Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Banko-Utskottet afgifna, Berättelser, af: l:o Direktionerne vid Banko-Diskonten samt Låne-Kontoren i Götheborg och Malmö, om dessa Diskont-Inrättningars rörelse; 2:o Bankens Under-Styrelse, om den samma Styrelse, äfvensom Departemental-Styrelserne, åliggande förvaltning; samt 3:o Bankens Fiscals-Embete, om de till samma Embetes befattning hörande ämnen; få Fullmäktige härhos bifoga. Berättelse af Banko-Fullmäktige. 5 § 7. Öfver förment lidande vid befordringar eller andra Bankens Embetsoch Tjenstemän eller Betjente rörande, af Fullmäktige vidtagne, åtgärder och beslut, hafva några besvär icke blifvit hos Fullmäktige anmälde. § 8. I afseende på de uppgifter och yttranden, Fullmäktige, jemlikt 23 §. i Banko-Reglementet, skola afgifva till Ilöglofl. Utskottet, hänvisa Fullmäktige till § 63 här nedan. Angående några åt Fullmäktige gifna serskilda uppdrag. § 9. Sedan Rikets Ständers Justitie-Ombudsmans Supleant, t. f. KrigsHof-Rätts-Rådet, Lagmannen och Riddaren af Kongl. Maj:ts Nordstjerneorden L. J. Rhodin, uti en till Fullmäktige i Banken och Riksgälds-Kontoret ställd skrift, anmält, att han, af inträffade förhållanden, vore förhindrad fortfarande innehafva det af Rikets sednast församlade Höglofl. Ständer honom lemnade förtroende, att vara deras Justitie-Ombudsmans Supleant, så hafva Fullmäktige, vid sammanträde med Fullmäktige i Riksgälds-Kontoret, den 15 nästlidne Maj, med stöd af 98 §. i Regeringsformen, jemförd med 25 §. i Banko-Reglementet af den 15 Juni 1841, anställt val till ny Supleant i den afgångnes ställe, hvarvid flesta rösterne tillfallit Magistrats-Sekreteraren i Stockholm, Lagmannen och Riddaren af Kongl.
Naj:t anser, att emot de klera omständigbeter, bvilba salunda blikvit uppgikna såsom päballande korändrrng i närvarande indelning ak (ialmar bän, sä m^eket mindre bunde med sbat äberopas det körbaliande. /io/rA/. TV-ld/ga 7V.-c> 2. Z att i lie mera nordliga länen afständen emellan läns-llesidenserna oelr länsgränsorne äro längt större, som olägenketerne deraf kännas Blott afett ojemnförligt mindre antal invänare, oeB kunna ej 8a latt alBjelpas derstädes, 8om i det längt mera Befolkade, samt i landt-eultur, industri oeB näringar pa en Bogre ständpunkt varande (ialmar län. Val linner l.ongl. Naj:t, att nägra al' de öfverklagade olögenlieterna skulle kunna aflijelpas utan förändrad länsindelning, n>en de Bufvudsakligaste Blefvo ändoek gvarstående, oeB till clefas undanrodjande Bar icke kunnat uppgifvas eller kommit i fräga annan lämplig utväg, än att länet mä 1 tväune län fördelas.
