Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man hade nemi. uttryckt sig så: »Att som Fullmäktige ej vidtagit någon åtgärd, som kan. föranleda till åtal, så hemställer Utskottet etc. etc. Det är visserligen sannt, att man i allmänhet brukar utströ rosor, då man afgifver décharge åt vare sig den ena eller andra myndigheten, äfven om skäl till klander lörefunnits; men det vore väl önskligt, att en gång komma ifrån detta missbruk, sorn. för framtiden kan hafva vådliga följder. Jag anhåller om proposition å bifall till décnargepunkten, sådan den nu är affattad. Sedan öfverläggningen härmed förklarats fulländad samt II. Exc. Hr Gr. o. Landtm., på grund af 41 § Kiksd.Ordn., anmodat de till It. o. Ad. hörande Hrr BankoFullmäktige, som måhända voro närvarande, att sig aflägsna, yttrade II. Exc., att under öfverläggningen yrkats dels bifall till Utsk:ts framställning i dess helhet, och dels bifall till densamma med uteslutande af uttrycket »i allmänhet» uti Utsk:ts omdöme om Hrr BankoFullmäktiges förvaltning; hvarefter propås, framställdes först å bifall till Utsk:ts framställning och, sedan dertill svarats många ja och nej i blandning, å bifall till samma framställning med uteslutande af orden »i allmänhet», hvilken sednare propos.. besvarades med starka. j.a, blandade med ganska många nej; och förklarade H. Exc. sig nu. hafva funnit ja öfvervägande. Hr Cederschiöld, Rob. Teofr., begärde votering. Uplästes och godkändes följande voteringspropos: »Den, som bifaller BankoUtsköttets i slutet af dess Berättelse N:o 6 gjorda framställning, i afseende å décharge för Hrf BankoFullmäktige, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, godkiinner R. o. Ad. ifrågav:de framställning med uteslutande af uttrycket »i allmänhet» uti Utsk;ts omdöme om Hrr BankoFullmäktiges förvaltning. Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 32. ■; N.ej ■ —- 22.
» Hvad är det », frågar du så plötsligt och stannar lyssnande på den smala skogsvägen, där tallarne och porsen å ömse sidor krydda luften med helsosamma ångor. » Det ä r ljudet af glada barnaröster och skratt », svarar jag; » unga lungor höras vida. » » Hvar äro vi då », frågar du åter. Hade du d å icke redan gissat det! Det klara vattnet, som glimtar mellan stammarne därborta, är Järsjövikens spegel; den friska vinden, som möter dig, bär Singöfjärdens saltmättade luft. V i skola göra ett besök vid Boda, vid Iduns skollofskoloni och dela en dag med våra unga kolonister. v a a s m a Ännu några steg, och vi äro vid målet. Den lilla bondgården, omvuxen af björkoch barrskog, med en bit blommande ängsmark röjd fri kring knutarne, med den skuggande lönnen vid grinden, hufvudbyggnadens varma, röda färg och glänsande hvita fönsterposter — allt ter sig så inbjudande och hemtrefligt i morgonsolens klara ljus. Klockan är åtta, och de unga ha nyss stigit upp. En djup, tio till elfva timmars sömn gör de späda kropparne godt efter en hel dags bad, sysselsättningar och lekar i denna kraftiga, sökande luft. Alla fönster, såväl på nedre botten, där gossarne och de båda föreståndarinnorna ha sina rum, som en trappa upp. där flickorna residera, stå på vid gafvel att fläkta nattluften ut ur sofkamrarne. De små ha själfva bäddat upp sina bäddar, och likt ett väldigt bålverk i ett af salens hörn ligga nu uppstaplade alla de numrerade kuddarne, lakanen, filtarne och madrasserna, som till natten i led vid led efter golfvet åter ordnas till lockande bäddar för trötta lemmar. Uti förstugan ha, under vederbörlig tillsyn, de långa raderna af dammiga små skodon af innehafvarnes egna händer putsats glänsande svarta; så i tur och ordning på hufvudet i tvättfaten; och nu glänsa de unga ansiktena, redan solbrända och friskhylta af ljus, vatten och vind, helt rosiga och leende under skärmar och brätten. Snart går den timme, som ännu återstår till frukosten.
