Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han visste, att det bara kunde innehålla ett; men genom en af de instinkter, hvilka i afgörande lifsmoment bryta igenom hos menniskorna, förrådde han icke med en min, hvad som försiggick i hans inre; och såsom hans salig fader enligt gammal god sed betett sig, när slika bud kommo ridande till gården, bad han drängen stiga af och träda in samt gick sjelf i förväg med brefvet obrutet i handen. När mor Bengta fått lampan tänd och satt fram brännvinet och sockret, bröt han brefvet och låtsade läsa, utan att se mera än ett namn. Han lade det lugnt till sidan; bara handen darrade en smula, när han slog i åt drängen. «Var så god!» Drängen tömde supen, bet af sockret och torkade sig om munnen öfver rockärmen. «Det gick väl fort?» sade Truls. «Ja,» svarade mannen, «hon spottade blod styggt.» De blefvo ännu en stund sittande tysta midt emot hvarandra. Derpå reste drängen sig: han hade ännu ett ställe att bringa budet till. «Ja, godnatt!» «Godnatt! Helsa farbror!» Truls följde ut med genom porten och blef stående och såg efter ryttaren. Och ännu länge efter att denne försvunnit ur synhåll och ljudet af hofvarne dött bort, stod han och såg bort i den rigtning, der han visste mannen red, – såg ut i natten. Stängda horisonter Hvart styrde han hän? Hvar hörde han hemma? Hvar skulle han finna sitt eget jag? Och hur såg detta ut? Försänkt i ett halft omedvetet grubbel, i hvilket alla dessa sjelfspörsmål lågo inbäddade, satt Truls en grå och stilla dag, ljum för att vara så sent på året, på bänken utanför sin trädgårdshäck och blickade, tankfull-tanklös, ut öfver den bara, svårmodigt eftertänksamma bygden. Såsom en vandrare, hvilken slagit in på en väg, som slutar utan att leda in på en annan, satt han i den skymmande kvällningen och bläddrade i sitt lifs bok med så vakna ögon, att han förekom sig sjelf lik en sömngångare, som icke vetat af hvart han gått. Han var nyss kommen tillbaka ut till sin ensamhet från ett besök inne i städerna.
Ifrån år 1819 till 1841 hade jag en egendom inom Halland, och har varit å R. o. Ad:s vägnar ledamot i alla de kommissioner, som varit inom denna provins nedsatte i och för utredandet af della ämne, som nu kallas inveckladt eller intrassladt derföre, att man så vill hafva det, men hvilket enl. min åsigt är det enklaste i verlden, om man endast vill se det, sådant det är. Vid alla dessa kommissioner har jag haft olyckan att blifva missförstådd, emedan jag likasom öfrige Ståndsbröder protesterat emot alla de försåtliga åtgärder man i ämnet sökt vidtaga. Min egendom var icke af egenskap att vara rotering underkastad, i hvilket fall jag ur kommissionerne afträdt, utan den utgjordes af purt säteri eller insockne frälsehemman. Om jag icke missminner mig nedsattes, den första kommissionen år 1825 under dåvaride Landsh. Wirgins ledning, och man upgaf då, att en jemkning af extra roleringen på utsockne frälsehemmanen var föremål för kommissionens verksamhet, likasom man upgaf att på åtskilliga ställen lill en rote sammanslagits flera hemman än som verkligen behöfdes, hvaremot på andra förhållandet skulle vara motsatt. Vi medgåfvo en jemnkning härutinnan, men vi protesterade på det högtidligaste, att roteringen någonsin borde utsträckas till ordinarie rotering. För denna åsigt hemtade vi så Den 22 Februari. 79 talande skäl från våra grannar inom Skåne, så alt jag icke kan inse huru man kunnat missförstå liela denna sak. Jag har likaledes deltagit i förlikningskommissionerne inom Skäne, hvarest mången utsockne frälsehemmansägare åtagit sig ordinarie rotering, och jag minnes ganska väl, alt de, som vägrade att emottaga ett sådant onus å deras hemman, befriades äfven derifrån och hafva ännu i denna stund åtnjutit samma befrielse, men genom obegripliga, jag kan nästan säga förhastade beslut, hafva utsockne frälsehemmanen inom Halland af Konung och Ständer icke destomindre blifvit med ordinarie rotering betungade.