RikdagsOrdningen nu borde till afgörande fört tagas eller förblifva hvilande till nästa Riksdag, två Stånd ir.om Utskottet stannat emot två , och att båda alternativen således bordt till Riksens Ständer Jrainställas. Härjemte erinrar Utskottet, att, derest Riksens Ständer, genom de beslut de öfver ofvanberörde föreslagna förändringar kunna Den 13 April. 227 körnma ått fatta, skulle stadga någon ändring i vissa delar af nu gällande Grundlagar , de öfrige Grundlagar, Söm innehålla dylika föreskrifter eller dem åberopa, måtte, i sammanhang med dessa nya Stadganden, undergå en lika lydande förändring. Anseendes Utskottet, sedan Riksens Ständer häröfver fattat deras beslut, Sig åligga att med dess redactionsförslng till ändring i dylika Lagstadganden till Riksens Ständer inkomma , för att deras granskning underkasta Ordalagens enlighet med besluteni Slutligen förmäler Utskottet, i afseende på frågan om ett allmänt rättesnöre för behandlingen af alla de intill denna Riksdag beredda Grundlagsfrågor, antingen de nu komma ätt afgöfas, eller af Riksens Ständer blifva uppskutna, sig hafva trott det ej kunna sättas i fråga, att de mål, som tili äfventyrs till afgörande kunde upptagas, innan Riksens Stäuder stadgat deras beslut i afseende på de föreslagna förändringarna i 56. §. RegeringsFormen , och de dermed i sammanhang stående §. §., så i RegeringsFormen sorn Riksdagsordningen, och detsamma vunnit Konungens sariction , böra, efter 56. §. RegeringsFormen , tagen i oskiljaktigt sammanhang med den 8r-, blifva behandladö; tillstyrkandes likväl Utskottet, i anseende till det obestämda i föreskrifterna om Grundlagsfrågors behandling, och i likhet med hvad ConstitutionsUtskotiet redan vid sistförlidne Riksdag hemställt, att den föreslagna tilläggningen till 56. §. Regerings - Den 13 April. Fo men matte blifva en af de första, som un» der Riksens Ständers pröfning komma.
Nu, då frågan är om kreditivers beviljande, är det dock en. stor sak all vara, såsom jag är, öfverlygad om oegennyllan och redligheten hos dem, sorn emottaga de anförtrodda medlen. Sju ledamöter inom SlatsUtsk. hafva reserverat sig, icke emot beviljandet af den summa 1^ mill., sora K. M. begärt till förhöjning i kreditiv-beloppet, ulan mot dess fördelning, samt bestridt, alt hela beloppet skulle läggas på det mindre krediti vet, utan iakttagas samma förhållande, som förut varit vanligt, eller att blott en tredjedel skulle vara för krigsrustningar och två tredjedelar förvaras till dess det gällde på allvare, att krig skulle förklaras och R. St. sammankallas; och tvenne andra reservanter hafva bestämdt uttalat den mening, alt icke vilja genom lilla kreditivets förhöjning sätta Regeringen i tillfälle att upskjnta med R. St:rs sammankallande, när krig på allvare komme i fråga. Likasom värdet af en gåfva egentligen ligger i det hjertelag hvarmed den gifves, så synes mig oek anslagssummors belopp icke bestämma deras vigt, utan den enhällighet, den anda, hvarmed de beviljas, och säkerligen har icke Regeringen missförstått hvarken det enhälliga ja, som från detta runi lemnats till hvad K. M. för Rikets krigsbehof begärt, ej heller de. likaså öfverensstämmande beslut om dessa angelägenheter, som öfrige Stånden fattat. Skulle jag, lika med sistnämnde reservanter, hysa något tvifvel, alt Regeringen icke ville förena sig i ”sträfvanden för Folkens frihet och rälP\ så skulle jag ock, lika med dem, vilja sätta henne i ”nödvändighet, att, då ett afgörande steg skall tagas, åter sammankalla R.
