Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Aktiebolaget 170,000 ex. upplaga har den kontinentala publikation, af hvilken Barngarderoben sedan flere år utgör en svensk upplaga. Barngarderoben utsänder hvarje månad ett elegant 8-sidigt nummer, innehållande inemot ett I OO-tal illustrationer och åtföljdt af en stor dubbelsidig mönsterbilaga. Tidningen, hvars helårspris är 2.25 kr. lämnar upplysningar, råd och mönster ' angående allt Gustaf Adolfs Torg nsr 14, godtgör å sparkasseräkning 4Vä %• A hvarje bok kan lyftas intill kr. 1,000 i månaden utan särskild uppsägning. Världens bästa Zitträ, lättlärdt inoin I timme. som rör barnkläders förfärdigande samt har därjämte en intressant afdelning med lätta slöjdarbeten för barnen och utgör ' sålunda för hvarje moder en verklig skatt. om lifförsäkringen tagits år 1893: 10 proc. drar aldrig torde glömma. Gif Edra barn Kullan ' s Cacao o m morgonen i stället för kaffe, och de skola snart blifva starka och glada. o. m. 1 8 9 3, b e t a l a s den partier, att vi kunna importera 30 Juni 1899 t v å proe. våra cacaobönor direkt från ca(G. caoplantagerna o c h äro därför garanterade att alltid erhålla samma goda kvalitet. Det finnes, liksom vid kaffebönor, stor skillnad i de olika Vår bä- Vårterminen börjar den 7:de januari 1899, anmälningsdag torsdagen cacaobönornas arom. Idun Stockholm. N:r 34 (244) Prenumerationspris Fredagen den 19 augusti 1892. pr år Idun m e d Modetidning och kolorerade planscher _ kr. 8 I d n n m. pl. • 6: 50 Idun ensam &gt; B y r å: Klara v. K y r k o g a t a 7, 2 tr, (Aftonbladets nya hus.) P r e n u m e r. Kedaktör och FRITHIOF utgifvare: HELLBERG. A l l m. Telef. TJtgifningstid: hvarje helgfri fredag Lösnummerspris 1 5 ö r e (vid kompletteringar).
Då sökandena icke bifogat de till förslaget börande kartor och kostnadsberäkningar, är Kommittéen icke i tillfälle att granska i hvad mån de öfverensstämma med de af Kommittéen upprättade; men då den af sökandena för en väglängd af något mer än 1A mil åberopade kostnadssumman af 900,000 R:dr icke öfverstiger den af Kommittéen beräknade medelkostnad per mil, och terrängen för en jernväg ifrån Frövi till Lindesberg eller, efter Kommittéens utstakning, till Björkasjön är ungefär enahanda, så anser Kommittéen derutinnan icke ligga något hinder för beviljandet af sökandenas anhållan. Afven om, såsom Kommittéen har anledning att förmoda, Civilingeniören Sjögrens utstakning har ett något vestligare läge än Kommittéens, så synas inga lokala hinder möta för båda liniernas sammanjcmkning, helst våglängden icke väsendtligen förökas, derest vid den definitiva utstakningen tillbörligt afseende fästes dervid, att en lämplig punkt bestämmes söder eller öster om och i grannskapet af Lindesberg, der den norr ifrån kommande föreningsbanan kan utan förlängning anslutas till Linde-Frövi-banan. Kommittéen anser således i underdånighet denna bana tillhöra den klass af stambanor, som kunna delvis och till en början komma att utföras af enskilda bolag, under staten förbehållen lösningsrätt. Behofvet af denna kommunikation är redan i det föregående vidrördt och isynnerhet kännbart för Nya Kopparbergs bergslag, hvars tillgångar på malmer och skogskulle medgifva en förökad produktion, derest ej dess aflägsenhet från de större och billigare transportlederna motverkade dess utveckling. Om också möjligen andra utvägar till afhjelpande af ifrågavarande brist skulle kunna utfinnas, som med mindre kostnad kunde uppfylla en stor del af samma ändamål som en jernväg emellan Frövi och Linde, så måste dock erkännas, att den senare äger betydande företräden, helst med afseende på Lindes och en del af Ramsbergs bergslager, isynnerhet om LindeFrövi-banan kan på det af sökandena anförda skäl erhålla samma spårvidd, som de banor, med hvilka den kommer att stå i omedelbart sammanhang.