Med afseende härå har Utskottet äfven vid detta tillfälle ansett sig böra föreslå de terminer, inom hvilka insättningarne böra vara verkställda. Till ådagaläggande af möjligheten för Riksgälds-Contoret att, utan ringaste olägenhet, kunna till de föreslagna beloppen fullgöra dessa insättningar, får Utskottet slutligen, dels åberopa det i Utskottets Utlåtande, N:o 435 sid. i4 ^i5, uppgifna förhållande med de deruti beräknade tillgångarnes ingående Stats-UtsÅottets Utlåtandej N'o 524* 1 till Riksgälds-Contoret, dels ock upplysa, alt Contorets i Banken innestående contanta behållning, oberäknadt dess derstädes egande Creditiv å 1,000,000 R:dr, för närvarande uppgår till en summa af 2,582,900 E;dr, oagtadt en ganska betydlig del af 1841 års uppbörd ännu icke hunnit lgvereras och insättas. Sedan Utskottet här ofvan sökt utveckla de hufvudsakliga skäl, på grund hvaraf Utskottet, under nuvarande förhållanden, anser sig böra biträda den motion, som egentligen föranledt detta yttrande, så får Utskottet, under åberopande af hvad sålunda blifvit anlördt, underställa Rikets Ständers närmare pröfning och slutliga afgörande, följande, i öfverensstämmelse härmed, uppgjorda förslag, angående användandet af den del utaf de, i nyss åberopade Utlåtande, uppgifna tillgångar, hvilken kommer att öfverstiga sammanräknade beloppet af de utgifts-summor, sorn, till utgående af dessa tillgångar, redan blifvit eller före Riksdagens slut, ytterligare varda af Rikets Ständer anvisade. 1:0
Ridderstapet och Adeln bifaller de förslag som innehällas i det, genom et Utdrag afBonde-Ständets ?rococoli af den 5 Junii meddelade Memorial af Riksdagsmannen ifrän Dalarne - Den 15 Iunik. 789 ne platts ?ekrs80li , jämte siere Riksdagsmän af det hederwärda Bonde-Ständet. Beswarades med et starkt Nej, hvarefter Herr Grefwen och Landtmarstalken ä npo frägade, om icke Ridderstapet och Adeln säledes i hela sin widd hade nämnde Förflag? Hwartil enhälligt och flere gänger ropades Ja; hwarjämte uppå Herr Landtmarffalkens widare proposition besiöts, at Herr Liiverstolxes, Grefwe törners och Grefwe ve la 6arclies anföranden fflllle tjena til grund wid upsättandet af ickotocoiis - Utdraget öfwer detta amne. Herr 'tVaclrseblLAer, 6ustal, anhöll, at aldrig mer, i ewärdeliga tider, nägon proposition om denna sak mätte fä göras; hwarom ban prkade pä Herr Grefwens och Landtmarffalkens proposition; men lät sin talan falla, efter gjord inwändning, at propositions rätten til hwad sak som häldst kunde ingen betagas, och aldrig kunde medföra nägon stada när det alltid stöde Ständet eller Riksens Ständer fritt at afslä eller bifalla propositionerna. Herr dlorclenstolpe, ^.nclers, begärde uplysning rörande twänne puncter.- den ena huruwida icke Lonsritutions-Utffottets Betänkande som ätföljt Regeringsformen kunde särskildt tryckas, hwilket Herr i^oräenstolpe redan tilförene hade yrkat, den andra, huruwida de Personer, 790 Den 16 Junit. söner, som nu sätt sädane Ämbeten, hwilka r följe af Regerings - dormen med answarighet äro förbundne, kunde innehafwa säte och stämma bland Riksens Ständer.