Derföre må du vara beredd att svara för rätta med de andre finnarne, med hvilka du dig förbundit hafver, och stå din egen fara." Vakten slöt sig kring Johan Fleming och han nedfördes åter i sitt fängelse. Hertigen stod en stund qvar på samma plats, men började sedan gå fram och åter i det han sade: "Hade icke den förrädarn nära narrat mig med sitt fagra anlete och blida min, att gifva honom fri. Herren förlåte mig, att jag så ernade lemna mina och riksens fiender qvar, för att stämpla ondt och föra oskyldiga menniskor i olycka, genom sina illfundigheter. Herren känner mig och vet, att jag icke eftersträfvat regementet, utan fast mer gjort allt hvad i min förmåga stått, för att bibehålla det åt min broders son, konungen i Polen; men att han, mot all ed och försäkran, som en menedare och förrädare, sitt eget fädernesland med krigsfolk öfverfaller, och vill med papisteri och svek oss alla i olyckan föra, och sätter till befallningsmän sådane, som den blodhunden Klas Fleming och dylika. Nej, visserligen måste de ogerningsmännen alla förgöras. Så länge adeln är för mäktig i landet, äger kronan ingen makt." De sista orden uttalades halfhögt, men om för resten detta tal var ernadt att höras af vår Herre, eller af den tjenare, som stod vid dörren, eller af hertigens eget samvete, är ej lätt att afgöra. Kanske det var ernadt litet åt dem hvarje. Den utnämnda domstolen hade sin session på rådhuset i Åbo. Joachim Scheel, Bjelkar, Lejonhufvud, Brahe och flere andra, sutto kring bordet. Fångarne fördes nu öfver torget, mellan led af soldater, under ljud af trummor och pipor, opp till rådstugan. Anklagelsen upplästes. Nio punkter, alla rigtade mot Arvid Eriksson Stålarm. Han hade fört afvig sköld emot fäderneslandet, hade stått Hans Furstliga nåde efter lifvet, och så vidare. De andres brott omtalades icke. Nu framsteg Stålarm och talade:
Då man med kännedom och öfvertygelse om jernvägarnes välgörande inverkan på indnsliien i länder, dem de genomlöpa, upriktigt önskar, att jemväl i sitt fädernesland se dem i större skala införde, är det en nödvändighet, att enhvar icke allt för strängt påyrkar sin individuella åsigt om hvad som vore det önskvärdaste alt i detta hänseende ernå; utan man bör fastmera, äfven med npoffring af egna önskningar i underordnade hänseenden, förena sina krafter med andras, på del att ett resultat i det hela må kunna vinnas. Sålunda, då frågan förra gången hos R. o. Ad. förevar, uttryckte jag den mening, att man borde öfverlemna åt Regeringen ett belopp af 5 milkr R:dr, för ali användas på anläggande af början till en jernväg emellan Götheborg och hufvudstaden; men det syntes mig sedermera vara orätt, att genom strängt vidhållande af denna åsigt äfventyra hela frågans framgång. Dessutom, och ehuru StatsUtsk:s åsigt, att summan icke borde klyfvas, icke funnit motstånd mera än inom 2:ne Stånd, kan jag icke anse SlatsUlsk. derföre fritaget från att ånyo pröfva frågan, eller 14* 212 Den 1 November e. m. den praxis, man ofia åberopat om vidhållande af del beslut, som vunnit 2:ne Stånds medhåll, här böra iakttagas. Stadgande! i 49:de §:n Riksd.-Ordn:n innehåller icke heller någon sådan föreskrift.
Det stora behof af understöd, hvari Jordbruket sig befinner, och hvilket med alla de medel Riksens Ständer kunna äga att vidtaga, blott ofullkomligt skall kunna fyllas, fordrar, i min tanka, att Götha CanalDiscont får en annan bestämmelse, stället der Disconten är inrättad, dess utsträckta handel och sjelfva Discontens styrelse föranlåter mig tro, att densamma mera är att anse sorn ett förlag för utländska tillverkningar och Transitorörelsen, än ett understöd för inhemska proda* ctionen, sorn borde vara enda föremålet för våra offentliga Lån-anstalter. Sättet att afhjelpa detta, vöre. antingen att stadga, det alla af Länehushålls sällskaperne anmälde ansökningar om lån borde, utan annan pröfning än Förvaltningsutskottens, framför alla andra Lån documenter, belånas till oinskränkta Summor med förlängd omsättningstid, till ett år, eller ock att ställa Disconten under LandtbtuksAcade^ miens styrelse, med förbindelse för den sednare att af behållningen, så deraf som de öfriga fonder, hvilka Rikets Ständer torde till dess Förvaltning öfverlemna, årligen eisätta Bolaget den uppgifna Discont-vinsten. Då jag icke tagit någon del i det missnöje, som både sjelfva saken och Directionen för Bolaget så ofta fått erfara, tror jag mig Den 19 April, e, m. 5.73 hafva betraktat detta ämne skild från all fördom. Väl skulle det tyckas, att man icke varit så noggrann med medlens användande, efter de blifvit så otillräckliga, att öfverflödigt arbete företagits, att en del Capital åtgått för Fastighets-köp och andra afhandlingar med enskildte, åtgärder som kanske bordt vara Främmande för Bolagets befattnings men om allt detta bör man icke på förhand döma. När likväl Canalverket upphört att blifva ea båtande inrättning för Actieägare, när dess fortfarande torde vara beroende af den allmänna välviljan, kan jag icke neka mig att yttra den önskan, att Directionen med all möj. lig omsorg bemödar sig att förebygga framtida misstag, och med sparsamhet i utgifter gå Allmänhetens iordran till mötes.
Vid granskning af Banko - Verkets Räkenskaper, har Banko - Utskottet icke kunnat undgå fasta en serskilt uppmärksamhet på verkan af Rikets Ständers vid senaste Riksdag fattade beslut, angående utgifvandet af Banko-Lån, till understöd för nyttige uppodlingar i Landsorterne, likmätigt de grunder sorn då faststäldes , och uti Kongl. Maj ts Nådiga Förordning af den 27 September 1815 finnas utstakade. Sjelfva anstalten, påkallad af landets behof, och i sin grund af ett vigtigt syfte till allmänt val och enskihes förkofran, har likväl, efter hvad det Utskottet förekommit, uti sin verkställighet blott ofullkomligen svarat mot hvad man deraf bort kunna sig förvänta. BanAo-Utskoltets Betänkanden. 357 Det 5ynes egenteligen vara en hufvudsaklig brist i Författningen, som beren de öfrige uti sjelfva tillämpningen; nemligen den, a 11 for erhällandet af desse understöd icke gällt någon slags jämförning mellan den större eller mindre nytta, som af det ena tillämpade företaget, mot det andia, i förhållande till orhkostnaderne för hvardera, blefve att hämta; utan att företrädet dertill endast och allenast af en hos Banko Styrelsen skedd tidigare anmälan berott ; och deraf har äfven blifvit en följd, att, dä den ena medborgaren erhållit ett Odlings-Län t ill högsta Summan eller 2000 R:d Banko för att odla fyra Tunnland, har en annan sökt samma belopp för att odla 134 Tunnland, utan att kunna det erhålla. Det förra af dessa bägge företag lärer få dassifi.- ceras bland dem, som inom Sveriges område icke bort förekomma till åtnjutande af all mänt understöd till ett sådant belopp; såsom åtminstone annu, för ett Sekel eller flere, tillhörande på sin höjd den förmögnes fantasie, icke den lånbehöfvandes sysslosättning ; enär det senare deremot innefattar ett väsendtligt föremål för allmän och enskild nytta.
