Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det kunde afven hända att Stats-Rådets Ledamöter, för att ej inför Constitutions-Utskottet och framtiden synas inconseqvente, af falsk blygsel alltför länge förfäktade sin mening i Stats-Rådet, ehuvé hon icke vöre den bästa, och att, på sådant sätt, långsamhet och dröjsmål med ärenders afgörande vållades, — Sällan torde en Konungs tid medgifva, att det omständliga af målen discuteras igenom i Hans närvaro. Kan det då jelte ske obesväradt af Protocoll, i en Bered ning : så är det fruktansvärd! att hennes tillvaro endast frambringar cirklade och vidlyftiga Utlåtanden , utan att hennes tillstyrkanden derföre blifva bättre eller gagneligare. Detta sätt föt Stats-Rådet att, före Konungens närvaro, till io6 Den 3 December f m. Protocolls afgifva sio samfäldte mening, utan att skälen tili Konungens derifrån möjligen afvikande beslut finge blifva lika kunniga , torde möjligen lägga ett starkare band på Hans vilja och åt Stats-Rådet gifva en större vigt, än sona j ett monarkiskt Samhälle borde äga rum. Det synes mig derföre bättre , att Stats-Råds-Beredningen antingen alls icke omtalas i Grundlagen, utan ändock af sig sjelf fortfarer såsom hon uppkommit, eller ock att uttryckligen bestämmes, det intet Protocoll der må föras. Herr Cederschjöld j Pehr Custaf: I anledning af den siste värde Talarens anmärkning , anhåller jag vördsamt, att få meddela några upplysningar. I Constitutions-Utskottet yttrade jag den mening , att uti den blifvande StatsRåds-Beredningen borde ovilkorligen alla de mål till behandling förekomma , hvilka skola i Stats-Rådet föredragas. Jag ansåg äfven vigtigt, att göra denna Sfats-Råds-Beredning constitutionel, på det ingen Föredragande måtte kunna komma fram i Stats-Rådet med mål , som icke förut voro kände af Ledamöterne ; med ett ord; för att förekomma annars möjliga surpriser.
2:o öfjnvar och en, forn på freöit emottager jlämplabt papper, bör för bet fålnnba unbfångna clmr b (-bet oppe t jlälla behörigen pröfivab och gobfänb borgen af en eller flere, fåfont för egen flatö, af handen borgenéjfrift beftorft afflrift till ©tatéfontoret infänbeö. $å reqvijttioit Imö Sanbéfontoret fiola förfäljningémännen, genom Äotigl. 9Jlaj:tS aSefatlningéhafmanbeS förforg, fojlnaöSfritt och ffpnbfamt erhålla jtg tills fänbt erforberligt jlämplabt papper, för hanlfet beni åligger att i SJiänteriet in Sen 3i Secember hvarje år bör allt ofålbt jlämplabt papper höé bejle förs fäljningötnätt inventerad; Äoitgl. 9Jlaj:tö Sefatlningéhafivaube liftväl obetaget att, ttär font helft, af förefontntaitbe flät od) ontjlänöigheter, inventering anflälla od) rebotviéiting afforbra, hamnvib t i 11 fe c, att behållningen, famntanlagb af ofålba chartor odt> fontanta mebel, icfe öfivetftiger funtman af förfätjningdmannend upps börbdborgeit. Sill lverfjlällatibe af inventering funna, genom af $ongl. SOlajds Sefalls uingöhafivanbe ffriftligen tnebbelabt förorbnanbe, font tvib inventeringétillfället upps 51 mifaö od) bereftet* infeuffapevne bitaggeé, eit eder trott nite t orten bocitbe mätt utfeö, Ijroitfa tur [fola upprätta od) befiprfa t)unt mpdet papper är t bet)åft; inoeittariUtnftrumeiitet