Om meningen är att underställa allmänheten revisorernes arbete, likasom andra anmärkntr underställas en domstol, och allm. tänkesättet är väl här den beredning, som sedermera verkar på Sländernes domslut, — om, säger jag, det är meningen; så förhåller man sig partiskt, om man ej tillåter, såsom vid andia anmärkntr, alt vedeiböris förklaringar åtfölja til! de döminandes kännedom. Jag yrkar således, att dessa berättelser, hädanefter såsom hittills, icke må tryckas förr, än vederböra förklaringar äro afgifna och kunna tillika a 11— mängörns. Om då samma förklaringstid utsättes som hittills, nemi. 3:ne månader; så behöfver man icke frukta ett alltför långt uppskof genom tillåtelsen för vederbör, alt också yttra sig. Jag förenar mig således med Hr Lagerhjelm i anhållan örn återremiss, på det att rättelse mätte iakttagas. Frih. Cederström, Jacob: I anledn. af Gr. Horns yttrande, att SlatsUtsk. sökt att undvika all slags beröring med stadganden, som fordra sanction, och att instruclionen skulle vaia ställd directe för Ständernes tillgörande, utan någon inblandning med de embelsmyndigheter, som icke sorida under Sländerna, anhåller jag att få instämma i Ilr Lagerhjelms anmärkntr. — Uti 1 §:n af den föreslagna instruetionen heter det: ”R. St:s revisorer skola tillse, det dem i behörig ordning tillhandahållas r:0 2:0 3:o ■” Om icke oiden: ”R. St:s revisorer skola tillse," innefatta en befallning för dem att träda i direcl beröring med em - 6i6 Den a3 September e. m. betsverken för att der taga befattning med hvarje särskildt verks räkenskaper, hvilket tvertom, enl. min tanke, ej bör dem tillhöra, skulle jag tio, att §:n borde lyda: R. St:s revisorer äga att emottaga: 1:0 2:0 3:o då, i händelse af försummelse häruti å embetsmyndigbeternes sida, rättelse kan hos Styrelsen begäras.
1Ji5 och Söderb)r, från 1731 års början till och med 1760, blifvit uti Stadens Räkenskaper balancerade, Balance Commissionen, år 1760, hos Kongl. Majit sig i underdånighet förfrågat, huruvida den af Thorshälla Stad, genom dess fullmägtige vid 1731 års Riksdag, gjorde ansökning om befrielse från de uti Stadens Räkenskaper utbalancerade krono medel, vore afgjord; hvaröfver Kongl. Majit, genom ofvanomförmälde Nådiga Resolution, den i5* November 176g, på det sätt sig utlåtit, att, ehuruväl det ålegat Staden, att ställa sig till efterrättelse KongL Kammar-Collegii och KongL Stats-Contoirets om Räntans utgörande af de Staden upplåtne Krono-hemraan, till orten afgångne Skrifvelse, af den 3o October 1730, och således ej mindre från iy3i års början, än det sedermera skedt år 1761, utgöra Räntorne deraf in natura; eller efter de årliga Markegångarne, dock som Staden, redan år 1731, gjort underdånig ansökning, om bibehållandet af det, uti 1713, års KongL Bref, utsatte vissa årliga arrendet, samt följaktligen lefvat i den underdåniga förhoppning, att derå erhålla Nådig Confirmation, ehuru den dittills ej blifvit lemnad, och det dessutom skulle blifva alltför känbart, om icke omöjligt 171 Stats-Utskotlets Betänkanden. att från 1731 kunna utkekomma den innestående Räntan för berörde Hemman, i synnerhet som egorne dertill blifvit, sedan upplåtelse tiden, bland annan Staden tillhörig Jord inblandade, och af åtskillige Borgare särskildt nyttjas, ville Kongl. Majit i Nåder hafva beviljat Staden afskrifning af den uti Räkenskaperne balancerade differencen, emellan den för Staden uti förenämnde Kongl. Bref Utsatte vissa arrende summa samt årliga markegångs priset.
