Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon vågade till och med fatta sanningen af det ordet, att „det var en föraktlig role för Qvinnan att endast vara älskarinna och ingenting mer,“ dolde likväl dessa kätterska åsigter innerst i sitt hjerta och sina handlingar, så att verlden alldeles icke anade dem, icke heller, att hon för alla stånd, det ogifta inberäknadt, antog Skaldens försäkran ”Så långt som dagsljus skiner, som stämma ljudar, så långt som tanke flyger, bo höge Gudar.” icke heller mycket annat, men – huru långt föra ej gissningar! Hafva vi icke nu, då vi sökt göra reda för några, råkat in midt uti Natalias lefnad, och för att rätt fatta den, borde man hafva börjat dermed ifrån begynnelsen. Natalia D. var ej något fragmentariskt väsen. Djupt och åt alla håll hade lifvet verkat på henne. Med ständigt klarnande blick och alltmer sansad ödmjukhet, såg hon ned på sin förflutna, så väl, som på sin tillkommande lefnads skiften, och den rika skörd af erfarenhet hon redan insamlat, ökade hennes kraft att modigt, men undergifvet gå sina vidare öden till mötes. Det skulle hafva blifvit svårt att afgöra, hvilkendera af Natalias Föräldrar var vackrast, när de tillsammans inträdde i det äkta ståndet. Samma ovisshet rådde äfven vid frågan om den rikaste af dem begge. Nog af – Grefven och Grefvinnan D. voro unga, sköna, rika, sågo snart ett blomstrande barn emellan sig, och räknades allmänt till de af Ödet mest gynnade dödliga. Icke dess mindre var detta, deras första och enda barn, vår Natalia ännu i sin spädaste ålder, när hon upptäckte att Föräldrarne ej voro inbördes lyckliga, och denna upptäckt var det afgörande slaget i Natalias lefnad. Naturen hade utrustat henne med stora förmögenheter och djupa anlag, hvilka dock icke borde blifvit för tidigt framkallade till verksamhet, ifall deras innehafvarinna skulle kunna uppbära en så kallad jordisk lycka.
— 8 Leksaker eller Nurnburgerkram: af träd eller sammansatta ämnen, med eller utan betsning, målning eller lackering 1 skålp. 36 — andra slag förtullas lika med det ämne, arbetadt, hvaraf de hufvudsakligen bestå. Kypert; se Väfnader. Larka, gummi-; se Gummi. Lackerade arbeten: af bleck; se Beckslagarearbelen. af bly; se lily, arbetadt, måladt eller lackeradt. af läder; se Läderarbeten, af papp; se Papparbeten, af tenn; se Tenn, arbetadt, laekeradt. af träd; se Trädvaror, arbetade, ej specificerade. Lackerade arbeteu af zink; se Zink, arbetad, målad eller lackerad. andra slag; se Slöjdevaror, ej specificerade. Lahn, oäkta; se Metaller, sammansatta. Lampor af sammansatta eller, såsom arbetade, ej specificerade ämnen; se Slöjdevaror, ej specificerade. Lampvekar; se Vekar. Latun eller trådband; se Metaller, sarnmausalta. Levantin; se Väfnader. 19 Qvantitet för lullberäkuingen. Införselstull. Bauko. Likörer 1 kanna ltjdr 1 sk. 12 r:st Lim: husbloss , 1 skalp. 16 — 1 skålp. 3 — Lin: ohäckladt • . • . 1 lisp 12 — liäckladt 1 lisp. 24 — Ljus: talg1 skålp. 3 stearinoch margarin1 skålp. 9 — alla andra slag 1 skålp. 15 — Luktvatten, alla slag, (flaskornas vigt inbegripen) 1 skålp. 12 — Läderarbetenj ej specificerade, lackerade 1 skålp. — 20 — Lök, alla slag, ej specificerade * 1 lisp. 0 — 1 tunna 1 AI andel 1 skålp. 3 — Limoner, friska; se Citroner. salta; se Frugter, inlagda. Limonsaft; se Citronsalt. Linön; se Väfnader. Linser; se Spanmäl.
