Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Frun talade mycket, i långsamma, sirliga satser; och hvar gång hon nämde Ludde sade hon »min son Ludvig». Malvina satt och njöt. Hon kände ett oändligt välbehag, hon lutade sig tillbaka i den knirkande gamla korgstolen, hörde på kolens knastrande inne i jernugnen och lyssnade välvilligt intresserad till fruns berättelser och prat om hur hon varit ung och left i staden och varit på baler; och om fruns mor och hennes mormor, som varit kommerserådinna och så rik och fin och egt eget hus efter sin man och varit så sträng emot sina barnbarn. Under hela tiden rörde sig den långsamma gumman omkring i rummet med en invand försigtighet, som kom sig deraf att rummet var mycket smalt och att alla hyllor och bord och skänkar och fönsterbräden voro fylda af gamla porslinssaker: hundar och vaser och ägg och sparbössor, allt som kan samlas i ett gammalt hus af ett smaklöst gammalt fruntimmer, som aldrig näns att kasta bort något. Men allt detta roade Malvina och hon följde intresserad den gamlas rörelser, när denna plockade fram koppar ur ett gammalt rödmåladt skåp, socker från en sned och knarrande byrålåda och grädde ur en fatabur, som såg ut som ett svart litet hål att gömma busen i. Malvina svarade så förnuftigt och allvarligt på allting och hela tiden tassade Ludde ut och in mellan boden och det lilla rummet, njutande af den ovana trefnaden på samma gång som han skötte sin handel. Det var redan skymning innan Malvina tänkte på att gå hem. Hon hade den tryggaste känsla af att ingen ett ögonblick tyckt att hon var barnslig; och det var så riktigt roligt att vara stor dam och att bli uppassad. Gamla frun erbjöd sig att se till butiken, så att Ludde kunde följa fröken hem. Och Ludde tog på sig. När de kommo ut frös det starkt och isen öfver hjulspåren splittrades i små späda stjernor som tunt klingande glas under deras fötter. Det lät så roligt och Malvina fick en förskräcklig lust att finna på något skälmstycke, hvad som helst.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att han, innan Hr von Hartmansdorff, som anmät sig, blefve uppropad, finge anhålla, att Hr von Den 5 Juni f. m. 417 vnn Hartmansdorff i sitt blifvande yttrande ville upplysa hvilket t ull värde han önskade för de sockerslag, hvilka han i öfverensstämmelse med Ulsk:s förslag, ansett böra sammanföras, emedan dessa slag af socker uti 1845 års taxa förekommo med olika tullvärden af 8 och 12 sk. Frih. Rehbinder, Fredr. Willi.: Instämmande heltoch hållet i Ulsk:s förslag, mäste jag opponera mig emot Hr von Harlmansdorffs åsigt att vilja uppsätta sockertullen till 6 sk. i st. f. 5 sk. som Utsk. liar föreslagit. Otvifvelaktig! skulle enl. min öfvertygelse, denna näring vara skyddad, äfven med en lägre tull, än 5 sk., men jag tror det dock vara säkrast att. vidhålla Utsk:s förslag. Det är allmänt känt, att sockerproducenterne hafva begagnat del hittills gällande förbudet mot införsel af socker lill att mera än skäligt uppskjörta allmänheten, ja de hafva t. o. m. nyttjat konstlade medel för att kunna skörda proportionsvis större vinst än andre näringsidkare. Det är likaledes allmänt kändt, att sockerbruken hafva vunnit enorma summor. För några år sedan inträffade, att en person som icke ege den ringaste tillgång, för länta penningar köpte eli sockerbruk här i sladen, i compani med en annan.
