Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Palmstjerna anser jag, att en återremiss afdenna § bör ega rum, allrahelst som just frågan ronde lindring i grundskatten änhu icke är afgjord. Jag tror äfven, att grunden, hvarefter den nuvande bevillmn utgöres, är felaktig, och jag föreställer mig, att den bör vara lika med den, som blifvit stadgad i afseende på andra näringar; ty hvarje handtering bör, 442 Den 30 Maj. efter min åsigt, betala en viss proc. af sin behållna inkomst, och icke ett bestämdt maximum, eller ett bestämdt minimum. Jag tror, att om BevillmsUtsk. skull vilja göra sig den mödan, att söka åstadkomma samma grund för bevillmn, i afseende på bergshandteringen, som för alla andra näringar, så skulle det komma att medföra ganska mycken nytta, utan alt bevilln:n för densamma, det oaktadt, blefve nedsatt. Det är på grund af dessa skäl, och innan ännu frågan om grundskatten blifvit definitift afgjord, som jag förenar mig med Frih. Palmstjerna i begäran om §:s återremitterande, i synnerhet som jag anser det både obilligt och orättvist, att ifrågavar:de handtering skall vara underkastad en annan grund för bevilln:n, än andra näringar. Frih. Palmstjerna: I anledn. af det yttrande, som Gr. Gyldenstolpe afgifvit, får jag erinra derom, att, i fall R. St:r bifallit hammar-skattens borttagande, så beror likväl stutliga afgörandet af denna fråga på K. M:s samtycke. Huruvida detta erhålles eller ej, kan icke nu förutses. Således är frågan om hammar-skattens borttagande eller förminskning långt ifrån afgjord, och så mycket större skäl skulle jag tro att det är, att fästa någon upmärksamhet på grunderna för den bevilln., som för ifrågavande stångjerns-smiden bör utgå. Gr. af Ugglas: För min del skulle jag icke tro, att någon återremiss af ifrågavande § skulle tjena till mycket. Jag instämmer visserligen icke med Gr.
Ma>:t inkomma med underdäniga hemstailningor i detta ämne, lämpade efter hmarje Stads särskrllda beffaf, fenhet. Mänge hördes häruti instämma. Grefwe 8rlrömfslk prorsstsraäs häremot. Herr 6/Ilen säl or. Da en kandshösdinz bör lika sorgfälligt sörja för bade Stad och Land, bör han utan twjfwel wara angelägen, at skjuteningsbeswäret pä det mindst kännbara fäkt mätte kunna bestridas; men dä Stader werkeligen finnas, som omöjeligen kunna ensamma detsamma utgöra, sa hemställer ftig ödmjukeligen, om det more med billigheten öfwer» ensstämmande, at någon gsnsrsl Författning i denna del widtozes. Grefwe Ltrömfslr förklara-e sig ej kumm häruti sig förena» - ?6Z Friherre8ci/e,1LuäviZfastanrton. Jerg Utbeder mig , at ivid denna §. blott fä göra en anmärkning. Deli innehåller, at Hällböndernc böra ä Gästgifware.garden infinna fig ks. 6, för at i 24. timmar Resande afbida. N" är allmänt kändt, at, til sölje af Herrar Landshöfdingars olika förordnande, händer i et Län, at Halkbsndcn, som, lil exempel, pä första timman sär fkfursa, genast ester första skjutsningen äger kilständ begiswa fig hem lii sik, hwaraf föijer, at han kan kl. g om aftonen hafwa fullgjort HäliskjutsningS - tungan för dygnet; men äler i annar Län, ac Hallbonden aligger fran första skjuts» ningen ätcrwända lil Gästgifwaregården för at a nys och inkil Halldygncts slut uri skjutöningen fortfara: manne intet til denna §:S fullständighet såsom Lag hörds, at af defia Oalus det rätta nprogs och stadgades, salom lika angeläget för HällbondenS, som för Len resandes, kännedom af Laglig rätt. Hans k X c s !