Odisponible uppbörds-medel: Restantier den 1 September 1855: Anmärkta poster, tillhörancle det egentliga stats - verket, 3,262: 24. 4. S:r 6,357,493: 17. — Till extra stats-reglerings-fonden för: Reservationer å extra stats-anslag 594,455: 16. 3, Till riksgälds-verkets fond för: Andel i öfverskott och besparingar: Afbetalning å ett byggnadslån till brandska\ dadé i staden Gustavia _ 301: 41. 4. 2,055,774: 15. 2. Credit. Bondens utgifter: Afskrifning af: Rebbeska testaments-fondens medel 3,000: Utgående balans: Fondens behållning vid 1855 års slut, bestående af: Utestående krono-uppbörd den 31 December 1855: Resterande den 1 September samma år: Föi’skotter till liqvid och redovisning 2,884,614: 31. 5. Fordringar: Hos riksgälds-verkets fond: Återstoden af 1842 års statsfyllnads-summa 450: Efter afdrag af: Skulder: Till ordinarie stats-reglerings-fonden för: Återdebiterade lån och förskotter i 10,477: 28. 6. Reservationer å riks-stats-anslagen 5,974,913: 18. — Odisponible uppbörds‘-medel: Restantier den 1 September 1856: Till extra stats-reglerings-fonden för: Till riksgälds-verkets fond för: 1855 års bidrag för bestridande af de på Riksgälds-kontoret anvisade utgifter 981,380: Andel i öfverskott och besparingar: för år 1854 1,432,276: 36.
Och om ni tillåter, står jag i banhallen vid Lake Shore Central kl. 9 lördag f. m. med biljetter till er och er hustru ... Bara en liten väntjänst, sir, – glad att skaffa en ärlig man en chance – god morgon sir, lita på mitt ord. Inne kunde de icke vara – ut på gräsängen gingo de i den hvassa blåsten. De tryckte sig tätt intill hvarandra, rädda att hoppas, rädda att vara lyckliga, rädda att allt var en hägring. – Ser du, hviskade Tore upprörd – det finns en Gud, en mening med lifvet, ju hårdare det går oss, ju närmare är hjälpen. – Vet du, svarade Louise ödmjukt – skälfvande af tårar men ändock i spändt jubel: jag börjar förstå ... så här kommer det att bli: allt längre ned för hvar gång, men allt högre upp – tills vi äro pröfvade nog. Då kommer den stora lyckan. SEXTONDE KAPITLET. Hur underligt tyst – det väcker en obestämd ångest i själen. I Alleghanybergens kvällskuggor ligga som utdöda ensliga byar med pittoreska gator och här och där hus liknande sjöbodar. Tåget står alldeles stilla, folk gå omkring tigande, blott deras steg i den mjuka snön och forsens strida fall utför klippväggen stör den djupa tystnaden. Fjällvinterluften verkar som champagne, man svindlar, då man stiger ur kupén, djupt ned i dalarna lysa masugnarnas glödmassor, och praktfulla marschaller af flammande jordgas brinna utefter banlinjen ... Snöflingorna falla tätt – tätt – i vindlösheten. Louise har gått ett stycke afsides, hon står och betraktar toppen på de höga hvita bergen mot firmamentets stjärngnistrande natt, sakta, dämpadt komma till henne hammarslag långt nedifrån djupet; hon bäfvar, hon trycker handen mot hjärtat – sagan – drömmen – Norden, Norden! Men hennes hufvud endast förvirras, hjärtat svider, en dof ängslan prickar hennes själ som en nålspets huden, tystnaden är för främmande, hon har ingenting att taga emot den med – den är ett kort lån, och i medvetandet därom ligger vemod utan namn. – Titta – kommer Tore och puffar på henne. Hon ser upp.