För det första kan denna rörelse svårligen umbäras eller minskas, innan man med visshet känner, huru de deraf uppkommande luckorna i allmänna rörelsen skola fyllas; och för det andra har denna rörelse hittills fortgått utan betydlig förlust. Den utredning, som Bancostyrelsen i detta afseende aflemnat till BancoUtsk., har visat, att äfven med en så sträng beräkning, att Utsk. sjelf funnit skäl att minska denna stränghet, och oaktadt förvaltningen hittills icke alltid varit så god, som den kunnat vara (ty ali Don 3o Juli f. m. 349 erfarenhet måste topas), har ändock förlusten emot vinsten ej utgjort folia 5 proc. Nu är således frågan den, om man utan våda kan göra discontfonden till större eller mindre del öfverflödig? Utsk. har visserligen härtill föreslagit tvenne sätt, nemi.: 1:0 att fylla luckan genom creditiv åt hypotheksföreningar och privatbanker, af hvilka sistnämnda vi äga tvenne goda och solida; men de äro ännu alltför languissanta, och hypotheksföreningar hafva vi ännu inga, sorn kunna fylla rummet; 2:0 har Utsk. föreslagit en utvidgning af handelsdisconten; men dermed är föga vunnet, så länge Utsk. ej vidrört frågau om lån på inrikes vexlar, ty de papper, som för närvarande presenteras i handelsdisconten, äro till största delen fingerade, ehuru de hittills icke visat sig vara så dåliga, enär handelsdisconten hittills blott behöft vidtaga en enda utmätning. Utsk. har emedlertid nu stadgat en sådan orimlig minimiränta af 6 proc. för dessa lån, alt med den svårighet, sorn uppkommer genom fördomen på börsen att icke vilja begagna dessa lån, borttager man medelst denna stadgade ränta nästan all fördel af inrättningen. Jag får åtminstone för min de! förklara, att med en ränta af 6 proc. hyser jag intet hopp, att man i handels disconten någonsin skall få andra papper att belåna än sådana, som rätteligen höra afslås; hvaremot dessa troligen alltid skola komma att ditströmma.
Hans svar var ej tillfredsställande, ty det innehöll blott ett korrt förklarande, att han ej kunde sig härmed befatta. I anledning deraf vände jag mig till StatsSekreteraren för KammarÄrenderne, med anhållan om upplysningar i ämnet, och fick derpå fullt bestämda svar; men en och annan af Landtmätarne i Länet har dock funnit betänkligheter vid tillämpningen häraf. £ Friherre Ehrenborgh., Casper Wi 11m : Jag får äfven vid detta tillfälle påminna. Den 17 December e. m. att det iir Rikets Ständer sjelfve, som hegart den af Kongl. Maj:t vidtagne oell nu klandrade åtgärden alt ifrån Ilerrar Lnndshofdingars pröfning öfverlämna Enskiftesärenderne till särskilt inrättade ÄgoskilnadsRätter i sammanhang med de öfrige skiftesärenderne. Länge hafva SkiftesFörord-> bingarne utgått från olika åsigter. Enligt .1783 års StorskiftesStadga behandlades ej Skiftesmål af Landshöfdingarne. Detta började först, när f. d. Konungen, efter sine resor, insåg nödvändigheten af att föra Skiftesverket i vårt land till likhet med det i andra länder. Då utgafs den första EnskiftesFörfattningen för Skåne; och sedan dett derstädes, oagtadt allmogens missnöje dermed, visat sine välgörande verkningar, fann man sig kunna sedermera utsträcka den först till V^estcrgölhland och sedermera till alla de Provinccr, der Enskiften kunde äga rum. Att Styrelsen då fann nödigt att lippdraga åt Landshöfdingarne pröfningen och verkställigheten af dessa ärender, var naturligt, för att sätta dem i gång. Det gifvcs vissa ekonomiska principer, som måste påtvingas Allmänheten, och deribland är* att skifte skall öfvergå en hel hy, då en delägare begär skifte. Skall man vänta lill dess Allmogen inser sitt eget intresse härvid, så får man vänta länge.
