Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N.o 21. lig Pollet, mea försummat att dervid behörigen öfverkorsa den Sedeln, som sedermera borrtkom ; och Lindberg ålades, på grund häraf, jemnlikt Commissariatets den 20 October 1827 fattade beslut, att, efter undfående af en allvarlig föreställning inför Commissariatets Protocoll, genast ersätta Banken de 200 R:dr Banco, som, för Sedelns infriande andra gången , måst utgifvas ; hvilket ansvar Herrar Bapco^Fullmägtige, uppå af Lindberg anförda besvär, uti Resolution af den 6 December samma år endast i så måtto mildrade, att, med afseende å Lindbergs knappa tillgångar och bristande förmåga att ersättningen på en gång utgifva, (helst han, hvars Lön inom Banken nu ej utgör mera än 90 R:dr årligen, då var alldeles lönlös), honom tilläts att, under loppet af sistlidet år, qvartaliter, med 5o R:dr hvarje gång, ifrågavarande skuld godtgöra ; som också gått i verkställighet. Inom behörig pnescriptionstid, och enligt den ordning, som uti Banco-Reglementets 1 Art. 22 §. bestämmes, har Extraordinarie Contoirs-Skrifvaren Lindberg hos Hrr BancoFullmägtige inlemnat en till Banco-Utskottet ställd Böneskrift, deruti han, af anförda bevekande skäl, anhåller om eftergift oell af - fi anco-Utskottets Betänkande. 1* skrifning af omförmälda 200 R:dr Banco, och att beloppet, såsom redan utbetaldt, måtte till honom få restitueras.
Riksdag för allmogen i Jerrestads, Ingelstads, Gjerds, Allbo och Willands Härader af Christianstads Lån, hos Kongl, Maj;t i underdånighet de flere olågen - StatsUtskottets Betänkanden. i Gy3 heter, som större delen af denna allmoge skulle tillskyndas genom den rättigheten, hvilken det i orten belägne Andrarums Alun Bruk från längre tid varit tillerkänd, att framför alla andra få uteslutande köpa all den skog, som de, inom ett visst afstånd från Bruket boende, Kronooch Krono-Skatte Hemmans Innehafvare ville afyttra, och då denna rättighet icke vore förenad med den ovilkorliga skyldighet för dem, att någon Skog till Bruket leverera utan endast medförde ett onaturligt tvång, som icke ledde till annat ändamål, ån ständige tilltal och ofredande af Brukets Betjening, samt det anslagne Skogsområdet dessutom icke vöre vidare behöfligt för den i sednare tider vid Bruket åstadkomne ringa tillverkning, hade Fullmågtige, jämväl på grund af den frihet författningarne i allmänhet förunnat Skatteman öfver sine Skogar, i underdånighet anhållit, det berörde uteslutande rättighet för Alun Bruket nu mera måtte upphöra samt vederbörande Skogsegare förklaras berättigade, att utan hinder deraf, till hvem som heldst, inom eller utom det nu varande Bruks Districtet, aflåta sine umbårlige SkogsefFecter af lofgifne Slag; och de af Allmogen , hvilka behöfde sig dem förskaffa, såmedelst varda friade ifrån de olägenheter, sam Skyldigheten att bevisa sin åtkomst dertill, utom Bruks Districtet, hittills! för dem medfört. l6g4 Stats-Utskottets Betänkanden. Sedan Kongl.