Ränta å behållningarne på utrikes ort: för l:sta halfåret 130,949: 5 8. Utgift: Rev is or erne* Berätt. äng. Bankoverket. 3 _ 18 — Transport 1,027: 58. Postoch telegram-porto, vexelblanketter m. fl. utgifter: i Stockholm 2,729: 9 6. i Götheborg ■ • • 64: 27. 2>794; 23 Arfvoden: i Stockholm: till deputerade 8,000: — „ deras biträden 4,500: — ^2 500- i Götheborg: till ombuden 5,000: — „ deras biträden 2,500: -— 7 snn —20,000: — Frakt för silfver och guld 2,432: 10. Probering af silfver 405: Öfriga kostnader för indragning af silfver och guld, enligt Bankens räkenskaper • 22,086: 9 6. I öfversigten af Bankens hela ställning efter 1862 års bokslut upptages vinsten till _ R:dr 325,215: 5 7. men, enligt förestående utredning uppgår densamma till 324,246: 27. Skillnad 1,990: 71. att arfvodes-beloppet, utgörande 20,000: —• år utfördt till , 18,000: — Skillnad • 2,000: — S:gr 3,990: 71. som dock minskas derigenom, att omkostnaderna, upptagna till 5,815: 6 5. blott utgöra 2,794: 2 3. Återstår 969: 2 9. hvartill kommer difference vid förvandling af öresbråk . — 01. 969‘ 3 0 - 19 — Under tiden, som denna berättelse omfattar, hafva tjenstgjort i egenskap af deputerade för Bankens vexelårenden i Stockholm, Herr Professoren N. H. Selander och Herr Grosshandlaren J. G. Schwan, och såsom ombud i Götheborg Herrar Grosshandlarne Chr. Arvidson och A. W.
B) von Conowska stiftelsen, tillkommen genom särskilda gåfvobref, dels åren 1753— 4791 af Hofjunkaren D. C. von Conow, dels sedermera af åtskillige andre personer, omfattar ej mindre den här ofvannämnde von Conowska ladugården, hvarest fattige njuta bostad och bränsle jemte det åtskilliga lägenheter äro upplåtne till en skolinrättning, der fattige barn undfå undervisning af en lärare, som, oberäknadt fria ruin på stället, uppbär lön af stiftelsefondens medel, än älven ett kapital, som vid 1855 års slut uppgick till 7,979 R:dr 26 sk. 8 rst. Banko samt dessutom O Berättelse öfver Malmöhus Län för åren 1851—1855. ' 58 hemmanet N:o 13 Vintrie, bor Istad t p§ lifstid, deraf årliga arrendet, nu inskränkande sig till sju tunnor korn, vid Jultiden utdelas till fattige. Stiftelsen står under fattigvårds-inrättningens tillsyn, men vården och förvaltningen deraf besörjes, eldigt von Conows gåfvobref, af en magistratsperson, under kontroll af Magistraten. C) Gersoniska stiftelsen, likaledes bär förut omförmäld, grundar sig på enkefru Sanna Maria Gersonii testamente den 2 Mars 1842, och utgöres dels af en intill von Conowska ladugården belägen fastighet, hvarest 6 å 7 fruntimmer njuta bostad, dels af ett kapital, som vid 1885 års slut utgjorde 1,580 R:dr Banko, hvars ränta är afsedd till byggnadernes underhåll. Enligt stiftelse-brefvet förvaltas denna inrättning i förening med von Conowska stiftelsen. D) Fa 11 irj medels-kassan. Huruledes denna vä Igören hets-i n rä tt n ing tillkommit kan af tillgänglige handlingar icke utredas i vidsträcktare måtto, än att deruti ingått donationer af: a) en vid namn Hartman med 83 R:dr 16 sk.