St. vid sista Lagtima Riksdag, år lS23, beslutit, att Banken skulle ansvara för de vid nämnde år3 slut utelöpande, från Riksgälds-Contoiret utgifna Creditsedlar samt Kopparskiljemynts-Pollelter till en sammanräknad summa af Rdr 6,087,643: 34. 6, svarande emot Rdr 4,025,095: 39. Banco, värdet af den koppar 45r Skeppd. 9 Lispd. 7 och i-4:dedels skålpund, de uti summan inbegripna polletterne innehålla, efter kopparens inköpspris, ännu upptages bland Riksgälds-Contoifels tillgångar med en summa af Rdr 27,745: 36. 6. B:co, Då likväl nu mera dessa Kopparpollelter, hvilka äro utvexlade emot Rdr ii4,956: 2. 3. i Credit-Sedlar, om och när de presenteras, skola, efter deras namnvärde, enligt i8o3 års realisationsgrund, inlösas, hafva R. St. ansett sjelfva kopparen i polletterna böra komma Banken till godo, hvarföre R. St. fattat det beslut, att tili Riksgälds-Contoirets räkenskaper för år 1829 a48 Eccp, (foste. Förslag (ill tind. SJirifv. N:o 396, 397. värdet af kopparen i Skiljemynts-Polletterne Rdr 27,745: 36. 9, sorn bland tillgångarne är upptaget, varder afskrifvet, och att deremot uti Bankens räkenskaper för nyssnämnde är, såsom fond för polletternes inlösen, upptagas 45i Skeppd. 9 Lispd. 7 och i-4:dedels skålpund koppar, uträknade till penningar efter de i Banken antagne kopparpris. Hvilket beslut R. St. härmedelst få för E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 24 Febr. i83o.
Nto 394, angående verkställd votering t vissa frågor, hörande till Stora SjötullsBe» yillningen; N'° 395i angående Städernas Salu-accis; Nio 396, angående Bevillningsfrihet för vaktare vid Flygsandsfälten i Halland; N:o 397, angående Porto-afgiften för inrikes brefvexlingen; och N:o 398, angående verkställd omröst* ning i frågan om lull å Spannmål. 88 Fröt.-Utdrag den 8 Februarii 1830^ S D, Efter å nyo skedd föredragning af Bevillnings-Utskottets, under N:o 66, af. gifna Utlåtande, i anledning af anmärkningar vid Betänkandet, N:o 57, med förslag till fördelning af allmänna Bevillningen, samt till en blifvande Bevillnings-förordning, fattade Ståndet följande beslut; 1:0 i afseende på Utskottets Utlåtande öfver Ståndets anmärkningar vid den af Utskottet uppgjorda calcul, Eit, B. I Ståndet lät bero vid första punkten, el. ler yttrandet öfver erinran, att den af borgerliga rörelsen beräknade summa är för hög, och ansåg andra punkten, eller yttrandet örn den personliga afgiftens beräkning, icke for» dra Ståndets vidare åtgärd; äfvensom Ståndet vid hvad i tredje och fjerde punkterne, angående den totala beräkningen af afgiften för hus och jord i Städerne, samt af Bevillning för fastigheter å landet, af Utskottet, i Utlåtandet N;o 66, yttradt blifvit , lät bero. 2:o angående inom Ståndet gjord anmärkning vid beräkningen i Betänkandet, N:o 57, af Tidnings-Stämplings-, Skatterätts* och Observations-medel:
Af dessa skäl anser jag Beredningens Be*> tänkande i denna del bör afslås.” Hans Hansson från Kopparbergs Hän. Och skulle på hans egen begäran detta yttrande expeditionen till Riksens Ständer åtfölja» Ut supra. Ex Protocollo C. A. Silverstolpe yppläst hos Samteliga Riks-Stånden den 5 Juli» Vördsamt Memorial! Så väl med anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, af den 18 Mars iSi2 , som Riksens Stär)ders i följe deraf tagna Beslut, har Kongl. Maj:t, under den 29 sisth Juni, till Riksens Ständers Stats-Utskott aflåtit dess Nådiga Skrifvelse, rörande de Barthelemyska Medlen, för att till Riksens Ständers kunskap bringa, hvad, i anseende till den Kongl. Maj:t upplåtna dispositions rätt öfver inkomsterna från Coloniert St. Barthelemy sig tilldragit, hvad fördel Moderlandet deraf vunnit, och i hvad man de öfverskjutande inkomsterna kunnat till allmänt nyttig i anstalter inom Riket användas. Då Siats-Utskottet härvid icke tillhör någon annan åtgärd, än att endast lemna till Riksens Höglofl. Ständers kunskap hvad Kongl. Maj:t uti dess aflåtne Nådiga Skrifvelse täckts meddela; sä får Stat; Utskottet härmedelst till Riksens HögloH» Den 5 Juli. Högloft. Ständer vördsammeligen öfverlemna en afskrift af merhögstberörde Nådiga Skrifvelse Stockholm den 4 Juli 1815. På Högloft. Biddersk. På Högv. Prest-Stån och Ad. Ledamöters dets Ledamöters vägnar vägnar Carl de Geer. 'Gustaf Murray. På Vällofl. BorgarePå Hederv. Bonde Ståndets Ledamöters Ståndets Ledamöter* vägnar vägnar Carl jFr. Landbert*. Jon Jonsson. C. Tunelius. V - • " -V idfsÄrifti 1 KONGL. MAf.TS Nådiga.