Fjerde Afdela & O Deri $1 Julié S. X). wedan de öfriga respectiya Standen ic« lee ansett sig tunna inga uti Riddörskapets och Adelns inbjudning, att uti den nyligen till Hans Kongl. Majit genom en Deputation framburne Tacksägelse-Adress tillägga ett betygan-, de af Riksens Ständer* underdåniga glädje att se Rikets inhemska Närlrtgar fullkomligen upp. rättade ifrån den mindre gynsamma belägenhet, i hvilken de genom den förflutna tidens, af händelserna oundvikeligen påkallade, Politiska skiften blifvit försatte, beslöt Högloft. Ridderskapet och Adeln nu mera inbjuda de respectiva Stånden, att med Ridderskapet och Adeln om en särskildt Deputation sig förena, i ändamål att det Särskildta Utskottets Retänkande, om den öfverklsgade allmänna förlägenheten, till Hans Maj:t i underdånighet öfverlemna; anseendes Ridderskapet och Adeln liufvud-momenterna af framställningen inför Konungen kunna blifva följande: Att den genom flera Memorial anmälte förlägenhet i allmänna rörelsen föranledt Riksens Ständer, att genom ett Särskildt Utskott låta uppsöka orsakerna dertill och' botemedlen deremot; Att, utom de orsaker, bidragande tiFl ali-’ maijna förlägenheten, som härleda sig från myn t förhållandet och från 181 a års missväxt, Riksens Ständer funnit att den riktning, som handeln under krigets flera skiften erhållit, yttrat ett menligt inflytande på de inhemska färingarna och på folkets lefnads-sätt; Att, Den 31 JuU. 483 Att, utan Kongl. Majus särskilta Nådiga, åtgärd, verkningarne deraf ofelbart blifva lång* Varige; och Att Riksens Ständer anhålla i underdånighet få underställa Kongl. Majus visa pröfning, genom hvilka medel;, i deras tanka, deri inhemska närings-fliten skul e kunna ater [ifvås, och Folket återföras till sin fordna tarflighet. Ut supra. Ex Protocoilci A. G. Silverstolpe. $. r>.
Skrifvelsej IV:0 62. 101 Nedsättning, emot upphörande af hittills åtnjutna afkortning i grundränta!!, (brrättningsmännen oek lor sin del i underdånighet tillstyrkt; hvarvid likvid företedde sig det förhållande, att hennnansinnehafvarne sjelfve, med jemkning af ett vid undersökningens början fråmstäldt vilkorligt anbud af 10 tunnor spanmål för hvarje helt mantal, i stället för nu utgående dagsverkslösen, sedermera uppgifvit 8 tunnor spanmål af mantalet, hälften råg och hälften korn, såsom ett belopp, hvartill afgiften kunde för framtiden skäligen bestämmas, samt att genom antagande af detta senare anbud en icke obetydlig lindring i nuvarande afgift skulle de arbetsskyldige beredas; och ehuru värdet af berörda spanmålsq v antitet, efter medel-mark egångspris, jemväl understege det värde i penningar, hvartill arbetsskyldigheten blifvit, med dagsverkenas nedsättning tili 18 ökeoch nära 29 dränge-dagsverken, af förrättningsmännen uppskattad, ansåge E. K. M., med fästad t afseende å hvad i öfrigt vid undersökningen blifvit upplyst och anmärkt angående hemmanens å ön Hven inskränkta egorymd och jemförelsevis mindre fördelaktiga läge, godkännandet af berörda anbud innefatta en lämplig och med rättvisa mot så väl staten som de skattskyldige öfverensstämmande jemkning uti ifrågavarande, omförmälda hemman åliggande, besvär; hvadan E. K. M. för Sin del bilolle och till antagande af Rikets Ständer föresloge, att de arbetskyldige heromausinnehafvarne å ön liven måtte för framtiden njuta den lindring uti oftauämnda arbetsskyldighet, att de, i stället för nu bestämda dagsverken, finge hädanefter för hvarje helt mantal och i förhållande härtill för mindre erlägga en årlig spanmålsränta af 8 tunnor säd, hälften låg och hälften korn, att utgöras, på sätt i afseende på kronans behållna räntespahmål nu vore eller framdeles kunde varda i allmänhet stadgadt, hvaremot de icke vidare komme att åtnjuta den afkortning å hemmansräntan, som med 6 daler eller 2 r:dr för hvarje | mantal hittills egt runi; och hade E. K.
Men det skedde icke. De svarade mig, att här kunde endast min egen känsla råda, här kunde jag endast besluta för mig själf. Och i ångest förstod jag, att jag hade icke längre någon makt öfver mig själf, icke längre makt att hejda mitt eget öde. Jag var som fjättrad af osynliga band. Hur ofta hade jag icke beslutat mig för att tala! Hur ofta hade jag icke tänkt öfver, att det skulle ske. Det behöfdes blott några ord, så var det sagdt, blott ett ögonblick, som jag grep i flykten, så kunde jag vara min ångest kvitt. Hända sedan, hvad hända ville! Men så ofta jag mötte Pierres vemodiga, strålande ögon, som tycktes smeka mig, när de glänste emot mina, då var det, som om orden stockade sig i min hals, och jag frös af rädsla, att jag skulle mista honom. Jag försökte att skrifva. Gång på gång satt jag och skref, ref sönder hvad jag skrifvit, och grät öfver min egen svaghet. En gång stod jag vid breflådan med ett bref i min hand. Men jag drog tillbaka handen igen och sprang hem. Det var, som om någon hade hviskat i mitt öra: »Nej och nej och nej». Och jag gaf mig ingen ro, förrän jag sett mitt bref brinna i kaminen. Å, hur länge vankade jag icke denna natt omkring i hans atelier och tänkte på allt detta, medan jag såg, hur den lilla lampans matta sken lyste genom den öppna dörren som ett allseende öga ut i mörkret. Jag mindes vårt bröllop, hur jag gladdes, och hur jag led, hur jag darrade af ångest, att han skulle se min hemlighet på min kropp ... Å, jag kunde dö af blygsel, när jag hörde honom hviska mitt namn, när jag ... Å, jag kan icke tänka därpå. Ännu i denna stund vill jag blott gråta, gråta af ånger, öfver att jag varit så svag och så feg. Ty Pierre älskade mig allt för mycket. Han kunde ingenting se, intet. Om min kropp varit bemängd med gift, han skulle icke hafva märkt det. Så högt älskade han mig. Som jag tänkte härpå, kom jag att stanna vid balkongdörren. Den vetter ut öfver en vy af Seinen, och jag mindes, hur ofta jag stått där vid Pierres sida.
N:o 43 Expeditionslösen, Bankens. Mern. F. Fahlu Högre lärdomsskola, om tillsättande af en andre Apologist derstädes. Uti. 4 Fahlun, om nedsättning af denna stads båtsmanshåll. Uti. Fartyg, angående upphörandet af båkafgift för deni i visst fall. Ulf. Nro ro.2. Fattigvården, om understöd och åtgärder för dess förbättrande. UtJ. Nroqo. Folkskole-lärare-seminarierne , om ökadt anslag till dem. Uti. N:o ; Mern. Folkundervisningen, om anslag till dess befrämjande. Uti. N:o i lq. D:o, om Helgonskyldens användande dertill. Uti. N:o i ao. D:o, om skyddsafgiltens användande för befrämjandet deraf. Bet. N:o 38; Uti. Nro g']. D:o, angående väckt fråga , att algiflerna dertill måga uppbäras gemensamt med Kronoutskylderna. Uti. Nro i2t D:o, om ändringar i Kongl. Stadgan rörande densamma, af d. iS Juni 1842. Bet. N:o 4°; Mern. Fornskrifts-Sällskåpet, om inköp och utdelning af ett visst antal exemplar af dess handlingar. Uti. N;o 4- Fotmöten vid Indelta Cavalleriet, om deras afskaffande: Uti. Friintim/ners-undervisningen, 0111 en Normal-skolas inrättande för detta ändamål. Uti. Frösö Skola, om utvidgning deraf. Uti. Fyrbukar, om uppförande al nya sådana. Ull. N:o 28. Mern. Nro r r4- Fångar, om förändring i sättel för deras transporterande. Uti. Färentuna Härad, om rättighet för vissa hemman derstädes lill utsyning å en Krono-park. Uti. Nro 5. u. Gardes-Regementena, om förändrad organisation af dem. Uti. Gottland, om dervarande Skattehemmans befriande från skyldigheten att underhålla Strandridare-boställen. Uti. Nro 215; Mein.
Det är en skrifts anda och syftning, säger Utsk, vidare, som skall ingå i pröfningen af densamma. Deri instämmer jag äfven af allt hjerta med Utsk. Jag beklagar blott, att Utsk. funnit syftningen oskyldig eller åtminstone oskadlig, då jag deremot finner den lemna grundad farhåga för de vådligaste följder. Jag förenar mig med Frih. af Nordin ocb begär, att H. Ståndet måtte företaga frågan till slutligt afgörande. Åtskilliga yttrade härtill deras bifall. Hr Oxehufvud, Göran Adolph: Sedan den siste värde talaren så väl utvecklat ämnet och syftningen af Utskrs betänk., är det sannerligen svårt för mig att vara. den i ordningen, som har att näst efter honom yttra sina tankar; men då en talare här sagt, att minoriteten inom Utsk. gjort sig litet besvär med att genomdrifva sin sats eller göra sin åsigt gällande, nödgas jag upptaga R. o. Ad:s dyrbara tid med att redogöra för mina åsigter i ämnet, — åsigter, som härleda sig från det ögonblick, då Hr Crusenstolpe afgaf sitt yttrande, och icke från några andra skäl; ty jag trotsar någon här eller på annat rum att säga mig, det jag genom snack eller något fagert tal låtit ändra min öfvertygelse eller grundat min mening på sådana lågsinta motiver, som af intoleranta talare alltid tilläggas dem, hvilka icke instämma i deras åsigter. Jag har reserverat mig mot Utsk:s betänk., så till uppställning som beslut. Jag reserverade mig emot uppställningen derföre, att jag ansåg den ensidig; ty jag har trott, att då Utsk. blifvit nedsatt för att pröfva ärendet, Utsk. bort upptaga åtminstone de skäl, som föranledt remissen, änskönt Utsk. hade funnit öfvervägande skäl för dess nu framställda mening. Jag biträddes ej i denna åsigt af någon annan af Utskrs ledamöter, och jag får nu, sedan jag närmare betänkt saken, förklara, att jag ej kan gilla betänkts uppställning just derföre, att hela den theori, som der finnes utvecklad, synes mig falsk och grundlös eller sakna tillämplighet i förevar, fall.
Ej må förslag, sorn rörer annat än ordningsmål, antagas, innan detär af Utskott bered t. Dock må Riksdagsmans framställning ulan remiss lill Utskott nedläggas, när minst Trefjerdedeiar af Kamarens tillstädesvarande Ledamöter derom ense äro. Lika med ordningsmål anses Utskotts tillsättning eller förstärkning, eller förseende med serskildta uppdrag eller föreskrifter. Framställning derom behandlas, såsom i nästföregående §. är stadgadt om mål, som af Utskott beredt blifvit. §. 73. Till besluts fattande, der ej denna Regerings-Fortn annorlunda stadgar, gore det tillfyllest, att minsta antal, sorn öfverstiger hälften af de röstande, sammanstämmer. Val skall ske med slutna sedlar. Annan omröstning må ske öppet efter upprop, der ej Ledamot sluten omröstning yrkar. Är vid öppeu omröstning frågan genom likhet i röstetal oafgjord, vare ogild och sluten omröstning blifve företagen. D O Viii slu.ten omröstning skall, innan sedlarne öppnas, en af dem undantagas och förseglas. Befinnes vid de öfrige rösternes uppsumrnering frågan, genom likhet i röstetal, oafgjord, då skall den sedel öppnas, som undantogs, samt med de öfrige räknas. Är frågan afgjord, den undantagna sedeln förutan, då skall den sedeln ouppbruten genast förstöras.
Vid öfvervägande af denna motion har Utskottet funnit otvetydigt, att med det uti ifrågavarande 26 och 28 §§ förekommande uttrycket ”församling” förstås pluraliteten af församlingens röstegare, hvadan Utskottet finner något förtydligande af samma §§ icke erfordras och förthy vördsamt hemställer, att Rikets Ständer icke måtte å motionen fästa afseende. Besv. och Ekon.-Utsk. Betänk., Ii: o 51. U:o 51 Ank. till Exp. Utsk. den 18 Febr. 1854, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om vidtagande af åtgärder för utfärdande af nya Krigs-artiklar, Tjenstgörings-reglemente för Armeen., Fältförvaltnings-reglemente och Reglemente för ordnande af den militära sjukvården. Uti en hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln väckt, till Utskottet remitterad motion, har Herr Stjernsvärd, G. M., fästat uppmärksamheten dervid, att icke inom någon samhällsställning bristen på ändamålsenliga, noggranna, fullständiga och i allo tillämpliga lagar, reglementen och föreskrifter vore mera kännbar, än inom krigareyrket, samt saknaden af ofvanberörde allmänna föreskrifter så mycket snarare kunde medföra de menligaste följder, ”sorn på deras tillvaro berodde hvad som utgjorde det "nödvändiga och enda medlet för vidmagthållande af en med helsosamma ”frukter förenad1 krigslydnad och ett icke förslafvande samband emellan "hvarje länk i den militära hierarkien;” men att, detta oaktadt, sådana lagar och stadganden likväl här i landet saknades, emedan det, efter motionärens förmenande, icke kunde sägas, att hos oss funnos i allo gällande och tillämpliga Krigs-artiklar, Tjenstgörings-reg/emente, Fält för valtningsreglemente eller Reglemente för ordnande af den militära sjukvården.
Om ett förslag är behörigen väckt, d. v. s. riktigt framstäldt i öfrigt, men icke understödt af 4 ledamöter, så skall det, enligt Ulsk:s förslag, förfalla. Nu heter det i 56 §, ”att intet behörigen väckt ärende må nedläggas utan Ståndets beslut”, hvilket gifvettillkänna, att det icke skall nödvändigt förfalla, utan att det kan behandlas och remitteras till vederbörligt Utsk., om Ståndet så för godt finner. Jag tror således, att skillnaden emellan förfalla och nedlägga, hvarom Gr. Lagerbjelke ordat, torde vara så obetydlig, att man troligen i framtiden lärer misstaga sig derpå, då misstag nu ega rum om vida betydligare skillnader än denna. Mig synes följaktligen detta stadgande behöfva ett förtydligande. Gr. Lagerbjelke: I fall de båda förslag, som här varit under öfverläggning redan voro antagna och gällande som lag, och en ny motion behörigen väcktes, hvilken likväl icke understöddes af 4 ledamöter, så, på grund af 56 §, som bjuder, att intet behörigen väckt ärende får nedläggas utan Ståndets beslut, egde motionären icke, alt såvida förslaget, åsyftande förändringar i lagar eller författningar, icke vore understödt af 4 ledamöter, detsamma återtaga eller nedlägga, utan det skall anses förfallet; hvaremot, om förslaget icke blifvit behörigen väckt, det kan nedläggas. Detta är den skill - Den 28 Juni e. m. 307 nåd Hr von Hartmansdorff anser vara sä fin, att man på densamma kan misstaga sig. Enligt mitt förmenande är det deremot just genom detta stadgande som dessa båda §§ stå i full harmoni med hvarandra. Sedan öfverläggningen härmed ansetts vara fulländad, yttrade Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att Hr Gr. o. Landtm, ville framställa serskildta propos:r å de förslag till gemensamma tankar, jag uppgifvit. Hr Gr. o. Landtm, yttrade att då de 2:ne anmärkn:r Hr von Hartmansdorff framställt omfattade olika och af hvarandra oberoende föremål, R. o. Ad. torde finna, att serskilda propos:r derå borde framställas. Ropades ja.
Då och då öppnades dörren, en kall vindpust fläktade in, någon gladlynt individ steg på, begärde en cigarr, önskade lilla fröken den alra som trefligaste jul och försvann igen i folkvimlet. Det blef allt tystare och tråkigare derinne. En stund gick Eva fram och tillbaka i rummet, satte sig derpå innanför disken och började vid gaslågans sken ögna i sista numret af Dagens Nyheter för att just då hon kom till ett spännande ställe i följetongen, blifva afbruten af någon ung sprätt, hvilken lutade sig tvärs öfver disken, som han blifvit viken i två delar, och begärde ett paket »entre nous». Och tiden gick igen, gick lugnt och obevekligt, som den plägar, utan att bry sig om att raska på, för det Eva oupphörligt såg på sitt ur, undrande öfver, att hennes principal icke syntes till. Ändtligen kom dock fru Lundblad, belastad med många paketer, på väg till sin måg, en hökare på Kungsholmen. Det var en liten fet gumma med snikna, grå ögon, plump näsa, en rå mun med två rader löständer, mellan hvilka det röda tandköttet lyste, och en låg panna med mahognybruna hårvalkar öfver tinningarne omedelbart under den gredelina baschlicken, som lät hennes stora, klotrunda hufvud se besynnerligt, groteskt ut, liknande hexaktiga, kopplande gummors på de illustrerade mysterieromanernas träsnitt. När den nötta bruna plyskappan fläktes upp, tittade svarta, storblommiga sidenvåder fram, och på hennes bröst lyste då emot en en tjock klock-kedja, hvilken massiv och tung slog mot hennes runda silkesmage, så fort hon rörde sig. Eva gladde sig, då fru Lundblad trädde in. En fin rodnad flög öfver hennes kinder, och hon började ifrigt orda om dagens vinst. Fru Lundblad lyssnade under bifallande nickningar med hufvudet utan att genmäla något. Förgäfves väntade Eva, att hon skulle taga till ordet, men hon teg ihärdigt. »I eftermiddag har här varit mycket litet folk», sade då Eva efter en stunds betänkande. »Jaså, nå det kommer nog mer senare.» »Senare!»
Ed sa god som gängen, och i sädant fall kan wittnesmäket afgifwas och tjena till laga bewisning; dock kunna jäss-frägor om wittnen, af Förlikningsmännen afstutas enär nägon Edesäng dermed icke tarfwas» HuShällningS-Nämnden, betraktad som ett af Häradet walt Utstött och säsom dest Fullmäglige Oindud, har ett »vidsträckt fält för werksamheten af sitt nit vin eger och sina Committenrers gemensamma wälIgenom den har Häradet »vägen öppngd till en lättare Communicalion »ned Länets Höfdit»/, ge, som icke lärer undandraga en bercdwillig händräckning i allt hwad dest Embete medaifwer: Den har tillgäng till Lagens och Domstolarnes åtgärd, hwilken nu bör blifrva sä mycket kraftigare, svin malen kunna med mera redighet föreställas och utföras. Nämndens egna kunstapec, alltid tilltagande genom förtroliga samräd sig emellan och de utwägar den äger, att förskaffa sig erforderlig kännedom af Landets förmäner och brister, stola ätersprida en gagnande upplysning i de sammanträden, den med sine Hufwudmän beramar; och anser Kongl. Majit derföre öfwerflödigt, att ännu aifwa ett mera fpccielt förordnande för veste gode Mäns befattning, utan will Kongl. Maj:t med Nådigt förtroende till deras Patriotiska walwilja i allmänhet hafwa bern uppdragit, att med uppmärksamhe waka öfwer tillwäxten af goda seder, samt genom goda Schole-JnrättninBihang. Den 6 Julli. gar befrämja en Christella Barna - Uppfostran, dek förnämsta mediet att tilldana gode. kör sig sjelfwe och Riket nyktige Medboraarep Wiljandes KonglMant med sä mycket mera Nödigt »välbehag anse hwarS och ens bemödande härutinnan, som Kongl. Mahl med
af nja lagen, högst svarar, bör med ådömda boteseller vitesbeloppet sammanräknas, och fängelsetiden, i förhållande dertill, enligt sagda lagrum bestämmas; kommande, i händelse den bötfallde, jemte fängelse vid vatten och bröd, tillika är förfallen till annat frihetsstraff, hvad i afseende å böternas öfvergång lill detta sednare straff är stadgadt, att till efterrättelse lända; 7. alt, om någon, som för brott, begånget innan nva lagen gällande blef, är vorden fälld till vitén eller sådana böter, hvilka, enligt äldre lag eller författningar, kun - nat, vid bristande tillgång, aftjenas med fängelse efter Ulsöknings-balken, tillika är skyldig till frihetsstraff i minst två år, all (råga om utgifvande eller förvandling af nämnda vilen eller böter kommer alt förfalla; 8. att hvad 5, 6 och 7 punkterna innehålla skall tillämpas, ändå att böter eller vilen, hvarom der förmäles, förut blifvit, för bristande tillgång, till annat straff förvandlade; 4 Expeditions-Utskottets Förslag lill underd. Skrifvelse, l\:o 204. 9. alt, om till verkställighet på en gång förekomma flera domar, hvarigenom samme person blifvit dömd lill straff, som efter ty i 2, 4, 5, 6, 7 och 8 punkterna stadgadt är, ej kunna jemte hvarandra, fullt verkställas, Konungens Befallningshafvande åligger att om förhållandet göra anmälan hos vederbörande Hof-räll, som förordnar huru straffen sammanläggas skola. 12 §. Der nya lagen utsätter särskildt straff för återfall i brott, skall det straff ådömas, efter ty i 4 Kap. 11 § af samma lag sägs, ändå att straffet lör förra brottet efter äldre lag eller författning ådömdt varit. 13 §. De i 5 Kap. af nya lagen gifna bestämmelser skola ock tillämpas i afseende på gerningar, som äro föröfvade innan nya lagen gällande biel'.
Jag får erkänna, att detta är ett af de mål, som jag icke öfvervarit vid de förenade Utskms sammanträde. Jag anser förslaget vara omöjligt att verkställa, emedan indelningsverket, enligt 81 § Reg.F., beror af Konungs och Ständers gemensamma beslut. Hvar och en torde derföre finna, att en sådan reglering och förändring måste gå i laga ordning, så att ett förslag uppgöres, pröfvas uti Kammarcoll. och underställes K. M., hvarefter Ständerna kunna fatta sitt beslut derom. I afseende på formen för sakens verkställighet torde det jemväl blifva ganska svårt eller omöjligt att åstadkomma det af Utsk:n åsyftade resultat, åtminstone i större scala, så att någon likhet vunnes öfverallt, ty det är icke sagdt, att räntorna, som från en socken utgå, passa precist till ett visst antal räntetagare, utan ojemnheter skulle i alla fall på detta sätt uppkomma på mångå ställen, hvarföre jag yrkar afslag å betänk. Frih. Cederström, Jacob: Det finnes få frågor, som äro så vidlyftiga och så ingripande i invecklade förhållanden, som just frågan om indelta räntornas förflyttning från de personer, på hvilka de nu äro indelta, till andra, och att skaffa räntetagarne att få med ett mindre antal räntegifvare att göra m. m. Flera sådana förslag hafva varit uppgjorda och ligga nu till en qvantitet af ett ganska dugtigt kärrlass i Kammarcoll. sedan 1833 års riksdag. I synnerhet från Christianstads län utgjorde antalet en alldeles öf - Den 22 April. 6C9 verdrifven qvantitet af besvärsmål och projecter i ämnet, som slutade med omöjligheten att kunna vidtaga någon åtgärd, som med någon slags belåtenhet skulle kunna medföra det åsyftade ändamålet. Jag tillstyrker afslag å betänk. Gr. Cronhjelm, Polycarpus Erik: Jag anhåller att få lemna den upplysning, att hvad beträffar de indelta infanteriregementerna, så synes mig den ifrågavar. regleringen icke af behofvet påkallad.