Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med afseende å de, genom om förmälde återremissers beslutande, inom frenne Riks-Stånd tillkännagifna äsigter, och i betraktande af ej mindre de betydliga kostnader och uppoffringar, staden Wadstena måst vidkännas för der pågående hamnbyggnads utförande, än de väsendtligt förmåner, som genom denna hamnanläggning komma att beredas ej allenast för kringliggande bördiga landsbyggd, utan äfven för den allmänna segelfarten på Wettern, finnér Utskottet sig föranlåtet hemställa: , att ett ytterligare lån å tio tusen Riksdaler må, för fullbordandet af hamnen vid Wadstena och dermed förenade arbeten, beviljas och till utgående från Riksgälds-kontoret anvisas emot enahanda betalningsvilkor, som föreskrefvos för det. samma stad under 1847 och 1848 års Riksdag beviljade hamnbyggnadslån, eller årlig inbetalning tili nyssnämnde verk af sex procent å hela låne-summan, dervid ränta godtgöres efter 4 procent årligen å det vid hvarje liqvid återstående kapital, och det öfriga utgör afbetalning å detsamma; börande, derest den sålunda föreskrifna inbetalningen icke varder inom bestämd tid verkställd, dessutom erläggas fem procent årlig ränta, för det till liqvid förfallna beloppet intilldess det blifvit inbetaldt. • Stockholm den 20 Juli 1854. s StatsU Iskottets Memorial,' N;a t $!). \:o Ank. till Exp.^Utsk. d. 2i Juli 1854, kl. 6 e. m. Memorial, i anledning af erhållna återremisser å Utlåtandet N:o 91, angående begär dt lån till Akademiska Föreningen vid Lunds Universitet. (Rgds Afd.) Detta, af Ridderskapet oell Adeln samt Bonde-Ståndet godkända, Utlåtande har af Presteoch Borgare-Stånden blifvit till Stats-Utskottet återremitteradt.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., blef §:n bifallen med ofvanberörde tillägg. §§ 6 9, 70 och 71, §§ 72 och 73, med deri af Utsk:t före slagna förändringar, samt § 74. Tillkännagåfvos vara antagne af MedSt:n och biföllos. § 75. Tillkännagafs att Presteo. BorgareStm bifallit §:n, det sistnämnde Ståndet med tillägg vid slutet af Irsta mom:t utaf följande ord: så vida i dessa beslut innefattas ansvarsförbindelser. Gr. Sparre: För min del kan jag icke fatta,_hvartill det I>en 5 Oktober f. m j 91 af BorgareSt:t beslutade tillägget tjenar, hvarföre jag anhåller att 1?. o. Ad. måtte antaga komiterades förslag oförändradt. Hr Hjärne: Lika med den siste talaren, bar jag svårt att fatta hvad som menas med ordet ansvarsförbindelser, och får derföre anhålla om oförändradt bifall till den af komiterade föreslagna 75;te §:n. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. , blef §:n bifallen. § 76. Tillkännagafs vara antagen af MedStin. Gr. Sparre: Jag anser att den mening, som af en reser vant bland komiterade blifvit uttalad, förtjenar att tagas i betraktande. Han har nemi. sagt att i fråga om den ekonomiska lagstiftningen vi hafva i allmänhet antagit att K. M. ensam eger beslutande rätt, K. St:r deremot endast önskerätt. Jag vill lemna åsido befogenheten af denna grundsats, drifven till sin yttersta konseqvens; men besynnerligt måste det förekomma, att då detta eger rum i förhållandet mellan Regering och Ständer, ett motsatt förhållande skall inträffa i kommunerna, hvarigenom den högsta myndigheten derstädes ej skulle erhålla något inflytande i afs:de på de allmänna beslut, som afse kommunens nytta. Denna § rörer nemi. den saken, huruvida medlemrnarne af en kommun skola vara berättigade att öfverklaga ett beslut eller icke.