När jag genom min herres tyske tjenare hade beställt härom och återkom, bad hans herredöme mig ännu en gång att sjelf till hans moder framföra hans sista helsning och tillade: ”jag råder nu öfver ingenting af min egendom, jag ville dock belöna dig för din trohet”, vid det han så talade kom han till spetsgården på torget. Han lemnade nu sin kappa åt mig och sade vänligt: ”behåll dock denna och min mössa”, och steg med bart hufvud in i ringen. Derpå gick han ett hvarf öfver den och så ref han opp sin tröja så att alla knapparne flögo omkring och ingen blef qvar i tröjan. Då steg kyrkoherden fram och sade: ”Herre, herre, icke så häftigt. Gör först bön till Gud allsmäktig.” ”Ja, gerna”, svarade han, föll på knä och bad ifrigt med djup andakt och mot himlen höjda ögon. Uerpå uppstod han åter, bjöd farväl åt det församlade folket, vinkade med handen åt dem han kände och befallte dem Gud allsmäktig med mycken vänlighet. Alla gräto och klagade högt. Nu höjde han sin röst och började tilltala folket och förklarade sig vara oskyldig till den dom honom skulle öfvergå, ehuru han erkände sig vara en stor syndare inför Gud. ”Jag hoppas och tror stadeligen att Gud skall vara mig nådig, och med denna döden draga mig till en sann syndabot, och öppna för mig dörren till sannt lif och glädje. Men i verldslig måtto vet jag mig inför Gud och verlden oskyldig, och är till min död ingen annan orsak, än den trängtan Hans Furstliga nåde haft, att utrota min slägt. Detta är enda orsaken till min död, och har nu gått efter Hans Furstliga nådes vilja.” Sorl och rop uppstod bland Hans Furstliga nådes tjenare och man skrek, att han förolämpade fursten. När då han icke fick tala för sorlet, höjde han rösten och sade: ”Hvar är min dom, när är jag förhörd eller ens anklagad? Det skall ingen ärlig man bevisa mig; men den, som har beskyllt mig, har talat som en skälm och förrädare och icke som en hederlig man. Jag tager derpå till vittne Gud och allt ärligt folk som mig känt.”
Vållas å jord eller lägenhet skada genom undersökning, som med Konungens tillstånd blifvit hållen, för att utröna behofvet af egendoms afstående för allmänt ändamål; vare egaren ock då berättigad till en, skadan motsvarande ersättning, som på enahanda sätt bestämmes. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 23 September 1840. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2 Sept. 1840. Preste-Ståndet den 4 Borgare-Ståndet den g Bonde-Ståndet den 9 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående tillägg i 17 Cap. 32 <$\ Rättegångs-Balkenj sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 20 Jan. 177g. (Lag-Utsb. Bet. N:ris 22 och 83.) S. A. K. Då Rikets Ständer anse rättigheten att utsöka skadestånd, som härflyter Expeditions-TJtskoltets Förslag till und. Skrifvelse, TV.o 77. ti 7 från brott, vara en af straffs tillämpning oberoende fordran, och följagtligen böra, inom den för fordringars utkräfvaude i allmänhet föreskrifna tid, stå målseganden öppen, ändå alt straffet för någon af de i 17 Cap. 32 §. Rättegångs-Balken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 20 Januari 1779, omförmälde orsaker, förfaller; men det inträffat, att Domstolarne, ehuru, efter Rikets Ständers tanka, icke af någon gällande föreskrift hindrade att handla i öfverensstämmelse med berörde åsigt, likväl uti mål af ifrågavarande beskaffenhet på olika sätt förfarit; hafva Rikets Ständer funnit skäligt, för deras del, besluta, det nyssnämnde §. må erhålla följande tillägg: Genom hvad sålunda blifvit stadgadt vare målsegande dock ej betaget att söka det skadestånd, hvartill han eljest kan vara berättigad. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M. härigenom i underdånighet tillkännagifva. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 9 September 1840.
samlif många gånger gestalta sig, o m vi alltid rätt tillämpade denna regel! Huru många ord, som icke voro så ondt menade, men likväl åstadkommo så mycken sorg, så inånga missförstånd, skulle icke då vara outtalade. Från ett ansträngande och enerverande arbete återvänder mannen till sitt hem. Han är trött och uttråkad, och då går det så lätt att glömma, att äfven andra kunna få arbeta tungt och få sitt tålamod hårdt pröfvadt. ' I hemmet är allting snyggt och prydligt, han skall icke kunna upptäcka ett dammkorn på atenienner och andra möbler, icke en papperslapp på mattorna, icke en möbel på annan plats, än där den brukar vara; men han lägger icke särskildt märke till allt detta. Sådant brukar det alltid vara därhemma, och detta fastän två små oförståndiga yrväder ofta rusa omkring och pröfva mammas tålamod. Han känner ett obestämdt välbefinnande, när han ser sig omkring i hemmet, och denna känsla gifver sig uttryck i ett leende, då han hälsar på sin hustru. Nu serveras middagen, och med ens återvänder det mulna uttrycket i hans ansikte. Köttet är segt, och det fordras en viss ansträngning för att få knif och tänder att rå på detsamma. Han är litet bortskämd, det brukar sällan eller aldrig vara så här, men detta tänker han icke på. Om han tänker någonting, så är det detta: » Allting är förargligt i dag, » och så skjuter han otåligt bort tallriken. » Är det inte bra? » Det är så oändligt mycket både i tonen och blicken, som i detta ögonblick går honom alldeles förbi. Hade han med mera lugn gifvit akt på detta, så hade han kunnat läsa ungefär detta: » Jag är så förfärligt trött efter alla mina bestyr; barnen ha bråkat, jag har ständigt måst vara på vakt, att de icke skulle förstöra något eller skada sig själf va; och så försummade jag att tillräckligt öfvervaka jungfruns göromål i köket. Ä t nu ändå af detta, jag lofvar att det skall vara bättre en annan gång. Gör mig inte mera ledsen än jag är. » — Men nu sade hon inte allt detta med ord, och själf gaf han sig icke tid att tänka dessa tankar, ehuru det vid ett annat tillfälle varit för honom eh naturlig sak att så själf ursäkta henne. Nu står för honom endast den nakna frågan: är det inte bra?