— Frih. af Ugglas, G., angående sättet för anskaffande af er forderliga medel till nordvestra och östra stambanornas fullbordande (N:o 96 i Bihanget): I 113, 126, R. 131; B. III. d:o om anvisande af en årlig pension å 300 Riksdaler åt hvardera af framlidne Stats-Rådet Carl Ludvig von Hohenhausens ogifta döttrar, Hilda Maria Elisabeth, Clara Hedvig Sofia och Constance Carolina Charlotta (N:o 152 i Bihanget): IV. 476, R. 476; B. V. 427, 440, A. 440, E. 699. — Hr Ulfsax, A. F., om den personliga frihetens skyddande (N:o 118 i Bihanget): 1. 121, R. 121. — d:o angående ändring i lagens stadganden om giftomanna rätt (N:o 119 i Bihanget): I. 121, R. 121; B. V. 625, 626, 644, A. 653, 656. — d:o om de så kallade döda språkens uteslutande från läroämnena vid elemetar-läroverken m. m. (N:o 140 i Bihanget): 1. 125, R. 125; B. II. 622; III. 128, 387, A 402, 404, 445, 455, 456, 458; E. IV. 193. — d:o om nedsättande af en komité för utarbetande af för slag om jury i brottmål (N:o 141 i Bihanget): I. 125, R. 125, B. 509, 512, A. 512. — d:o om utvidgad religions-frihet (N:o 143 i Bihanget): I. 125, R 125. — d:o om beviljande af ett årligt anslag å 30,000
Till besvarande af motionerna får nu Utskottet förklara, hvad först angår den som blifvit väckt af Herr Grapengiesser, om uteslutande af 2 inom. i 1 § af i83a års Förordning, att då, efter Utskottets tanka, några olägenheter sedan tidpunkten af förra Riksdagen icke försports, såsom följd af den landtmannen, förunnade fria seglationen och motionären icke eller uppgifvit annan menlig omständighet, som deraf skulle kunna följa, än möjliga missbruk och underslef vid varornas utförsel, man författningen noga tyckes afse förekommande deraf, medelst det uttryckliga villkor, att rörande tullumgälder och controller vid utrikes fart, allmänt gällande föreskrifter skola tjena lill efterrättelse, Utskottet icke funnit något ledande tdl förändring al de åsigter, som, vid sista Riksdagen i ämnet blifvit lilikänuanagifne; hvadan Utskottet å Herr Grapetigiessers motion tillstyrker af slag; och som, vidkommande Herr Brunnii motion, den deruti yrkade förpligtelse för landtman, som, af sin seglations-frihet sig begagnar, att, vid påfordran, edligen styrka, det varorne äro producter af egen gård och att de utföras för egen räkning, icke, så vidt Utskottet kunnat inse, är erforderlig för bevarande al’ nödige controller och i allt fall, en sådan föreskrift icke alltid skulle blifva lämplig, enär landtmannen eger rättighet att för andras räkning lill och ifrån Norrige, Finland och Danska Staterna transportera lill utoch införsel lofgifne varor, ulan afseende derå, hvarest de blifvit producerade eller tillverkade, anser Utskottet äfven denna motion icke böra till någon Rikets Ilöglofl. Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 3i Juli 1840. Allni, Besv,- och Ekon.-Utskollcts Utlåtande, xV:o 07, 7 N:o 97. Ank. till Exp. Ulsk <J. 10 Aug., kl. 6 c. m. Utlåtande, i anledning af Utskottets lielänkande N:o 22, öfver motion om inrättande af Curtius i staden Carlshamn.
Utdrag af Frotocollet, hullet hos Hedervärda Bonde-Ståndet vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 7 Juli 1815. S. D. Vid föredragning af Lag-Utskottets, se* dan den 2 i denna månad , på bordet hv.ilande Utlåtande af den 25 Maj, angående Rådmannen Sundblads Motion , om förklaring öfver vissa delar af Kongl. Förklaringen den 28 Juni 1798, rörande Lagsöknings-och Utmätnings-mål; pröfvade Bonde - Ståndet skäligt berörde Utlåtande godkänna. Ut supra. Ex Protocollo Olof Werlin, S. D. Det af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskgtten den 4 Juli afgifna och sedan 718 Den 7 Juli. sedan sista Plenum på bordet hvilanda BetHil* lande, angående en utvidgad handelsoch nä* rings-frihet företogs nu åter , då Ståndet enhälligt biföll det af Höglofl* Ridderskapet Och Adelns samt Bonde-Ståndets ^Ledamöter i de sammansätta Utskotten afgifna Utlåtande i frågan; fried beslut derjemte, att som anledning är att förmoda det Högvördiga Prest - Ståndet och Vällofl. Borgare-Ståndet förblifva vid deras förut yttrade mening, och Två Ständ således stadna emot Två; så ville Eohde-Ståndet vördsammeligen in* bjuda Höglofl. Ridderskapet och Adeln att i nämnde händelse förena sig med Bonde-Ståndet om den åtgärd att, med öfverlemnande af Utskottens förenämnde Utlåtande i egenskap af Höglofl. Ridderskapets och Adelns samt BondeStåndets underdåniga önskningar, ho3 Kongl. Majit i underdånighet anhålla om Dess Nådiga pröfning och beslut i målet. Ut supra.
Det fammanlagDa belopp, hvartill Defantma roiD Denna RiföDag blifvit af Djj beräfnaDe, bör Den fålunDa, en* ligt RiföhufrouDbofen, uppkomna brift i tillgångarne för ©tatöutgifternaö be* ftriDanDe J?ongl. ©Statskontoret af RifSgälDSkontoret erfättaö; åligganDe Det Derutom RifSgälDSkontoret att, Derefi någon af De, roiD Den af £)f? fajlftällDa Statsreglering, i egenj¥ap af götjlagsanjlag beroiljaDe utgtftöfummor {fulle, unDer något år, beftnnaö otillräcklig för DermeD affeDDa änDamål, briften Der* uti efter årets flut J^ongl. ©tatskontoret erfätta, hvaremot De befparingar, font funna å Dejta an(Iag uppfomma, böra, för f>vr>arje år, till RifögälDö* kontoret afiemnaö. §* 4. ©II utgåenDe från voårt RtfögälDökontor, på fatt od) unDer De milfor, voårt för ttänmöe kontor utfärDaDe Reglemente innehåller, Ijafroe *20:, för tillfälliga ©tatéutgiftcr, anmifat följanDe anflagufummot, nemligen: l:o ©II goDtgöranDe af foftnaDerna för tnreDning af äpäp. ^ronprinfenö och ^ronprinfeganö må* ning inom Jfongl. ©lottet i hufmuDfkDen, famt för ©eras Äongl. äpögheteré bofättntng och anffaffanDet af fåDana im>entarie*perfeDlar, forn äro att' anfe fåfom ©tatenS tillhörighet .. 33:fo R:Dr 161,508: 13. 3.
Huru skola de då kunna samlas till ett möte, eller huru skulle de på annat sätt lämpligen öfverlägga och välja? Idel overkställbarhet möter ju härvid. Jag bör icke vidare taga liden i anspråk med att utbreda mig öfver de öfrige brislerne i de föreslagna organisationerne till skolstyrelsen. Sä mycket torde vara nämndt, som för anförande af exempel är erforderligt. Jag återgår, enl. hvad jag förut förklarat vara min afsigt, lill pröfningen af punklerne 6 och 7. Deras innehåll försvarades och förtydligades, ifall det sednare behöfdes, i märklig män af hvad Frih. Tersmeden denna afton har förklarat. Det är, yttrade han, genom ingående, i den raan som medlen medgifva det, på det nya skolsystemet, som förbättringar i våra skolor böra åstadkommas. Om verkligen allt hvad som kallas förbättringar vore hvad namnet innebär, då kunde man med glädje till deras verkställande med sitt bemödande söka bidraga; men det förhåller sig ofta långt annorlunda; del förhåller sig, efter min öfvertygelse, icke heller sä i förevar, fall. Ogerna är det som jag företager mig att vidröra del nya elemenlar-lärosystemet. Om man åtnöjde sig med att låta det utveckla sig i stillhet och visa hvilka frukter det kan bära, så borde dock vi som tänka olika derom, icke kämpa emot dess tillvaro; men det framträder här med anspråk att uttränga hvarje annan metod, alt belt och hållet ersätta de 442 Den C Maj e. m. äldre skolornas. Det blifver då en skyldighet att yttra sig deröfver. De uti enstaka fall förekomne lysande resultat af i myckenhet inhemtade läroämnen och med stora loford aflagde kunskapsprof vid afgång ur det hufvudstadens läroverk, som man plägar anföra såsom förebild för systemet, må gälla för hvad de kunna, men hvem svarar för att metoden, använd under helt andra förhållanden uti landsortarne, skulle förete enahanda berömda verkningar: se der hvad jag alltid bestridt och betvitlat. Om derföre på försök något läroverk i landsorterne inrättades efter nya elementar-skolans princip, så skulle det väl visa sig i hvad mån de fördelar man väntade sig blefve synliga.
På dessa grunder får Konstitutions-utskottet alltså till Rikets höglofliga Ständers grutnilagseiiliga behandling öfverlemna följande förslag till förändrad lydelse af RiksdagsOrdningens 68 Jf. Derjemte skola Riksens Ständer, i den ordning Stånden, hvart för sig, lämpligast finna, vid hvarje riksdag förordna om revisorer, att, enligt af Riksens Ständer utfärdad instruktion, öfverse och granska Stats-verkets, Bankens och Riksgäldskontorets tillstånd, styrelse och förvaltning; likväl, hvad Stats-verket angår, utan rättighet att meddela föreskrifter eller förändringar besluta. Desse revisorer skola vara sex af hvarje riksstånd, och böra, på Konungens kallelse, hvarje år samman - lionstilHtions-Utskottets Memorial, N:o 8. 3 träda. Revisions-förrältningen skall alltid taga sin början den 15 September och omfatta de för år afslutade räkenskaper, hvilka af föregående revisorer icke granskade blifvit. Ej må någon revision öfverskrida en tid af två månader. Med revisorernes röstberäkning förhålles enligt de uti 66 § utstakade grunder. Stockholm den 13 Maj 1851. STOCKHOLM, f. d. Schultze^ Boktryckeri, 1851. Aok. till Exp.-Utsk. den 3 Juli 1851, kl. 3 e. tn. Memorial till Rikets Ständer, med förslag till ändringar och tillägg i 28 $ Regeringsformen. i.
Inte behöfver ett litet slagsmål emellan sådana barn göra er så här olycklig! » » Jo, fru Hänsel, det gör mig mera ondt än jag kan beskrifva, ty af förhöret framgick ju tydligt, att man användt de olika drägterna till straff eller belöning åt anstaltens flickor. Hur kunde styrelsen komma på en så omensklig tanke? » » Det var väl ej er mening, fru Haraldson, att barn skola belönas för sjelfsvåld? De grå ha ej gjort sig förtjenta af annan drägt. » Der låg en hetta i fru Hänsels ton, hvilket gjorde, att fru Haraldson fullständigt återvann sitt lugn. » Det är min enskilda mening, att ingen bör belönas för ett ordentligt och pligttroget uppförande, ty pligt och dygd äro inga handelsvaror, utan egenskaper, hvilka i och för sig äro lyckobringande för alla, som utöfva dem. Här visade nu fröken Thoras sansade förhör tydligt, att de två med röda och rutiga drägter » belönade » flickorna, som fingo stryk af de grå, under de två senaste veckorna drifvit ett systematiskt hyckleri för att komma åt de vackraste kläderna, samt dertill flere gånger lagt snaror för de två andra, för atf bringa dem i vanrykte — Ja, detaljerna kunna vi ju spara. Men det är tungt, mycket tungt, att veta sig hafva — om än i bästa afsigt — vållat de fattiga flickorna nya bittra sorger och, hvad värre är, varit behjelplig till att än ytterligare förvirra deras föreställning om pligt och rättvisa. » » Ja, men i skolorna belönas ju barn för flit och ett godt uppförande, » invände fru Hänsel. » Det är Just olyckan, kanske just grundskadan i vårt samhällslif och orsaken till många af de olyckor, som följa af slappa eller förvirrade rättsoch pligtsbegrepp. Lär barnet, att upplysning och kunskap är en skatt, hvilken det är en lycka och glädje att förvärfva sig del uti, samt det att vara god och rättsinnad är den enda vägen till en framtidsbana, som skall bringa välsignelse åt många eller färre, men säkert frid och förnöjsamhet åt dem, som gå den med Gud. som betala dem för det de ej äro tjufvar, lögnare eller våldsverkare.