att äfven i de Socknar, der man, i hopp att tillintetgöra allt tiggeri, vidtagit både omsorgsfulla och kostsamma fattigvårds-anstalter, hvilka sträckt hjelpsamheten i möjligaste måtto till ijlla behöfvande, ändamålet likväl icke vunnits, utan tiggeriet nära oförändradt fortfarit, under det den vidt sträckta hjelpsamheten endast stegrat de fattigas anspråk på bekymmerslösa dagar och förvillat deras begrepp om sina fordringar; att emedlertid ingen församling inom denna Provins finnes, som ej ordentligen reglerat skyldigheten att försörja sina fattiga; att de olika sätt hvarpå fattigförsörjningen inom Länet bestrides, hufvudsakligen bestå deri, att uti en del Socknar finnas gemensamma bidrag och gemensam styrelse, då deremot uti de Öfrige man fördelat skyldigheten till de fattigas underhåll Rotevis, med en fattig-föreståndare i hvarje rote, som under Pastors tillsyn, besörjer fattigförsörjningen; att i de sednare Socknarna, vanligen inga särskildta fattigstugor finnas, men alt öfverallt, der sådana äro att tillgå, ehvad de tillhöra det ena eller andia sättet för fattigförsörjningens organisation, de äro högst otillräckliga för inrymmandet af alla Socknens fattighjon, hvartill, på de flesta ställen, skulle fordras verkliga Caserner, försedda med särskild uppsigt och styrelse; samt att blott i några få Socknar fattigstugorna äro försedda med särskildta sjukvakterskor» men att i allmänhet sjukvården på landet, för de fattige, är lika vanvårdad, som för allmogen sjelf. Och vidkommande slutligen; helsovården pålandet, så får jag dels upplysa, att utom den Provincial-Läkare som finnes stationerad i Carlskrona, en Extra Provincial-Läkare blifvit år i83o förordnad med station i Sölvesborg, hvarigenom Läkare-biträde erhållits icke blott för sistnämnde stad, utan äfven för orten deromkring som förut var deraf r saknad; dels ock åberopa det underdåniga utlåtande i detta ämne, sorn den ^ide Augusti i83o afgafs af Ed ers-Kongl. Majlis då varande Befallningshafvande i Länet.
Herr Grefwe» ocl) Landtnrarska!kcn provs, nerade bifall härtill, hwilken proposuion med Ja och ^Tlej besivarades. Friherre 8r»el von klollstein. Som jag i ekt Dictamen, hwilket bliswit till Lagutskottet remikke, rädt, redan yttrat mig kill nägon del öfwer förewa, rande ämne, men Utskottets utlåtande deröfwer ännu icke inkommit, anhäller jag att ännu ytterligare fä anföra nägra ord. Friherre ätaöl uppläste derefter följande; Har någonsin sunda förnuftet warit i strid med fördom och gammal häfd, sä är det wisik i frägan huruwida arfsräcten syskon emellan bör wara lika el» ler ej, och har någonsin inconseqwencer hos Lagstifta, ren tydligare wisat sig är, da det projccceras Fidei Commisierö upphä'wande af det skäl, ott syskon ej derigenom sker lika rätt men förslaget om lika arfsrätt deremot asrädes. Den förra omständigheten ankommer pä hwarje enskildt persons behag, sa länge nion will respcckcra ägande rätt ock khy ätföljande fria disvositions räkttighet ölwer sin förwarfwade ägendom; men den sednare omständigheten ankommer pä Lagstiftande Magtens förordnande såsom ett generclt ärende, och icke spccielt. O"M?ighe!en deraf, akt i ert och samma land, Lagen efter särskildke tigfajjigheler skalf wara sä olika, akt arfwingar äriwa olika om agendomen sinnes i Stad, eljer pä Land, om den som ärfwer hör till err Ständ eller ett annat', är fa på taglig, att der knappt är begripcligl huru en sadan sak kan si»na förswarare, åtminstone kan intet giitlgt jkä! bertil» uppgifwas, utan är här godkycko som de, oidcr.-r. A:k någon skulle finna en förmän för der , Allmänna deruti att ofta Rättegångar leder sin upp, rin.
Friherre Wrangel: Jag förenar mig så mycket heldre med Herr Cederschjöld , som Kongl. Majtt äger rätt att nedsätta tullen, om den blifvit satt för högt. Herr Grefven och handt Marsk olken hemställde, om Ridderskapet och Adeln önskade, att Inkommande Tullprocenten ä alla andra slags lefvande kreatur borde från 15 till 25 förhöjas. Ropades Ja. ”Lakrits; Inkommande Tullprocent 15 ” Grefve Spens: Jag hemställer om icke lakrits kunde få samma tull, som andra apotheksvafor. Då de äro satte till 10 procent och jag ej förstår orsaken , hvarföre lakrits särskildt är satt till 15 procent, anhåller jag om upplysning rörande orsaken dertill. Ad. Fröt. VII. Band. 50 Den 20 Augusti f. m. Herr Cederschjöld: Om ej mitt minne bé drager mig, äro preparerade medicinalier upp» satte ända till 30 procent, och upplysningsvis tror jag mig böra påminna, att lakrits egentligen är ett preparat. Herr Hjerta: Lakrits har utgjort en be tydlig inkomst-artikel, och derpå bör man äfven hafva afseende, helst Herr Cederschjöld har upplyst, att den ej är att anse såsom en enkel medicinalie; utan således snarare är att anse som en slags carameller åt bondbarnen. Herr Cederschjöld; jag ser af förra taxan, att förut blifvit erlagd en sjettedel af varans värde. Om derföre Ridderskapet och Adela anser Tullen böra bibehållas vid hvad Utskottet föreslagit, så har jag ej något deremot. Herr Grefven och LandtMaraJcalken tillkännagaf, att enkla Apotekare-msterialier, som ej äro inhemska, redan blifvit belagde med 10 procents Inkommande Tull, samt inhemske Apothekare-materialier med 30 procents inkommande Tull; hvarefter Hrr LandtMarfhalk en hemställde om icke Ridderskapet och Adeln behagade gilla den å Lakrits af Utskottet fö-: reslagne ofvanberörde Tullprocent.