*:: Om Tor Hedberg klädt det fraii l~ibeln henltade motiwt i sin dikt uti den nutida, psykologiskt analyserande realismens prosadragt och försigtigt rört sig så att säga i periferien af kristendomens religiösa problem, så har deremot en annan svensk förf., som ock nyligen i sin diktning hämtat inspirationen fran samma kalla, djerft sökt tränga iii i dess hjertpunkt, men d&amp; ock i versens mera högstämda form gifvit gestalt åt sina tankar och kanslor. P i syfta p i Lottea n m z Kramers religiösa trilogi, En kanlpande andex - Sä olika, sisoni antydt, de två dikterna sålunda både i innehH11 och forni iiro, hafm de dock ej blott aninessfären i viss niin geniensam: utan ock flera andra beröringspunkter - och det I~ådc i sina förtjeiister och i sin: brister. För båda ar den fritankande gruiidiskiidningen ilog gememani. Båda nalkas det bibliska ämnet med nutidstankens kritiska sjelfstutidighet, men ock med känslans vördnadsfulla pietet. I Tor Hcdbcrg-s dikt u tsages ej denna ståndpunkt direkt, men totalintrycket efter dess läsning inger dock den föreställningen, att afven dess författare Ilar inom sig en längtande aning om deii tid, d i en gång, sisoni den qvinlign skalden qvader: En segerhymn kring jorden stämmes opp, aOch sjalen lyfter nya, starka vingar, &gt;Och tro och tanke skjuta samma knopp. B) Delvis d d a de ock samina grundbrist, bristen på klarhet. Redan titeln på Lotten von Kramers dikt synes oss svårtydd: hvein är den ~kainpande anden, deri? Är det kristendomens eller mensklighetelx ande, som menas? Eller är det den diktande skaldens egen ande? - Och afven här 6ch der i dikten förefaller oss uttrycket mera högstämdt, an tydligt. Sålunda skulle vi sarskildt önskat ett besta~icdare uttalande af förts åsigt om Kristi gudom eller mensklighet.
32 j yttrade mening kunna Utskotten icke frångå, att nemligen det vore både olämpligt och med inrättningen af gemensamma Fattigförsörjningsanstalter oförenligt, att serskilda egendomsinnehafvare inom en församling skulle åläggas, hvar för sig, draga försorg om deras underlydande fattige* Utskotten medgifva den olägenhet, som stundom kan drabba en församling derigenom , att större Possesionater, Bruksegare ni. fl. antaga en större mängd statdrängar, torpare eller gifta tjenstehjon , hvilka vid en högre ålder eller, i händelse af sjuklighet, falla socknens Fattigvård till last; äfvensom Utkotten icke eller bestrida husbondens moraliska förbindelse att, i sådana fall, kraftigast bidraga till underhållet ; men någon allmän Författning härom anse Utskotten icke lämpligt att tillstyrka. Uti idéen af en gemensam Fattigvård måste det ligga, att socknens invånare ega lika rättigheter, emellan hvilka gränsen eljest blefve svår att bestämma. 1 mon af större egendom inom socknen, och i följd deraf antagen större tjenstehjonspersonal, måste ock en godsegare lemna större bidrag till det gemensamma Faltigförsörjningsverket, samt följaktligen i samma mon ega vidsträckt Lag s. Allm. Besv. o. Oec] Utsk. TJil. N;o 70, 7 tare anspråk på dess begagnande. Vägrar han det förra, frånkännes honom rättvisligen , af vederbörande myndigheter, det senare. Utskotten få alltså ytterligare hemställa , att anmärkningen må lemnäs utan afseende. 6:0. Att 1788 års Kongl. Förordning icke bordt af Utskotten (se Bet. sid. 526) så ovilkorligen gillas, emedan hinder derigenom kunde läggas, dels för barn och anhörige, att uppfylla Christendomens och moralens bud, alt försörja gamla och orklösa föräldrar och anförvandter, dels för fabriksanläggare , att antaga arbetare, mot hvilkas inflyttning socknarne kunde protestera.
En annan värd talares påstående, att ett visst maximum af bötesbelopp borde bestämmas, måste jag bestrida; emedan följden deraf skulle blifva, att i stället för den klagan man nu bör deröfver att den fattige får betala för mycket då elt minimum antoges, skulle man då klaga deröfver att den rike finge betala för litet. Den rike skulle då blifva mest gynnad och sådant åstadkomma ond blod. Jag nödgas derföre förnya min anhållan, att R. o. Ad., med ogillande af Utskts betänk., måtte godkänna mitt förslag. Frih. Cederström, Jacob: Det är verkligen an märkningsvärd!, att så snart fråga är alt återföra en gammal inrättning, som innefattar hvarken mer eller mindi e än belt enkelt att bestämma tolf sk i 11 inga rs böter för försummad inbetalning af kronoutskylder, -så löper man promt in uti speculationen att deraf bilda en inkomstkälla för andra ändamål, och man vill förvandla dessa böter till progressiva afgifter på bevillningssumman, för att delas emellan de fattiga till två tredjedelar och kronobeljeningen tili en tredjedel. Afsiglen med böterna bar varit och är, att derigenom förmå de skattskyldiga att inställa sig vid uppbördsmöte!. Försummelsen af denna inställelse bar varit och är belagd med 12 sk. böter. Det angår den rike icke mer än den fattiga, ty försummelsen är lika af begge. Att nu göra en annan fördelning på grund af exemplet med Stockholms stad, hvars förhållande jag lemnar åsido, såsom icke föremål för öfverläggningen, anser jag vara orätt. Det är factiskt ådagalagdt, att om rostlängderna komma att uppläsas fran predikstolarna, så skall sådant förmå de skattskyldiga att i rällan tid erlägga skatten, emedan de icke vilja blifva i kyrkorna kungjorde såsom de hvilka för dylik försummelse blifvit fällde till 12 sk. böter. Derföre är författningen om stämmoböter nödig och motsvarande ändamålet.