Kammar. Eolkegium som hade sig updrqglk att förse Kong!, Hofstallet Nied hö. Friherre Legerström fwarade, akt honom more likwäl ganska wäl bekant akt Riksens S änders beslut 1810 äkade Konal. Kamlar - Collegium akt genom auctioner anskaffa Kongl. Hofsigllets behof. Friherre ^VranZel, b^enmnA, förenade sig Med Friherre Legerström. Zerr Landt Marskalken srägade om Ridherskapet och Adeln ansage de gjorde anmärkningarne hindra antagandet af Urffokteö betänkande, Swarades Ja och Nej. Men pä förnyad propsikion till bifall ä heta Let n» föredraane Staks-Ukffottets betänkande blef Detsamma af Riddcrskapet och Adeln gilladt och Föredrogs ä nyo Stats-UtskottotS, den i z sistlInnu pä bordet lagda, betänkande, angående de af Kongl. Mai-t äsikade Stats anslag under Riks-Sra» tens andra hnfrvudtittel: Civil-och Landt-Slaterna. Bifölls, Föredrogs ä nyo Staks-UtffoktekS, den ig Junst pä hörder lagda, Memorial, angående de af Kongl. Maj:r äffgde Stats anflag under RlksStatens tredje husmudtiklel. Föredrogs a nyo och bifölls Stats Utskottets, Den ;3 Annil pä bordet lagda, betänkande, angående - HH8 ZPm -o Iunii^ ende Ve af Kongl, Maj:r Wade Stqksanstag un« der AkikS-StalenS Altonde husymdtittel.
Detta herot hirf* Vudsakeligen på l:o afgörande af det alternativ, som uti arne punkter skall decidera om biträ* det blir bestämdt en gång för alla, eller blott: temporaitt, i hvilket sednare fall all förbindel» Se å Statens sida örn vidare fortsättning af biträ* de ifrån ar 1820 uti Betänkandet saknas; men hvarförutan Actie -ägarne visserligen icke uti oVisshet våga sina öfriga medel; och ä:o på för* klaringen af ordet Län-biträde; emedan, om Starten möjeligen i en framtid skulle uttaga detta eller renta derföre med förmonsrätt framför A* Ctie-ägarhes årliga påräknande lagliga renta af deras Capital, visserligen följden också blefv© den , att desse icke vidare tillsköto.” ”Detta sednare är dock ibland de till Hög-. lofl. Banco-Utskottet hänskjutne punkter, och. jag vågar, på förhand, hoppas, att detsamma uti dess häröfver fattande och afgifvande Beslut icke underlåter sa afväga vilkoren, att ej, ge* norn Actie-ägares misströstande Och uteblifvande att vidare tillskjuta, hela hufvudsaken, Cana* lens fullbordan, forfelas.” ined begäran, att desamrnä måtte få åtfölja Hög* lofl, Utskottens Betänkande till Riksens Högloft Ständer; hvarvid ej något var att påminna. Herr Majoren Påhlman yttrade, att söm Majoren instämt uti det af Herr Landshöfdingen. Grefve I,liljencrantz författade förslag till sam* mansatta Beredningens Betänkande i den del , som angår Disconten, och hvilket sedermera 6 såsom innefattande Herr Grefvens och Lands* höfdingens särskilta tanka, åtföljt Beredningens 5-te Bandet, *95. 196. tili »554 Den 17 Juli. till Höglofl. Utskotten afgifna Betänkande; så begärde Herr Majoren, att detta förslag måtte bifogas det nu till Riksens Höglofl.