Baronen var icke ännu i allo färdig med sitt arbete; icke underligt då, att han af sin dotters svaga lifsyttringar blef något häpen. Han lemnade då sitt halffärdiga arbete och företog sig att ånyo med slag och stötar misshandla Irene. Och han lyckades häruti ganska väl; snart låg dottren der såsom nyss, lika sanslös, lika hjelplös. Han tog sin egen kroppslängd till grund för sin mätning af snarans riktiga höjd öfver golfvet, och då han kunde förstå, att Irene blott var vid pass ett halft qvarter kortare än han, ansåg han snaran ännu sitta för lågt, hvarföre han slog repet några slag omkring den stora dragspiken, hvilket var vigare, än att flytta sjelfva snarans plats på repet. – Nu tog han den sanslösa kroppen och lyftade henne med stark arm upp och instack hennes hufvud inom snaran och drog till den, så att snaran satt väl till efter halsen. Och sedan släppte han sin dotter och lät henne hänga der, ej olik de invid hängande klädningarne, hvilka, om de haft lif, nu skulle talat och begråtit sin herrskarinnas öde. Det uppstod hos baronen en tvekan, antingen han skulle blifva qvar och afvakta skådespelets slut, eller om han skulle sakta smyga sig ur vinden. Många ögonblick räckte icke denna tvekan, innan Kap. XXII. Liket. Dörren sprängdes med ett förfärligt brak, och in trädde Harald. Baronen blef stående på sin plats och kunde tillsvidare hvarken tala eller röra sig. Harald gaf ej akt på honom utan endast på den hängda Irene. Med den högra armen afskar han repet; med den venstra emottog han henne i fallet. Och detta skedde ögonblickligt. Sedan befriade han halsen ifrån snaran, och satte henne varsamt på en derinvid befintlig madrass. Han kände på de små nackbenen; de voro icke krossade; på hennes panna; den var nästan kall. Pulsen slog så sakta, som han plägar hos döende. Harald gned hennes händer emellan sina; han vågade tillochmed söka värma hennes kalla panna med kyssar. Nu kom sig baronen ifrån sin apathi och sökte obemärkt smyga sig bort, men hans rörelser bemärktes af Harald, som till följe af dem vaknade upp ifrån sin försjunkenhet i betraktandet af Irene.
Utsk. har i detta hänseende icke gått så långt som motionärerne föreslagit, hvilka åsyftat inskränkning i rättigheten att försälja smideseffecter från Eskilstuna, emedan Utsk. icke gjort annat än föreslagit en und. anhållan hos K. M., att medelst en författning hämma de missbruk, som ägt rum i denna handel — d. v. s., att lösa personer skulle förhindras att fara till Eskilstuna och der köpa några knifvar, saxar eller dylikt, för att deri - Den 8 Juli f. m. 363 genom bereda sig rättighet att under namn af gårdfarihandlande kringstryka landet; men Utsk. har bibehållit denna rättighet, ehuruväl den är strängt begränsad, för manufacturister och fabrikanter att sjelfve kringresa och sälja sina varor, eller alt kringskicka sina skattskrifna tjenare för att försälja deni. Deruti ligger ingen inskränkning i näringsfriheten , såvidt den rörer sjelfva fabrikationen i Eskilstuna, men väl för dem, som icke hafva någon näring. Hvad förhållandet med undersökningen ang:de smidesliandeln i allmänhet beträffar, så bar den ingen gemenskap med frågan om productionens afsättning, utan afser det moraliska inflytande, som en extenderad smideshandel baft på jernförädlingen i Eskilstuna, och att förekomma kringspridandet af fuskeriarbeten, tillverkade af gesäller vid manufacturiet. Jag förnyar hvad jag i början nämnde, att jag icke sätter mig emot återremiss af betänk., egentligen derföre, att jag icke särdeles fäster mig vid denna R. St:s skrifvelse, hvilken jag icke ansel' särdeles lämplig. Jag har blott velat nämna delta, för att visa att ingen inconseqvens finnes emellan detta betänk, och de principer Utsk. förut antagit i näringsfrågor i allmänhet. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Jag instämmer lili den af Frih. Cederström yttrade åsigt, och beklagar, att jag utaf hvad Frih. Leijonhufvud yttrat icke kunnat linna mig öfvertygad, att icke detta betänk, afser en inskränkning uti hvar mans rättighet alt på lofligt satt försörja sig.
