Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvar, som genom antagande af falskt namn, stånd eller yrke eller genom annat svikligt förfarande bedrager sig till gods eller ■penningar, eller förlust deraf annan tillskyndar, dömes, der ej annorledes här nedan stadgas, till böter från och med fem till och med femhundra Riksdaler eller fängelse från och med två till och med sex månader. Ar bedrägeriet med särdeles försvårande omständigheter förenadt, då må till straff-arbete från och med sex månader till och med två är dömas. § 23. Såsom bedrägeri skall anses och efter 22 § straffas: l:o Om man, sig eller annan till nytta eller att dermed skada göra, begagnar eller beropar sig å veterligen falska sådana handlingar, som i 4 och 5 §§ omförmälas och i diktade personers namn skrifna äro; 2:o Om man på veterligen falsk uppgift förskaffar sig försäkring för brandeller sjö-skada eller annat; 3:o Om man sätter ut pant, sorn veterligen falsk är; 4:o Om man, under falskt sken af köp, gåfva eller annat aftal, egendom sig afhänder, för att förekomma utmätning eller eljest hindra annan att göra sin rätt till egendomen gällande; 5:o Om man uppsåtligen, till förfång för annans räll, förstör eller gör obrukbara de handlingar, hvarå den sig grundar; och 6:o Om man på annat sätt, än i § 8 sägs, gör uppsåtligen orätt i mätande, räknande eller vägande vid handel eller eljest, då varor emottagas eller aflemnas. Bih. till R. St. Beträdes Kronans uppbördsman eller edsvuren mätare med sistnämnda brott, må straffet ej sättas under fängelse, och miste han derjemte embetet. § 24. Hvar som säljer eller annorledes emot vedergällning föryttrar hvad han vet förfalskadt vara eller deri flärd är, såsom ondt för godt, mängdt för omängdt, straffes ock för bedrägeri, efter thy här ofvan skiljs. § 25.
Domstolens förslag, tillägges ett bemyndigande för Bergmästaren att ”vid förnyade försummelser förelägga ytterligare tid hvarje gång vid förhöjdt vite, dock icke öfver 50 R:dr;” att deremot hvad vid slutet af samma § förekommer om skyldighet för Bergmästaren att i ämnet till Bergs-öfverstyrelsen afgifva utlåtande, uteslules såsom rättare utgörande föremål för Bergmäslare-instruktionen; att, i nära öfverensstämmelse med Högste Domstolens förslag, § 38 (§ 50) kommer att innefatta följande: ”Vill egare till grufva med visst utmål densamma alldeles nedlägga och för framtiden öfvergifva, vare han skyldig att derom, med bifogande af grufve-karta och tillhörande beskrifning, der sådan finnes upprättad, göra anmälan hos Bergmästaren, som läte, sednast inom en månad, efter det denna anmälan till honom inkom, från predikstolarne i häradets kyrkor kungöra, att grufvan kommer att af egaren öfvergifvas; och vare den, som inom fyra månader från detta kungörande sig först hos Bergmästaren anmäler till grufarbetets öfvertagande och fortsättande, berättigad att utan ersättning komma i besittning af de för vattenoch berg-uppfordringen elier för grufvans framtida styrka och bestånd verkställde grufve-byggnader, och att mot skälig lösen tillhandla sig de i öfrigt till grufvan hörande byggnader, machinerier och redskap, hvilka han inom en månad från det sistnämnde anmälan skett, tillkännagifver sig vilja inlösa.
Lieutenant Hjerta, bifogat Betänkandet, angående anslag, i afseende på Hans Kongl. Höghet Kronprinsens resa och förmälning, och, utan erinran vid nödiga kostnader, som deraf blifva föranledde, får jag vid Utskottets betänkande blott anmärka, att behandlingssättet af detta ärende, så väl, i afseende på tiden, 60m sättet, för dess afgörande, förekommit mig oväntadt, och mindre förenligt med grunderne för ärendernas behandling, som hittills sä berömmeligen blifvit iakttagne, enär Utskottet föreslagit, att nu genast 300,000 R:dr Banco borde för bestridande af kostnad^rne i förenämnde afseendenj ifrån RiksgäldsContoiret förskjutas samt 300,000 Rjdr eller hälften af SaltpeterFonaen utgå, hvilket Förslag lemnar inledning till den fråga, hvilka stadganden, i Grundlagen, meddela Utskottet rättighet att ingå i bestämmande af huru en beskattning bör utgöras och fördelas, hvilket jag, trodt tillkomma Bevillningsutskottet att föreslå, äfvensom den fråga jemlikt hvilka rättsgrunder, en, af jordbruket, allena, sammanskjuten Cassa, SaltpetersFonden, annorlunda kan tillgripas än såsom lån, då i öfvervägande kommer att densamma icke tillkommit genom alla medborgareClassers gemensamma sammanskott, utan blott af hemmanen i Riket, efter deras mantals beräkning, allena i ändamål att befordra Saltpeterstillverkningens förkofran, samt att, i följd deraf, desse medel icke böra användas för bestridande af utgifter, som till Nationens gemensamma deltagande höra, och vid ailä förut Den 11 April e. in. förut inträffande enahanda förhållanden gota nu förevarande, blifvit, som sådane , ansedde Och beräknade.
På grund häraf och för alt jemväl bereda nuvarande krono-arbetare en säker återgång till samhället och, med detsamma, en minskning i statens utgifter, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet uttrycka deras öfvertygelse om ändamålslösheten af koTrekiions-inrättningen å Långholmen och förmånen af der förvarade personals fördelande på redan varande eller blifvande krono-arbets-kompanier; äfvensom att vid en sådan fördel ftn^ivnci ott »/»1.*o nntyntt ’ —~ — L Ixnmnfl 20 Allm. Besv.- och Ekon.-Utsi:o!tels Betänkande, N:o 33. Biet qvarstadna öfver fyra år, efter hvilkas förlopp lian ovilkorligen skulle utmönstras och till sin hemort förpassas; att den sålunda inskrifne, som derefter icke inom laga tid försåge sig med lofligt arbete eller vidare genom sitt lefnadssätt oroade samhället, borde, efter omständigheterne, antingen ådömas cellstraff för viss tid eller åläggas viss tjenstetid uti de i Kongl. Maj:ts aflåtna Nådiga propositioner omförmälde särskilda straff-kompanier vid Kungsholmen; samt att den krono-ar-betare åter, som under två år, genom ådagalagd lydnad, nykterhet och arbetsamhet blifvit förklarad elite, skulle kunna såsom kapitufant på fyra år upptagas uti blifvande fästnings-artilleri-kompaniet, till utgörande af garnisoner vid Carlstens, Elfsborgs, Warbergs, Waxholms med Rindö och Siitö befästningar, samt vid afskedstagande!, njuta lika penäionsrätt som kronans öfriga manskap.
De värde talarne tyckas hafva gått ett långt stycke från ämnet, sorn var, att statsbanken skulle lemna privatbankerna creditiv. Detta synes, vid första påseendet, vara förmånligt för privatbankerna; men jag tror ej, att privatbankernas directioner skulle, ulan högsta nödfall, begagna sig af ett sådant tillstånd, isynnerhet med det villkor, som är föreslaget, att de skulle indraga 10 proc. af sin lånerörelse. Det vore för svårt, och hvilken privatbank, som begagnade sig åfelt sådant creditiv, skulle med detsamma förlora crediten. Jag tror, att en direetion, som med klokhet sköter bankens angelägenheter, ej kommer i någon svår belägenhet. Hvad den Småländska banken angår, så har den en alldeles tillräcklig credit, både inom och utom landet, för att få så mycket penningar, som den behöfver; den har creditiv på Hamburg och har äfven haft i Stockholm; penningar hafva flera gångor blifvit den erbjudna, rnen den behöfver dem ej nu. Det nämndes äfven, att de flesta privatbanker varit i svår belägenhet någon gång. Jag vågar motsäga detta, i afseende på Småländska banken, hvilken ännu ingen gång afstannat med lånerörelsen. Yäl har det handt, att man ej fått låna ut lika mycket den ena gången som den andra, men aldrig har någon stockning uppstått eller något creditiv varit behöfligt. Jag vill ej vidare ingå i raisonnement, i afseende på skadan eller nyttan af att utsläppa sedlarna öfver hela Riket, då detta ej hör till ämnet. Jag fruktar, att en sådan åtgärd skulle oroa de personer, som ej tagit en närmare kännedom om ämnet; men jag tror, att om det nu vore lämpligt, jag skulle kunna vederlägga en stor del af de utaf Hr Rosenblad anförda betänkligheter. Det går visserligen ej så lång tid ut, som 20 år, att utbekomma sina penningar. Jag vill blott nämna, att privatbanken, om det en enda gång händer att den ej kan invexla sina sedlar, genom stadgandet i sitt reglemente, äfventyrar att förlora hela sitt privilegium.
Jag anser den nu föreslagna beskattningen för hög; ty onekligt är, att producenten, d. v. s. jordbrukaren, fick deraf vidkännas största bördan, — ej blott derföre, att penningebehofvet nödgade honom att, oaktadt den högre skatten, producera en afsättlig vara, troligen till lika qvantitet, som förut, hvarigenom den lika stora tillgången skulle bibehålla bränvinet vid samma låga pris, som då skatten var mindre; — utan äfven derföre, att consumtion onekligen är störst vid jordbruket, hvars tunga arbete fordrar mycket arbetsfolk, som ej afstår ifrån sina vanliga supar, bränvinet må kosta hvad som helst. Och en irring skulle det vara, om någon på allvar tror, att bränvinets omåltliga bruk skall förekommas genom prisets möjliga förhöjning af 2 å 3 sk. per kanna. jag anser beskattningen obilligt fördelad emellan större och mindre bränvinsredskap, hvilket torde med största korthet genom ett exempel kunna ådagaläggas: Enligt Afdelningens förslag, skulle skatten för en go limpanna utgöra 135 R:dr — sk. 5o — 3o — Ett. lika qvantum* bränvin, produceradt med en 90 kans panna, skulle således i skatt kostat 85 R:dr mera, än om det blifvit produceradt med arne 45 kans pannor; men denna summa betäckes ungefär af vinsten i yed och arbete nemligen: vedbesparing circa 28 famnar å 1 R:dr 16 famnen , • . • * . • • 33. 16. arbetsbesparing, en dräng under 6 månaders tid .* 5o: — 83: 16. Bevllln.- samt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Utlåtande N.-o S. ig Enligt Utskottens beskattningsförslag, uppkommer deremot följande calcul: Skatt för en 90 kans bränvinsredskap 270: ■— Dito för 2:ne 45 kans dito 101: 12.
Stats-Utskottet, som ingalunda vill bestrida det allmänna gagnet deraf, att de af sakkunnige personer under utländska resor erhållna underrättelser och samlade upplysningar om den induslriela verksamhetens utvecklipg inom andra länder samt derstädes åstadkomna förbättringar i sättet för hvarje särskild näringsgrens bedrifvande och beskaffenheten af härvid åstadkomna tillverkningar varda genom trycket offentliggjorda, anser dock något nytt eller särskildt Stals-anslag icke behöfva af Rikets Ständer beviljas för utgifvande från trycket af sådana berättelser, som innefatta de i sagde, hänseenden för Svenska allmänheten och näringsidkarne nyttiga och angelägna upplysningar, utan föreställer sig Utskottet att de för fabriksväsendets och slöjdernes förkofran anvisade och disponibla allmänna medel skola lemna erforderlig tillgång till bestridande af nu ifrågavarande, vid de liesta fall mindre betydliga tryckningskostnader: och får Utskottet alltså, under denna förutsättning, afstyrka det för ofvannämnde reseberättelsers tryckning föreslagna årliga anslags beviljande. Stockholm den II Augusti 1857. Ank. till Exp.-Utsk. den H Äng. 1857, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af vackla frågor om anslag för nya eller ökade elektriska telegraf-förbindelser mellan vissa uppgifna städer och orter. (Rgs-Afd.) Från Borgare-ståndet har Stats-Utskottet, för alt sig deröfver yttra, fått emottaga följande 3:ne motioner, angående erforderliga anslag för åstadkommande af några ytterligare utaf molionärerne förordade telegraf-förbindelser, nemligen: l:o en af Herr L. B. Kistner väckt motion, deruti föreslagits, att då erfarenheten redan visat det en telegraftråd å linien mellan Stockholm och Götheborg vore otillräcklig för att uppfylla allmänhetens önskningar och anspråk i afseende på begagnandet af detta med hvarje år mer och mer anlitade kommunikationssätt, Rikets
Då häraf synes, att det dagtraktamente, extra domare vid syneförrättning å mililie-boställe åtnjuter, både är lågt i förhållande till hvad häradshöfdingar och nämndemän i dagtraktamente ega uppbära, och äfven vida understiger hvad extra domare vid andra, ej besvärligare förrättningar erhåller, hafva Rikets Ständer, med anledning af den gjorda framställningen, funnit sig böra hos E. K. Maj:t i underdånighet anhålla, det 1 § af Kongl. Kungörelsen den 18 Mars 1843 måtte erhålla den förändrade lydelse, att extra domare, vid syn å militie-boställe eller å hvad dertill hörer, skall åtnjuta häradshöfding tillkommande resekostnadsersättning och dagtraktamente. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 28 Februari 1863. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 7 Mars i863. Preste-Slåndet den li Borgare-Ståndet den 11 Bonde-Ståndet den 14 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Majits nådiga Proposition, angående försäljning till enskild person aj en komministers-bostället Hof-Dahlbogård i Kronobergs liin tillhörig del i den s. k. Spetsamossen. (Stats-Utskottets Utlåtande N:o 47.) S. A. K. Enligt hvad E. K. Maj:t uti nådig Proposition till Rikets Ständer af den 24 Oktober sisth år behagat i nåder meddela, har uti en till E. K. Majit ingifven skrift Expeditions-Utskottets Färsingtill underd. Skrifvelse, N:o 48.
Propos:r och Skrifvelse föredragne och lagd» på bordet. R. o. Ad. åtskiljdes kl. | 1 e. m. In fidem. 0. Don 15 November f. m. Lördagen den 15 November 1862. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 4 prot.-utdr. för den 12 och pleni-prot. för den 1 dennes. Föredrogs K. M:s d. 12 dennes på bordet lagda Nåd. Propos. till R. St:r om antagande af ny Strafflag. Frih. Cederström, Gustaf Carl, hade inlemnat ett skriftligt anförande i ämnet, som nu upplästes och lydde sålunda: Uti det till R. St:rs granskning öfverlemnade förslaget till strafflag har K. M. för olofligt fiskande i andras vatten tillstyrkt böternas förhöjning från och med 10 till och med 200 rdr. Under betygande af mitt tacksamma undersåtliga erkännande för det K. M. uppmärksammat och velat genom ökade straff undanrödja och minska de lidanden, som det olofliga fiskandet vållar, anser jag mig likväl böra tillkännagifva, att jag mycket befarar, det med den af K. M. föreslagne åtgärden icke vinnes allt hvad, som i denna sak bör, för att inte säga måste, förr eller sednare vinnas. Enligt min tanka skola dessa slags förseelser i vårt land riktigast och bäst motverkas, icke så mycket genom straffens betydenhet och svårigheter, som fast heldre och i synnerhet att borja med, genom bibringandet åt befolkningen af en rigtig uppfattning af förseelsernas rätta art enligt naturens bud. Lagar böra enligt min tro verka välgörande, när det kan ske, bland annat ock genom egen inneboende kraft och på samma sätt som helsan i menskokroppen, genom deras blotta tillvaro och genom de utvägar de i och dermed bereda. Det olofliga fiskandet utgöres i sjelfva verket af 2:ne särskilda och hvar för sig otillbörliga förrättningar.
April månad, hvadan frågan likmätigt 69 §. i Regeringsformen, är afgjord, och således icke kan till vidare åtgärd före O komma; men Utskottet bör likväl vid det uti anmärknihgarne uppgiine sätt till Petter Anderssons belönande, medelst öfverflyttning på honom af den årliga Pension, Assessoren Osbeck på allmänna Indragnings - Staten innehar, lemna den upplysning, att, då Riksens Ständer, enligt deras underdåniga skrifvelse af den O o i4 Julii 1S12 tilläde Osbeck berörde pension, skedde sådant med vilkor af pensionens åtnjutande, intill dess han kunde erhålla någon tjenlig sysla med motsvarande Lön på Stat; men hvilket sedermera icke inträffat, emedan han, för sin innehafvande befattning vid Stockholms Carlius, icke njuter Lön på 766 Stat s-Ut skottets Betänkande^. Stat, utan lärer erhålla belöning af <le medel, som för Barmhertighets-Inräitningar af Stadens Innevånare erläggas. Stockholm den 3 Maji 1820. Ankom den 7 Maji i8a3. Utlåtande, i anledning af inom Hederv. Bonde-Ståndet våckte Motioner, om rättighet för Åboer å de till Upsala Akademi donerade äfvensom på Preste , Klockare-, Annexeoch Mensal-Hemman, att lösa dem till Skatte, m. m. Hos Hederv. Bonde-Ståndet liar Riksdags - Fullinägtigen, från Vesterås Län, Eric Andersson, anfört, huruledes de till Upsala Akademi upplåtne Hemman skola blifvit donerade, under vilkor, att endast räntan deraf, borde Akademien tillflyta, hvarföre ock intill medlet af förra århundradet, af Akademien insen 7 O annan beskattning pålades, än den förut stadgade, och vid en åbos afgång bibehölls dess Enka och Barn vid gården, men att sedermera Hemman blifvit för - Stats-Utskottets Bet änkan den. 7G7 sålde samt Torp till särskilde Lägenheter afhyste, ehuru Hemmans-Aboen måst betala lika Ränta, sorn förut; vid
Lärotiden i 7:de och 8:de klasserna är beräknad till tre år; och är det min öfvertygelse, att man under dessa tre år skulle hinna lika långt i Latinet, som nu kan ske på sex å sju år, när undervisningen deri börjas vid 'en spädare ålder. Upskjutes undervisningen i detta ämne till 7:de klassen, vore läraren i tillfälle bedöma hvilka ynglingar, som hade fallenhet och håg derför, och åt inga andra komme undervisning deri att meddelas. Den klassiska litteraturen anser jag för ett ytterst vigtigt historiskt morn., hvars studium alltid bör idkas. Men just af karlek till detta studium, önskade jag att det endast idkades af dem, som deri kunde göra sådana framsteg, att de lärde sig älska och värdera det, och att det icke, såsom ofta nu, gjordes förhatligt genom att påtrugas personer invita Minerva. Om under loppet af de tre sista åren i skolan Latinet lästes med allvar nf ynglingar med fallenhet derför, skaile dessa under denna tid kunna göra ganska grundliga framsteg. Önskade de sedan att äfven lära sig Grekiskan och Hebreiskan, kunde sådant låta göra sig vid universitetet, Jag känner af egen erfarenhet, att deri, som någorlunda känner Latinet, ganska väl kan på egen hand inhemta Grekiskan. Detta sednare språk, äfvensom Hebreiskan, har jag ansett icke i något fall böra blifva föremål för elementar-undervisningen Dessa tvenne språk inhemtas af en så ringa minoritet, att för dennas skull ordningen vid de allmänna undervisningsverken ingalunda bör sättas på spel.» Enl. min åsigt finnes i detta stycke icke ett ord, som icke slår hufvudet på spiken, och det skulle vara ganska intressant att höra hvad som häremot kan invändas. Motionären har äfven fästat upmärksamheten på något, som jag icke uptagit, men som dock är af högsta vigt och bör tågås i betraktande nemi. sättet hvarpå religionsundervisningen meddelas i skolorna eller genom den idkelig» utanläsningen ur kalhekesen. Härom yttrar motionären, »att denna lärobok, såsom den begagnas, befunnits olämplig, hvilket sker på ett sätt, som icke öfverensstämmer med författarens afsigt.
Hr von Ehrenheim: Åberopande hvad Frih. Leijonhufvud sagt och deri instämmande, vill jag endast bemöta Gr. Sparres yttrande att intet äfventyr är bestämdt för rederiet, om det försummar att bestämma hemort. Ett sådant äfventyr behöfves ej, ty bestämmande af hemort är till rederiets fördel, enär rederiet derigenom förbehåller sig en viss ort, der endast rederiet kan ingå bindande aftal. Finnes ej sådan ort bestämd, kan befälhafvaren öfverallt binda rederiet. Jag lörtfar i milt yrkande. Hr Rabenius: Af en föreg:de talare har åtskilliga anmärkningar blifvit riktade mot det morn., som nu är under diskussion, och jag vill gerna medgifva, att det icke är så tydligt, man kunde vänta, ty det är svårt att framkomma med en redaktion, som afgjordt är den rättaste. Men nu har åtskilliga ledamöter af Utsk:t upplyst hvad §:n i sin nuv:de form har att betyda, och R. o. Ad. lår afgöra, om den är så otydlig, att den icke bör bibehållas. Hvad åter beträffar den anmärkta vådan af att på administrativ väg bestämma hvar enskilda personer eller korporationer hafva sin hemort, har denna anmärkning blifvit nöjaktigt vederlagd af förog:de talare, hvadan jag icke har något att tillägga. Jag tager mig dock friheten erinra R o. Ad. att efter mantalsskrifnings-förordnm skall hvarje persons bostad vara bestämd; och Den 16 September e. m. 305 och så är äfven förhållandet med fartyg och rederier, ty manlals-förordmn säger att rederier skola angifva sin fartyg i hemorten. 435:te artikeln i Tyska sjölagen, såväl som den 4Irsta §:n i den Norska, nämna väl icke ordet »hemort», men hafva deremot svarande bestämmelser. På dessa grunder anhåller jag att §:n måtte antagas. Gr. Sparre: Hvad Frih. Leijonhufvud yttrade ang:de personers mantalsskrifningsorf, hörer väl icke till saken, men jag vill dock i förbigående nämna, att hvad Frilen då yttrade, är fullkomligt orätt.
I afseende å platsföönnedlingen meddelas: 212 personer hafva under året genom byrans förmedling erhållit antingen fasta platser såsom förestgndarinnor, lärarinnor, värdinnor, gymnaster, biträden i hem, p&amp; kontor, i handel m. m., eller ock tillfälligt arbete såsom lektioner, öfversattning, renskrifning m. m. Sammanlagda beloppet af fasta årslöner för de genom byråns förmedling tillsatta platserna uppgår till c: a 33,000 kr. Högsta löner hafva varit, i skola kr. 1,100; i familj med allt fritt kr. 900; vid hushållsskola med allt fritt kr. Anskaffning a f $uksköterskor. Denna afdelning af b p i n s verksamhet har under året arbetat med god framgång, i det att den anskaffat sköterskor i 308 fall. Haraf framgiir, att saviil herrar läkare som allmänheten funnit fördelaktigt att använda förbundets förmedling. Vinsten för sköterskorna torde ock vara stor, då en j h n a r e fördelning af arbetet mellan de verkligt dugliga privatsköterskorna nu kan aga rum. Ett godt stöd för sköterskorna är ock den kontroll, som b y r h, efter hvad i dess förmhga står, söker utöfva öfver sköterskorna. Icke allenast inom Stockholm utan äfven i landsorten, dels för lazaretten, dels for privat sjukvhrd, har byråns hjälp tagits i anspråk för anskanande af dugliga sjuksköterskor. Afven un.der detta års stadsfullmaktigval i hufvudstaden samt för de vid kyrkostämmorna i november skeende skolrådsvalen hafva p.&amp; byrån lämnats erforderliga upplysningar åt Stockholms röstberättigade kvinnor. Anm. Af arbetsgifvarne hafva 135 återtagit sin ansökan, af arbetssökande 225. -m,,, Utgifterna för byråns verksamhet under året Iiafva varit kr. Byråns inkomster under året hafva varit kr. 2,609: 61, återstoden har bestridts ur förbundskassan. Under de fyra senaste åren hafva inkomster och utgifter för byrån ställt sig på följande satt: 1888 1889 1890 1891 ... Inkomster.
Med afseende på de alldeles egna förhållanden, hvarigenom Rektor Huss sett sin löne-inkomst förminskad, anser jag mig böra i underdånighet föreslå, det täcktes Eders Kongl. Majit till Rikets Ständer aflåta nådig proposition om anvisande af 500 R:dr Riksmynt årligen, räknadt från slutet af nästlidue vårtermin, att såsom tillökning i den Rektor Huss enligt gällande stat tillkommande lön, under hans återstående tjenstetid såsom Rektor vid Piteå skola utgå. 19:o. Hos Eders Kongl. Majit har Norrköpings stads Magistrat och Äldste i under-1) Anslag jör dånighet anhållit om nådig proposition till Rikets Ständer, alt anslag måtte beviljas (ZvTJketsT för stadens skolas förändring till fullständigt högre elementar-läroverk med en Rektor, Norrkoping 3 Lektorer och 8 Adjunkter. Af ansökningarne jemte desamma bilagde handlingar^fuiktändif1 inhemlas, att stadens folkmängd utgör 18,000 personer; antalet gossar emellan 6 — tiögre elemm15 år, eller den tidpunkt då elementarkunskaper sökas, utgör 1,400, bland hvilka lar~larovltr,c' 186 besöka elementar-läroverket, 82 äro intagne i Norrköpings lyceum, en privat - 46 Bil. N:o 6 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o i, om Statsverket i859. anstalt, som meddelar fullständig undervisning på båda linierna; folkskolorna lemna undervisning åt 400 och andra enskilda anstalter åt 160.