IV. B. 53. A. 150. E. 508. — N:o 119. angående staden Åmåls innevånare beviljade förlagsoch byggnadslån. IV. B. 86. A. 156. V. U. 389. A. 507. VI. E. 197. — N:o 120. angående ett byggnadslåns beviljande i anledning, af den uti staden Christianstad sistlidet år inträffade eldsvåda. — N:o 121. i anledning af väckt motion om beredande och afsättande af en fond för Stora Creditivet. IV. B. 86. A. 156. — nN:o 122. i anledning af väckt motion, angående rättighet för Ase häradsboer lill utsyning å Kronoparkerna Hunne och Halleberg. IV. B. 87. A. 156. — N:o 123. i anledning af väckt motion, angående Salipeterhjelpens utgörande efter Kronovärdi inom Jönköpings och Kronobergs Län. IV. B. 87. A. 156. — N:o 124. angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens 8:de Hufvud-Titel. IX. E. 587. A. 594. — N:o 125. angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens 9:de Hufvud-Titel. IX. E. 587. A. 594. — N:o 126. angående aflöningen för den hos Riks-Stånden och Utskotten anställda betjening. IV. B. 315. A 341. V. U. 139. A. 159. — N:o 127. i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående Majoren m. m. G. Krooks ansökning om godtgörelse för mistade löne-inkomster. IV. B. 507. A. 588. V. E. 116. — N:o 128. i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, an gående Kronobagaren S.
Sannt är, att vid föredragning den 20 Januari 1863 inför H. M. Konungen af det ifrågav:de förslaget, K. M. ansett sig ej böra dertill lemna sitt höga samtycke. I)å emellertid K. M. uti sitt till lt. St:r aflåtna svar yttrat, att K. M. »erkände rigtigheten al den åsigt, som för Ständernas förslag låg till grund», samt för antagandet deraf icke funnit något annat hinder, än att enahanda stadgande, såsom angående både Sverige och Norge, borde samtidigt intagas jemväl i Riksakten, kan jag icke föreställa mig att, om genom en förnyad framställning i ämnet R. St:r tillkännagifva sig icke anse nödigt att i detta fall afbida Norska Stortingets beslut och således låta vigtiga tillägg till eller ändringar uti Svenska Grundlagen blifva beroende af sådana unionella stadganden, som böra hafva sin plats i Riksakten, Kronans rådgifvare skulle tveka att tillstyrka Konungen, eller H. M:t att lemna sitt nådiga bifall till ett förslag, hvars öfverensstämmelse med ett konstitutionellt statsskick svårligen torde kunna af någon jäfvas. Den 4 April e. m. 43 Hr von Kraemer, Anders Robert: Som jag icke ansett den här föreslagna förändringen vara hvarken nödig eller nyttig, har jag redan inom Utsk:t bekämpat densamma, och får nu här ytterligare framlägga mina betänkligheter deremot. Om man då först granskar Utsk:ts motivering, så finner man att Utsk:t säger, »att förening mellan tvenne folk under en Konung väl kunde vara fördelaktig och önskvärd, såvida den vore frivillig och hvilade på ett fördrag, hvaruti deras ömsesidiga förhållanden samt Konungens ställning vore på ett tydligt och omfattande sätt bestämda; men att deremot en sådan förening, om den blefve påtvingad af en tillfällighet samt icke ordnades efter bestående förhållanden och allmänt godkända syften, troligen komme att betraktas såsom ett obehörigt band, inskränkande båda folkens sjelfständighet, och möjligen kunde föranleda till invecklingar af ganska betänklig art.» För min del tror jag icke att två folks förmåga att lefva tillsammans beror på om föreningen tillkommit genom ett fördrag eller en händelse, utan anser att detta beror på högre historiska skäl.