Vid dessa ärendens föredragning i Stats-Rådet yttrade föredraganden, Herr Sta IsRå d o t Anjon, att af de i kungörelsen den 11 Maj 1855 uppräknade kalhegorier af tionde och räntor, nämligen kronans behållna, åt embetsoch tjenstemän pä lön indelta räntor och tionde, de allmänna verk och inrättningar, kyrkor och fromma stiftelser tillhörande dylika indelningar och anslag, de, såsom ersättning för vissa hemman och lägenheter åtföljande besvär, anvisade ränteeller tionde-anslag, de vissa städer tillerkända anslag af dylik beskaffenhet, det endast vore kathegorien : ål embelsoch tjenstemän på lön indelta räntor och tionde, till hvilken den ifrågavarande spanmålen kunde hänföras; ty den vöre dels genom lönestal af den 24 December 1652, dels genom i början af 1690-talet gjord anordning af Bibeitrycks-tunnor anslagen till underhåll för läsemästare, skolemästare och andre prmceptores vid gymnasier och skolor. Den borde således icke hänföras till kathegorien af de lill allmänna veik och inrättningar tillhörande indelningar och anslag, då den icke vore gifven att användas för de flerahanda ändamål, för hvilka tionde lill allmänna verk och inrättningar vöre anslagen, utan endast och allenast till tjenstemäns aflöning. Då olika förfaringssätt icke vore i den Nådiga kungörelsen bestämdt, antingen löneanslaget utginge odeladt till en hel korporation eiler efter fastställd fördelning af tiondeskyldige hemman och lägenheter emellan särskilda tjenslers innehafvare, så fann Herr Stats-Rådet af kungörelsens ordalag ingen anledning, alt i underdånighet tillstyrka annat, än att Kongl. Majit täcktes förordna, att ifrågavarande tionde måtte till de tjenstemän, i hvilkas fullmakter eller konslilutorialer intet förbehåll vore gjordt och som ej sjelfve på den stadgade förändringen ingått, utgå på förut vanligt sätt, äfven i de fall, då dess fördelning på särskilda tjenster ej vore gjord. Dock ansåg Herr Stats-Bådet, att i afseende på Bibellrycks-tunnorna, hvilka syntes vara gifna såsom augment i löneförmåner, Kongl.
Il:mt 210,910 i andra klassen , , t „ „ 119,05^ i tredje klassen „ 12,700, Summa R:dr Runt 312,665 Enär således det behof af allmänna rörelsens underlättande medelst för bättrade landt-kommunikationer, som utgjort grunden för beviljandet vid flere föregående riksdagar af betydliga anslagssummor för vägbyggnadsarbeten, visar sig, oaktadt redan utförde vägförbättringar, snarare ökadt än minskadt, har icke någon tvekan hos Utskottet kunnat uppstå att tillstyrka anvisande af det utaf Kongl. Maj:t för ifrågavarande ändamål äskade belopp, som vid denna riksdag endast upptagits till 300,000 R:dr för nästkommande trenne år. Då derjemte ovedersägligt är, att rikets, nordligaste provinser icke allenast, mer än öfrige delar af landet, besväras af svårländta och för trafiken hjnderligc transportoch farvägar, utan ock flerestädes helt och hållet sakna de för en inbördes lifligare förbindelse emellan särskilda orter högst nödige sammanbindningsvägar, har Utskottet jemväl, i anledning at ofvan omförmälde motioner, ansett sig böra föreslå Rikets Ständer, att genom anvisande af särskildt bidrag till nyssberörde olägenheters afhjclpande understödja rikets vidsträckta nordligare provinser, hvilka hittills endast i ringare mån kunnat blifva dclaktige af de förmåner i afseende på kommunikationernas förbättrande i allmänhet, sorn kommit öfrige Rikets landskaper tillgodo. De talrika till Vägoch Yattcnbyggnads-styrelsen ingifne ansökningar om understöd för vägars anläggning och förbättrande inom norra Sverige, hvilka i Styrelsens generalförslag äro upptagna i lista klassen med en summa, som uppgår till nära en fjerdedel af beloppet för hela riket, ådagalägga såväl det stora behofvet at sådana anläggningar, sorn äfven benägenheten hos enskilde och menigheter derstädes att sjelfva bidraga till vinnande af den utveckling och förkofran, som förbättrade kommunikationer medföra.
Den ibland Ridderstapets och Adelns Ledamöter, som efter Matrikeln är den A.dfie, före i hwart och ett af Riksens Ständers Utstött, Ordet, enligt hwad i Riksdags-Ordningens 39 8. stadgadt är. H. 24. Ej mä nägon pä en åäng wara Bankman och Ewctor. Bliswer Bänkman till Elector wald, upphör hans förra befattning och utwälreö en ny Bankman pä sätt här ofwanföre stadgadt or. B.facknrngarne af Bänkman och Utffötts-Ledamot mä l.kwäl hos en Person kunna förenas. Warder E eckor till UtstottsLedamet wald, upphvre han att wara Electer och bora genast Bänkmännerna sammanträda och en annan utwälja. §. 25. Hafwer näaon, som sig wid Riksdagen anteckna -ätit. uppdraaen befatunng såsom Bänkman, Elector eller Ulskotts-Ledamot wid första sammanträdet rcke utofwat eller utöswa kunirat, äge ban frihet, att. efter anmälan hos LandtMarffalken och Pollettens aflcmnande till Riddarhus-Fiscalen, ifrär. Riksdagen afresa. Har han utan anmälan trenne wecker warit fränwarande eller twenne wecker öfwer bewiljad ledighet, utan styrkt laga sörfall, ware hans Säte ledigt att intagas af annan Adelsman pa sätt denna Riddarhus-Ordning föreffriswer. §. 26. Till sörsta Electors-walet utsedd Bänkman, ma ej förr an detta wal är sörrättadt, lunna sig denna befattning afsäga. Skulle Bänkman sedermera afgä.wäljeö en annan, pä sätt stadgadt är. Lag samma ware om Elector, innan första walet är werkstäldt till Ledamöter i de Utssott, hwilka i Regerings-Formens 55 och Riksdags-Ordningenö 28 och Z6 §. §. stadgade är o. ' Till - Den 22 September.
* Dessa » moderna » och i sitt slag äfven å qvinnans sida sjelfviska åsigter diskuteras i berättelsen » I krig med samhället » .Jika varmt uppträder hon till förmån för de öfvergifna. Orubbligt visar hon endast handlingens konseqvens, den jernhårda nödvändighet, som intet i verlden utestänger. Sådant det nu är, så som det är inrättadt, hela detta äktenskap, måste man vara beredd på, att dylika fall inträffa. Just den omständigheten, detta, att så skall ske, visar oss en ny brist, ett fel i institutionen. Redan sjelfva äktenskapslöftet innebar något onaturligt. Ännu värre blir det, om man betraktar den olika ställning, orättvisan i det förhållande, som herskar mellan makarne. Han offrar intet af de intressen, som upptaga honom; han är icke skyldig att lägga åsido sin lifsgerning. Han deremot är nästan nödsakad * att göra det; hon * måste öfvergifva, hvad hon verkat för som ogift; hon far icke bibehålla de intressen, hon omfattat, sträfva dit hon önskade, lefva för sina ideer. Samtidigt som hon gifter sig, lemnar hon alltsammans, för att plötsligt och med ett slag nästan begrafva sig i hemmet, föda mannen barn och liksom uppgå i hans arbete. Vore det icke löjligt, om en man gjorde detsamma, om Meissonnier eller Munkacsy skulle öfvergifva sin konst, bosätta sig på landet och sköta hustruns egendom? Dock är det icke löjligare, än att qvin-nan måste det. Men då blir det en pligt, en omständighet, lika naturlig, som motsatsen vore tadelvärd. Här är nu frågan om en konstnärsnatur som Ulla — det är hennes reflexioner, hvilka jag nyss återgifvit —; dock finnes intet hinder för en allmännare utsträckning. Så, som det nu är, bör ett dylikt äktenskap undvikas. Slitningen skall inträda, äfven om den låter vänta på sig. Derför har fru Edgren, i skådespelerskan Ester Larsson, visat oss en qvinna, som är stark nog att offra sig. Hellre än att framlefva ett lif utan sin konst; hellre än att åtaga sig en pligt, hon ej kan fylla; hellre försakar hon den man, hon utkorat. Dessutom är hustruns ställning underordnad mannens. I » Barnet » har förf.
Jag vill icke tadla de medel, som användes; jag tror att deras begagnande föranleddes af den välvilligaste afsigt, men jag tror icke, att de vore behöfligil eller att deras verkningar varit enliga med andan i vårt Statsskick. De alstrade t. ex. hos StatsUtsk., enl. hvad af dess försvarare här under disctissionen tillkännagafs, den öfvertygelse, att ingenting borde göras. Jag lemnar hela denna discussion derhän. Den är förbi. Jag kan dock ej undertrycka den öfvertygelse, att intet enda af de skäl, sora då anfördes till försvar för Utslcs förfarande att undanskjuta frågan, vid en närmare pröfning håller streck. Det vore ganska lätt att vederlägga dem alla, men jag vill ej dermed uptaga tiden. Jag vill blott vidröra ett kraft argument, som ganska skickligt användes för att anslå den Svenska nationalkänslan. En talare midt emot mig framställde mig såsom den der ville ställa Norrige såsom ett mönster för Sverige. Detta var ett misstydande af mina ord. Jag ställer ej någon stat såsom ett mönster för Sverige, men jag tror, att ett politiskt riktigt beslut, det må nu fattas i hvilket land som helst, kan vara ett föredöme för vårt beslut, och så uttryckte jag mig äfven. Gerna för mig må Norriges unga oförsökta fana våga bredvid Sveriges gamla, segerika, af verlden kända blåa och gula baner, men den förra må icke försöka att beskugga den sednare, och Svenska folkets ombud må allra minst genom sina beslut bidraga till Sveriges tillbakasättande inför Europas ögon. Det är detta som jag benämner den olyckliga följden af vårt beslut. Ilade apanagefrågan förekommit hos R. St:r, tror jag, att den helt enkelt gått igenom, och då hade vi undgått hvad vi nu utan gensägelse måste underkasta oss, nemi. att brödrariket kan låta inför Europa ganska högt klinga de Speciel-, som det ensamt gifvet för det för båda Rikena gemensamma Regentskapet. Detta har jag icke ansett vara Svenska folket värdigt och derföre har jag äfven instämt i den reservation Hr Aminoff afgifvit. Hr Prytz, Lars Adolf:
Banken beredas och till en början intill nasta riksdag fortfara, hvarigenom, utan någon kostnad för Banken, tillfälle lemnäs nuvarande och blifvande låntagare mot pant af fast egendom att, utan begagnande af serskildt ombud, kunna omedelbarligen till Banken, under adress: ”Rikets Ständers Bank,” icke allenast insända medel till de årliga ränteoch kapital-afhetalningarnes verkställande, äfvensom till lånens slutliqvid samt handlingar för undfående af nytt lån eller omsättning af redan erhållet, utan äfven att, genom Bankens direkte försorg få sig tillställda qvittenserne öfver de gjorda årsinbetalningarne och de till fullo liqviderade lånen, jemte handlingarne för de sednare, samt, hvad de sökta nya lånen och omsättningarne angår, erhålla underrättelse om de anmärkningar, som vid ingifna handlingar uppstått och hvad till dessa anmärkningars undanrödjande är att iakttaga, äfvensom, då lånen varda utanordnade, få under öppen rekommendation och uppgifven adress, lånebeloppen sig tillsända, under följande vilkor, nemligen: a) att den, som häftar för lån i Banken mot pant af fastighet och önskar att genom Bankens försorg, få den årliga inbetalningen verkställd och qvittenset deröfver sig tillställdt, skall, hvarje gång en sådan inbetalning sker, till Banken, som ansvarar för medlens insättning, insända under öppen rekommendation och med tydlig uppgift på lånets nummer och låntagarens namn, jemte den summa, som i afräkning å lånet erlägges, ett belopp af Tjugu fyra skillingar banko, till godlgörande af breflösen, postporto och öfriga kostnader; Banko-Utskottets Memorial, N:o 60. 15 b) att den, som, efter innevarande års slut, till Banken insänder eller inlemnar handlingar för undfående af nytt lån och sådant jemväl utbekommer, skall, såsom ersättning för bestyret med lånehandlingarnes komplettering och öfriga erforderliga åtgärder, deribland medlens remitterande på Bankens ansvar, då sådant af låntagaren påfordras, vidkännas en afgift, som, jemte postporto samt rekommendationsoch assuransafgift, kommer, utan afseende derå, huruvida sökanden begagnat rättigheten till omedelbar kommunikation med Banken, att afdragas hvarje utgående nytt lån i förhållande till lånets storlek, enligt följande tarif: för lån till och med 500 R:dr B:ko R:dr 2: — för lån å högre belopp, till och med 2,000 R:dr 4: — och för lån, öfverstigande 2,000 R:dr 6:
Stånd icke underkänner detta förslag, hvad blir då följden? Jo, den, att Konungen mäste antingen Sjelf ogilla förslaget eller nödgas för BondeSt. förordna Talman utom dess medlemmar. Huru tron J, Mine Hrr, att det skulle uplagas? Det vore en nyhet, sora mig veterligen aldrig egt rum hvarken i BondeSt. eller något annat. Sådant skulle ulan tvifvel uplagas mycket värre, än om Konungen bibehölle den rätt, som Han hittills haft, alt tillsätta Sekret, i BondeSt.? Om Konungen likväl tillsatte Talman utom BondeSt., månne det kunde ske utan att för den beprisade jemlikhetens skuld, på hvilken J yrken, förfara likaledes inom de öfriga Stånden? Om en Landtmarskalk utsäges bland oss, sorn sitta här nere vid dörren, hvad skulle Ståndet lycka derom? An mera om R. o. Ad. finge en Talman, som under vanliga förhållanden icke ens vore berättigad att gå in genom vår dörr, huru skulle det smaka? Man bör icke sätta Konungen i en sådan förlägenhet. Om saken i sig sjelf är oriktig, så är det icke ridderligt af R. o. Ad. att lemna Konungen i sticket. Han har ändock nog mångå svårigheter att öfvervinna. Det är icke blott i fält som Adeln är pligtig att för Honom kläda blodig skjorta. Afven i lagstiftnings-förhållanden skall Adeln komma ihåg sin pligt att understödja Honom. Ar saken, såsom jag tror, oriktig, så kan Ståndet ej heller Den 25 Januari f. m. 159 vinna något på förslagets antagande. Tvärtom skulle det ske på bekostnad af Adelns eget anseende, hvilket bör sorgfälligt vårdas. Slutligen tror jag t. o. m. alt de eftertänksamme bland BondeSt:s egna ledamöter, icke kunna ogilla detta förslag, och att de skulle hålla oss räkning för vår varsamhet att icke godkänna det. Om dess förkastande anhåller jag följaktligen. Frih. Cederström, Budolf: Den fråga, som här kommit under öfverläggning, saknar visserligen icke sin vigt.
Lån för nyttige Odlingars befrämjande 3 som nti Banken blifvit lyftade, ifrån denna Utlånings början år 1816 till och med den 50 September 1828, och sedermera till och med den sista Julii innevarande år 1850. Län. L y f t a d e Odling s - Lå n. Från Utlåningens början år 1816 till och med den 3o Septend). 1828, Från oell med den 1 Ocl. 1828 till oell med den sista Dec. 1829. År i83o till och med den 3 1 iste Julii. S 11 ni it a. Sammandrag öfver de i Banco-Discont-Verkets rörelse använda Bankens Fonder, och afkast - ningen deraf, för åren I 8 27, l8 2 8 A. Fond för Lån pä Reverser mot Borssén: CO 1828. 1 8 2 9 Inkomster: Influtne Räntor • Skuld till Wexel-Banken (efter Discont-Räkenskaperne, ning äfven af utelöpande Assignationer) Följaktligen obegagnad behållning å Verkets Creditiv R Af Lagsökning beroende vid Revisionsliden B. och således med inberäkdr 5,000,000 Fond för Län pä Publika Papper: Inkomster : Räntor eller behållen vinst till Insättning i Låne-Banken (Utgifterne inbegrepne under de ofvan specificerade) Utestående Lån . Skuld till Wexel-Banken (efter Discont-Räkenskaperne, och således med inberakning af utelöpande Assignationer .. Sammandrag öfver de i Götheborgs Låne-Contoirs Rörelse använda Bankens Fonder, och Afkastningen deraf, för åren 1827, 1828 och 1829. CO 7- 182 8. 182 9- Den 3i Decembe r a. Discont-Utlåningen. Discretioner ocli Arfvoden ... Hushyra och Ved Porto i Götheborg och Stockholm . Utestående Lån Förskott lill Lagsökningar ... Behållne Expence-medel hos Ombudsmannen
Fredin, A. J.-son Hyckert. År 1818 den 14 April, sammanträdde Riksens Högloflige Ständers valda Electorer, för att utse Riksens Ständers Justitiae-Ombudsmans Suppleant, då> sedan en Sedel blifvit 438 Den 15 April. aflagd, och de öfrige Sedlarnc blifvit öppnade, rösterne befunnos således hafva utfallit: Commerce-Rådet O. Zenius 44 röster. Lagmannen Johan Mannerstam . 2 dito. Lagmannen Grefve Hans Wachtmeister 1 dito. Ut supra. C. E. Gyldenstolpe. C. v. Rosenstein. And. Fredin. A. J.son Hyckert. Varande* alltså till Justitia - Ombudsman utsedd , Herr Friherre L. A. Mannerheim och till Suppleant, Herr Commerce-Rådet O. Zenius. Upplästes följande från Herr Hof-Cancelleren Friherre af Wetterstedt ankomne Skrifvelse. I enlighet med Kongl. Maj:ts Nådiga befallning, att de Beslut, som af Kongl. i\laj:t under innevarande Riksdag vidtagas, i anledning af Riksens Ständers underdåniga hemställanden, skola Riksens Ständer i Nåder meddelas, får jag härmedelst den äran till Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken samt Högloflige Ridderskapet och Adeln, öfverlemna närlagde vidimerade afskrifter af de 2:ne Protocolls-Utdrag af den 17 sistledne Martii, som tillförordnade Stats-Secreteraren för Kongl. Kammar-Expeditionen, Herr Friherre Ehrenborgh, under den 8 dennes, i förenämnde än - Den 15 April. 43* damål mig tillsändt, det ena rörande Cancellie-afgiften vid Ansöknings och Besvärsskrif ter i enskildta mål, samt det andra, angående PassContoirs inrättande på tjenliga ställen i alla Rikets Län. Stockholm den 10 April 1818. G. af Wetterstedt. Afskrift.