N ä r h o n slöt ögonen, kunde hon se h a n s ståtliga gestalt och vackra ansikte, höra h a n s m e l o d i s k a s t ä m m a, och det var inte utan, att h o n i allra största hemlighet börj a d e bygga luftslott, hvilka dock inskränkte sig till en stilla prästgård, där h o n och han voro invånarne. Ja, d r ö m m a r n e togo j u s t icke denna form, som orden gifvit d e m, och o m m a n sport Kerstin därom, skulle h o n bestämdt ha förnekat, att h o n någonsin tänkt på slikt. » Det är nästan s o m jag ville sofva. » Han slöt ögonen och föll i d v a l a; endast brö- stet häfdes rosslande. S ä spratt han u p p, när fadern steg in g e n o m dörren. Han måste ha sprungit hela vägen både fram och tillbaka — s å hastigt hade det gått. » frågade Kerstin. Det var dsn sång h a n alltid helst hört. Kerstin preluderade stilla, och s å s j ö n g h o n: » A f t o n s o l e n redan bredde ut sitt guld; en hviskning tyst hördes ljuda från ett bleknadt barn, s o m döden redan kysst. » Moder, i det gyllne landet, där hvar port en pärla är, uppe b l a n d de sälla änglar, finns det rum för M a r y där? » K o m där är rum, j a där är rum, rum på den ljufliga h i m l e n s strand. Han försökte resa sig upp på a r m b å g e n, m e n föll kvidande tillbaka. fadern, s o m satt m e d ansiktet doldt i h ä n d e r n a » Mor, fröken! » sade gossen häftigt, » det finns rum för mig också i de saliga änglars land. De " W.
Denna tillgång bör minst vara 1,700,000 R:dr, och är så contant, att det visserligen icke behöfves mer än en annonce i Tidningarne och tvänne tjenstemän vid RiksgäldsContoirets lucka, för att, inom några dagar, äga alla de 900,000 R:dr, som till Götha Canal erfordras. Så litet förfärlig gör jag åter uppställningen i RiksgäldsContoiret: en StatsSkulds-Bureau , den rikaste, som för det närvarande finnes på jorden. Jag vågar alltså anhålla om återremiss. En StatsUtskottsLedamot har dertill sjelf gifvit en så förträfflig anledning, då han påstått, att man borde bifalla detta Utlåtande, för det att bufvudfrågan inom 14 dagar kan i Utskotten förekomma; och det 154 Den 26 Mars e. m. således vore illa, om ej Utskotten sattes uti tillfälle att afhjelpa de förluster, hvilka genom deras nu gjorda tillstyrkande skola uppkomma. Jag hoppas alt äfven dessförinnan kunna till trycket aflemna hvad jag eljest hade i dag ämnat anföra, och hvilket jag förmodar skall öfvertyga hvarje tänkande medborgare, att Canalföretaget i framtiden kan komma att bära sig, samt åt stora delar af Riket bereda desamma förmåner, som TrollhätteCanalen redan heredt Wermland, hvarom jag, äfvensom om sjelfva möjligheten af en genom Canalen riktad transitohandel, skall söka framlägga bevis. Om detta lyckas mig, hoppas jag, att vi skola håde lill allmän fördel och åtminstone till någon nytta för ettiBolag, som uppoffrat så betydliga medel, kunna i liufvudfrågan besluta. Åtskillige yrkade på proposition. Herr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold: Jag ämnar ej upptaga Ridderskapets och Adelns tid med alt inlåta mig uti någon undersökning af hufvudfrågan, huruvida Götha Canal kommer att medföra den påräknade nyttan, eller icke. Jag refererar mig i detta afseende till hvad Herr Franc Sparre uti denna dagens förmiddagspleno anfört.
