Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid 10 punkten beslöt Ståndet, att anslaget till fångars vård och och underhåll skulle höjas till 800,000 r:dr. S. D. Föredrogs ånyo Stats-utskottets utlåtande N:o 150, i anledning af erhållna återremisser å betänkandet N:o 74, angående regleringen af utgifterna under riks-statens femte hufvudtitel. Vid 10:de punkten vidblef Ståndet sitt beslut, samt lade denna punkt och utlåtandet i öfrigt till handlingarne. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens betänkande N:o 6j i anledning af väckt motion om förändring af 8 § i Kongl. Majrts nådiga resolution på presterskapets besvär den 12 Januari 1757, i fråga om befrielse från kostnader vid syne-förrättningar för innehafvare af kapellans-boställen, blef samma betänkande nu bifallet. Prot.-utdrag den 13 Maj 1838. 363 S. D. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Stats-utskottets memorial N:o 147, i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet N:o 38, angående utgifterna under riks-statens första hufvudtitel. S. D. Då nu ånyo föredrogs Stats-utskottets utlåtande N:o 161, i anledning af Rikets Ständers åren 1845 och 1847 församlade revisorers berättelser, angående granskningen af de under Kommerse-kollegii förvaltning ställde fonder och medel, fattade Siandet beslut såsom följer: 2, 3, 5, 6, 7, 8, 9 och 11 punkterna af detta utlåtande biföllos, och de öfrige punkterna deraf lades till handlingarne. Från Vällofl. Borgare-ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Stats-utskottets utlåtanden och memorial: N:o 153, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse, i fråga om delaktighet i civil-statens pensions-inrättning för borgmästare i rikets städer, utom Stockholm, äfvensom för kommissions-landtmätare. Bifölls; N:o 154, i anledning af Kongl.
För närvar, tror jag visst att hushyrorna i Götheborg, äro bland de dyraste, icke allenast i Sverige, utan kanske nära nog i hela norra Europa. Hade Götheborgs stad nu varit skyldig att bekosta inqvarteringen, så är jag fast öfverlygad om, alt inqvarteringsgifvare i förhållande lill prisen på hushyrorna, rättat afgifterna, men någon sådan rättvisa af staden mot inqvarleringstagare är troligen nu icke att påräkna. Att Artilleri-officern, dessutom är underkastad utgifter i och för sin tjenstgöring, utgörande en ren motsats, till andra tjenstemäns sportler, kan lätteligen inses, om man betraktar följande förhållande. När batterierna, som består af 8 pjeccr hvardera, och af 860 serskilta persedlar tillhörande materielen, om somrarne uttages till exercis, eller marcher, tilldelar batteri-chefen 2:ne pjecer med 6 H. 4 50 Den 23 April e. ra. tillhörande materiel, till hvar och en af de 4 till batteriet kommenderade officerare (som i brist af officerare vid regitet, under exercisen måste tjenstgöra vid det ena batteriet efter det andra). När tiden kommer att dessa pjecer, med materiel skola lill Batteri-chefen återlemnas, så är det naturligt, att han icke ulan den noggrannaste besigtning kan emottaga dem, hvarföre den ansvarige afdelnings-befälhafvaren på egen bekostnad får ersätta allt det felande, som icke med krigsrälts-prot:r kan styrkas, när och huru pä hvad sätt skadorna eller förlusterna upkommil. Alt många sötjer och remmar, m. m. d., bortkomma genom underlydandes vårdslöshet kan icke bestridas, men ingen officer hvarken kan eller vill lagföra en fattig med 6 sk. aflönad artillerist, för en sådan felaktighet, hvarföre han sjelf måste betala skadan, som ofta icke blir obetydlig när man noga granskar 1,784 serskilta persedlar, som hvarje afdelnings-befälhafvare vid ett 12:få batteri, utan manskapets beklädnad, hästar och fordon, har att ansvara för.
Folkskolelärares pensioner, angående återstoden af tillgångarne i Riksgäldskontoret till .151. Folkskolor, angående anslag till .. 148: 35 angående användande af en del utaf bränvinsbrännings afgiften till .241. Folkundervisningens befrämjande, angående anslagen till . .148: 86. angående Kongl. Maj:ts framställning om anslag till 266. angående omröstning i fråga om halfva personliga skyddsalgiftens användande till 277. Forsshaga och Degeforss, angående slussoch kanalanläggning vid . 158: 38 Forssellöns ersättning för räntespannemål 93 F> 'eese, B. M. angående län för en linberedningsfabrik åt . 109. Fryken och Norselfven, angående kanal mellan .158: 36. Frölich, Grefve och Landshöfding angående pension till , .138. Fullmäktiges i Riksgäldskontoret berättelse 5. Furage-passevnlans-afgifterna, angående upphörande af 73. Fångne ogifte officerare, angående utbetalning af indragen aflöning till 75. Fåsjön och Norasjön, angående båtled mellan 158 : 39. Färentuna härad, angående förvandling af tegelved i 91. Färjestaden på Öland, angående en hamnbyggnad vid 158: 19. H angående pension till 167: 69 Förskott å aflöningar för Riks-ståndens och Utskottens betjening 10. 7 Utlåtandets Nummer och Moment. G. Garnisonsregementenas mathållning, angående anslag till . 71 pag. 78. Garnisonssjukhuset, angående löneförbättring för personalen vid . 71 mom. 9 Gefle-Dala jernväg, angående lån till .174. Generalförslag öfver Arméens och flottans förråder, angående meddelande åt Stats-utskottet af 196. Geyerska huset på Riddarholmen, angående inköp af 189. återremiss angående dito 227. Grandinson, J. A., Assessor, angående pension till . 167: 62. Gratifikationer åt Stats-kommissarien Kock 253. » d åtskilliga af Stats-utskottets tjenstemän 292.
Med den. aktning,’ det förlitande vi äga till alla våra Utskott; och. med antagande af, hvad vi äro skyldige att antaga, nemligen, duglighet hos deras. Ordförande!’ och Ledamöter, kan jag icke förena något behof, att, på förhand föreskrifva hurudan* Betänkanderne böra vara, som vi förvänta ifrån Utskotten. Jag skulle icke ens tro, att det vöre oss alldeles tillständigt. Långt ifrån att befara, såsom något ondt, att Betänkanderne blifva af handlingar, Önskar jag, att de alltid må afhandla sina ämnen samt äg* fullständighet i pröfning, och grundlighet i omdöme^ och tror mig böra hysa det förtroende till Utskotten, att en onödig vidlyftighet undvikes, Jag anhåller alltså om proposition, till, afslag å motionen. Herr Grefven och LandiMart kalken förklarade, att då Utskotten vanligen vid slutet af deras Betänkanden uppgöra en resumé af der särskildta punkter, hvilka, innefatta deras beslut; i ämnet, och för öfrigt, så snart Riksdagen nå got längre framskridit, afven i RiddarhusCanzlieft a 64 Den 5 jFehr uar ii i författas ett sammandrag öfver hvad Utskotten i hvarje fråga tillstyrkt och hemställt, hvilket sammandrag till tidens vinnande, vanligen blifvit uppläst när Betänkanderne första gången blifvit lagde på bordet och sedan äro uti RiddarhusCanzliet att tillgå, samt denna anstalt äfven under innevarande Riksdag komme att äga rum, förmodade Herr Grefven och LandtMarskalken, att det af Herr von Hartmansdorff åsyftade ändamål skulle vinnas, utan att den af honom föreslagne åtgärd, hvilken syntes vara öfverflödig, beliöfde vidtagas. Herr von Hartmansdorff, Angust'. Hvarken i syftning eiler ordalag har min mening vai it, ,att lägga något hinder i vägen för Utskotten, att åt deras Betänkanden gifva ali den grundlighet, som af dem kan och bör fordras, och som de deruti afhandlade ämnens vigt påkallar.
Att denna räntefot, af något mera än 41 .j procent, bör anses tillräckligt hög, när långifvare!), till följd af den nedsatta kursen å obligationerna, är betryggad för en räntekonversion, synes kunna antagas; men att fastställa obligationernas utgifningskurs til! högre än 80 procent, hvarigenom den effektiva räntan skulle komma att ytterligare minskas, anser Kongl. Majit ej heller lämpligen kunna ske, helst då man tager i betraktande, att samtidigt med dessa äfven skulle utgifvas en annan serie af obligationer, hvilka visserligen, i anseende till sin kurs al pari, vore underkastade konvertering, men derå räntan emellertid tillsvidare utgjorde 5 procent. På grund af hvad nu blifvit anfördt, viii Kongl. Majit, som under denna dag allåter särskild nådig proposition till Rikets Ständer, angående planen för sjelfva jernvägs-arbetenas fortsättande, härmed i nåder föreslå, beträffande de financiela frågor, som med jernvägs-byggnaderna hafva gemenskap: Kongl. Maj:ls Nåd. Proposition JV? 53. 21 l:o 2:o 3:o ■l:o 5:o 6:o 7:o 8:o 9:o 10:o alt till jernvägs-arbeteiias fortsättning under åren 1860—1865 må anvisas en summa af 25,000,000 R:dr R:mt, hvilka medel skola emot fonderade obligationer för svenska Statens räkning upplånas; att af dessa 25,000,000
Hvad sålunda blifvit framståIdt, har Utskottet i öfvervägande tagit; men då, i Utskottets tanka, den nytta, som kan påräknas af ifrågavarande inrättningar, i betydlig nion öfvervägas af dermed förenade, redan länge öfverklagade, olägenheter, får Utskottet vördsamt tillstyrka, att motionen icke må till någon Rikets Höglofl. Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 17 Juli 1 Sif o. N:o 99. Ank. till Esp. U t sk. den 29 Juli, kl. g f. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om rättighet för Tiondegifvare i Skäne att lösa Kyrk or nes behållna Tionde efter årlig Markegång. Uti ett från Hedervärda Bonde-Ståndet till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets handläggning remitteradt memorial, har^ Riksdags ful t - Allm. Besv.- och Ehon.-Utsholtels Betänkande} N:o go. I 3 »lagligen Per Jönsson från Christianstads Län anmärkt, alt Skånska kyrkornas behållna tionde under senare åren blifvit, enligt 7 punclen i Kongl. Maj:ts Nådiga Instruction, angående vården oell förvaltningen af kyrkornas fastigheter, medel och öfrige tillhörigbeter uti Malmöhus, Christianstads, Blekinge, Hallands samt Götheborgs och Bohus Län, den 12 April iSi5, forså lid å ofFenllig auction i mindre partier; niea alt flere olägenheter derigenom uppstå för tionde-gilvärne, hvilka jemväl nödgas all transportera den sålunda försållda säden ända till G mil från deras hemvist; äfvensom ali det icke sällan inträffar, att spanmålen vid framkomsten casseras, hvarigenom obehagliga tvister uppkomma, hvilka oftast sluta med en för tionde-gifvaren kostsam rättegång.
Sålunda har det visat sig, alt, t. ex. i sjukhus och i fängelser, dödligheten minskats i några fall ända lill liondedelen och t jugondedejen af hvad den förut varit, blott genom införandet af ordentlig luftvexling; och i följd deraf har man ät - 6 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 78. veu i sednare tider uti de bättre organiserade sjukhusen och fängelserna icke allenast infört verksamma luftvexlings-apparater, utan ock medgifvit för hvarje patient eller långe ända till 10, ja 30 å 40 gånger större lufttillgång i sjelfva rummet, än som bestås uti mången af våra skolsalar, sorn dertill äro alldeles i saknad af några ordentliga luftvexlings-anstalter. Likaledes har man, synnerligen från England, flera exempel derpå, att fabrikanter funnit rentaf en ekonomisk fördel uti att med stor kostnad sörja lör arbetsrummens ändamålsenliga luftvexling, genom den derigenom ökade lifligheten och verksamheten hos arbetspersonalen. Att enahanda verkningar till gagn eller till skada för skolarbetet öch lärjungarnes helsa skola uppkomma af tillgång eller brist på frisk luft i en skola, är lätt insedt; och för öfrigt saknar man icke heller pä delta fält bestämda erfärenhetsrön, sorn sätta delta förhållande utom allt tvifvel. Så finner man t. ex. uppgifvet, huruledes uti tvenne skolor, som varit fullkomligt lika i alla andra hänseenden (i afseende på belägenhet, lärjungarnes vilkor o. s. v.), men endast olika med afseende på luftvexlingen, antalet för sjuklighet frånvarande lärjungar under en längre tidrymd varit nära dubbelt större i den illa ventilerade lokalen; sammaledes huru i en annan skola, lärjungarnes friskare utseende, större liflighet och ökade arbetskraft inom ganska kort tid förråd t verkan af införd luftvexling och huru både lärare och föräldrar förvånats öfver den hos barnen inträdda förändringen i lynne och arbetslust. Med sådan erfarenhet, för ögonen, synes det vara för det uppväxande slägtet i högsta grad maktpåliggande alt sölja för ett allmänt införande af en ordentlig luftvexling i våra skolsalar.
Derjemte äro från Presteoch Bonde-stånden till Utskottet remitterade tvänne inom dessa Riks-stånd väckta motionär af Prosten Schram och Bengt Nilsson från Kronobergs län, hvilka hufvudsakligen, med åberopande af Lands-sekreterarnes ansträngande och ansvarsfulla göromål samt den minskning i desse tjenstemäns sportel-inkomster, som inträffat genom utsöknings-målens aftagande antal, yrkat, den förre, att lönerne för Lands-sekreterarne i ofvan uppräknade 8 län måtte förhöjas med minst 25 procent utöfver det belopp, som uti den nådiga propositionen är för hvar och en af nämnde tjenstemän afsedt, och den sednare, dels att lönen för Lands-sekreteraren i Kronobergs län, nu utgörande 954 Ridr 20 sk. 9 rist banko, skulle ökas till 2,500 Ridr Runt, i likhet med hvad Kongl. Majit föreslagit för en del tjenstemän i 2:a lönegraden inom Rikets Kollegier, dels att ett förslags-anslag må beviljas för att sätta Kongl. Majit i tillfälle att, jemte förhöjning af Länsmännens Sta Is-Vt skottets Utlåtande JM 122. 23 löner, bereda tillökning i den Lands-sekreterares löneförmåner, hvilkens inkomster bevisligen icke uppginge till 5,000 R:dr, det minsta belopp, som, enligt motionärens tanke, borde ifrågavarande tjenstemän tillkomma. Uti den nådiga propositionen har Kongl.
Instruktion för landtmäteriet i riket meddelade föreskrifter om den General-Iandtmäteri-kontoret tillkommande kontroll öfver landtmätares dagböcker, samt om den uppsigt öfver landtmäteriverket inom hvarje län, som bör af Konungens Befallningshafvande utöfvas, synas Utskotten uti ifrågavarande hänseende vara tillfyllestgörande, enär Konungens Befallningshafvande kan tillhålla landtmätare att sina skyldigheter med flit och noggrannhet uppfylla, samt att förrättningar, till hvilka de erhållit förordnande, så snart ske kan, företaga och fullborda, få Utskotten, med afseende jemväl derå, alt, då jordegare icke kunna förvägras att till landtmäleri-lörrättning erhålla den landtmätare, de begära, den af motionären yrkade föreskriften otvifvelakligt skulle leda till fördröjaude af tillämnadt skifte, intilldess landtmätaren vöre af samma föreskrift oförhindrad att förordnandet emottaga, hvarigenom ett skadligt band på jordbrukets förkofran tillika skulle uppkomma, härmed vördsamt tillstyrka, att omförmälda påstående icke må bifallas. Beträffande åter yrkandet derom, att arfvode för utstakning af skiljolinier icke må få, af landtmätare, delegare påföras, lill stöd hvarför motionären anfört, att denna rättighet syntes föranleda till öfverflödiga skiften i skogsmarken, så och då Utskotten icke kunna föreställa sig, att någon landtmätare, endast med beräkning på en obetydlig vinst, skulle vilja afvika från de i berörde hänseende gifne föreskrifter, helst sådant svårligen utan ansvarspåloljd kunde ega rum, samt det otvifvelakligt vore högst obilligt, att för ifrågavarande, ofta med synnerlig möda och tidspillan förenade arbete, beröfva skiftesmannen all godtgörelse, en obillighet, som icke undanröjdes, om, såsom motionären föreslagit, arfvodet för uträkningen och skiftesläggningen i stället ökades, anse Utskotten motionen äfven i denna del icke förtjena afseende. Stockholm den 27 Oktober 1854. Bih. tilt R. St. STOCKHOLM, tryckt hos ISAAC MARCUS^ 1854.
Ett enda undantag känner jag; men det är ock en man af oväldigt snille, och nu en af vår kyrkas förnämsta prydnader. Seminaristens ktinskapsmått var i hög grad inskränkt. Finga var kunskapen i latinet, ännu mindre i Grekiskan, der de med stor möda lärde tolka Evangelisterne. Att hafva läst hela Novum hörde till det ovanliga; och dock är Nya Testamentet en ganska liten bok. Med kunskapen i Hebreiskan var det ännu bedröfligare. Under svett och tnöda lärde man sig några kapitel i Genesis och. några af Davids psalmer. Huru stort vetandet var i' Latinska språket, kan bäst inhemtas genom en skildring af presternas disputationsakt. Bland andra prestanda vid pastoral examen skulle examinandus offentligen för - Den 17 Oktober. 117 svara af honom författade Latinska theser. Nn skulle hvar oell en oinvigd tro, att härtill erfordrades det vederbörande kunde icke blott. tala. utan äfven skrifva Latin. Så har man ock velat inbilla de profane. Men den nakna sanningen är här ganska torftig. För några och tjugo år sedan tillgick på följande sätt, och jag har all anledning förmoda, att sedan dess ingen förändring härutinnan skett. Härom har jag erhållit bekräftelse derigenom, att den Latinska disputationsakt»» numera är borttagen och tillåtelse medgifven att afhandla ämnet på Svenska. Likaså har Hebreiska bortgått från pastoral-examen; hvilket allt måste anses såsom ett erkännande att dessa tvenne -språk icke innehafves af prester i allmänhet. Men nu till disputationsakten. Denna disputationsakt beskrifver motionären på ett särdeles komiskt sätt, hvilket jag förbigår. Det visar sig emedlertid i fråga om prestbildningen, att språken, nemi. de gamla, begagnats hufvudsakligen såsom velli k lar för det theologif-ka studiet af dem, som icke velat blifva acadeinici utan sökt sitt bröd inom kyrkans tjenst. Desse hafva studerat språken för att, såsom jag nyss antydde, kunna inhämta innehållet af theoiogiska handböcker och äfven, såsom motionären sagt, några kapitel i Genesis och Novum Testamentum.
Man anser den hafva afvikit ifrån sin bana, ifrån det principmessiga fortskridandet, och hafva börjat en reaktion mot den på upplysningens spridande grundade folkfrihet, man trodde den vara kallad att främja. Att denna styrelse nu skulle helt och hållet vexlat principer, är knappt troligt. Men säkert är, att hos den bildade delen af nationen nu vaknat misstroende till dessa principers sanning och deras lämplighet såsom grundval för Tysklands regeneration. Dessa principer innefattas i den ena klingande satsen: att regeringen «vill grunda statens bestånd på en sorgfälligt ledd utveckling af dess andliga krafter.» På sednaste tiden har denna «ledning» mer och mer framträdt som hufvudsak, och man börjar finna, att en andlig kraft, som ledes, som icke utvecklar sig sjelf, ännu ingen kraft är. Man bör dock ej tro, att de konstitutionella formerna af de bildade tyskarne i och för sig betraktas såsom något hufvudsakligt. En sådan öfvertygelse kan der ingen hysa, som öfvervägt den större delens af folket brist på begrepp om och på intresse för allt, hvad till ett sådant statsskick hörer. Men tanken uppå en möjlig utveckling af nationaliteten börjar redan blifva allmän, och det är såsom medel härtill äfven det konstitutionella statsskicket har vänner. Att preussiska regeringen numera bestämdt förklarat sig emot dess införande, har sålunda väckt den mesta ovilja endast derföre, att sålunda nationalmedvetandets utbildning fördröjes. Preussen anses på sådant sätt möjligen främja egen fördel, men icke Tysklands. Naturligtvis kan det blott vara en ringa del af nationen, som ser så långt. Till den kan man föra de yngre bland Tysklands lärde, som äfven nogsamt inse, huru inskränkt den tyska vetenskapens betydenhet för andra nationer är genom landets politiska ställning. Af naturliga orsaker är äfven censurens stränghet i Preussen, som i sednare tider blifvit skärpt, i synnerhet de lärde en nagel i ögat. Dertill kommer ännu Preussens yttre politik, som man icke vill erkänna vara nationell i tysk mening. I denna punkt isynnerhet synes opinionen vara öfverensstämmande.
Dessa olycklige följder af många slags miss tåg, äro för väl kände för att behöfva vidare detailleras, och då en allmän reform i Rikets myntväsende, till vinnande af mera stadga deri för framtiden, redan blifvit ett föremål för Regeringens och Ständernes serskilte uppmärksamhet, så ämnar jag nu endast för Ridderskapet och Adeln framställa sednare delen af mitt förslag, eller vigten af den enskilta Creditens utsträckning och befästande, såsom hufvudvilkoren för åkerbrukets, handelns och slöjdernes återupplifvande och framtida förkofran, samt möjligheten af en blifvande realisation. Det är nödigt att tydligt åtskilja begreppet om Riksmyntet från begreppet om den enskilta Creditens utsträckning; den senare kan icke skada det förra, utan bör tvärtom nödvändigt befästa det allmänna förtroendet, der - Deri io Februarii. igenom att den utvecklar nya källor till indiistrie och välstånd. Skilnaden emellan ett lands Riksmynt å ena, och enskiltas obligationer, assignationer och vexlar, å den andra sidan, gilver sig tillkänna genom de förras obehindrade circulation, utan afseende på förtroende, då deremot de sednare upphöra att finnas i allmänna rörelsen i samma stund deras Credit börjar att vackla. Nationen, som garanterat Riksmyntet, kan ej ställas till något ansvar då deremot den enskilte utgifvaren af assignationer bade bör och kan dömas enligt allmänna lagens föreskrift, på ett sätt, som gör honom för framtiden oskadlig och tjenar andra tiil varning. I rättighetens missbruk ligger således här sjelfva correctivet. Att mer eller mindre betaga en enskild man denna förmån, att till sitt och Nationens bästa begagna den credit han genom sitt uppförande förvärfva!, vore att beröfva honom en timlig belöning och frukterne af det allma n n a a förtroende han genom sin caractere, sin ordnängsdrift, sin verksamhet och väUörvärfvade förmögenhet förstått att tillvinna sig; vore att undergräfva en af äganderättens heligaste grundvalar.
Det är icke redeligit, som du gjort hafver; så visst som Herren lefver, I ären dödsens barn, att I edar herra, Herrans smorda, icke bevarat hafven; nu se, här är Konungens spjut och vattubägaren, som stodo vid hans hufvud. Då kände Saul Davids röst, och sade: Är det icke din röst, min son David? David sade: Det är min röst, min herre Konung. Och sade ytterligare: Hvi förföljer min herre så sin tjenare? Hvad hafver jag gjort? Och hvad ondt är i mine hand? Så höre dock nu min herre Konungen sin tjenares ord: Om Herren uppretar dig emot mig, så låte man ett spisoffer lukta; men om menniskors barn göra det, så vare de förbannade för Herranom, att de på denna dag hafva fördrifvit mig, att jag icke må blifva i Herrans arfvedel, och säga: Gack bort, och tjena andra gudar. Så förfalle nu icke mitt blod på jordena för Herrans ansigte; ty Israels Konung är utdragen till att söka ena loppo, såsom man jagar ett rapphöns på bergen. Och Saul sade: Jag hafver syndat. Kom igen, min son David, jag vill intet ondt mer göra dig, derföre att min själ hafver i denna dag dyr varit för din ögon; si, jag hafver gjorts dårliga och ganska ovisliga. David svarade, och sade: Si, här är Konungens spjut; en af de unga män gånge hitupp, och tage det. Herren varder väl hvarjom och enom vedergällandes efter hans rättfärdighet och tro; ty Herren hade i dag gifvit dig i mina hand; men jag ville icke komma mina hand vid Herrans smorda. Och såsom din själ hafver i denna dagen för min ögon mycket aktad varit, så varde ock min själ mycket aktad för Herrans ögon, och hjelpe mig utur all bedröfvelse. Saul sade till David: Välsignad vare du, min son David; du skall görat, och gåt igenom. Så gick David sin väg; och Saul vände om hem igen.