Anmärkningar. Gryten i Wilske) härad j Tunni. 1,578 kappland. 15 R:dr 30 s. 20 r. 2 R:dr s. r. R:dr 60 s. 13 r. 0 R:dr 96 s. 33 r. 8 / Ställd under förbud mot ) hygge. Ar dock inde1 lad till framtida trakt\ huggning år 3849. I förening, är emotstå- 1 ende areal bibehållen 1 för vissa socknar. Ater/ stoden, cirka 9,000 tun\ land, är fördelad på i hemmanen i andra sockf nar. Traktliuggnings \ plan är under uppgö- ' rande. Summa 14,140 29 686 40 6 334 1 t 8 540 8 11 1,561 13 1 Den ofvan upptagne afkastningen af kronoparkerne kan egentligen anses vara erhållen af endast omkring 6,000 tunland, enär återstående arealen är antingen ännu skoglös eller ock så nyligen besådd, att någon afverkning ännu icke kunnat ifrågakomma. Jägeristaten utgöres af en öfver-jägmästare, två ordinarie och en extra öfver-jägare, sexton under-jägare och en tillsyningsman, förutan de vid under allmän vård varande härads-allmänningar anställde skogvaktare. Af den äldre indragne jägeri-betjeningen qvarstå derjemte åLski 1 lige, hvilka äro skyldige att biträda med den tjenstgöring, som af dem kan åstadkommas. Vid 1850 års slut utgjorde deras antal 16. I sammanhang med frågan om skogarne hör ock anmärkas, alt på åtskillige ställen i Länet finnas bränntorfmossar, ehuru icke af någon större betydenhet. § Hery.srörelsen. Inom Länet finnes icke någon grufva, men 2:ne masugnar, den ena vid Igelbäcken och den andra vid Granviken i Undenäs församling af Wadsbo härad. 25 härad. Denne sistnämnde var ej i gång åren 1848 och 1849, men tillverkade år 1850: 1,225 SkU. tackjern, uppskattade till 9,800 R:dr Banko.
Den 21 Februarii, penningar, der blir det förhållande påtagligt i att när Spannmålspriset fallit tilloch under hälften, måste landtmannen, för att åstadkom» ma dessa millioner, iörsälja ett dubbelt qvantum Spannmål: hvar skall han väl taga den? ett ymnigt' år, sällsynt bland oss, kan göra större skörd, men ger den icke dubbel j de medelmåttige lemna blott ett vanligt öfverskott. För att komma upp till årets utgifter, måste han inskränka resten på sin consumtion det vill säga: iida brist, kanske svälta sig fram. Så skall han, med himlens välsignelse under sina händer, kämpa mot nöd, så blir han skuldsatt, sä utmätes hans lösöre-bo, så måste han lemna sin jord, den ingen kan köpa anr norlunda, än till vanpris. Se här grund vis följderna af den så kallade Goda liden! må man icke invända, att med Spannmålspriset, faller äfven landtmannens productionskostnad. Väl skulle det så tyckas, men det är icke så. Sjelfva jernet till vår plog, är dyrt, som för tie år sedan. Tjenstefolkets löner äro det äfven, gåtan är lätt förklarad: torparen och inhysesmannen, som endast med en dräglig capitationsafgift skattar till det allmänna, som i högst ringa mån faehöfver den contanta penningen, man endast de i vanpris fallna, lätt åtkomliga varorna begagnar tillfäl«j let att göra sin leinad beqväm, behåller hemma sina arbetande barn , korslägger sina egna händer och offrar åt den ljufva lättjan. Tillgången på tjenstfolk blir alltså mindre, och ali löneförminskning omöjlig. Sammalunda med Den 21 Februarii, 453 den för dagen lejde arbetarn: några dagars möda, ger honom Spannmål, det vill säga föda , för hela veckan. För att då sätta honom i verksamhet, fordras ej litet af penningar. Att arbeta, när det icke för dagen behöfs, anser han ändamåls-löst. Om en och annan begagnar detta förhållande till stigande förkofran och välstånd , skola de tusende hellre sträcka sig i maklighetens famn, som utgör den materiella menniskans första njutning.