Hade jag inte Ruffen, som är kaxig om dagarna och säger, att hon ju bara är ett djur, men som hjälper mig att sköta henne om nätterna, tror jag knappt jag stod ut. Jag har gråtit och gråter, så jag är som ett köttstycke i ansiktet. Senare: Pepita litet bättre i dag, tycker jag. Doktorn är så förtjust i Pepita och Pepita i doktorn. Hur matt och usel hon är, så försöker hon alltid att klappa honom när han kommer, och i morse, när han själf lade på henne ett plåster, försökte hon att rycka honom i skägget, medan hon kurrade till, som hon brukade när hon var frisk och fick tag i något hon tyckte var lustigt. Doktorn harklade till och sa: »Dum apa, det här. Är tacksam, fullkomligt tacksam. Duger absolut inte till människa! I början kallade han henne för »lilla Gustafva», efter lilla Gus, som han skulle reta mig med att hon var lik. Men nu säger han: »Lilla Pepita», och det så mildt och ömt, att Senare: Försämring. Jag fruktar det lider mot slutet. Hennes oro är förfärlig. Senare: Ruffen och jag vakat hela natten och burit henne utan uppehåll. Doktorn, som var här sent i går kväll, kom nyss — före morgonemottagningen. Han stod några minuter vid den lilla sängen och såg oändligt missbelåten ut. Ögonbrynen ryckte och läpparna ryckte — Så vände han sig om helt tvärt och gick utan att säga hvarken god dag eller adjö. Då visste jag att allt hopp var ute. »O», tänkte jag, »om jag bara kunde få bort det där ångestfulla uttrycket i ögonen på henne. Det kommer att pina mig till döds — om jag blir tvungen att minnas — det! Plötsligen fick jag en idée. »Håll henne, Gustaf», hviskade jag ifrigt. »Jag måste springa ut ett tag.» »Men du spelar ju sjuk», sa Gustaf, som var lika röd och svullen af gråt som jag. »Det kan inte hjälpas», sa jag. »Jag måste!» Gustaf tog Pepita — jag byltade på mig hur som hälst och gaf mig af ut. Jag hade tur nog att träffa den, jag ville träffa, alldeles i vårt hörn. Han lofvade komma genast — och så sprang jag hem igen, med hjärtat i halsgropen.
Betänkande i frågan om liqvid med DiscontVerkens egna Sedlar för Lån och Omsättningar, med den förändring att äfven Omsättningar af Lån skulle med Discont-papper få verkställas, 106.— om en Deputation till Konungen med anhållan att Riksens Ständer icke skulle åtskiljas förrän de hälsat Hans Maj:t för Svenska Folkets Lagkrönte Konung, 108, 229. — om Remiss till ConstitutionsUtskottet af StatsUtskottets Memorial, innefattande anledning till anmärkning mot Kongl. Maj:ts Rådgifvare i Commandomål för Flottorne och Föredraganden för KrigsÄrenderne, 142. — om Remiss till ConslitutionsUtskottet af StatsUtskottets Memorial, angående anledning till anmärkning mot Kongl. Maj:ts Rådgifvare i Commandomål för Armeen eller Föredraganden för KrigsÄrenderne, 148. — om Återremiss till Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottct af dess Betänkande, angående skyldigheten för Götha-Canal - 137 Bolag att underhålla särskildte vägar, 145. — om Återremiss af Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskoLlets Betänkande angående Marknader i Riket, dito. ProtocollsUtdrag, Ridderskapets och Adelns, om. Återremiss till samma Utskott af dess Betänkande, angående att Westmanlands Regemente ej måtte Commenderas på arbete till Götha-Canal, i/[6. — om ConstitutionsUtskottets Memorial, angående Riksens Ständers Revisorers Berättelse om Allmänna Magazinslnrättningens styrelse och förvaltning, dito. — om Remiss till Statsoch OeconomieUtskotten af Kongl.
