Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
de olika skalor, som talaren k m genomlöpa, ifrln den klara, nyktra redogörelsen till de niest lidelsefulla kausloutbrote funnos representerade. Och de kvinnor, som talade ' biist och som $drog0 sig den största beundran, det vor0 de kvinnor, som talade som man. NBgon siirskild kvinlig retorik, som skulle kunna skilja sig frAn den vanliga och &amp; nd&amp; upptaga taflan, &amp; r den val tankbar? Klarhet, reda, kvickhet, kansla, hanförelse, ej kunna vii1 dessa egenskaper framtrada olika hos mannen och kvinnan! Det kan dock ej nekas, att det f6rsöktes. Der fiannios kvinnor, som talade, att jag sa mal saga, med sina toaletter, sina lockar och sina ögonkast. De trodde sig kunua finga sitt auditorium genom sentimentala satser eller ett behagsjukt pjoller. Torhanda hade de sin publik! Nen en dylik valtalighet skola vi vii1 ej kalla kvinlig! Den gör oss i alla hanseenden ingen heder. Skulle det vara nilgot specifikt kvinligt hos de kvinliga talarne, s&amp; skulle det vara, synes det mig, den djupa bansla, som beherskade dc fleste och baste af dem, en kansla, som dock p % intet vis hindrade dem att sta pA verklighetens fasta grund vid deras redogörelser och som ej haller arledde den till ologiska uttalanden eller slutledningar. Det var en djup lransla ej blott för egen ratt, utan ocksa för alla de lidandes och förorattades ratt. De gjorde oftast kvinnans sak solidarisk med alla de olyckligas sak. ' Skulle seger tillfalla henne, skulle ocksh rattvisa och ' mildhet komma att herska i varlden, detta var deras allvar-. liga öfvertygelse. Kvinnans frigörelse hade till mil ej .blott att göra henne friare och lyckligare, utan ocksh genom .henne. hela manniskoslagtet. Bast fingo dessa tankar sitt uttryck i M: e. de Morsiers inspirerade föredrag p&amp; andra kongressen. Endast utrymmet hingrar oss att har anföra dess ordalag.
De öfrige §§ voro redigerade i öfverensstämmelse dermed, så att vissa Ständerna åliggande förrättningar skulle blott inträffa Den 21 September e. m. 397 vid de lagtima riksdagarne och icke vid de öfriga. Men huru behandlade Utsk. denna fråga? Månne i det Utsk., der Gr. Anckar svärd var ordf., något förslag uppgafs till riksdagsmödornas förkortande eller underlättande? Ingalunda. Den liden ansågs det merendels vara skäl att icke antaga ett förslag, när det kom från K. M. Utsk. yttrade sig på följande sätt: ”på grund af hvad som sålunda blifvit anfördt, anser sig Utsk. böra afstyrka bifall till K. M:s ifrågåvar. nåd. propos.” Detta afstyrkande blef godkändt af de 3 öfriga RiksSl:n; R. o. Ad. deremot förklarade, att Konungens propos. skulle gä till grundlagsenlig behandling; men som, enligt 81 § Rog.F., 3 Stånds afslag äro tillräckliga, så kom aldrig denna propos. att hvila pä R. St:s bord. Ilon kan således icke tagas under öfvervägande vid denna riksdag. Const.Utsk. framkom då i stället med ett annat förslag, detsamma som är förhanden, nemi. att riksdag skulle hvart 3 år återkomma, och att de urtima riksdagarne då skulle vara lika obegränsade för alla möjliga motioner och förrättningar som de lagtima. Det är sagdt, att 3 Stånd redan antagit förslaget; huru vet den värde ledamoten sådant? Jag har hört något motsatt från ett annat Stånd; men så länge man icke har officiel kunskap, vill jag ingenting påstå. Det är i alla fall skäl för R. o. Ad. att besluta efter sakens beskaffenhet och icke efter berättelse om andras handlingssätt. En talare har sagt, att splitet emellan Stånden skulle afhjelpas genom täta riksdagar. Då ville jag föreslå, att riksdagarne måtte oupphörligt fortfara, ty om det ledde till enighet, sä blefve följden att de snart måste upphöra af sig sjelfva, när alla blefve öfverens och man följakleligen icke hade någonting att tvista om. Frih.
Fråga om afträdande af bolagets egendom till konkurs eller om år sståmning ä dess borgenärer skall ock, oberoende af bolagsmännens stånd och hemvist, tillkomma Rådstufvurätt eller Häradsrätt i den ort, hvarom nu sagdt är. § 13. Träder aktiebolag i verksamhet utan att hafva erhållit sådan stadjäs (else, som i § 1 sägs; stånda hvar som emellertid å det bolags vägnar förbindelse ingår, derföre i personlig ansvarighet till fordringsegaren, såsom för annan sin förbindelse efter allmän lag. § 14. Om bolag, hvilka bedrif va bankrörelse med egna tryckta eller graverade förbindelser, stadgas serskilt. § 13. Denna lag skall vara till efterlefnad gällande från och med den usta Januari 184 QDen af ser icke rättsförhållanden, som der förinnan upp kommit. Lag-utskottet, till hvars granskning och yttrande denna nådiga proposition blifvit af samtlige RiksStånden hänskjuten, finner lika med Kongl. Maj:t, hurusom en lag för omförmäldta bolag är af behof vet högt påkallad. Lag-lJ tskoiteU Betänkande, N:o 57. De äro nemligen af elen serskilda beskaffenhet, att de ej kunna hänföras till den art af bolag, som afses i 15 kap. handelsbaden, hvilket likväl är det enda ställe i gällande lagstiftning, som angifvet de grunder och vilkor, hvarunder bolag må bildas. Då de senare utgöras af bestämda personer med en fortgående gemensam och personlig ansvarighet så väl inbördes som emot tredje man, så föreställas de förra, egentligen taladt, icke af personer utan af lotter eller aktier, af hvilka livar och en kan anses representera en bolagsman. Den gemensamma ansvarighet för bolagets förbindelser, som berörde lagrum ålägger bolagsmännen, är ej eller förenlig med grunden och syftningen af ifrågaställde bolagsföreningar. De bildas vanligen för utförande af större företag, som öfverstiga några få enskildes förmåga eller äro förenade med sådan osäkerhet i hänseende till utgången och den deraf väntade vinst, att enskilda ej vilja blottställa sig för äfvenlyret af betydligare förluster eller för vidslräklare ansvarighet än till vissa bestämda belopp, som de åtaga sig alt tillskjuta.
Ständers omsorg såväl i fråga om en särskild lagstiftning som nödiga anslag af allmänna medel till sjukdomens förekommande. § 4- Politisk författning. Kammar-Verk: Under dessa åren har ingen ny Jordbok upprättats. Laga Skiften fortgå, men sedan de flesta större samfälligheterna inom länet blifvit enskiftade, utgöra dessa skiften numera egentligen endast klyfningar af redan utskiftade hemman. Antalet af hemman af olika natur, lägenheter, bruk, qvarnar m. m. tillhöriga kronan, läroverk, fromma stiftelser m. m är I bifogade Tabell uppgifvet. De i förra underdåniga Berättelsen uppgifna förslag till sjöars sänkning hafva tills vidare afstadnat i följd af de hinder, som uppstått i afseende å verkställigheten, och hvilka hinder ännu ej kunnat uudanrödjas. Den enda viiganläggning, som på allmän bekostnad hittills påbörjats, är omläggandet af allmänna vägen öfver Hallands ås, emellan gästgifvaregårdarne Margretetorp och Karup, hvilken väg till en del ligger inom detta län och den öfriga delen inom Hallands Län. Arbetet har genom entreprenad blifvit påbörjadt, enligt af Eders Kongl. Maj:t nådigst fastställd plan, sedan de väghållningsskyldige nekade att i arbetet deltaga. Till hamnens förbättrande vid Christianstads stads lastageplats, Åhus, hafva Rikets Ständer vid 1841 års riksdag beviljat ett anslag of 15,000 R:dr samt ett lån af 20,000, med vilkor att hamnoch uppmuddringsarbetet skulle vara påbörjadt innan nästpåföljande riksdag, som inträffade år 1844. Detta vilkor kunde icke fullgöras, dels i följd af uppkommen rättegång med strandägare vid Helge-å, som Berättelse öfoer Christianstads
Hr Landtm, förklarade, det lian trott sig linna att nej öfverröstat ja. Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad. att, på sätt Hr Rosenblad föreslagit, instämma i PresteSt:s här ofvan intagna beslut. Föredrogs ånyo Bevilln.- och LagUtsktns den 31 sisth Mars och den 3 dennes på bordet lagda betänk. iN:o 13, i anledn. af dels Hr Stuarts, F., motion, om controller mot missbruk vid fribrefsrättighetens utöfvande, dels Lars Rasmussons motion om fribrefsrutt för länsman. PA begäran af Frih. Hamilton, Hugo, upplyste underl. R i d d. .S ec re t., att detta betank. blifvit bifallet af Presteoch BorgareSt:n, men återremitterad! af BondeStåndet. Frih. Ridderstolpe, Fredr. Christopher: Såsom ledamot af sammansatta Bevilln.- och LagUtsk;n kunde jag ej ingå på den mening, sorn inom Utsk:n biet deri radande och som finnes framstalld i detta betankande. Jag anser nemi. missbruk af fribrefsrättigheten vara lika stor stöld ifrån Staten, som alla andia underslef. Då tull-lagstiftningen (örevar, beslutades att en tulltjensteman skall för andra resan begånget lurendrejeribrott mista tjensten; hvarföre skall man i delta fall vara mera mild? Inom Utsk:n föreslog jag alt ansvaret för första och andra resan fribrefsmissbruk skulle blifva detsamma sorn Utskrn hafva föreslagit, men alt den, som dermed beträddes för tredje gången, skulle mista sin iunehafvande tjenst. Under fortsättande af detta yrkande önskar jag återremiss af detta betänkande. Frih. Hamilton: T motsats till den siste talaren yrkar jag bifall till betänk, och tror att om vederbör, postförvaltare göra sin skyldighet, skall ej större missbruk kunna inträffa, än som fullt ersättes genom de nu föreslagna böterna. Bevilln.- och LagUsk:ns betänk. N:o i3 blef af R. o. Ad. bifallet.
Men de reella medel, Manderström föreslår till detta ändamål, och den alldeles speciella betydelse för Sverige, han ifrigt tillägger den danska frågan, visa tydligt, att upprätthållandet af lugnet och jem-vigten i Norden är liktydigt med det slutliga upprättandet af en skandinavisk union, som komme att sätta en gräns för en vidare utbredning af det » germaniska elementet ». Manderström är ej sjelf nationalitetspolitiker, men nationalitets-politiken har tagit honom i sin tjenst. För att Danmark skall framdeles kunna obehindradt sluta sig till de två andra skandinaviska länderna, är det framfor allt nödvändigt att preliminärt skilja konungariket Danmark och det Danmark tillhöriga Slesvig från den danska monarkiens tyska länder, Holstein och Lauenburg. För den danska monarkiens integritet i och för sig var det ju alldeles likgiltigt, om inom den samma det danska eller det tyska # 1 Se Diplomatiska handlingar rörande den danska frågan, meddelade Sveriges rikes ständer och Norges storting, febr. 1863; Beretning fra tui af Rigsraadets Folkething nedsatte Udvalg, aug. 1864; Julian Klaczkos med utdrag från snart sagdt alla europeiska regeringars blå böcker uppfylda arbete: Europa, Polen og Danmark i i86j — 64, öfversatt från Rrsiu des dtux Al ondes på danska at ‘ Karl Rosenberg; A. H. E. Fich, Gehcimtraad ff * U og Krigen samt Omrids af den dansk-tyske Strids Historie; Aftonbladd iStij, Post oeh Inrikes-Tidningar 1864, m. fl,elementet berodde af det andra. Men Manderström riktar stöt på stöt mot den förening af tyskt och danskt, som under namn af helstaten gjorts i Danmark. Han uttrycker sig på det bestämdaste om » omöjligheten af hvarje försök att hädanefter åstadkomma en för hela den danska monarkien gemensam konstitution » 1.
Utskottet blifver sin föresats trogen, att lemna samma Remiss obesvarad ; ehuru Höglöflige Utskottet, genom den nu föreslagna förändrade Redactionen, sjelf tyckes sätta i tvifvelsmål, huruvida åtminsto, ne ännu detta behandlingssätt är öfverensstäuin mande med Grundlagen. Hans JExcellence, Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att CpnstitutionsUiskottet, uti dess i dag på bordet lagda Betänkande, rörande Stats-RådsProtocollernes fulländade gianskning, meddelat svar å Herr Hertzen hjelms, nyss omnämnde anmärkning. Herr Cederskjold3 Pehr Gustaf, uppläste följande: Enligt den gamla Redaktionen af 107 §. Den 23 Maji, stadgas i 1. Morn. huru förhållas skaij, då ConstuutionsUtskpttet sjelfmant anmti ker, att Stats, Rådets Ledamöter i deras Rådslag om allmänna mått och steg icke iagttagit Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon StatsSecreterare icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt FörfroendeEmbete utöfvar. ”Dä skall nemligen Utskottet sådant för Riksens Ständer tillkännagifva, hvilka, om de finna Rikets väl det kräfva, kun.;a hos Konungen skriftligen anmäla deras önskan, att Han ville ur StatsRådet och från Embetet skilja den eller dem, mot hvilka anmärkning blifvit gjord,” I aqdrg Momentet af samma §. säges deremot, att då fråga om anmärkning blifvit väckt i något Stånd eller något annat Utskott, än konstitutionsutskottet ■ tillkommer det sistnämnde Utskott, att blott utlåta $ig, men Stånden sjelfve att afgöra. När man noga granskar denna §:s innehåll, finner man , att der förekommer tvänne slags pröfningsrätt; den ena består nemligen i bedömmandet af Handlingens natur och beskaffenhet , den andra deremot i bestämmandet af påföljden eller straffet.
5 Transport 1,700,000: ser för Bankens grundfond under åren 1835 till i83g, hvilka icke i lånerörelsen åter utgått 44°»ooo: " ~ så att, enligt Fullmägtiges beräkning, totalbeloppet af den förminskning i sedelstocken, sorn i annan väg bör göras rörlig, komine att uppgå till 2,j4o,ooo:-~ hvilken summa dock, i händelse af Rikets Ständers bifall till Utskottets hemställan i Betänkandet N:o i5o, angående tillökning i circulations-capitalet uti lånerörelsen mot pant af fast egendom, kommer att minskas med • • 5oo,ooo: i följd hvaraf B:co R:dr 1,640,000: blelve under tidrymden från och med 1840 års början intill 1845 års slut disponibla till användande i utlåningseller annan väg. Enligt de förslag, Utskottet nu, i anledning af Herr Norclen anckars motion, går att afgifva, skulle erfordras: till ökadt Creditiv för lånerörelsen på namn och reverser med omsättningsrält vid Discont-verket i Stockholm B:co R:dr 5oo,ooo:~- och till uppköp af räntebärande papper, för fyllande af den brist i ett, ursprungliga grundfonden motsvarande, belopp realisabla papper, som uppstått genom afbetalningar å Riksgälds-Contoirets obligationer, under åren 1835 —1889 R:dr 44°>ooo: _ “ år 1840 88,000: samt ytterligare inträffande afbetalningar under åren 1841—184b, eller 5 år å 88,000 R:dr årligen /j/jo,000: - -Q68,ooo: - -r ,453,000; kradan - t64o,ooo: återstå, som kunna i tillfällig lånerörelse användas.
I alla fall vore ändamålet ingalunda vunnet, om man också uppgåfve de motiver, som legat till grund för 1734 årslag, emedan dessa endast innefatta jemnförelsen emellan denna lag och de stadganden, som förut voro gällande, och här är fråga om en jemnfÖrelse mellan 1734 års lag och committe'ens förslag. Hvad som i denna väg skulle kunna göras, vore att hänvisa icke allenast till de motiver, som committerade utarbetat, utan äfven till de såväl afsom tillstyrkanden, som kunna finnas i Högsta Domstolens prot. samt öfriga auctoriteters yttranden i ämnet. Om denna förändring antoges, tror jag, att Frih, Boye skulle finna, att icke någon ensidighet i tableaun komme att äga rum, helst vi hafva hört, att en Högsta Domstolens här närvar, ledamot ej är särdeles hugad för det nya lagförslaget. Hvad åter angår den i 3:dje punkten af LagUskts utlåt, omnämnda sammandragning af alla nu gällande lagar och författningar till en enda text, kan jag för min del icke finna, hvartill sådant skulle tjena, såvida man tror, att den nya lagen kommer att antagas. Skulle den blifva förkastad, så kan det blifva fråga, om en sådan lagtext; men jag tror, att äfven då dermed bör dröjas, tilldess flera behöfliga partiella lagförändringar hunnit stadgas, ty det är af vigt, att man icke företager en sådan allmän lagredaction , innan man kan hoppas, att den en längre tid blifver utan förändring. Skulle man likväl vilja hafva en sådan sammanfattning, sorn på samma ställe upptager alla gällande författningar, tror Den ii Juli c. m. 34i jag, att det vore lämpligast att begagna samina utväg, som nyttjades, förrän 1734 års lag utkom. Det var nemi. icke brukligt att ändra lagtexten, utan man utgaf särskilda författningar, som förändrade lagen, och då sedermera nya upplagor af lagen utkommo, förseddes den med noter, som uppgåfvo de hufvudsakligaste förändringarna och hänvisade till de särskilda författningarna. Detta synes vara allt, hvad nu kunde vara nödigt. Hr Stråle har uppgifvit ett tredje förslag.
Såvidt jag känner, så vägrar icke ordf. i ett Utsk. propos. Vill han icke göra den, så lemnar han klubban åt någon annan, och går sin väg. Slutligen ber jag att få erinra, att det här föreslagna Ulsk. har en särskild förmån, som Ständerna icke äga, nemi. att kunna kalla till sitt biträde lagkunnige personer och af dem erhålla upplysningar. Jag vill icke vara vidlyftigare, utan anhåller blott att fä förklara, det jag med min röst biträder förslaget. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold: Det finnes, enligt min tanke, i sjelfva formen för det arbete, hvilket man vill ålägga det s. k. förstärkta LagUtsk. emellan riksdagarne, någonting som gör att jag omöjligen kan bifalla det ifrågavar. förslaget. Vid utöfningen af Ständernas lagstiftande rätt, äro de af grundlagen bundna lill vissa former, genom hvilka Konungens makt och folkets frihet båda äro betryggade från intrång af Ständerna. Grundlagens rätt bevakas vid riksdagarne af edsvurne talmän på Konungens vägnar. Hvem skall bevaka grundlagen vid öfverläggningarne bland dessa 48 ledamöter i förstärkta LagUtsk.? Hvem försäkrar oss, att den lag vi få af dem emottaga är enligt grundlagen stiftad, och hvem sliter alla de tvister, som om grundlagens tillämpning emellan dem kunna uppkomma? Ingen edsvuren talman eller något Const.- Utsk. finnes, som kan afgöra dessa tvister. Med ett ord, lagstiftande makten är der alldeles obunden af alla de former, af hvilka vi finna oss begränsade. Jag anser förslaget endast på denna grund omöjligen kunna antages. Gr. Anckarsvärd: Sedan Frih. Gyllenhaal yttrat sig, skulle jag förgäfves bjuda lill att öka skälen för förslagets antagande, 43S Deli 23 September. men jag utber mig att få besvara den siste värde talarens yttrande, att Ståndet omöjligen kan antaga detta förslag, med den lilla erinran att omöjligheten lärer då komma att förefinnas blott inom detta Stånd, då de öfriga redan bifallit förslaget. Frih. Cederström, Anders:
Jag har på sätt och vis orätt att deltaga i discussionen, då jag ej varit tillstädes när Utskottets Memorial upplästes; men efter hvad mig blifvit sagdt skall nämnde Memorial ej innefatta den slutmening, att någon förklaring af Grundlagen i 'Shy §. RegeringsFormen af Utskottet anses nödvändig, utan skall Utskottet i dess ställe endast hafva meddelat sin tanka om hufvudsaken. Jag hemställer då till Herrarne, huruvida icke Ridderskapet och Adeln i denna fråga äro Domare, och om ej hvar oeh en Domare måste, vid bedömmande af en fråga, tilläm - * / Den 8 Decem ber f. m. 53 pa en lag, sådan den är föreskrifven, utan afseende på om i annan väg denna lags tydlighet är salt i fråga. Jag hemställer vidare om icke, då detta är förhållandet, Ridderskapet och Adeln, eldigt nu för handen varande Grundlag, borde helt enkelt begära proposition på bifall eller afslag af Memorialet. Jag har väl erfarit, att, innan jag kom upp, Herr Grefven och Ordföranden skall hafva yttrat, att han blott på ett visst sätt kunde göra proposition; men jag kan ej fatta meningen deraf vara annan, än att Herr Grefven endast velat gifva Ridderskapet och Adeln tillkänna sitt enskilta omdöme om saken, och likväl ingalunda betaga Ståndet, att på grundlagsenlig! sätt behandla den. Jag anser således, att Herr Grefven och Ordföranden först bör inhämta Ståndets tanka, huruvida återremiss till RiddarhusUtskottet kan vara nödig och, derest Ridderskapet och Adeln ej linner Återremiss behöflig, sedermera göra proposition till bifall eller afslag å Utskottets Memorial. Herr von Hartmansdorff: Jag har varit tillstädes i en Nationalförsamling, der man röstade om Grundlagens mening, och önskar att jag ej måtte få se eller deltaga i en dylik åtgärd inom mitt Fädernesland. Yåra Grundlagar hafva vidtagit det visa försigtighetsmått, att, tillförekommande af dylika händelser, gifva Talmannen eller 54 Den 8 December f. m.
Och i öfrigt, då en man i mer än 40 år lefvat inom upfostringsoch undervisnings-yrket med rastlös ifver och outtröttlighet, och derunder i icke oväsendtlig mån bidragit till de allmänna Läroverkens närv:de förbättring, dels genom de skolor, han omedelbart ordnat och medelbarligen åstadkommit, dels genom det stora antal lärare, som, af honom begagnade efter nyare åsigler, inträdt i de allmänna Läroverken, dels genom den myckenhet lärjungar, som från honom utgått i alla rigtningar af samhället, då en man så verkat, endast af hängifvenhet till kallet, och det inom en verkningskrets, hvars arbetare eljest af Staten besoldas, utan att han deraf haft ringaste andel, så vågar jag taga mig friheten att föreslå, det Reuter, som nu bär en ålder af 6i år, må, för den nylla han för intet gjort samhället, af R. Högloft. St:r hugnas med ett årligt anslag af 300 R:dr b:ko för hans återstående lefnad. Yid åtskilliga tillfällen hafva R. St:r tillförene ådagalagt hvad värde de sätta på förtjensten inom upfostringsoch läro-yrket, äfven mot enskildte män, genom anslag, efter hvarandra, åt Thulstrup och Ramström, och Grefve Rudenschöld, hvilka Reuter icke står efter i skolmanlig merit, utom det att han utgifvit flera läroböcker och skrifter för ungdom, hvaraf åtskilliga blifvit flere gånger omtryckta. Slutligen bör icke undanhållas den vigtiga omständigheten, att Reuter, född Finne, ankom som yngling till Upsala Universitet 1806 och fick under derpå följande krigsåren, då all gemenskap med moderlandet var afbruten, tidigt pröfva de läror, som lifvets omsorger medföra. Derigenom kom han in på undervisnings-banan, som sedan blef hans käraste håg. Oaktadt efteråt från fosterlandet gjorda både hedrande och förmånliga anbud, har han föredragit att förblifva Svensk, -äfven med risk att derför hotas, för en försvagad ålderdom, med förödmjukande försakelser. Hr Hjerta, Lars: Jag anhåller, att på det varmaste få understödja den väckta motionen.
Men då Utskottet anser likhet i aflönings-förmonerne inom Banken och Riksgälds-Con - 12 Siats-Utskottets Utlåtande, IV.-o 449■ toiret äfven framgent böra iagttagas, så finner Utskottet deremot ingalunda med ofvan anförde grundsats öfverensstämmande, att, såsom FuiJmägtige och Commissariatet föreslagit, lönerne för åtskiliige beställningar inom Riksgälds-Contoiret fastställas till högre belopp än för dylika tjeuster inom .Ranten. Utskottet får derjemte, i anledning af hvad uti sådant afseende blifvit föreslaget, förklara, att Utskottet icke kan godkänna den åsigt, att, genom den ordinarie aflöningens ökade belopp, det förra Verkets tjenstemän nu böra beredas förmoner, motsvarande de tillfälliga, mer eller mindre betydliga, inkomster, som med nästan alla tjenste-befaltningar inom det senare Verket äro förenade. Tvertom synes det Utskottet, som, vid verkställigheten af den ifrågastälida löneregleringen för Riksgälds-Contoirets tjenstemannapersonal, just de skiljagtigheter i löneförhållandena inom detta Verk och Banken, hvilka förut egt rum, borde, så vidt möjligt är, jemkas, på det att icke, genom dessa skiljagtigheters fortfarande, ytterligare lönetillökningar må inom det ena eller andra Verket, på grund häraf, ifrågasättas. Enligt Utskottets åsigt, böra alltså de löner, som varda å Riksgälds-Contoirets nya stat uppförda, lämpas efter de för enahanda tjenster inom Banken nu fastställda lönebelopp.