Efter inhemtande af vederbörandes yttranden har Kongl. Maj:t icke funnit skäl att till uppförande af en ny byggnad för Teknologiska-institutet anvisa den öster om operahuset belägna tomt, men deremot bemyndigat Institutets styrelse att, för berörde ändamål, med enskild person afsluta köp, mot ett af Kongl. Majit fastställdt maximipris, af en vid öfre ändan af Drottninggatan liggande tomtplats, hvilket köp numera blifvit verkställdt. För den tekniska söndagsoch aftonskolan i Eskilstuna hafva stadgar blifvit i nåder utfärdade, hvarefter denna skola, för hvilken lokal jemte inredning och uppvärmning bekostas af Eskiltunas stad, kommer att innevarande höst träda i verksamhet. Sedan Westerviks stads innevånare tillförbundit sig att sjelfva bestrida kostnaden för lämplig lokal m. måt en Navigationsskola derstädes, till hvars underhöll Rikets Ständer beviljat anslag, har denna skola numera kommit i gång. Åt Landtbruks-akademien är i nåder uppdraget att genom sakkunniga personer låta förrätta de vetenskapliga undersökningar1 rörande fiskerierne, för hvilka Rikets Ständer anvisat medel. 154:o af den 3 Februari 1S58, angående anslag för geologiska undersökningar m. m. under åren 1858, 1859 och 1860 (204). Sedan Kongl. Majit under den 23 Februari 1858 i nåder förordnat Professoren in. m. A. J. Erdmann att såsom Chef öfvertaga ledningen af berörde undersökningar, har Kongl. Majit den 27 derpå följande April, efter Vetenskaps-akademiens hörande, meddelat bemälde Professor erforderliga föreskrifter i afseende å fullgörandet af nämnde uppdrag, hvarjemte Kongl. Majit bemyndigat honom att, i ofvanberörde egenskap, årligen i mån af behof, dock ej utöfver den för hvarje år afsedda tredjedel, genom Statskontoret i behörig ordning emot redovisningsskyldighet lyfta samt till åsyftade ändamål använda ifrågavarande anslag.
Således är det klart, att der kan ingen ändring af dessa se - 24 De n i April f. m. nares beslut ifrågakomma , ocb nyssnämnde § inneliåller äfven, att en sådan Aterremiss ej kan betaga de öfriga RiksStåndens beslu! dess kraft ocb verkan lill expedition; men då två Stånd elier tre Stånd återremittera ett mål, sä i lils oi»imer Utsk. med betänk, till samll. RiksSltn, hvilka mäste ovillkorligen till behandling upptaga ett sådant betänkande. Det kan således ej af något Stånd läggas till handlingarna, då det i grundlagsenlig ordning inkommit för att pröfvas, utan att Ståndet deröfver beslutat. Ståndet kan visserligen besluta att lägga ett betänk, till handlingarna, men det går ej an, alt Hr Frill. o. Landtm, inskränker öfverläggningen till ensamt det af Utsk. tillstyrkta tillägg, ty Ståndet äger så väl rättighet soni pligt att målet i sin helhet till ny pröfning upptaga och deröfver besluta, och det kan i min tanke icke bestridas, att R. o. Ad. bar grundlagsenlig rätt alt vidblifva sitt beslut rörande det första betänk.; nej, Gud bevare oss för annat! Men om R. o. Ad. finner, att Utskts utlåt, i det af Ståndet bifallna betänk, ej är väl grundadt, utan att MedStåndens anmärkn:r deremot äro grundade, så har Ståndet grundlagsenlig rättighet att biträda samma mening, likasom Ståndet har grundlagsenlig skyldighet att öfver betänk, besluta, vare sig till bifall eller afslag, med eller ulan förändringar. Denna fråga är så klar som valten. Hvad Hr Lefre'11 anfört ur y5 och yl §§:na Riksd.Ordn., angår deremot det fall, då ett Stånd definitivt beslutar efter återretnissen.
Vid den utgång, frågan nu fått, återstår för mig icke annat än att förena mig med de ledamöter, hvilka yrkat återremiss af de nu föredragna mom:n. Sedan öfverläggriingen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att som särskildta yrkanden blifvit gjorda i i?n Ben 7 April e. m. afseende å det. forsta samt beträffande det andra och tredje mom:t, komme delning af propos. att ega runi; och hade, hvad angick det lörsta monnt, yrkats dels bifall dertill med utbyte af orden nämnda sammankomster emot ordet adelsmöte, och dels att mom-.t måtte åtterremitteras. Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till moimt med olvansagde förändring och, då dervid svarades talrika ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Sedan Hr Gr. o. Landtm, vidare omförmält, att i afseende å 2:dra och 3:rije momai yrkanden blifvit gjorda dels å bifall till desamma med utbyte al ordet sammankomsterna emot ordet adelsmöte i 3:dje morrut, och dels a samma monurs återremitterande, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på de il rå - gav:de momms antagande med nyssnämnde förändring, och då dervid svarades talrika ja, jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Gr. Liljencrants begärde votering. Uppsattes och justerades följande voteringspropos.: »Den som bifaller 2:dra och 3:dje momma i § 7 af Riddarh. -Utsk:ts förslag till ny Riddarh.-Ordn. med den förändring, att i 3:dje monnt ordet sammankomsterna utbytes emot ordel adelsmöte, röstar Ja ; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, återremitterar It. o. Ad. ifrågavide monur.» Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 83. Gr. Hamilton: Redan då vår nya K.
Jag tror derföre, alt StatsUtsk. gjort rätt uti att ställa den äskade summan lill K. M:s dispos. och öfverlemna åt K. M. alt sedermera fördela densamma på sätt efter inhämtade uplysningar kan lämpligast befinnas. Sä hafva äfven föregide Ständer förfarit. Skulle något vilkor vid anslaget fästas, så är det af Frih. Palmstjerna föreslagna otvifvelaktig! det lämpligaste och jag är äfven villig atl antaga detsamma; och får i följd häraf anhålla om ålerremiss ä denna punkt. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: Lika med Hr Bergenstråle måste jag beklaga, atl då fråga upslålt om lönereglering för en talrik och med maktpåliggande värf öfverhopad tjenstemanna-personal, denna reglering blifvit så opgjord, att en stor del af denna personal fortfarande blifvit satt på sväitkur. Man inser lätt, alt sådant blifver förhållandet, då man besinnar att lönerna för Länsmännen blifvit bestämda lill endast 300 R:dr b:ko, hvilken summa ögonskenligen är otillräcklig för denne tjensteman, som för befattningens utöfvande ovilkorligen är tvungen alt bålla sig häst. Åtdrager man kostnaden för hästens födande, hvad blifver då qvar för denne tjensteman och hans familj? Lika olyckligt är förhållandet med Kronofogdarne. hvilka i och för sin tjenst mäste göra vidsträckta resor och hålla sig skrifvare-biträde men endast tillerkännas en lön af 1,200 R:dr b:ko. Af denna lön återstår, enl. hvad Hr Bergensiråle redan uplyst, för Kronofogdens och hans familjs lefnadsbehof endast omkring 600 å 700 R:dr. Jag hemställer till Eder, Mine Hrr, om det är tänkbart, alt man på ärligt sätt med en så ringa inkomst kan föda sig och de sina — och huruvida det är klokt och försigtigt att sålunda aflöna e^n upbördsman, hvilken har sä betydliga statsmedel om händer? A ena sidan säger man åt en sådan embetsman: ”Så vida du icke är ärlig, förklaras du ovärdig alt vara i K.
S. D. Biföll Ridderskapet och Adeln Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskoltels denj'7 och 14 sistlidne October på bordet lagde Betänkande N:o 100, i anledning af motioner om förändring af sättet alt aflöna tjenstemän och betjening vid Tullverket, samt upphörande af de i delta afseende stadgade sportler och expeditions-afgifter. S. D. Afslog Ridderkaspet och Adeln Lag-Utskollels den 10 och 14 sisth October på bordet lagde Utlåtande N:o 138, i anledning af erhållne återremisser utaf Utskottets Betänkande N:o 81, öfver väckta motioner, dels angående Förmyndare-kamrars inrättande i städerna och på landet, dels ock om ändring af lagens sladganden, rörande de tysta förraons-rätterne. S. D. Biföll Ridderskapet och Adeln Lag-Utskottets den 10 och 14 sist). October på bordet lagde Utlåtande N:o 139, i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande N:o 92, öfver väckta motioner om skärpning af straffet för åverkan.
Jag är öfverlygad derom, med antedn. af det anförande Hr Gripenstedt här i dag afgifvit, att, om han varit föredragande för detta ärende, från och med det ögonblick det öfverlemnades till vederbörrdes behandling, så skulle frågan nu hafva befunnits vida fullständigare utredd än nu är händelsen. De skäl Hr Gripenstedt anfört för att visa, det han varit nödsakad alt förfara på sätt sora skett, gillar jag fullkomligen; och inser nogsamt, att han icke kunnat handla annorlunda, såsom Konungens rådgifvare. Men derföre, alt jag, med erkännande häraf, anser mig lika med hvarje annan rättsinnig medborgare, stå i förbindelse till Hr Gripenstedt för hans bemödanden att lugna sinnena och att bereda frågan en slutlig lösning, kan jag likväl icke medgifva att den grund, på hvilken ”la force des choses” tvungit honom att i detta hänseende bygga, är den rätta, äfvensom jag förblifver vid den öfvertygelse, att hemmansegarnes hörande hör föregå Ständernes beslut, Den 5 Juli f. ni. 325 hvilket äfven, om jag ej fallat Hr Gripenstedts yttrande oriktigt, också kommit alt ske i fall tiden sådant medgifvit. Begära nu Ständerne en dylik åtgärd, tviflar jag cj att den ju äfven blir verkställd, och Hr Gripenstedts förklaring att, huru många svårigheheter än må möta, han likväl skall göra allt hvad på hohonorn beror för att bringa saken i skick att kunna afgöras under nästa riksdag, är visserligen ganska tillfredsställande, och jag önskar all framgång åt denna berömvärda afsigt, men med den erfarenhet jag eger om ärendens handläggning i allmänhet och i dylika frågor som denna i synnerhet, är dock min fasta öfvertygelse den, att, huru och med hvilket nit, Hr Gripenstedt, som föredragande än må förbereda delta ärende, vågar jag dock anse det för omöjligt att intill nästa riksdag bringa frågan i det skick, alt Sländernes begäran i punkten litt. B skulle kunna upfyllas. När nu så utan tvifvel mäste blifva förhållandet, så hemställer jag till detta H.
Jag är bland dem, som yrka återremiss af betänk., på det Oecon.Utsk. hvars skyldighet det är att granska våra hushållsanstalter, må, uti communication med StatsUtsk., tillse, om skäl verkligen förefinnes att fråntaga Upsala domkyrka en rättighet, sorn densamma för närvar, ostridigt äger. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag tycker för min del, att de skäl, Utsk. anfört, äro så talande, att jag skulle önska bifall å betänk.; men åtminstone emotsätter jag mig bestämdt afslag derå. Emot återremissen har jag icke något alt, anmärka, emedan en ytterligare undersökning af frågan icke kan skada. Jag anhåller i öfrigt att få veta, om officiel underrättelse ankommit, huru PresteSt., som bäst lärer vara i tillfälle att i frågan döma, afgjort densamma. Undcrteckn. Ridd Secret.: Från PresteSt. har icke någon underrättelse, huru denna fråga derstädes blifvit afgjord, ankommit. Det enda tillkännagifvande, som ingått, ur, att BondeSt. bifallit Utsk:s betänkande. Hr v. Troil: Jag har icke, lika med Hr Cederschjöld, kunnat finna Utsk:s skäl talande för bifall till det tillstyrkande, hvari Utsk. stadnat. Om ett nytt stift inrättas, finner jag derföre icke behof af eller skäl till anslående af stora utgifter för någon ny kyrkobyggnad uti stiftsstaden; församlingen måste, såsom alla andra, sjelf underhålla sin kyrka. Så förhåller det sig likväl icke i Hernösand, som redan fått sig 70 t:r anslagna. Jag vet icke, hvartill dessa anslag blifvit använda, ty kyrkan är ännu en bland de fulaste i Norrland. Det är en helt annan sak att göra kostnader för bibehållandet af en kyrka, sådan, att den utgör ett vördnadsvardt monument, an att uppföra nya. Jag tror, alt vi nu - Den 28 April f. m. numera kommit ifrån den der slags andliga statslyxen. Jag kan således icke instämma i Utsk:s förslag. Oecon.Utsk:s betänk. N:o 34 återremitterades.