Besvärsoch Ekonomiutskottet i dess plenum, likmätigt afdelningens förslag, på ftet sätt afgjord, att ett stand vid voteringen stadnat inactivt, Borgare-Ståndet helt Besv. ock Ekon, Utsh, Betänkanden. och hållet afslagit projectet, och de tvän. jie andra stånden med en högst obetydlig pluralitet det samma bifallit; får jag vördsamlingen anhålla att, i likhet med hvad jag inom Utskottet hade äran anföra, då första gången afdelqingens project uti Utskottet ventilerades, vid detta tillfälle, då Utskottets gerjerela Betänkande, i ämnet, justeras, för att till RiksStåuden ingå, uti följande puncter få uppgifva de skäl, hvarpå jag icke för någon del kan instämma Uti det fattade beslutet, utan tvärtom finner mig böra emot det samma anmäla min reservation; anhållande jag vördsamligen, att detta mitt anförande måtte få Utskottets Betänkande till Riks-Stånden åtfölja. 1:0 Med all aktning för de Herrars och mäns insigter och charakterer, som nu väckt både denna och flere andra motioner, har jag ännu svårt att föreställa mig, det alla tiders erfarenhet och fosterlands känsla, vid närvarande Riksdag, blifvit hos Rikets representanter concentrerade. Jag nödgas således först och främst erinra, att, då Sverige i alla tider egt kloka och patriotiska medborgare, är det föga troligt, att ett förslag, som till förmån för en enda ort, allt sedan år 1712, varit mångfalldiga gånger bragt å bane, men alltid blifvit förkastadt, verkligen är af någon riksgagnelig natur. Jag anser i alla fall betänkligt, att jäfva erfarenhetens läror, ©ch jag utisstror till och med gerna mina logo Besv. och Ekon. Utsi;. Betänkande/;. egna omdömen, då flere andra personer förut yttrat sig i motsats dermed. Hade porto franco inrättningen på Gothland verkligen varit så förmånlig, som det nu oreras om den, hada den helt säkert under den långa frihets epochen, ifrån 1726 till 1772, blifvit medgifven och effectuerad. 2:0
Vid pröfningen af detta ärende har hos Ekonomiutskottet förekommit, hvad först befordringar till civila tjänster beträffar, att vid upprättande af förslag dertill den sökandes tour och tjensteålder icke ensamt berättigar honom, att derå uppföras, utan endast så vida desse egenskaper äro förenade med erforderlig skicklighet för den i fråga varande tjenster»; och, när härtill kommer, att sådane förslag upprättas i vanlig ordning, genast efter ansökningstidens förlopp, och att dan sökande, enligt Tryckfrihetslagen, eger att vid anmälan undfå kännedom och del af desamma, till anförande af besvär, örn han dertill anser sig befogad; så linner Utskottet Herr Treffenberg* föreslagna åtgärd, i afseende på civile befordringar, hvarken tillämplig eller behöflig. Vidkommande åter befordringar till militaire^tjenster, så har Utskottet inhemta!. Besv. och Ekon. Utik. Betahkanden. 1469 ätt, utom flere äldre föreskrifter, Kongl* Maj:ts Nådiga Circulairebref af den 20 December 181 i till samtliga Chefer och Befälhafvare för regementer och corpser, jemn* fördt med Tjenstgörings-regi emen tet samt Kongl. Instructionen af den 14 Juli 1816 för Inspecteurer och BrigadeGeneraler för infanteriet, tydligen innehåller: att Kongl. Maj:t af inkomne förslager täll återbesättande af inom armeen och flottorne ledigblifne officers beställningar, tid efter annan inhemtat, dels huru officerare understundom deri förbigås, på mindre giltiga anledningar, dels ock, huru en mängd afsägelser, oftast pa svaga skäl gifna, dervid ega rum; och, som Kongl.