Frih. Cederström, Jacob: Det lagförslag, som Utsk:ti bär framlagt för att vinna R. Sl:s bifall, innefattar, långt ifrån en fullständig lagstiftning i ämnet, endast en lagstiftning för tillfället, på sidan om hvad som nu är gällande, och då Utsk:n, lika med Fattigvårds-comiteen, erkänt, att den nu befintliga lagstiftningen i i813 års författning rör:de försvarslösa personer är oriktig tili sin uppställning och stridande emot de i grundlagen bestämda former för Svensk medborgarerätt; hade man till en början bort vänta sig, att Utsk:n skulle i första rummet göra hemställan om upphäfvande af 1833 års förenämnda författning. Derefter hade jemväl 1788 års författa., om rättighet för socknarna att vägra inflyttning, bort tagas i öfvervägande, då jag förmodar. att Ulsk:n af samma anledn. bort finna, att denna sednare författa, blifvit af Konung och Ständer upphäfven, genom de beslut, som fattades vid 1809 års riksdag, då, medelst coneessioner RiksSltn emellan, rättigheten att förvärfva all slags fast egendom så väl i städerna som på landet blef fri för hvarje Svensk medborgare, rättigheten att idka all slags borgerlig näring jemväl godkändes på grund af Ständernes vid samma riksdag gjorda begäran, att K. M. ville utfärda en provisorisk författa, om fattigvården, intilldess att den allmänna stadga, som du begärdes och nu är i fråga, kunde komma att utfärdas. K. M. hörde R. St. sid 1810 års riksdag i Örebro öfver förslaget lill en sådan författa., hvilket, af R. St. godkändt, utfärdades år 181 i och ännu är gällande. Men fastän denna författa., hvilken, orri jag rätt minnes, ntgafs den 10 April 1811, innefattar hvarje
Jag vet visserligen, att min röst är svag, men jag skall åtminstone göra bvad jag förmår; jag skall icke lemna denna fråga, utan att begära votering. Man har väckt fråga, huruvida Coust.Utsk. skulle anse Hr Frih. o. Landtm, skyldig att gifva oss propos. eller ej. Åh bevars! att Const.Utsk. skulle gilla ett beslut, hvarigenom en rättighet fråntoges R. o. Ad., derpå kunna vi ej tvifla; vi hafva redan förut tillräckliga prof på den anda, som råder inom detta Utskott. 23 H. 4 26 Den i April f. m. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Jag måste understödja riktigheten af den åsigt, som Hr Frih. och Landtm, i denna fråga framställt, emedan det, såsom mig synes, är obestridligt, alt R. o. Ad:s beslut förtjena!- allt afseende, och tvifvelsutan har det beslut, som blifvit fattadt af R. o. Ad., haft inflytande på den behandling, som ärendet fått inom Utsk.; ty om R. o. Ad. fattat ett annat beslut, så hade tre Stånd varit ense om den motsatta meningen. Vanligen använda Utsk:n ej något annat skäl för vidblifvande af sitt första utlåt., än att åberopa två Stånds bifall dertill, när ett sådant förhållande äger rum. Att nu frångå denna grundsats och vilja införa en sådan fluctuation i ärendenas behandling, att hvarken Utskrs eller RiksSt:ns förut fattade beslut skulle lemna någon säkerhet, tror jag ej vore skäl. Ett sådant förhållande skulle ställa riksd.ärendena på en alltför rörlig fot. Jag får således lika ifrigt, som tvänne talare yttrat sig emot Hr Frih. o. Landtnäs åsigt, förklara det vara nödvändigt att ännu fjerran från stranden kasta all barlast ur farkosten, och får således anhålla, att den mening, sorn Hr Frih. o. Landtm, framställt, må blifva beståndande. Hr Lefre'n:
Att för lösbref eller sådant bref, som antingen inlemnas å post-anstalt, för att derifrån, utan att gå förbi eller ankomma till annan post-anstalt, försändas till någon ort utom post-anstaltens läge, eller ock från sådan ort på enahanda sätt lill post-anstalt ankommer, fastställes ett porto af två skillingar, så vida brefvets vigt ej öfverstiger sexton lod; tyngre bref fortskaffas ej; 3:o. Expedilions-Ulskoltets Förelag till underd. Att för lokal-bref eller sådant bref, som inlemnas å post-anstalt, för att befordras till person inom staden eller å stället, der post-anstalten finnes, bestämmes ett porto af två skillingar, så vida ej brefvcts vigt öfverstiger fyra lod, i hvilket fall det icke må å post-anstalten till fortskaffande emottagas; 4:o. Alt, vid inlemnande af bref å post-kontor, post-expedition eller annan post-angtalt, det må ankomma på inlemnaren alt erlägga porto antingen med penningar eller med ett eller flera frimärken, i hvilket sednare läll brefvet bör vara lörsedt med dylika märken till ett värde, som motsvarar det stadgade brefportot; 5:o. Att bref, som inläggas i de bref-lådor, hvilka, efter General-Post-styrelsens föranstaltande, böra på Postverkets bekostnad anbringas vid alla post-anstalter, äfvensom å andra tjenliga ställen, der posterne färdas förbi, såsom jernvägs-stationer m. II., ovilkorligen skola vara försedda med frimärken, i värde motsvarande det bestämda portot; 6:o. Att å diligenser och ångbåtar, som befordra passagerare och på bestämda tider gå emellan vissa orter, skola finnas, genom Postverkets försorg anskaffade, breflådor, hvaruti bref emottagas.
Det bibehåller nemligen ännu mot den handlande "verlden i allmänhet i hög grad prohibitiva och protektiva tarifer, utom hvad “angår kreatur, spanmål och timmer, men medgifver införsel af förädlingsalster “m. m. mot allmänneligen måttliga skyddstullsafgifter åt de länder, som sedan “nämnda tid velat genom traktater tillköpa sig dessa förmåner." BevillningsUtskottets Utlåtande N:o 2. De ofvan anförda utdragen af ett nyligen utkommet förtjenstfull arbete, och den delen för öfrigt af detta arbete, som handlar “Om fri handel1* gifva nogsamt vid handen huru långsamt alla stater i Europa utom Sverige uttagit stegen på frihandelsvägen, huru till och med de mägtigaste bland dessa stater icke beträdt denna väg förr än deras näringar uppnått en utveckling och fullkomning af öfvervägande beskaffenhet och huru de ännu i dag omhulda dessa näringar på ett sätt, som innebär tillräckligt skydd emot förluster för deras idkare under den internationela täflan. Vid underhandlingarne om ifrågavarande handelstraktat har det mägtiga Frankrike väl bevakat sina fördelar och likt en segrare dikterat besluten, som föranledt till större eftergifter å de Svenske underhandlarnes sida, än deras primitiva instruktioner innehöllo. Sverige deremot, underlägset de flesta, om icke alla andra Europas stater, uti kapitaltillgångar och fördelarne af klimat och läge, rusar, att jag så må säga, framom alla andra på frihandelsstråten, icke bekymrande sig om näringarnes aftynande, icke om individernes förvekligande genom en öfverdrifven lyx, icke om fädernejordens pantsättande hos utländningen, icke om huru handelsbalancen en gång skall gäldas förr än det är för sent, och våra barn eller barnbarn få uppbära hvad obetänksamma fäder brutit. Månne icke statens såväl som familjens välbefinnande beror af dess medlemmars enighet och sämja, arbete för det gemensamma bästa, försvar emot yttre våld och intrång på deras rättigheter? Månne icke alla näringar inom landet stå uti en sådan vexelverkan sins emellan, att en eller fleras förtryckande förr eller sednare inverkar menligt på de öfriga?
De i reservation, bifogad Memorialet N:o 88, gjorde och af samme Ledamot inom Vallöf], Borgare-Ståndet fullföljde anmärkningar emot 5 och 6 punkterne hafva redan, före afgifvandet af nämnde Memorial, varit föremål för Utskottets pröfning, och kunna desto mindre utgöra skäl Lill någon förändrad tillstyrkan från Utskottets sida, som berörde reservation, deruti en enda Ledamot sig förenat, icke för öfrigt inom Riks-Stånden föranledt pil några erinringar emot Utskottets förslag. Och hvad slutlier&n vidkommer det af a:ne Ledamöter inom Vällofl. Borgare-Ståndet framställde yrkande, att föreskriften i §. 14, pag. n> af i83o års Banco-Reglemenle må oförändradt bibehållas, så, enär de skäl, uppå hvilka Utskottet grundat dess i punkten 7 föreslagne förändrade stadgande i detta hänseende, icke blifvit vederlagde, saknar Utskottet all anledning att till samma yrkande tillstyrka bifall. I enlighet med de af Utskottet sålunda yttrade åsigter, får Utskottet härigenom vördsamt förnya dess uti Memorialet N:o 88 Rikets Ständers pröfning underställde förslag till reglementariska stadganden, med allenast den föländring, att punkten 2 mom. 1 i nämnde förslag må gifvas följande lydelse: ”Jemte det Fullmägtige äro skyldige att åtlyda de befallningar och föreskrifter dem meddylas af Rikets Ständer eller deras Banco-Utskott i de fall, der Rikets Ständer åt detsamma lemnat afgörande rätt, skola Fullmägtige ställa sig till efterrättelse de af Rikets Ständers Revisorer enligt §. 3 i deras Instruction meddelade föreskrifter, stt vida de icke strida emot Rikets Ständers beslut, Någre Ledamöters reservationer bifogas. Stockholm den 10 Mars 1835- Reservationer: af Herr Stuart, C. G.:
Hon var genomglödgad af frihetskärlek, och hon stötte hela sitt lif pannanmot fördomar och tvång; honälskade sanningen och tvangs fran barudornen in i förställning. Hon var en spontan natur, som nppfostran nödgade att stelna och tystna. ; hon var en för helhet anlagd natiir och hvarje hennes lifsföshallande vardt ett splittradt. Hennes ideal af lycka var kärleken i äktenskapet - och äktenskapet blef för henne ett *, karleken ett annat; det kroppsliga moderskapet ett, hjärtats moderlighet ett annat. Hon var en rörlig friluftsvarelse, en driftig handlingsmänniska, och hon bands i åratal vid sjukbädden, för lifvet vid ett par kryckor. Hon hade en vhldsam arbetshåg och arbetskraften svek henne; hon ville dana fulliinctade skapelser men hon nhdde aldrig sitt eget matt, ch hennes karaste diktartankar vordo fragment. Hon hade konstnärslynnets håg för omedelbar, generös lifsnjutning, för att kring sig sprida trefnad och glädje, och hon var pinad atf smïe näringsbekymmer, af frukta.n att ej kunna trygga sitt lifsuppehälle. Hon var danad att Behcrska omständigheterna och de blefvo henne öfvermiiktiga. Hon iilskade lifvet med en djup och sund kärlek och hon sl~itade det i obotlig lifströtthet. Hon fasade för dödens kval och gaf sig själf en kvalfdl död. Förklaringen af detta slut ligger i slitningen mellan alla dessa oförsonliga motsatser. E n läkare hade en gång styrka nog att stund efter stund till vetenskapens gagn anteckna förloppet af sin sjiilfvillade död. Ernst Ahlgren sökte göra nigot liknande. Men kraften svek henne och af den började skildringen finnes blott några, rader. I dem yttrar en man att hela lians föregående lif endast syntes honom som en förbereclelse till det slut för egen hand, som nu skulle komma. Det ar denna samma djupa känsla af något ödesbestämdt, som pritglar alla Ernst Ahlgrens meddelanden om sitt sja.lstillstånd under de senaste aren.
För någon tid sedan jemväl vald till ledamot af BancoUtsk. och anställd på den mot riksdagens slut mest sysselsatta afdelning af detta Utsk., hade jag, sådant oaktadt, också trott mig derjemte, såsom nå gorlunda bekant med ej mindre de redan verkställda än de ännu återstående göromålen inom Exped.Utsk., böra bibehålla min plats derstädes; men de i nyssnämnda Utsk. under sist förflutna vecka, derunder jag varit nästan oupphörligt sysselsatt inom BancoUtsk., timade obehagliga tilldragelser, i följd hvaraf Utskls secret. funnit sig föranlåten frånträda sin befattning, hafva öfvertygat mig om nödvändigheten deraf, att en annan ledamot, med mera tid och större förmåga att göra sina åsigter gällande, än erfarenheten visat att jag äger, varder i mitt ställe af H. R. o. Ad. utsedd. Af denna anledning anser jag mig således nödsakad att nu hos H. R. o. Ad. vördsammast anhålla om tillåtelse att lemna min plats uti Exped.Utsk. R. o. Ad. biföll likaledes Hr Stuarts begäran. 102 Dexi 17 November f. m. Gr. Horn, Claes Fredr.: Vid tillfälle af anmodan till Electorerna att återbesätta vacanta platser i Utsk:n, får jag fästa uppmärksamheten derå, att en ledamot, Hr Adlercreutz, anses vara qvar såsom ledamot i Oecon.Utsk, ehuru han för länge sedan lemnat riksdagen. Jag anhåller altså, att nytt val efter honom jemväl må varda företaget, på det han icke fortfarande må städse behöfva uppropas och finnas frånvarande. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att skyndsamligen utse nya ledamöter i Stats-, Oecon.- o. Exped.Utskm efter Frih. Silfverskjöld samt Hrr Adlercreutz och Stuart. Ånyo föredrogs LagUtsk:s d. 6 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 148 öfver anmärkningar vid Utsk:s betänk.
A, N:is 376—500 k 5,000 Mark 625,000 Litt. B, N:is 4,876—6,500 k 1,000 , 1,625,000 med fem hela och en half kupon; hvilka 7,000 partial-obligationer sålunda motsvarade hela lånesumman; dels att Kongl. Stats-Kontoret erhållit Nådig anvisning att för de medel, som derifrån förskottsvis utgått eller tomine att utgå till bekostande af telegraf-depecher i och för låne-förhandlingarne, till betäckande af ombudens reseoch traktaments-kostnader samt till förestående utgifter för obligationernes tryckning och öfversändande med flere möjligen behöfliga åtgärder i afseende på lånet, uppbära godtgörelse hos Fullmägtige, efter behörig reqvisition; dels ock slutligen att Kongl. Majit, vid öfvervägande af hvad Rikets Ständer, beträffande sättet för de upplånade medlens användande, för sin del beslutat, funnit godt att samma beslut till alla delar gilla och bifalla. 17 Då genom ofvanberörde Nådiga Bref Fullmägtige blifvit bemyndigade att verkställa indragningen oell liqvideu af ifrågavarande lån oell vidtaga alla de åtgärder, som i sådant afseende erfordrades; men, till följd af denna anordning, behof af ökad skriftvexling och bokföring mellan långifvarne och Svenska myndigheter skulle uppstå, derest, i bredd med det åt Fullmägtige lemnade uppdrag i nyssnämnde hänseende, Kongl. Stats-Kontoret komme att, i förhållande till långifvarne, innehafva den befattning med lånet, sorn i kontraktets 14 § omförmäles, har Kongl.
De qvittenser, som af banken meddelas, gälla endast såsom verifikationer, men må icke öfverlåtas eller i rörelsen utleiqnas. § 33. Bankbolag må ej drifva handel med annat ån guld och silfver, i»- och utrikes vexlar samt allmänna räntebärande papper, ej heller ega annan fastighet, ån sorn för bankens inrymmande år behöflig ; men vare oförhindradt att inropa pantsatt eller utmätt egendom, som utbjudes på auktion, dervid bankens rått och säkerhet kan vara beroende, dock med iakttagande deraf, att sådan egendom åter varder försåld, så snart detta utan förlust för banken kan ske. § 34. Vid fordringars utsökande njute bankbolag samma rått till handräckning, som för Rikets Ständers Diskontverk nu år eller framdeles varder beviljad; börande lagsökning för fordran inom en månad från förfallotiden anställas. § 35. Råtter domstol i sak mot bankbolag, äfvensom då bankbolag råkar i konkurstillstånd eller söker årsståmning' å sina borgenärer, vare Rådstufvurätt i den stad, der bolagets hufvudkontor år beläget. § 36. Den genom Kongl. Förordningen den 4 Mars 1862 för skuldfordran i allmänhet bestämda preskriptionstid af tio år ege ej rum i fråga om banksedlar, utBih. till R. St. Skrifvelse, N:o 183. gifna af bankbolag, ej heller skall bevakning af dem enligt Konkurslagen erfordras, i händelse bankbolag råkar i konkurstillstånd eller i anledning af årsståmning, som, vid bolagets upplösande, må utfärdas å dess öfriga borgenärer. § 37. Har bankbolag, enligt något räkenskapsårs behörigen reviderade bokslut, gjort sådana förluster, att bankens reservfond och tio procent af den grundfond, som de solidariske bolagsmännen insatt, gått förlorade, då skall banken ställas under utredning och bolaget derefter upplösas, så framt ej bolaget, på en af denna anledning sammankallad bolagsstämma, förklarar sig villigt att inom tre månader, genom erforderligt tillskott å lotterna, återställa grundfonden till dess behöriga belopp. Kongl.
Tre liofem millioner Riksdaler Riksmynt, för alt användas till utbetalning dels af de under innevarande riksdag beviljade anslag å tillhopa 27,896,000 R:dr för fortsättning af Statens jernvägs - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 150. 15 byggnader under åren 1863, 1864, 1865 och 1866, dels af de utaf Rikets nu församlade Ständer för utförande af enskilda jernvägsanläggningar anvisade lån å tillsammans 9,644,060 P» dr; börande, derest denna lånesumma med tillägg af de i Riksgälds—kontoret innestående öfverskott å jernvägslånemedlen samt det af Rikets Ständer jemväl anvisade belopp af trafikinkomsten utaf Statens jernvägar icke blifver tillräcklig att bestrida de utbetalninger, för hvilka medlen sålunda äro afsedda, bristen af Riksgälds-kontorets egna tillgångar tillskjutas”. Af Herr von Francken, G. W. Af Herr A. W. Björck, som, under åberopande af sin vid det återremitterade Utlåtandet fogade reservation, ansåg, alt högst 2 7 millioner Riksdaler Riksmynt må upptagas såsom utländskt lån och alt hvad derutöfver kunde erfordras, borde upplånas mot obligationer i Svenskt mynt. STOCKHOLM, tryckt hos N. Förslagsberäkning öfver Ordinarie Statsregleringen tillhörande Inkomster oell Utgifter linder hvartdera af åren 1864, 1865 och 1866. Riksmynt. Årliga Stats-utgifter under hvartdera af åren 1864, 1865 och 1866. Till Stats-kontorct ingående Från Stats-kontoret utgående Ordinarie Stats-utgifter Beviljade af Rikets Ständer. Beroende på omröstning i Förstärkt Stats-Utskott. Tillstyrkta af Stats-Utskottet eller dess Afdelningar, men ännu icke pröfvade af Rikets Ständer eller hos Utskottet föredragna. Föreslagna i Kongl. Propositioner, hvaröfver Stats-Utskottets Utlåtanden ännu ej afgifvits. Summa Riksmynt. Oscar Arehn. Gust. Widegren.