För att likväl förebygga det rysliga menederi, hvartill en köpares vittnesmål kunde föranleda lönnkrögaren, önskade jag tillika stadgadt, i öfverensstämmelse med Herr Lejflers förslag i ett af de sammansatta Utskottens Plena, att lönnkrögaren i dylika fall aldrig ålades värjemålsed, utan först då till ansvar fälldes, när arne köpare, på en gång närvarande, genom sina sammanstämmande'vittnesmål bestyrkte lönnkrögarens förbrytelse. På ofvananförde skäl fortfar jag derföre, att äfven nu ånyo påyrka, det köpare af bränvin, som olofligen minuteras, må tillåtas att derom sjelfve vittna” Bihang till R. St. Prot. 1834 och 1835. 5:te Sami. 2'dra Afd. 7. 8-de Håftet. 5o B ev.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Oecon,- Utslls Utlåtande N:o 8. Med Herr Prosten öhrnberg förenade sig Herr Prosten Hallbeck och Johannes Svensson från Jönköpings Län, i fråga om Mantalsoch Skattskrifyares skyldighet att; Socknevis upprätta förteckningar äfven å sådane personer, som uppgifvit en mindre pannerymd, än den, hvaraf de ega rättighet att sig begagna; af Herr Prosten Hibelius: ”Emot Höglofl.
Utskottet finner icke eller nu någon sådan böra äga rum. 10:0 Utskottets Förslag i denna Punct, att till aflöningar och omkostnader vid Tullverket uppföra en summa af 45o,ooo R:dr; i stället för den vid sista Riksdag i samma ändamål antagne af 388,388: tö. har föranledt anmärkningar inom H. T\. o. A. dels af Hr Grefve Gyllenborg, Joli. Henning, och dels af Hr ///erta, Guslaf, af innehåll: att Utskottet upptagit denna Förslagssumma betydligen högre, än 182'i års Statsreglering samt K. M:t dem beräknat, utan att framställa grunderne derföre, eller att meddela en utveckling af förhållanderne, som dertill gifvit anledning, samt att, örn man i allmänhet icke borde lemna större tillgångar till disposition för obestämda utgifter, emedan lättare tillgång stundom öppnade anledningar till behof, som i annat fall uteblefvo; så hade ock Utskottet i förenämnde afseende icke bordt lemna så stort utrymme åt de förre: att Utskottet borde uppgifva, huru det kunde vara möjligt, att TullStatens löner uppgått till ett vida högre belopp än K. M:t sjelf begärt och uppgifvit; hvarjemte icke bordt undfalla Utskottet dess bestämda skyldighet, att hosConititutionsUtskottet anmärka, när det funne Staterne 36 Stats-Utskottets öfverskridne, hvilket ju, enligt Utskottets egen redovisning, skedt,utan att anledningarne omtalats. Och har hos Heclerv. BondeStåndet Anders Danielsson från Elfsborgs Län, med hvilken Casper Wijkman från Upsala Län och Hans Jansson från Elfsborgs Län sig förenat, gjort erinran af hufvudsakligen lika beskaffenhet, med tillägg: att anslagssumman, till bestridande af utgifterne för Tullverket ej borde få beräknas högre än till de 4°o,ooo R:dr K. M:t begärt, under det uttryckliga vilkor, att LöningsStaterne för TullStatens Tjenstemän, utan undantag måtte efter af R.
S:ts Banks sedlar, så skulle jag anse, att en långt mindre summa kunde och borde i denna § finnas utsatt; men frågan om sådane banker förekommer först i 21 §, och torde det vara tids nog att när den företages derom yttra sig. På grund af hvad jag sålunda baft äran anföra, anhåller jag om återremiss af betänk.; på det att Utsk:n må kunna taga i öfvervägande den anmärkning, i afseende pä antalet delägare, som af mig vid denna § blifvit framställd. Hr Nordenanckar, Fredr. Wilh.: I fall man fäster något afseende på den personella ansvarigheten, så måste man erkänna, att säkerheten sannolikt blifver större i den mån delägarnes antal är stort, ehuru jag medgifver, att någon absolut visshet om större tillgångar för banken icke derigenom kan vinnas, enär detta stadgande lätteligen kan så eiuderas, alt endast några få förmögna personer i bankbolaget ingå och de öfrige bolagsmännen kunna äga en högst ringa förmögenhet. Men dessutom vinnes ett annat ändamål genom detta stadgande, nemi. ett allmännare intresse i den landsort, der banken hr bildad, äfvensom en större conlroll åstadkommes, dä delägarne äro många, och således alla åtgärder, som i banken vidtagas, måste i orten blifva mera kände. Det måste vidare för den ort, der bolaget är bildadt, vara en icke så obetydlig fördel att äga ett stort antal delägare i förvaltningen af detsamma, hvilka delägare måste hafva en större kännedom om personers ställning i orten och om Bankens credit utom densamma. Jag kan icke eller finna, att i detta stadgande, såsom Frih. Palmstjerna fruktat, ligger något hinder för bildande af bolag af några få, rika personer; ty jag finner ingen konst för dessa personer, att med sig associera ett antal mindre förmögna. De skulle i alla fall utöfva ett så öfvervägande inflytande på Bankens förvaltning, att det ringare antal controllanter, som man vill uppställa bredvid dem, icke böra blifva något hinder för bolags bildande. Jag anser, all detta stadgande kan hafva sina fördelar, ehuru jag visserligen anser, att det skulle kunna umbäras. Frih.
I Westmanland lärer enahanda brandförsäkringsvärde uppgå till omkring 40 millioner: i Wermland till ungefärligen samma summa. Vill man sammanlägga dessa tal för hela riket, får man en enorm summa. Af Finans-komiténs betänkande tiar man ännu icke erhållit del; men jag tror, att man, då detta betänkande kommer till allmänhetens kännedom, skall förvånas öfver den kapitaltillökning, som egt rum under de 12 och 15 sista åren. Vid sådant förhållande har man verkligen icke något giltigt skäl att klaga öfver den betryckta ställningen i landet. Vidare talar motionären om den höga räntan. Denna ränta bevisar dock endast att industrien behöfver penningar,oty läge industrien nere, så skulle räntan icke vara så hög. Åtskilliga äro de klagomål, som motionären framkastat öfver de band, som ännu häfta vid jordbruket, och öfver landets ringa financiela utveckling. Jordbruket anser jag icke vara mycket betungadt, men jag medger att skatterna äro alltför ojemnt fördelade. Jag vill icke förneka att band verkligen finnas, såväl i afseende å den stora handeln som handtverkerierna (— motionären har bland motiverna anfört att han önskade fullkomlig näringsfrihet —); att reformer i bankoch kreditväsendet äro af behofvet påkallade — (öfver sättet för dessa reformers verkställighet har likväl motionären icke afgifvit någon bestämd utredning —); att en revision af tulltaxan jemväl är nödig — en sådan revision tror jag man kan taga för gifvet äfven nu kommer att ega rum —; men olägeuheterne i financielt hänseende anser jag till stor del hafva sin grund uti vårt representationssätt. Jag tror att motionären bort anföra ett verkligen vigtigt skäl för sina åsigter, och det är den, i sammanhang med detta representationssätt, stående tunga förvaltningen H. I. 8 114 Den 22 November f. m. af våra penningeverk. Detta sätt kan icke annat än hafva en ofördelaktig inverkan på vårt penningeväsende. Det visar sig nemligen under nuvarande valsätt till fullmägtigskap i banken och riksgäldskontoret vara ganska svårt att få reda på personer, som äro lämplige till fullmägtige. Man måste utse tre af hvarje Stånd till ifrågavarande penningeförvaltning.
M:ts och Rikets Kammarkollegium hemställt, att, då afsöndring åfjord från Carlbergs Kungsgård, till den vidd, vederbörande landtmätares karta och beskrifning upptogo, syntes vara för de afsedda ändamålen af behofvet påkallad, E. K. M:t måtte, enär Kungsgården tillhörde de lägenheter, hvilka, jemlikt 77 §. Regerings-formen, skola förvaltas efter de grunder, Rikets Ständer derom föreskrefvo, lill Rikets Ständer i ämnet aflåta Nådig Proposition; med afseende hvarå, jemte hvad bemälda Kollegium och öfrige vederbörande uti detta ärende härutöfver underdänigst anfört och upplyst, E. K. M:t tillika behagat i Nåder föreslå, det Rikets Ständer måtte för ofvanomförmälda ändamål den begärda jordafsöndringen från Carlbergs Kungsgård medgifva, under förbehåll, ej mindre att afgäld för den jord, som sålunda komme att afsöndras, skulle bestämmas efter de grunder, Kongl. Förordningen den 19 December 1827 föreskrefve och genom Kommitterades för Stockholms nya Kyrkogård försorg vederbörande årligen tillhandahållas, hvarmedelst sä väl Kungsgårdsförvaltningen vid Carlberg, som Solna församling och dess Klockare, blefvo godtgjorda lör de förluster, som genom jordafsöndringen dem tillskyndades; än ock att, i enlighet med hvad Guvernörs-embetet i underdånighet hemställt och Kongl.
Långt fram på natten somnade han ändtligen med örngåttskudden hårdt pressad mot sitt bröst. Det duggregnade ihärdigt, och gatan luktade våt makadam, och klockorna ringde till högmässa, ty det var söndag. Tomas kom ut från en rakstuga, blek och med rödkantade ögon; han sof dåligt om nätterna på de sista veckorna. Han skulle möta sin mor i Jakobs kyrka. Det hade blifvit en sådan tomhet ini honom och omkring honom, att han utan lång tvekan gaf vika för ögonblickets alla växlande impulser, och då modern kom in till honom på morgonen, medan han ännu låg, och med sin blidaste röst bad honom att följa sig i kyrkan, hade han icke hjärta att säga nej. Han gick ju nästan aldrig i kyrkan; men det var kanhända icke rätt. Om det kanske denna dag kunde ske ett omslag i hans lif ... Han tänkte på dessa saker, medan han långsamt gick Grefturegatan utför. Han hade ingen psalmbok i handen, ty han var rädd att möta någon bekant. En gammal fru, klädd i en brun, trådsliten kappa, kom ut ur en port i sällskap med en ung gosse i gymnasistmössa. De gingo båda i samma stillsamma söndagstakt, och båda hade psalmböcker i händerna. Tomas kände genast igen den gamla frun: det var Ellens mor. Han hade sett dem tillsammans i Humlegården någon söndagseftermiddag i maj. Gossen var alltså hennes bror, han som så gärna ville bli läkare ... Och det var här de bodde. Tomas hade stannat utanför porten. Ellen hade verkligen också sagt någon gång, att hon bodde på Grefturegatan, men det föll af sig själf att han icke hade kunnat besöka henne. »Om Ellen är hemma, är hon alltså ensam,» tänkte han. »Men hur kommer det sig, att hon inte vill gå i kyrkan med sin mor och sin bror ... Kan hon vara sjuk?» Stackars Ellen, han hade förbrutit sig svårt mot henne. Så svårt, att han knappast vågade tänka på det. Hvad skulle hon tro om honom? Hon var kanske redan död. På tre veckor hade han icke sett henne. Hon kunde mycket väl vara död, utan att han visste något. Lifvet är besynnerligt. Nej, han måste se henne och veta om hon lefde.
Gerningsören icke vidare skola såsom särskild uppbördslitel bland Statsverkets inkomster upptagas, utan hädanefter vederbörande handtverkare påföras samt uppbäras i sammanhang med allmänna bevillningen, stadgande härom blifvit i 27 §. af den nya författningen intaget; att, bland de i 34 §. omförmälde allmänna kassor, hvilka äro från bevillningsafdrag å räntan af sina utlånta medel befriade, äfven Folkskole-kassor blifvit upptagne; alt det i 73 §. hittills såsom grund vid brukens värdering bestämda minimum af -f utaf tillverkningen blifvit nedsatt lill Tl5; att i samma §. intagits föreskrift om afdrag för reslsmide, der sådant eger rum; att i afseende å antalet och sammansättningen af Taxerings-kommitéernes ledamöter i städerne sådana förändringar funnits böra vidtagas, som 88, 89 och 92 §§. i den nya Bevillnings-stadgan utvisa; att i 103 §. införts stadgande om krono-ombuds förordnande för hvarje Taxerings-kommité; att i §. 119 blifvit stadgad en förändring i afseende å antalet och sammansättningen af ledamöterne i Pröfnings-kommittén för Stockholms stad; att förändrade bestämmelser rörande anslaget till kostnaders bestridande vid laxeringarne m. m. i allmänhet samt serskildt för Wester-Norrlands Län blifvit i 121 §. införde; att, bland dem, som jemlikt 144 §. åtnjuta befrielse från bevillning elter l:sta och 2:dra Art., äfven blifvit upptagne Poliskonstaplar i Slockholm samt Polisoch Natt-bevakning i de öfriga städerne; att i 145 §. tillagts stadgande om befrielse från bevillning efter 2:dra Art. för förmyndare-arfvoden, den s. k. Gärden och Expeditions-Utskottets Förslag till und.