Sedan Kongl. Majit inhemtat underdåniga utlåtanden i ämnet jemväl af Dess och Rikets Kammar-kollegium och Stats-kontor, deruti ej mindre Kammar-kollegium än Stats-kontoret hufvudsakligen tillstyrkt nådigt bifall till hvad Domkyrko-kommissionen, på sätt ofvan förmäldt är, föreslagit, hvarjemte Kammar-kollegium anmärkt, bland annat, dels att, när de Lektorer afgå, som nu äro i besittning af de tre stadsfastigheter, domkyrkan till boställen åt Lektorer upplåtit, af hvilka hon icke allenast icke drager någon inkomst, utan i stället får vidkännas utgift i och för reparationer, någon ersättning till de lärare, som i de afgåendes ställe uppflyttas, så mycket mindre bör ifrågakomma, som dessa lägenheter hvarken blifvit af kronan eller af staden eller af enskilde donerade till clementar-läroverkets tjenstemän, hvilket 128 § i Läroverks-stadgan förutsätter för att sådana förmåner skola af dem, i kraft af författningarna oqvalde bibehållas, samt att förhållandet är enahanda med de hushyresmedel, till sammanlagdt belopp af 29 7 R:dr 7 öre Riksmynt, hvilka nu till åtskilliga Lärare utgå; dels ock att den så kallade Gymnasii-trädgården borvid nuvarande innehafvarens afgång till domkyrkan återfalla, för att, jemte tillgränsande planteringsland, till största förmän för kyrkan användas, utan någon förbindelse för henne att, om än mot ersättning, upplåta lokal för undervisningen i naturalhistorien vid elementar-läroverket, hvaremot för den af läroverkets Adjunkter, för hvilken berörde löneförmån är å stat upptagen, erfordrades fvllnads-anslag af allmänna medel, har Kongl. Maj:t hvad sålunda förekommit och handlingarna Bih. till It. St.
Jag hemställer till hvar och en af Eder, Mine Hrr, om icke, derest någon af Eder uti en hastig vändning hade uppgjort aftal om en duell, det skulle vara verkligen ganska särskilda omständigheter, som kunde förmå Eder att rygga ett sådant aftal, följden måtte blifva hvilken som heldst? Jag föreställer mig att 9 gånger bland 10, då sådane aftal skett, detsamma blifvit fullbordadt. Om lagen hotar dem, som upgöra sådant aftal, med ett straff, som alltid kan vara en mera säker påföljd än att aftalet kommer till fullbordan, skola sannolikt de flesta betänka sig två gånger, innan de afsända eller antaga en utmaning; hvaremot jag föreställer mig att, om utmaningen ansvarslrilt kan ega rum, komma ganska ofta dylika altal att upgöras, och hederskänslan, om en sådan föranledt altalet, skall sedermera drifva de aftalande fram till stridsplatsen, för att fullborda detsamma. Jag yrkar fortfarande afslag å §:n. Hr v. Ehrenheim: Lika med den siste talaren anser jag äfven att, sedan R. o. Ad. antagit 53:dje §:n, blir deraf en ovilkorlig konseqvens att den 54:de måste afslås, ty eljest komma alla duellanter, som tilltalas för utmaning, som ej gått till verkställighet, att åberopa till sitt skydd att de frivilligt afstått, och den 53:dje § således att aldrig kunna tillämpas. Pen siste talaren har äfven fästat upmärksamheten derpå att straffpåföljden för öfverenskommelse att duellera blifvit nedsatt från 6 månader å 2 år till 2 ä 6 månader, och då således ett så lindrigt ansvar som 2 månaders fängelse kan ådömas och då en handling, som likväl kan föranleda dråp, ej synes böra få vara ostraffad, anser jag det vara allt skäl att biträda nyssnämnde talares yrkande. Erih. Armfelt: Hvad är afsigten med denna lagstiftning? Jo, naturligtvis i främsta rummet att afskräcka från dueller och sedermera att ställa så till att, derest sådana förekomma, de blifva bestraffade.