Vidkommande det af Rikets Ständer beslutade byggnadsarbete å den af Riksgälds-kontöret begagnade egendom, så anse Revisorerne sig böra omförmäla: att, sedan frågan om en föreslagen vilkorlig öfverlåtelse till Stockholms stad af en del utaf den med Riksgälds-kontorets hus förenade och mellan detta hus och Riddarholms-kanalen belägna tomt, i följd af Riksståndens skiljaktiga beslut, vid 1847 och 1848 års riksdag förfallit, ingingo Fullmäktige till Rikets sednast, församlade Ständer med hemställan, huruvida icke en kajmur af huggen sten med jernstaket finge, på Riksgälds-kontorets bekostnad, uppföras vid Riddarholms-kanalen långs efter nämnde tomt, hvilken mur, enligt deröfver uppgjordt förslag, skulle komma att kosta 8,600 R:dr, om den borde.bestå af huggen sten på den åt kanalen vettande sida, men om den finge göras af tuktad gråsten med betäckning af huggen granit, skulle kostnads - lnveutering af de under Fullmäktiges vård förvarade handlingar. Inventering af de hos Kommissariatet förvarade, låneoch säkerhetshandlingar. Riksgäldskontorets rättegångsoch utsökningsärenden. Angående anläggningen af en strandgata och kajmur nedanför Riksgäldskontoret» lilis. - 78 — stimman endast komma att uppgå till 7,500 ll:dr, för hvilket belopp den Byggmästare, som uppgjort kostnadsförslaget, förbundit sig att i sådant fall verkställa ifrågavarande arbeten. Emot det sålunda föreslagna och af Fullmäktige förordade sättet att inhägna den obebyggda platsen mellan Riksgälds-kontorets hus och meranämnde kanal förekonnno likväl hos tande, för Rikets Ständer anmälda betänkligheter; hvarföre Utskottet, i stället, på anförda skäl, understödde och tillstyrkte ett annat inom Utskottet väckt förslag, enligt hvilket en strandgata borde anläggas nedanför Riksgälds-kontorets tomt med en lägre kajmur invid kanalen, samt tomten å denna sida inhägnas medelst en mur långs efter strandgatan.
Majit täcktes, med hänsyn till hvad här ofvan är vordet yttrat, låta utarbeta och till Rikets härefter sammanträdande Ständer afgifva nådigt förslag till förändrade föreskrifter i fråga om ularrendering och förvaltning af Statens egendomar. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 5 Oktober 1860. 440 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o ■/40. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2 Okt. 1860. Preste-Ståndet den 3 Borgare-Slåndet den 5 Bonde-Ståndet den S Rikets Stånders underdåniga Skrifvelse, angående folkskole-afgif tens utgörande. (Bevill.-Utsk:s Uti. N:o 24 och 56.) S. A. K. Då Rikets Ständer vid sednaste riksdag bestämde skyddsafgiften för hvarje mansperson till 40 öre och för hvarje qvinna til! 20 öre, blef, beträffande foikskoleafgiften, som egentligen utgör skyddsafgiftens andra hälft, ingen särskild föreskrift meddelad, hvarföre ock ifrågavarande afgift eller folkskole-afgiften, för närvarande utdebiteras till det ursprungliga beloppet, detta endast evalveradt, efter nuvarande myntbestämning till 37 öre för man och 19 öre för qvinna. Då emellertid dessa tal icke passa i decimal-systemet, samt i öfrigt försvåra räkningen och kontrollen, hafva Rikets Ständer, som beslutit, att den vid innevarande riksdag antagna Bevillningsstadgan först från och med år 1862 skall träda i gällande kraft, funnit godt bestämma, att folkskole-afgiften skall, lika med personliga skyddsafgiften, från och med nyssnämnda är utgå med 40 öre för man och 20 öre för qvinna, ej mindre al hvar och en i mantalslängd upptagen person, som enligt gällande författning skall utgöra mantalspenningar, än ock af den ej värfvade delen af gemenskapen vid Arméen och Flottan; och fä Rikets Ständer, med tillkännagifvande häraf, hos E. K.
<Vm den offentelrga wärdén i hänseende til folkets seder och"hälsa rc. sälunda: "Wid ämnet om ett Folks seder, ädrager sig Fängelfernes tilständ och Fangarnes bemötande mycken upmärkfamhet; Fängelser äro egenteligen icke annat än förwaringsrum, men uti wart Europa, som i anseende til uplysning och mensklighet sä mycker söker uphöja sig öfwer andra werldsdelar, hafwa dock intil wär tid fängelferne nästan öfwerallt, enligt d.en utmärkte menniskowännen folian ltiovvLetls wittnesbörd, warit de mest ohyggeliga nästen, ofta underjordiska och fugtiga halor, försedde med smä gluggar i stället för fenster, merändels utan sängställen eller hwilolafwar, utan sängkläder och ibland utan halm, eller endast med ny försedd , dä den förra blifwit söndersmälad eller nprutten. Dä Fängarne nödgas ligga med sine .gängkläder, sä blifwa de snart söndertrasade och öfwerhöljde med ohyra. Ofta blifwa til tretio personer inpackade uti ett ruin af medelmättig storlek, utan bänk eller stolar at sitta uppä. Rummen hafwa sällan eller aldrig blifwit rvädrade eller rensade efter förut warande mi§- däda - Den 27 Julli. 6Z7 hädare, om de ock nägonsin blifwit ledige. Genom en klen föda, ofta elakt watten, brist pä ombyte af linne och kläder, jämte stanken af den instängde luften, som stundeligen blifwit mera skämd af allas andedrägt och utdunstning, förwandlas snart den fristaste hy til gulblek och lifskrafterne aftyna med detsamma innom fa dagar. Dertil komma ännu osnygge latriner, om eljest nägra finnas. Äro händer och fotter flutne med handklofwar och black, jämte kanste ännu cn rosenkrans omkring halsen, sä mäste all hwila wara en sädan usling betagen.
Förklaringen den 23 Mars 1807, dömt Drängen Johan Johansson frän Nottebäcks Nöbbeled, hvilken för första resan stöld skolat böta det stulnas tredubbla värde med 11 R:dr 12 sk., men för inbrott gjort sig förfallen till bestraffning af nio dagars fängelse med vatten och bröd, att i ena bot straffas med fjorton dagars enahanda fängelse samt derefter en söndag undergå uppenbar kyrkoplikt; och bade, i anledning häraf, Justitiaeombudsmansembetet uti skrifvelse till Häradsrättens Ordförande, Vice Häradshöfdingen F. H. Bagge, anmärkt, att Häradsrätten, vid kroppsstraffets bestämmande till nämnde belopp, uträknat särskildt det antal dagar, som i och för sig eller i de lägre straffgraderna motsvarade dels det i lag utsatta straff af nio par spö för inbrottet och dels det stulnas värde, samt derefter sammanlagt de sålunda funna dagataien, hvilken särskilda beräkning af förvandlingsstraff vore stridande mot de i 1807 års Kongl. Förklaring stadgade grunder för särskilda bestraffningars sammanläggande och förvandling i en bot samt skulle obehörigen försvåra bestraffningen, enär, enligt Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841 angående ändring af 5 kap. 4 §. Straffbalken, det penningebelopp, som motsvarar hvarje fängelsedag, är ringare i de lägre straffgraderna, men ökas i de högre, hvadan vid i fråga varande tillfället det emot straffet af nio par spö för inbrott svarande belopp eller 27 daler bordt uppföras och sammanräknas med det stulnas värde 3 R:dr .36 sk. eller llj daler, samt för hela den på detta sätt uppkomna summan 38^ daler i en bot 12 dagars fängelse vid vatten och bröd ådömasj öfver hvilken anmärkning Vice Häradshöfdingen R. St. Just. Ombudsm.
Det blef nemi. ett åliggande för de skatlskyldige hemmanen, alt i tur, hvardera under en viss tidrymd, af vanligen ett är i sänder, antingen genom hemmansägaren sjelf, eller något hans tjenstehjon, biträda länsmannen i hans åligganden. Sådant kunde förhållandet fortfara, utan allt för mycken olägenhet för fjerdingsmännen, pä en tid, dä, under enklare samhällsförhållanden, kronobetjeningens åligganden icke voro, såsom nu, af inängläldig och ofta af den kinkiga art, all för deras rälta utöfning erfordras en insigt och vana vid former, öfverstigandc-mängdens af allmogen förmåga. Också har i sednare tider detta onus blifvit på del högsta öfvcrklagadt, och med allmogens numera lyckligen utbildade begrepp om sjelfständighet, synes del icke öfverensstämmande, att fungera såsom handtlangare, nästan drängar åt länsmännen. Af dessa skäl hafva Konung och Ständer sökt ali befria fjerdingsmännen från de funclioner, som tillhöra kronohetjeningen, samt att återföra befattningen till den ursprungliga af ett communalbestyr. Redan vid 1828—30 årens riksdag yttrade K. M. den åsigt, alt fjerdingsmannahefatlningen borde, såsom den till sin grund varit, fortfarande utgöra, icke en tjenst, utan ett municipal-sysslande, som menigheten åligger att fullgöra; dock att, sedan kronohetjeningen blifvit med ti Ilräc k lige löner försedd, fjerdingsmännen icke med sådana pligler, sorn icke dem, utan rätteligen kronohetjeningen tillhöra, borde belastas; uti hvilken åsigt SlatsUlsk. då instämde. Vid 1S40 års riksdag föreslog K. M. i propos. N:o 4, ang:de lönereglering för landstatens tjenstemän och betjente, ”alt det till kronofjerdingsroännen utgående statsanslag skulle, i mån af nuvarande innebafvares afgång, upphöra, under förutsättning, att fjerdingsmännen icke må besväras med sådana göromål, som rätteligen tillhöra kronobetjeningen.
Då likväl den i Kongl. Maj:ts Proposition förekommande ordställning icke medgifver ett sådant undantag, har Utskottet ansett nödigt att stadgande derom i lagen intages. Med stöd af hvad sålunda blifvit anfördt, hemställer Utskottet vördsamt: att i underdånigt svar till Kongl. Majit varder tillkännagifvet, det Rikets Ständer funnit sig vara förhindrade, att den Nådiga Propositionen bifalla, men deremot för sin del beslutat att, med upphäfvande af 8 och 11. §§ i Kongl. Kungörelsen den 27 Oktober 1812, jemte de deri genom Kongl. Kungörelsen den 13 Februari 1849 gjorda tillägg, berörde §§ skola erhålla löljande förändrade lydelse: § 8. ”Den, som till utskrifning förbunden är, eger rättighet alt i sitt ställe sätta annan duglig karl, den han sjelf anskaffar och hos vederbörande Landshöfding inställer, för all, i händelse han godkännes, varda antecknad. En sådan ersättningskarl, som ej får legas utom länet och bör vara af god fräjd, hvarom såväl Pastors i församlingen, som Kronofogdens, men i stad, Borgmästarens bevis skall upptes, må icke tagas inom de för allmänna beväringen bestämde åldrar, utan endast bland de medborgare, som äro emellan tjugufem och trettiofyra års ålder samt äfven emellan trettiofyra och trettiosju år, så framt desse sednare varit i krigstjenst och således deruti ega en redan förvärfvad öfning.
Men af sina egna, af den intagna födan preparerade, beståndsdelar lemnar blodet åt kroppen tillbörlig ersättning, hvarigenom lifvet hålles vid makt i år och årtionden och borde kunna fortfara i en obegränsad tid, tyckes det, men det upphör dock, som bekant, slutligen, och i mångas tycke alltför snart, af sig själft — hvarför vet man ej, och således ej heller jag, ehuru det onekligen vore både nyttigt och intressant att veta. Nu intar äfven huden en plats i afsöndringsorganens klass, och dess afsöndringsprodukter hafva, måhända något oegentligt, med ett gemensamt namn blifvit kallade kroppens utdunslning. Denna måste alltså, då huden ju utgör kroppens yttersta betäckning, försiggå genom densamma, för hvilket ändamål den ock är försedd med en otalig mängd små hål eller porer, hvilka under förstoringsglaset gifva den utseendet af en siktduk. Men äro dessa porer på ett eller annat sätt tillstoppade, och då vanligen genom orenlighet eller något dylikt, så blir följden naturligtvis den, att utdunstningen hämmas, d. v. s. naturens ' ' arbetsschema ' inom organismen blir genom människans förvållnnde underkastadt en grundväsentlig förändring — en förändring, som kan komma att ' kosta mer än den smakar '. Ty afsöndringarna ega förvisso ej rum för ro skull, utan äro en absolut naturnödvändighet, som ej utan men för vederbörande kan undertryckas. Härmed är ock badets egentliga uppgift på det närmaste antydt. Genom detsamma hålles huden * ren och smidig och sättes i stånd att på tillbörligt sätt fullgöra sitt åliggande som afsöndringsorgan — till fromma och vederkvickelse för människans både lekamliga och andliga varelse. * * * I vårt ädla husdjur hästens skötsel intar, som kändt är, den s. k. rykten ett säideles framstående rum; ja, det finnes ' hästkarlar ' och andra ' förståsigpåare ', som t. o. ni. säga, att rykten är för hästen detsamma som halfva fö- dan. Och erfarenheten har gifvit vid handen, att de utan tvifvel hafva rätt.
Den, som vill, att, såsom tre Stånd beslutat, nu, gällande införsels* tull, 20 procent å värdet, skall bibehållas för halfsiden väfnader: shawlar, shawletter och andra dukar af 10 r:drs värde och deröfver stycket, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, bestämmes införselstullen å denna artikel till 3 r:dr skålpundet. Voteringen har utfallit med 74 Ja och 45 Nej. Enär således Ja vunnit, kommer införselstullen å förberörde artiklar att fortfarande utgöra 20 procent af värdet. i33:Jje Voteringen (3l2:o). Den, som, i öfverensstämmelse med tre Stånds beslut, anser införselstullen å bomullsväfnader, alngods, hvita: kambrick, blekt och glättad, samt alla andra lika beskaffade bomullstyger i finhet öfver 76 trådar på tummen i ränningen, och af minst 6 qvarters bredd, böra bibehållas vid 1 r:dr skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, nedsattes denna tull till 28 sk. skålpundet. Vid öppnandet af voteringssedlarne hafva befunnit 76 Ja och 43 Nej; i följd hvaraf, och då Ja vunnit, den i afseende på införseln af omförmälde slags varor nu gällande tull-bestämmelse bibehålies. Den, som gillar det af tre Ständ fattade beslut, att bibehålla nu gällande införselstull, 32 sk. skålpundet, för bomullsväfnader, alngods, hvita: corderoy och cordet, sammet och manchester, samt satin, jean och parkum, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej i vinner Nej, nedsättes denna tull till 24 sk, skålpundet. Denna votering har utfallit med 71 Ja och 48 Nej; och då således Ja vunnit, vidblifva» de för ifrågavarande artiklar nu gällande införselstullbestämmelser. lS5:te Voteringen (31o:o).
Hit kan räknas all annan uppbörd, vare sig vid ambulanser eller sjukhus, än den af kirurgiska inslrumenter, äfvensom alla småkontroller uti den ekonomiska förvaltningen. Ehuru kommitterade, såsom af hvad i det förestående är anfördt, nogsamt inse de svårigheter, som krigsstyrelsen vid ett uppkommande krig går till möte, i anledning af den ringa tillgången på läkare för arméen på krigsfot, hysa de dock den öfvertygelsen, att, om arméens sjukvård ordnas efter de grunder som i detta betänkande blifvit angifne, och hvilka för öfrigt äro uti förordningen den 13 Juni 1855 bestämde, skola hvarken arméens läkare komma alt förete den obekantskap med vetenskapens och sjukvårdens fordringar, ej heller skall inom denna vigtiga förvaltningsgren uppkomma en sådan nöd och ett sådant elände, som under de flesta af våra föregående krig. I)å kommitterade uttala denna förhoppning, kunna de icke underlåta att tillika erinra om ett förhållande, som synes dem böra, synnerligen under ett fälttåg, ständigt föresväfva hvarje befälhafvare, från den högste till den lägste, äfvensom hvarje vid arméen anställd läkare, den nemligen: att truppernas helsovård är för arméens tjenstbarhet vida mera vigtig, än dess sjukvård, samt att läkarnes upplysta rådgifvarekaII i förstnämnde hänseende, kan komma att utöfva ett mycket större inflytande på arméens stridbarhet, än deras medicinska verksamhet inom sjukvflrdsanstalterna, hvilka alltid måste lemna mycket öfrigt att önska. Det är nemligen en obestridlig sanning, att i de flesta fall det icke är läkemedel från apoteket, men förnämligast den särskilda omvårdnaden, som bestämmer sjukdomens större eller mindre långvarighet samt lyckliga eller olyckliga utgång. Så länge
Vigtigaste skälet till detta förslag är, att det, under nu gällande stadganden i detta afseende, är förmånligare att genast såsom student ingå vid läroverket, der man, med någorlunda tillräckligt vikariearfvode, vanligen efter 4 års tjenstgöring af Kongl. Majit erhåller kompetensrätt till kollega eller adjunktstjenst utan undergången filosofie-kandidatexamen, än att före inträdet derstädes bemälda examen undergå. Den naturliga följden häraf blir derföre, att de fleste kollegaoch adjunktsbeställningarne i riket hädanefter småningom komma att intagas af ograduerade män,5 hvilket måste blifva högst ofördelaktigt för elementarläroverket. 2:o. Att ät samtlige lärare beviljas ännu en löneförhöjningsgrad, så att, efter 20 års (märk 20 års) väl vitsordad tjenstgöring, adjunkt eller kollega bekomme i årlig lön 3,000 R:dr och lektor 4,000 R:dr. Billigheten i samt beräkningen med detta förslag skall lätt inses af en hvar, som besinnar, huru synnerligen vigtigt det är att bekomma dugliga lärare, hvilket ej vinnes utan nödig uppmuntran, samt hvilka försakelser och mödor det kostaren lärare, innan han uppnår den ifrågavarande tidpunkten; vidare huru mycket lefnadskostnaden under sednare åren stigit, isynnerhet för dem, som med familj måste vara bosatte i städerna, samt huru odryg en lön är, sorn mer eller mindre uteslutande utgöres af penningar. Heldre än att lietta lönetillökningsförslag skall helt och hållet afslås, önskade jag att det tillsvidare inskränktes till de större läroverken, der naturligtvis ett större lärjungeantal kräfver större arbete å lärarens sida. 3:o. Att tiden för en lärares pensionering icke sättes högre än 35 års tjenstgöring och 65 lefnadsår; med rättighet för lärare att erhålla afsked med pension 5 år tidigare, mot den i andra korpser vanliga nedsättningen i pensions - Motioner i Borgare-Ståndet 1862. ,yW 35. 71 beloppet, åtminstone lör den, sorn redan nu är gammal och tjenat sin mesta tiri under de ofördelaktigaste lönekonjunkturer.