttre. Allt detta var kännemärken på en gammal kultur; det var någonting som trollsläkterna hade framför de nya människorna från i dag och i går. Detta förstod man icke eller ville man icke förstå. Nu skulle trollen afklädas alla gamla prerogativ; och ingen tänkte på, att man genom att tillintetgöra dem också tillintetgjorde någonting, som i århundraden burit vår kultur och varit en plantskola för dygd och goda seder. Hon talade sig varm. Detta hade för henne en symbolisk betydelse, som de närvarande väl förstodo. Och när hon slutligen berättade sägnen om bonden och brödet, blef den i hennes mun till en fabel, syftande på en knappt årsgammal politisk tilldragelse. En bonde arbetade en sommardag ute på marken, odlande jorden, så som det var hans kall.
Drätselkommissionens hörande, förehaft, men hänskjutit till Stadsfullmägtige. hade sistnämnde kommunalmyndighet, under den 2 sistlidne Juli, afgifvit det svar, att, under förutsättning det Rikets Ständer bifalla hvad Kongl, Majit i nåder föreslagit i fråga om öfverlåtelse till staden af den Kronan tillhöriga mark, som för strandgatas anläggning vid Ladugårdslandsviken är behöflig, Stadsfullmägtige, med frånträdande af stadens anspråk på den af Magistraten och Borgerskapets Äldste bestämda lösesumma, medgåfve kostnadsfri upplåtelse till Kronan af den numera till större delen igenfyllda Kyrkholmskanalen tillika med ifrågavarande, derinvid belägna mark jemte Fiskarehuset; dock under förbehåll att, om, i följd af Rikets Ständers blifvande beslut, någon lösen för Kronans ofvanberörda jord vid Ladugårdslandsviken komme i fråga, staden skulle ega att vid litjviden räkna sig till godo den af Magistraten och Borgerskapets Äldste för Kyrkholmskanalen med mera bestämda, nu vilkorligen eftergifna lösesumma; — men, då staden till Kronan kostnadsfritt afstått hela Kyrkholmen, och den strand deraf, som utefter museibyggnaden sträcker sig emellan Skeppsholmsbron och Sillhofstomten, icke kunde komma att såsom hamnplats begagnas, ansåge Stadsfullmägtige att det icke borde tillkomma staden att den ifrågaställda kajbyggnaden vid nämnde strand utföra eller bekosta, utan frågan derom, likasom ordnandet af museibyggnadens närmaste omgifningar i Öfrigt, vore en Kronans angelägenhet. Fullmägtiges i ämnet sålunda fattade beslut hade Öfver-Ståthållare-embetet jemväl för sin del biträdt samt, i underdånig skrifvelse, underställt Kongl. Maj:ts nådiga pröfning och fastställelse.