Hrr Elektorer att välja en suppleant i Stats-Utsk:t efter Hr Blomstedt. R. o. Ad. åtskiljdes kl. j 2 e. in. In fidem, O. Brakel. 62 Den 13 Januari. Lördagen den 13 Januari 1866. Plenum kl. 10 f. m. Justerades prot:t för den 6 sistl. December. Upplästes följande mem:r af Hr Lagerhjelm, Gustaf Reinhold: I anledning af R. o. Ad:ns beslut att offentliggöra deras namn, hvilka bland R. o. Ad. deltagit i omröstningen rörande K. M:ts Nådiga förslag till representationens omhildning — får jag härmed äran i prot:t anteckna, att jag icke med min röst bidragit till detta lörslags antagande. Vid ett enskildt sammanträde med R. o. Äd:ns ledamöter bar jag uttalat min mening rörande nämnde förslag, samt att mina betänkligheter mot detsammas antagande till grundlag förnämligast afsåg den sins emellan olika makt, som i den nya Riksdags-Ordrr.n är tilldelad de särskilda kamrarne och den första kammarens beroende af den andra i alla frågor, som röra statsregleringen samt Riksbankens och Riksg.-Kontorets förvaltning, hvarigenom representationen egentligen blir ett. enkammarsystem till fara för den konstitutionella jemnvigten, och samhället i följd deraf på ett eller annat sätt kan blifva en tummelplats för stridiga elementer och i olika rigtning verkande krafter. Af aktning för den dyrbara tid, som under diskussionen om denna vigtiga fråga togs i anspråk af så utmärkta talare bland R. o. Ad., har jag icke deltagit i densamma; men jag önskar att denna min mening må få en plats i R. o. Ad:ns prot., der så mången fast öfvertygelse och så varm fosterlandskärlek ligger förvarad. Vår Regeringsform, säger en utmärkt historieskrifvare, eger en dyrbar egenhet. Den erkänner en framtid och öppnar sjelf en laglig väg till sin förbättring.
Såsom förste grefven i sekreta utskottet anmodades jag att vara deras anförare och föra ordet i ständernas namn. Konungen emottog oss i nedra galleriet, sittande vid ett bord omgifven af sin vanliga vakt. Mina ord voro, såvida jag dem kan minnas, att ständerna hade den nåden att genom oss, deras deputerade, efter antagit bruk till hans majestäts höga öfverseende öfverlemna det formulär, som efter något betänkande blifvit författadt till hans majestäts konungaförsäkran; hvarjämte riksens ständer i underdånighet anhöllo, det honom täcktes med dess höga underskrift densamma befästa och till riksdagen öfverlemna. Konungen, utan att tillåta formuläret att uppläsas, svarade sig vara öfvertygad, att ständerne ej kunde ålägga honom andra pligter än dem, hvartill han sig redan förbundit, att han således utan betänkande antog deras afgifne formulär, som skulle, så snart det hunne att renskrifvas i dess kansli, med dess nam(n)s underskrift bekräftas och tillställas riksständerne efter deras önskan. Deputerade hade därpå den nåden att kyssa konungens hand och förafskedas med det vänligaste ansigte. Vi medbragte till sekreta utskottet konungens nådiga svar. Jag hade förmodat, att den bevågenhet, hvarmed konungen samtyckt ständernas beslut, skulle väcka en allmän glädje, men däraf röjdes ej det ringaste tecken. En seger kunde ej smickra detta ilskna folket utan föregången strid, uti hvilken man var säker om en ständig öfvervigt på konungens bekostnad. Han förunnade dem icke denna förnöjelse. Han kände otillräckligheten af föreställningar för att erhålla en tillbörlig makt, och att därtill fordrades kraftigare medel, för hvilka allmänheten ej ännu syntes fyllest beredd. En lägligare tid afvaktades, och konungen lemnade medlertid med öfverlagdt tålamod öppet fält åt sina motståndare att med ett framhärdande raseri skynda deras egen undergång. Ändteligen under denna olyckliga tid nalkades några glada dagar, dem jag med förtjusning i minnet återkallar, konungens hyllning och påföljande kröning. Ovännen förmådde ej längre att bestrida honom dess första och medfödda rättigheter.
I andra händelsen, eller ifall anmärkmr i RiksStms plena göras mot TJlsk:s yttrande, att då de, hvilka hvarje Stånd särskildt förklarar för sina gemensamma tankar, skola till Utsk. hänvisas; alt Utsk. åligger samtliga RiksShns tankar till ett helt utlåt, i möjligaste måtto sammanjemka, och, om oförenliga skiljaktigheter finnas, dem derjemte till samtliga RiksSt:ns behandlande anmäla; förena sig derefter samtliga RiksStm om ett enahanda utlåt., att detta då skall hvila till slutligt behandlande på tid och sätt som ofvan föreskrifvet är; i vidrigt fall, att Utsk. skall förstärkas och genom omröstning skiljaktigheterna förena; och att det på så sätt fullständigt beredda utlåt, sedan skall hvila till R. St:s afgörande, som ofvan sagdt är. Härutaf ses, alt eli af Consl.Utsk. tillstyrkt, af enskild motionär vackt förslag till grundlagsändring kan vid samma riksdag, som det blifvit till R. St. aflemnadt, förkastas, om samtliga RiksSttn underkänna Const.Utskts yttrande deröfver, eller det underkännes uti förstärkt Const.Utskolt. För att inhemta ytterligare bestämmelser i afseende på K. propos.-r till grundlagsförändringar, måste man Öfvergå från denna §, som i sanning knn räknas till nebulosorna i lagstiftning, till 81 §:n, jemväl af Reg.Frn, hvilken i afseende på K. propostr till grundlagsförändringar tydligen föreslrifver: 1:0 ”Tillstyrker Utsk. hvad Konungen föreslagit, li vile frågan till nästa riksdag, då R. St. skola sitt beslut derom fatta. 2:0 Afstyrker Utsk. Konungens propos.; då må R. St. genast kunna antingen denna propos. afslå eller ock afgöra, att de vilja öfver densamma å nästföljande riksdag besluta; gällande i detta fall tre Stånds mening, och, om två Stånd stanna emot två, deras, som beslutet uppskjutit.” 3:o Tillägges den uttryckliga föreskrift, att R.
Utaf anslaget till inköp af Svenska Fomskrift-sä llskapets årliga samlingar, för åren 1847 och 1848, 1,400: „ lill understöd för den fattigvård, som, enligt Fattigvårdsstadgan, bör af Slaten bekostas, 10,000 R:dr ärligen för åren 1845 med 1847, återstoden 9,731: 37. 4. Tillsammans ytterligare utbetalda laneoch anslags-summor, tillhörande de af Rikets Ständer vid 1847 och 1848 års Mod tillägg af de, enligt ofvan åberopade Revisions-berättelser, under tiden före den 15 September 1847, af Riksgälds-kon toret verkställda enahanda utbetalningar „ 2,755,549: 20. 1. hafva således de, till följd af Rikets Ständers beslut vid nyssnämnde Riksdag, intill den 15 nästlidne September, utbetalda lån och tillfälliga statsanslag utgjort ett sammanlagdt belopp af R:dr 2,929,618: 6. 9. lr 150,536: 31. 6. 404,666: 43. Enligt hvad den vid denna berättelse fogade tabell öfver Riksgälds-kontorets inkomster och utgifter visar, har, i afräkning å de vid sednasle Riksdag beviljade, till stundiga statsbehofven icke hänförliga, utgiftssummor, under loppet af år 1848 från Riksgälds-kontoret utbetalts ett belopp af . R:dr De under första hälften af innevarande år verkställda, här förut uppräknade, dylika utbetalningar hafva tillsammans utgjort Sedermera, eller från den 1 sistlidne Juli till den 15 September, hafva, enligt Fullmäktiges af Revisorerne granskade protokoller, nedannämnde, vid sednaste Riksdag beviljade, låneoch anslagssummor blifvit utanordnade, nemligen: Låneunderstöd: Utaf byggnadslånet tillstaden Christianstad, 100,000 R:dr, deraf förut lyftats 70,000 R:dr, ytterligare R:dr Vid 1847 och 1848 års
De planterade sydländska träd, som der stodo förr, de hafva förgåtts i vanvård; den fordom örtoch blomsterrika trädgården, är nu ett snår af törne och tistel, och endast några få, små sängar i ett hörn, synas ännu vara vårdade. På dem vexa rosmarin, timjan, kyrfvel och andra, till kryddor och läkedom, goda örter. Hvad lider tiden? Intet ur finnes. Kanske fanns det fordom i det till hälften nedrasade tornet. Se der synes en solvisare, den är sned och till hälften nedfallen i grus. Nådendal, du stolta, du den heliga Brigittas mäktiga och rika dotter, är detta din härlighet! Allt dunklare faller dagern inom klostrets väggar genom de smala och höga fönstren och genom remnorna i murarne, men i skymningen sitta derinne tvenne gestalter, är det vålnader af nunnor, som besöka sin förstörda boning? Den ena synes klädd i nunnedrägt, hennes hufvud darrar, hennes kind är fårad och färglös, som på en död. Hon sitter i en hög, med sirater prydd, länstol, säkert fordom sjelfva fru Priorinnans. Den andra är ung, kanske femton år, och i hennes blick bor lif. Hon sitter på en låg pall vid nunnans fötter. Det är Elin Knutsdotter, sedan många år den enda återstående nunnan i Nådendals kloster, och hennes systerdotter Sigrid Eriksdotter Liljeholm. "Siri, mitt barn, jag vill ännu en gång tända lampan för Guds moders, sancta Annas och den heliga Brigittas bilder. Hjelp mig, jag orkar det knappt mera; men så länge en af den välsignades renlifves döttrar lefver i hennes helgedom, skall, om än det skall betalas med den sista skärf, hvarmed jag eger att uppehålla mitt bräckliga lif, de heliga icke sakna sitt ljus vid tiden för aftonmessan. Och nu, min Siri, lemna mig messeboken, att jag, herrans ovärdiga, ringa tjänarinna, må uppläsa bönerna, då ingen pater mera finnes, eller ens skulle få hålla den heliga messan. Knäböj min dotter."
Utsk. anför som skäl häremot eu ledamots yttrande, att derigenom den princip, ej antagen i annat'Europeiskt land, skulle hyllas, att en resande utländning ej finge få besöka Sverige i fredliga tider, utan att derför särskildt erlägga en hög bevilln. elier skatt, hvar 21 H., 5 34 Den 6 April f. m. före Utsk. icke heller en sådan yrkad bevilln. kunnat föreslå. Jag kan deremot ingalunda förena mig med Utsk. härutinnan, och tror icke, att den yrkade högre bevilln. på något sätt står i strid med gästfrihetsprincipen. Jag åberopar härvid den erfarenhet, jag häri har från andra länder, och får då nämna, att i Preussen finnes stadgadt, att hvarje utländning, som besöker landet för att idka någon slags rörelse, måste erlägga afgift efter den högsta tarif, denna rörelse är underkastad. Här deremot ser man dagligen i tidningarna annonceras judar och utländningar, hos hvilka fås prof på siden varor, tapeter, golfmattor m. m ; ja, här äro personer, som flera år uppehållit sig med att gravera vapen, skära liktornar och sådant mera, och hvilka ej betala någon afgift. Jag frågar, om gästfrihetsprincipen fordrar sådant? Jag föreslår till följd af hvad jag nu yttrat, att förslaget i denna del må få följande lydelse: "Judar och utländningar, som med särskildt tillstånd resa omkring i Jandet och afyttra nipper eller idka handel, handtverk eller annan rörelse, erlägga minst 5o r:dr," samt att R. St. mätte ingå med anderd, skrifvelse, det K.
Att denna national-armee, 0111 den kraftigt skulle kunna bidraga till landels försvar, borde, i motsats mot hvad hitintills varit fallet, bestå af mer än ett vapen, är gifvet; alt indela någon del deraf till cavallen, vore kanske ogörligt, både för dyrt och mindre behöfligt; den borde bestå af artilleri, linietrupper och jägare. O111 en sådan organisation af vårt nationalförsvar skulle medföra någon nytta, fordrades: 1:0 att hvarje conscriptionsskyldig skulle öfvas en månad, under hvarje af de fem år han är underkastad conscription, vid den hvarje reg:le tillhörande öfningsplats, som borde vara förlagd vid någon inom reg:tets stånd belägen stad, och att hvart femte år hölls ett allmänt mönstringsoch öfningsläger; 2:0 att, utom de tjenstgörande officerarne, hvarje reg:te vore försedt med särskilda instructions-officerare med full lön af Staten; och 3:o framför allt, att denna corps beviljades nödiga gevär oell ammunition. Denna organisation af våra national-trupper skulle väl medföra kostnader; men jag tror att dessa, om ockstora, skulle vara bättre använda, då dermed ändamålet för deras användande, ett säkert national-försvar, vinnes, än de mindre summor, hvilka, på det sätt vår beväring nu är organiserad, användas, utan att ändamålet någonsin kan vinnas. Orsakerna härtill äro följande: 1:0 så länge bevärln skall anses såsom ett supplement till den stående armeen och exerceras af denna arme'es officerare, anses detta alltid såsom en bisak och kan icke annat ; skola de anföra den i fält, har hvarken officeraren tillit till soldaterna, hvilka han såsom oöfvadt landtfolk föraktar, ej heller soldaten förtro - ende till en officer, hvilken är honom främmande; 2:0 på det sätt vår beväring nu är organiserad, skall man aldrig göra sig angelägen om, att vapen finnas till för mer än den class, som för året skall exercera.
DA lian nu upprepat dem, så anhåller jag att äfven få repetera hvad jag anfört, och jag anhåller äfven att till prot. må tagas hvad jag då svarade, och som jag inlemnat till Utsk. i denna fråga. Nu ber jag, alt mitt anförande, som jag inleinnat till Ridd.Secret:n, måtte blifva uppläst, och jag förbehåller mig att sedan få göra några muntliga tillägg eller en och annan anrnärkn., hvartill anledn. kan förekomma. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att Hr von Hauswolff ägde en obestridlig rättighet yttra sig från sin plats, men hvad anginge uppläsning af hans inlemnade skrift, så vöre den så beskaffad, att Hr Landtm, icke kunde låta den uppläsas. Hr von Hauswolff: I sådant fall ber jag ödmjukast alt skriften må lemnäs till mig, så skall jag Jäsa upp den sjelf. Hr af Grubbens: I anseende till Hr Rosenblads ytt rande, får jag nämna, att under års tid, som jag varit läkare vid Stockholms gäldstuga, tror jag att det är högst 3 eller 4> s°m varit bysatte för Banco-discontens fordringar, hvilket torde bevisa, att banken icke bc hofver löpa någon fara, om bysättningen skulle upphöra. De som blifvit bysatte, hafva just varit sådane, som Hr Bråkenhjelm nämnde, unga gossar, som nyss kommit på egen hand och skuldsatt sig, samt så fort de blifvit bysatte blifvit till kropp och sjal förderfvade. Det är således icke något skäl alt bysättningen skall fortfara för deras skull, och då man ser, att en så stor discontrörelse som bankens icke behöft bysätta mer än 3 eller 4 personer, så kan fördelen endast blifva för ockrarne, och det är just dem, jag ville söka utrota.
Proposition, K:o 26. ven bränvinstillverkning och till förekommande af den möjligen inträffande spekulationen i någon ort eller stad, att genom ett kolossalt bränneri söka egen uppkomst i andras störtande. En sådan spekulation skulle sannolikt snart straffa sig sjelf, inen emedlertid kunde mångens ofärd beredas på försöket. Om det ej kunde nekas, att bräll vinsbränning i så stor skala, att den kan bära aflöning till en skicklig föreståndare, lofvade det största utbytet, ansåge också kommitteen, alt bär vore den gräns, hvaröfver dylika inrättningar ej behöfde alt utvidgas. Kommitteen, sorn underrättat sig om de stora bränneriernas omfång bär i landet, bade antagit till maximum ett tillverkningsbelopp, större än i de största, och tillstyrkte i underdånighet, att det måtte bestämmas till 27,000 kannor sexgradigt bränvin i månaden eller på 6 månader 162,000 kannor. Beträffande frågan, huru bränvinsbränningen i större skala lämpligast och säkrast skulle kunna beskattas, har kommitteens pluralitet, jemte åberopande af ett utaf kommitteens ledamot, Professoren G. E.
— Jag kan också ej underlåta att yttra min förundran deröfver, att en medlem af Finnns-komitéen kan vara i afs. å positiva och noggranna upgifter i dessa ämnen lika illa utrustad, som han förebrått sin motståndare att vara det. Hvad beträffar det här mycket omtvistade belopp, till hvilket Sveriges jord skall vara intecknad, kan jag nemi. ej föreställa mig annat, än att, då Just.StatsMinisterns Berättelser härvid ej göra tillfyllest, det varit Finaus-komitéens både rättighet och pligt att från våra domare infordra positiva upgifter om den skuldsumma, som för närvande betungar jordbruket. Men äfven om jag skulle antaga för god Hr Mannerskantz’s här lemnade upgift, att intecknings-summan utgör 300 mill, i stället för det af Frih. Bonde upgilna något högre belopp, så är dock denna summa tillräckligt betydlig, tor att åtminstone hos mig väcka farhågor för framtiden. Jag kan icke heller obelingadt godkänna det påståendet, att jordbruket skulle på de sednaste årtiondena hafva blifvit i så hög grad förbättradt; åtminstone är i min hemort resultatet icke så fullkomligt tillfredsställande. Jag förmodar äfven, att, om de, som verkligen äro jordbrukare, vilja litet närmare eftersinna förhållandena hvar i sin landsort, så skola de finna, att jordbrukets nuv:de tillstånd ingalunda är tillräckligt lysande, för att lemna någon säker garanti för den stora spanmålsexport, som man fortfarande på - De n il December f. m. 157 räknar, ocii hvilken, enl. hvatl Presidenten i KommersColleginm uplyst, betydligt krymper tillsamman, om den fördelas på flera år. Jag bör dock öppet erkänna, att jag ingalunda är eller någonsin haft anspråk att anses som Financier; men jag hyllar den enkla iäran, att ju mera man lånar, desto mera sätter man sig i skuld, och jag kan bestyrka densamma äfven med egen erfarenhet. Om dessa storartade anstalter för att anskaffa penningar har alltid, äfven när de törst upkommo i vårt land, min öfvertygelse varit, att de skulle, jemte något gagn, medföra mycken skada, och erfarenheten torde hafva härutinnan gifvit mig rätt.