Må fritt jag här mötas af deras ogillande, som hopat så mycket klander öfver detta storverk. Jag för min del skall alltid anse ett företag, som förenade de begge haf, hvilka skölja Sveriges kuster, bereder 190 mils inre sjöfart emellan våra rikaste provincer för ett ärofullt monument af den Regering, hvars kraft af den Lagstiftning, hvars ömhet för allmänt bästa och af den medborgare, hvars alla uppoffringar besegrade ihärdighet beredt fortgången. Frukterne af dessa anstalter hafva varit en af Tabellverket vitsordad tillväxt i folkmängd och Production. Om denna tillväxt, ehuru tålande jemförelse med hvilket Qvinquennium som hälst, likväl ej motsvarar våra önskningar, så finna vi lätt orsakerne, så väl i86 Den lö Julli j. m. i den för hela verldens Näringar gemensamma förlägenhet, öfvergången (rån ett allmänt krigstillstånd, hvars långvarighet gifvit det egenskapen af naturligt, till en allmän fred måst medföra, som i vår enskilta oordning i myntväsendet, en oordning, som då den störer säkerheten för äganderätten, för förtroendet och industriella beräkningar måste hämms Näringarnes och välståndets förkofran. Till afhjelpande af detta hufvudonda har Regeringen till Ständerne öfverlemnat ett Förslag, bearbetadt och gilladt af samtelige de Konungens Constitutionella Rådgifvarea i allmänna Regeringsärender, som varit medlemmar af FinanceComitéen. Måtte Riksens Ständer , som i detta afseende äro ensamme maktägande, vidtaga de åtgärder, Fäderneslandets väl ålägger oss såsom en helig pligt. I afseende på Rikets utländska Handelsförhållanden har det System blifvit fullföljd t, sorn åsyftar att genom förbudea i införsel befordra inhämsk industri. Jag, som tror, att alla näringar lemnade åt sin egen fria vexelverkan lättast fortgå (ill målet af sin utveckling, kan ej gilla detta system, och jag är fullt öfvertygad, att ingen Skanderbeysarm förmår föra det prohibitiva svärdet till båtnad för handel och näringar.
Deraf följer, att Landshöfdingen, vid tillfällen af försnillning, icke lagligen kan ådömas något ansvar. Det är för att befria penningeverken från förluster, som jag anser, att det sätt, hvarpå inbetalningarne nu ske, bör bibehållas. Det är visserligen godt och väl, att den trafikerande allmänheten skulle vinna större beqvämlighet, om förslaget komme till verkställighet, men Den 14 Oktober f. m. 219 jag anser denna vinst på intet sätt motväga vigten deraf, att penningeverken äga säkerhet för de penningar, dit inbetalas. Om man endast skulle afse allmänhetens beqvämlighet, borde inga upbördsstämmor finnas, utan upbördsmännen resa från gärd till gård och upbära skatterna, hvilket upbördssätt man dock icke funnit lämpligt. Man har tvärtom återkommit på den rikliga vägen genom att stadga böter för uteblifvande från upbördsstämma. Hvad beträffar en värd talares yttrande angide min obekantskap med Bankoverket, så får jag förklara, att jag visserligen icke eger en sådan detaljkännedom, som, enligt hvad jag förmodar, BankoUtsk:s ledamöter sig förskaffat; men dä jag i flera år såsom exlra-ordinarie tjenstgjort inom Bankoverket och sedermera haft tillfälle att under ett verksamt affärslif vara i mycken beröring med Banken, så saknar jag icke den kännedom, som erfordras för att med lika mycken säkerhet, som de värde Herrarne i Utsk., i saken mig yttra. Om äfven, på sätt Hr Aminoff föreslagit, man skulle, för att •förlika meningarne, nedsätta minimum från 100 till 10 R:dr, så får jag på förhand förklara, att jag för min del icke heller på detta förslag kan ingå. Jag anser det nemi. vara af den största vigt, att inga kontanta penningar upbäras af penningeverkens upbördsmän, och kan således icke medgifva det minsta afvikande från denna princip. Jag fortfar att anhålla om afslag. Frih. Bennet, Carl Stephan: