Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Låt oss bränna Byrons minne på bål, derför att han lidit och icke kunnat tiga med sin sorg, emedan han trodde sig tala till menniskor. Och när vi glömt dessa alla, då skrapa vi till sist från minnets taflor ut bilden af Voltaire, som, när han med fanatisk logik kämpade för familjen Calas, var nog taktlös att under tre år icke skratta, af Savonarola, som ref ned konstens mästerstycken, af harm öfver att folket icke hade bröd, af Turgénjev, som sett sitt lands nöd och var nog dåraktig, att medan han lefde fjerran derifrån, tänka på detta sitt på en gång älskade och hatade land så starkt, att hela hans diktning blef en klagosång öfver det namnlösa Ryssland.Låt oss glömma dem alla — för att sedan med hr Hedberg sticka händerna i byxfickorna, vända rvggen åt verlden och skratta muntert och trefligt, derför att vi ha det så bra, derför att verlden är så treflig, och derför att publiken då blir lika belåten med oss som vi ijied den. Men äfven frånsedt detta ytliga sätt att neddraga konsten till ett betydelselöst tillfallighetsskämt, så är det ett gnedvetet eller omedvetet misstag af hr Hedberg att identifiera nutidens konst med pessimismen och påstå, att — for att begagna hr H: s visserligen icke originela, men i stället så mycket oftare använda favorituttryck — de nutida för-fattarne måla endast grått i grått eller, när det är riktigt galet, svart i svart. Detta uttryck är nu i och för sig till den grad obestämdt, att det rinner mellan fingrarna, som när man försöker att taga fatt på qvicksilfver. Men det kan ej rimligtvis hafva mer än två olika betydelser. Don ena är, att de nutida författarnes verldsåskådning i allmänhet är pessimistisk. Den andra, att de af sina figurer endast framställa deras dåliga sidor och dymedelst icke åstadkomma verkliga men niskor, utan karrikatvrer. Herr H. använder uttrycket i båda dessa betydelser, och man liar understundom litet svårt att fa klart för sig, hvilkendera han egentligen för tillfället åsyftar.
Hvad nu angar desse Summor; så emedan desamme bifvit utbetaldte af de medel för 1815 och föregående åren, sorn, i'föijd af Riksens Ständers Beslut vid 1812 års Urtima Riksdag, tillhört Kongl. Maj:ts Nådiga disposition, samt nu icke fordra annan åtgärd,' än att beloppen varda uti Riks-Staten afskrifna vid liquid med Krigs Committéen och redovisning af dem, som uppbttrit de öfrige Förskotterne; ty och då Riksens Höglofl. Ständer redan bifallit sådan afskrifning utaf större delen af de, utöfver hvad till Ståts-Utskottets Betunkandenl 1803 Xrigs-ufgifter blifvit användt, uppförde belop» pen i och för kostnader till hushållningens reglerande vid Kungsgårdarne; får Utskottet nu tillstyrka, att i afseende på verkställigheten deraf i ett sammanhang, underdånig anmälan hos Kongl. Maj t göres om afskrifning utaf Summan på det hela. Beträffande Förvaltningen af Stats-medlen för 1816 samt Räkenskaperne; så har Utskottet funnit den förre med noggrannhet och likmätigt grunderne för densaintna, af Kongl, StatsContoiret utförd, samt Räkenskaperne likaledes med ordning och redighet upprättade och afslutade, så att icke något förekommit att erinra. Dock får Utskottet härvid anmäla, att en Summa af 16,519 R:dx 19 sk. n r:st blifvit af Coursförhöjoings-rnedlen år 18x6 afskrifne, men, enligt upplysning från Kongl. Stats-Conioitet, höra till 1815 års Öfverskotts-medel, och alltså i Riks-Staten för år 1818 komma att upptagas; och har Utskottet för öfrigt skolat upplysa, huruledes den del af Tull-afgiflerne, sorn ingår i Vexlar, funnits öfverstiga den Summa af 90,000 R:dr Hamburger Banco, sorn till Kongl. Majrts
Regementets tjenstgöring, som merändels inskränker sig till dess egna årliga vapenöliiingar, samt exercerandet af det pä regementet indelade beväringsmanskap, kan således hvarken till besvärlighet eller kostnad jemföras med Garnisons-regementernes. I följd deraf, anser jag Befälets aflöning vid detta regemente kunna bestämmas betydligen lägre; men här förekomma tillika andra omständigheter, som göra en förbattrad reglering af aflöningsförhållandena, så väl för Befälet, som för truppen, af högsta behof påkallad. I afseende på Befälets aflöning, får jag i underdånighet fästa Eders Kongl Maj:ts höga uppmärksamhet derpå, att vid Wermlands Fältjägare-regemente ännu qvarstår den oegentligheten, att så väl Regements-chefen, som de begge Majorerne, innehafva kompanier, samt således, och enär beklädnaden vid regementet underhålles på passevolans genom Kompani-cheferne, äfven äro passevolantörer, lika med de tre äldste Kapitenerne. Ett sådant förhållande torde vara mindre lämpligt, helst det i främsta rummet åligger Regements-chefen och Majorerne att tillse, det Kompani-cheferne i detta fall uppfylla sina förbindelser. Vid alla öfriga regementer, der samma förhållande förut egt rum, har detta genom förändrade organisationer blifvit afskaffadt, så att Wermlands Fältjägare-regemente numera är det enda, der detsamma ännu qvarstår.
Ladagårds-afkastningen är, af förut antydde skäl, icke så betydlig som den kunde och borde vala; men den är vigtig för denna landsort, hvarifrån ost och smör under sommaren och hösten säljes i myckenhet åt närmaste sjö-städer. Farsoter hafva lyckligtvis icke visat sig på lång lid bland kreaturen. Skogar: Fordom var denna province, i anseende till skogens växtlighet och öfverflöd derpå, att jemföra med de Norra Länen, men snart börjar dugligt byggnadsvirke att med möda kunna erhållas. I de orter der tillgången ännu är någorlunda rik derpå afyttras till Sjöstäderne Calmar, Carlskrona, Carlshamn och Halmstad samt Ronneby Köping en mängd timmer och virke, sora derifrån utskeppas, och denna försäljning inbringar betydliga penningesummor. Då alla byggnader och hägnader i allmänhet uppföras af träd, uppkommer icke eiler derigenom besparing af skogs-effecter. Endast på några få herregårdar finner man byggnader uppförde af sten — det enda skogsbesparande ämne, som här med fördel kan begagnas. Genom omättligt svedjande och Backstugors anläggning medtages skogen årligen i betydlig målin. Till hämmande ;d’ flygsanden vid Ljungby inom Sunnerbo Härad, bär, genom det synnerliga hägn, hvarmed Kongl. Majit täckts i Nåder omfatta denna villiga angelägenhet, åtgärder kunnat vidtagas, hvarigenom den, pä ett falt al Etthundrade Tjugo Tunneland befinteliga Flygsanden, blifvit så dämpad, alt den nu mera ej förorsakar skada, och på en del af fältet flir' nes redan små-skog. Sisla Femtedelen af de genom Kongl. Mojits nådiga bref af den 1 ’ Febr. i8a3 dertill anordnade Två Tusende Femhundrade Riksdaler bl ef j början af år rSacf lyftad och använd linder samma års lopp, så att dess slut endast återstod Sju Ridt34 Skill. 2 rist. Banco.
Så länge jag t. ex. ser gråstensfoten under stallbyggnaderna oljefärgmålas, anser jag tiden icke vara inne att bevilja några anslag. Jag får ännu en gång för R. o. Ad. förklara, att jag icke kan tillstyrka något extra anslag, ehuru jag icke kan neka behofvet af dem i mångfaldiga afseenden; roen jag anser det såsom en opinionsyttring af nationen, och jag vill åtminstone icke taga på mitt samvete att hafva undertryckt • min tanke i détta fall. H. Ex. Hr Gr. Brahe: Jag skall icke upptaga R. o. Adis tid med några betraktelser hvarken öfver den politiska ellér financiella sidan af förevar, ämne, emedan jag anser det olämpligt att göra den förra till föremål för någon framställning på detta rum, och emedan jag', hvad den sednare beträffar, är fullkomligen lugnad genom det beslut, R. o. Ad. på förmiddagen fattade. Jag skall således endast bålla mig till den militära delen, i hvilket afseende jag likväl har föga att tillägga hvad som yttrades vid återremissen och ytterligare i dag af flera talare. Jag får blott fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet uppå, huru, jag vågar säga, olämpligt det torde vara, om vår arme' kanske vore den enda, som saknade ett sådant vapen som det ifrågavarande, under det att vår vida underlägsna armeer uti länder, sorn med oss icke kunna jemnföras i afseende på sitt geographisfca läge, tillegnat sig detta vapen, såsom det kraftigaste till sjelfständighetens försvar. Med denna öfvertygelse vågar jag 3o Den 3 November e. m. hoppas, att R. o. Ad. äfven skall inse behofvet och vigten af detta vapen och således bevilja det anslag, som i K.. M:s nåd. propos. till dess anskaffande finnes utfördt. Man har sagt, att det under närvar, fredliga förhållanden i Europa vore öfverflödigt att göra några uppoffringar för försvarsverkets iståndsättande. Jag tror, att man just nu under den lugna tiden bör tänka härpå, och förenar mig i öfrigt med de talare, som anse sådant vara för sent, sedan förhållandena förändrat sig. Man har äfven förebrått
Men just der är lagens skydd, åtminstone för egendom, så ofantligt dyrt, att det derigenom synes vara gjordt snart 160 Den ig April f. ra. sagdt till ett prerogativ Mott för den rike. Kortliden: jag skulle gerna vilja vela, hvad man egentligen har emot vår representation. Det har blifvit en sed att hacka på våra Stånd och isynnerhet detta Hus. Men jag har sett mig något om i förhandlingarna hos andra länders rådslående församlingar: och knappt någorstädes har jag funnit en allmännare upplysning, en allmännare rättskänsla och en mer allmän beredvillighet att försaka egna fördelar för det allmännas väl och det rätta, än just här. Man klagar, att riksdagarne äro så långa. Nå väl! Hvarföre vidtager man icke åtgärder till deras förkortande? Jag har sjelf yrkat derpå och antydt medlen dertill, samt anser mycket kunna i detta afseende vinnas blott genom ett noggrannare iakttagande af våra redan befintliga grundlagsstadganden. En af de omständigheter, som hufvudsakligen verka till riksdagarnas förlängning, är nemi, de många voteringarne i förstärkta StatsUtskoltet. Men hvarifrån härleda dé sig? Jo! från ett missförstånd af 69 §:n Reg.Fm och dess alltför ensidiga tillämpning. Ty man har ej velat förstå, att de deruti lemnade föreskrifterna lyda under det allmänna stadgandet i 75 §.‘n Riksd.Qrdn. att, ”då två Stånd stanna emot två, skall saken förfalla, om den blott är af beskaffenhet att kunna förfalla.” Oin t. ex. fråga är om en lönetillökning för ett gammalt embete, och två Stånd stanna emot två i afseende pä summan, så bör frågan förfalla och den gamla lönen förblifva oförhöjd. Men om lie eller alla fyra Stånden beslutat ett nytt embete, t. ex. en extra provincialläkare, men icke kunnat förena sig om lönens belopp, så är sistnämnda fråga af den beskaffenhet, att den icke kan förfalla, utan derom måste slutligen voteras i förstärkt Utskott. Mycken tid har hittills äfven blifvit spilld blott på tvister om våra lagars tillämpning.
Reg.F. må antagas, synnerligast för att borttaga scruplerna hos dem, som i den närvarande redactionen se en obunden lagstiftningsmagt hos Ständerna i allt, hvad sorn står i samband med Ranken; men jag anser nödvändigt, att en fullständig lag för bankrörelsen finnes, och kan den ej vinnas på ena vägen, måste den vinnas på en annan. Efter min öfvertygelse finnes ingen laglig grund att vägra remiss; och jag instämmer derföre med Frih. Boye att begära remiss till RancoUtsk. , hvars pröfning den vigligaste delen af frågan tillkommer, under förbehåll att i detaillerna få yttra mig vid ett annat tillfälle. Hr Cederschjöld: En värd talare, Frih.Cederström, har yttrat, att R. St. äro fullmyndiga och sjelfva kunna pröfva, huruvida ett mål är stridande mot grundlagen eller icke, samt ätt således någon fara icke kunde uppkomma genom målets remitterande till Utskott. Men i min tanka finnas, i fråga om målets öfverensstämmelse eller strid med grundlagen, icke mer än 4 domare hos Stånden, nemligen Talmännen; och för min del vill jag villigt underkasta mig Hr Landtnäs förmynderskap i detta fall. Jag kan väl säga min mening, men vill, att frågan afgöres af Hr Gr. o. Landtm., och skulle högeligen önska att aldrig upplefva den dag, då R. o. Ad. får afgöra, huruvida en fråga är stridande eller icke med grundlagen. Hr Stråle har till ursägt för Högsta Domstolen anfört, att Domstolen icke kände, huruvida ifrågavarande lagförslag skulle till R. St. öfverlemnas före eller efter det frågan om Reg.Fts 72 §. blifvit afgjord. Men just den osäkerhet, hvari Högsta Domstolen var derom, borde hafva fästat dess uppmärksamhet på faran af ett ovilkorligt tillstyrkande af ett lagförslag, som i ett fall kunde vara stridande mot grundlag, nemi. om 72 §. blefve afslagen; och jag önskar högeligen, att Högsta Domstolen för framtiden ville pröfva, huruvida lagförslagen öfverensstämma med grundlagarna. E11 annan värd talare, Frih.
Enär den från skatt befriade femtonkannorsförsäljningen af bränvin oftast blifvit missbrukad genom att den så kallade “salningen“, hvilken synes blifva en allt mera utvidgad industri, som framkallar missnöje och bekymmer hos en stor del af landets ordningsälskande medborgare, dermed varit förenad; torde det nu för lagstiftarne vara angeläget tillse, att någon åtgärd blifver vidtagen för att förekomma detta så mycket öfverklagade oskick. Omöjligt är det nu för en kommun att kunna inom sig ordna bränvinsförsäljningen på ett genom god ordning ändamålsenligt sätt, så länge det privilegiet qvarstår, att såsom minimum får försäljas femton kannor, då man tager i betraktande, hurusom den förutnämnda salningen praktiseras. Vanligen är den person, som bedrifver bränvinshandel af 15 kannor och derjemte äfven salningen, betänkt på att skaffa sig ett sådant biträde, som är mindre välfrejdadt eller åtminstone har afskudda! sig hederskänslan. Han skall, enligt öfverenskommelse, 460 Motioner i Bomle-Ståndet 1865. N:o 315. emot en viss procent af vinsten realisera affären med salningen, och, sedan han först samlat kunderna, tar han ut de 15 kannorna ifrån säljaren och transporterar det insatta bränvinskärlet på annat ställe, der köparne sjelfva få taga hvar sin andel. Dessa salningar kunna försiggå flera gånger om dagen, der ett större tillopp af ar betsfolk finnas, såsom vid köpingar och skeppsvarf. Att författningar på ett sådant sätt öfverträdas och illuderas måste alltid hafva demoraliserande följder, sorn förr eller sednare blifva vådliga för samhällena. Af hvad jag nu i korthet anfört, och med fästadt afseende derpå, att en hel sockens röstegande befolkning icke eger rätt att förhindra en sådan bränvinshandtering, som är dem till men, får jag vördsamt föreslå: att bränvinsförsäljning under 30 kannor icke må varda tillåten på annat sätt å landet, än att rättighet dertill skall sökas hos vederbörande kom munalstyrelse, såsom för idkande af minutering och utskänkning stadgadt är. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles.
Föredrogs å nyo Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den 18 sistlicUie Mars under N:o i4 afgifne, samt 270 Den i3 April. den 3o i samma månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, att Kongl. Majus Förordning af den 19 December 1827, angående grunderne och vilkoren för Hemmansklyfning samt afsöndring af Jord eller andra Lägenheter från Hemman, må gälla äfven i afseende på SäteriRå- och Rörssamt Frälsehemman, och att föreskrifterne om Säteri-byggnads underhållande å Säterier må upphöra. Friherre Wrangel; Henning: Endast den stora vigten af ifrågavarande Utlåtande har kunnat föranleda mig att uppträda för att tala emot detsamma, hvilket jag visserligen eljest hade önskat undvika; enär ämnet rörer så många olika intressen. Jag skall likväl vara tillfredsställd, om jag lyckas att fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derå, att frågan innebär ett verkligt ingrepp i våra rättigheter. Det är visserligen icke ovanligt, att se enskildte Motionärer framkomma med oroande framställningar i detta afseende; men jag hade icke väntat, att vi ifrån Regeringen skulle få emottaga en proposition, som är så rakt stridande mot våra privilegier och 114 §• Regeringsformen, hvilken tydligen stadgar, att intet RiksStånds privilegier kunna rubbas utan samtelige RiksStåndens begifvande. Det skäl man åberopat till grund för den Kongl. Propositionen, är farhågan, att Staten, ge - nom en alltför stor afsöndring från Säteri©ch Frälse-jord, skulle gå miste om dess påräknade bidrag af egendomar med denna natur. Rättighet till obegränsad afsöndring af sådan jord har nu ägt rum i 20 år efter det Ridderskapet och Adeln frånträdde största delen af sina öfrige rättigheter; och jag vet icke, hvarföre man nu vill återupplifva ett gammalt frö till missförstånd. Då Ridderskapet och Adeln öfverlemnade sina privilegier, var meningen visst icke, att ställa sig under något förmynderskap i afseende på förvaltningen af sin egendom; men detta är likväl nu förhållandet.
I anledning häraf har Eders Kongl. Majits Befallningshafvande, efter det vederbörande afgifvit utlåtande i ämnet, återställt handlingarne, som härhos (Bil. 9) bifogas och i sammanhang med frågan om provincial-läkare-regleringen i allmänhet, föreslagit, att en ny Provincialläkare måtte anställas för Westbo härad, jemte några socknar af Mo härad, med en befolkning af 28,363 personer och station i Giss]aved, samt att med afseende på detta distrikts ofördelaktiga beskaffenhet, till en början någon förhöjning i lönen måtto för denna läkare bestås, och hafva menigheterna inom distriktet visat sig villiga att lemna bidrag till beredande af hostad åt ifrågavarande läkare. I fråga om regleringen af länets läkarevård i öfrigt, i hvilket afseende Kronofogden inom Norra och Södra Wedbo häraders fögderi, äfvensom Provincial-läkaren Doktor Sköldberg, framställt förslag om dessa, till ett och samma distrikt hörande häraders fördelning i tvänne, med station för det södra, med en befolkning af 15,933 personer, Transport Ridr 66,000: 2,500: 68,500 Bil. till Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse N:o 51. 33 Transport Hulr i Ekesjö och för det norra, med ön befolkning af 21,008 personer i Hullaryd, har Eders Kongl. Maj358' Befallningshafvande Väl funnit en sådan fördelning af Ekesjö nuvarande provincial-Häkaredistrikt vara nyttig, men med afseendö på Provinciål-läkaren Bråkenhjelms yttrande, att den allmänna sju-kvården i detta distrikt kail anses vara för närvarande lämpligt ordnad, så länge Provincial-läkaren sjelf, enligt särskildt tillstånd, är bosatt i Norra Wedbo, och der har sin förnämsta verksamhet, helst Södra Wedbo, under vanliga förhållanden, kan påräkna enskild läkarevård af i Ekesjö bosatta läkare, — ansett frågan om en dylik delning tillsvidare böra förfalla.
Repperda Annagården N:o 9, och Hallagården N:o 3, om anslående af Hultsjö Bergagården lill länsmansboställe istället för, se Hullsjö. Resekostnadscrsättning, angående sådan åt militäre, eivile och ecklosiastike tjenstemän loren del resor i Ijensteärenden, se Tjenstemän. Resereglemente, angående vissa ändringar i gällande Restitutioner, om förökadt anslag till Revisions-Sekrcterare, angående förändring af deras löner till arf voden » angående bestämmande till i i k a belopp, 4000 rdr rmt, af alla de utaf Kongl. Maj:t föreslagna arfvoden för Revisionsskilling, om upphörande af, i tvistemål, se Borgen för kostnad och skada. Revisorer, Rikets Ständers, om ändring i och tillägg till instruktionen för, af Statsverket Se 12 b. 14 Febr. Se Se b. 22 April Prest eStå ndc-t. Åttonde b. II Febr. Sjunde Andra b. 22 April 22 April Borga reSlå lidet. HufvudTiteln Boude Ståndet. (73 Cj 77" - — ■ re < N:0 b. 11 Febr. Hufvud - Hufvud - b. 14 Febr. Titeln. Titeln. 22 April R. I anledning af återremiss . Revisorer, Rikets Ständers, angående förnyad instruktion för, vid granskning af BiksgäldsKon terets tillstånd och förvaltning » angående beräkning af resekostnadsersättning och arfvode åt ' IQ C/3 •“ N:o ^ ^ g ST ce _ ^ i rr\ ° 1 C/3 il1! E' 3 N:0 Bd. 443 A. 170 A. 64 ® angående instruktion för, vid granskningen af Bankoverket » angående dito dito, vid granskningen af lånekontoren i orterna n om utseende af, för granskning af Diskontverkens räkenskaper och förvaltning RindOolidcn, om skadeersättning för förlust i anledning af väganläggning förbi, se Nilsson.
Jag anser detta visserligen icke kunna i sjelfva verket vara skadligt, men jag hemställer till Herr von Hartmansdorff, om han icke tror, alt Rikets Ständer vid de Lagtima Riksdagarne uppgöra sina Inslructioner och vidja sina Fullmäktige, så alt dessa Verks förvaltning ostördt under de 4 ^ 5 åren kunna fortfara, i händelse någon Urtima Riksdag icke skulle under D e »i 9 Mars f. in. mellantiden inträffa. Jag tror, att dä Urtima Riksdags sammankallande är något, som beror på Kongl. Maj:t, och sorn derföre ej alltid emellan de Lagtima Riksdagarne kommer att inträffa, det icke är något skäl att vid Urtima Riksdag granska Fullmäktiges förhållande, så mycket heldre sorn, om icke Urtima Riksdag inträffar, någon sådan granskning ej kommer att ske förr än vid nästa Lagtima Riksdag. Hvad åter vidkommer Herr von Hartmansdorffs anmärkning, att Rikets Ständer skulle kunna blifva sammankallade endast derföre, att Kongl. Majrt fann det Banken rila förvaltades, så tror jag att sådant icke kan inträffa förr än efter Realisationen, oell om BankoFullmägtige då så illa förvaltade Banken, att utväxlingen mäste upphöra; men detta befarar jag icke, emedan jag tror, att Fuilmägtige noga skola följa sina Instructioner, och då tror jag ingen våda vara alt befara, synnerligen som jag tror, att Rikets Ständer, så väl genom sina Instructioner, sorn sina val, skola trygga Bankens säkerhet. Hvad åter beträffar frågan om granskningen af dessa Verks tillstånd och förvaltning, så skulle en sådan granskning helt och hållet förändra den princip, att Utskotten ej skulle sammanträda till verksamhet annat än i anledning af Kongl. Maj:ts propositioner; ty anser Herr von Hartmansdorff att Rikets Ständer böra granska dessa \erk, så skola Den 9 Mars fm. 171 nödvändigt de Utskott, livilka skulle förrätta granskningen, sammanträda utan att Konungens propositioner dertill gåfve någon anledning. Då jag först hade ordet och gjorde anmärkningar mot de föreslaglie valen, utgick jag från samma åsigt, sorn Herr von Hartmansdorff, att om val skulle ske, så borde granskning föregå desamma.
Att ännu ytterligare höja deste afgiftcr utan Riksens Ständers samtycke, är igenom förberörde § i den nya Regerings - Formen wistigcn förekommit, hwar, emot det synes ej wara Konunga-magtcn betagit att dem minska i de delar, som Rikets sanr.skylldiga intereste och nyttiga handels - gemenskaper med främmande länder det nödwändigt fordrade. Men i Stats - Werkets närwarande bcträngda tillständ, förbjuder det senare stg sjelf och kan ej förwäntas, dä en förminskning i Stora Sjö-Tulls,afgifternc efter utseendet tros werka pä Statens tillgängar, ehuru dr» sinnes kunna bereda wida större national-fbrdel igenom nya handels grenars öppnande, och en lättad handels gemenskap med de länder, som igenom wära Tullfbrfaktningar nu utestängas, ej fä ersättas med en deremot swarande förhöj, ning pä nägra fä waror, som det kunde utan skada läka. Min afsigt med detta anförande är ingalunda att fbrrflä nägon ändring Uti det som rörande Stora Sjö-Tulls-afgiften är i Regerings - Formen stadgadt, nien endast, att gifwa anledning till nägon sädan af Rik - Den M Gctober. 4729 Riksens Ständer utstakad tillämpning af detta stad, gande, att Riksens Ständers afsigt dermed mä minnas utan uppoffring af fördelar, igenom en utwidgad Han, del och Industrie, som Rikets bckrängda tillständ NU mer än nägonsin päfordrar. Om Rikets Högloft. Ständer finna dest erindringar förtjena nägot afseende, synes det blifiva läm, pcligast, att tili deras Economicoch BewiilningS-Utskott blifmer uppdragit, att föreflä en sädan tillämpuing af berörde § i Regerings - Formen i afseende pä Skora Sjö-Tulls-afgifken, som detta migtiga och gran, laga ämne synes fordra. Remitterades till Allmänna Beswärs, och Ekonomiesamt Bcwillnings, Utstotten.