Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han är, i alla fall, väl atlönad; och under Revisioner samt Riksdagar har han ännu bättre inkomster. Skulle likväl bans tid blifva för mycket uptagen, så kan arfvodet öfverlemnas ät den, som tjensten förrättar. Notarien har vanligen icke mera än eli protokoll i veckan, emedan Fullnv.ge icke pläga oftare vara tillsammans, och detta protokoll är i allmänhet ganska kort. En och annan gång förekomma väl vidlyftigare öfverläggningar, men sådana äro sällsynta. Härförulan åligger honom att föra hemliga protokollet eller det, som angår upköp af vexlar. Detta protokoll innehåller i korthet, att den eller den Fullm:gen anmält, att så och så många mark Hamburger b:ko blifvit i veckan inköpta efter den eller den kursen. Följaktligen är protokollsföriugen in galunda betungande, hvilket närvande ledamöter af BankoUtsk. lära kunna vitsorda. Upsättningen af dessa protokoll fordrar icke mera än en dag, hvadan Notariens tjenstgöring vanligtvis icke uptager mer än 2 dagar i veckan. Han kunde och borde alltså äfven besörja renskrifningeu, hvilken, hos Fullm:ge, är obetydlig derföre, att deras skrivelser lill andra myndigheter äro få och i allmänhet korta. Således bör, enl. min tanka, Kanslisttjensten bos Pullunge, såsom öfverflödig, indragas. Om den tjenstgöring, hvilkentillhörer Fu!lm:ges Notarie, jemföres med den, som åligger tjenstemännen inom Kronans embetsverk med motsvarande aflöning: så skola, på fråga derom, de sednare säga, att det är en god tjenst, såsom det vanligen beter, och hvilket betyder, att det är en latmanssyssla. Jag skulle följaktligen önska, att R. o. Ad:n ville först och främst utesluta 216:de §:n, på säll Utsk. föreslagit, samt updraga den deri nämnde belältningen åt BankoSekreteraren, men i den följande punkten göra den ändring i ordalydelsen, att det skall vara 1 Sekreterare och 1 Notarie, som tillika är Kanslist, sä alt Kanslisttjensten följaktligen komme att indragas.
Inoch utvexlingspris på dukater. silfvervärde i det närmaste öfverensstämde med det för deras invexling i Banken förut fastställda pris, 58 R:dr per //, har berörde prisbestämning bibehållits, likasom Fullmägtige ej funnit anledning att göra någon förändring uti invexlingspriset å öfriga i § 99 mom. 1 af Banko-reglementet uppräknade utländska silfverman tsorter. § 18- Vid försäljning af silfver i omyntad form har det i § 99 mom. 2 af Banko-reglementet högst medgifna pris af 37 R:dr för hvarje mark finsilfver, kölnisk vigt, fortfarande tjenat till efterrättelse; uppgående det i nämnde form försålda silfret, under tiden från den 5 Augusti 1858, dertill redovisning härför blifvit i sednaste Revisions-berättelse afgifven, intill den 24 Augusti innevarande år, efter hvilken dag någon försäljning icke egt rum, till värde af 4,214,163 R:dr 8 öre, hvarå för Banken uppstått en vinst af 73,634 R:dr c öre, slagskatten oberäknad. § 19. Som, efter hvad noteringarne å de utländska börserne gifvit vid handen, priset å guld fallit, hafva Fullmägtige, tid efter annan, föranlåtits att nedsätta Bankens invexlingspris på dukater, destoheldre som guld till Banken levererats under det att samtidigt dermed silfver i både myntad och omyntad form, i stora partier, frän Banken uttagits. Sålunda har invexlingspriset på dukater blifvit nedsatt, den 28 Oktober 1858 från 8 R:dr 50 öre till 8 R:dr 40 öre, den 16 Juni detta år, från och med den 1 Juli räknadt, till 8 R:dr 30 öre samt den 21 i sistnämnde månad, från och med den 1 Augusti, till 8 R:dr 20 öre för dukat; och hafva Fullmägtige hvarje gång tillika medgifvit, att dukater finge från Banken utvexlas till ett pris, som med 10 öre per dukat öfverstege det för tillfället gällande invexlingspriset.
1», och stall sinteliaen aldeles uttränga hwad w k l r h obehosöbrämnnq, hwilkec jortbrUkek j S.e"gk an n ej medgi wcr, ehuru ett adant forha>!ande Utgör mäler, hivartill wi i sinom tid böru komma, när siannemälsproduciionen ösweistioer ian ets behof och dä w uner äfwen den får» », !,>> e landt anneli af st,nima del fabr.kösystem i br liwinsbräniuucte ! genom högre för äliningsp >S p den fvannemal h n sar att afläta , i följd af 'en forbättrin > a^> rbilik.k, hwarrill hnebehofobeä,- Nil.gen i sin mohn bidnger; mea hw rpa han nn otc bär skulle fö-lora, dä hans storf äliningsqvantum antin en ar obetydligt/ eller ättnilistone sä varierande, att han olla om wären nödgaö äterkcpa en. tcl af sin om hösten till hälften mindre pr,S försäioa säd. O conomiä Ulskottets plu alitet har ytterligare medgstwil instränkgingens nödwändtghet, genom det att den lågt anora tyngder pä den större bränwinstillwerkningen, än den höga stätten i förhällaude till sabnkens mera lönande egenskap. Fragan hwilar här helt och hällit derpä: äro d'§a tyngd att fabriken icke bär sig? jag kan ej t! o det, ty hwarföre skulle da U stöttet uppehålla sig wid ord utan mening, för att bcwara en princip, som icke är sann längre än den äger en tillämplighet?
Skiss för Idun af Mari Mihi. — Kvinnokraft; Ellen Keys senaste föredrag. (Med porträtt kunskaperna och ansträngningen vara minst lika af Ellen K e y). — En notabel trolofning. (Med porträtt af stora. Dessutom är han nästan nödsakad att gifta fröken Dora Westerlund o c h grefve Leo Tolstoy d. y.). — Konstnärstäflingen angående omslaget till Iduns julnumsig. Blir det så ett par barn, så nödgas 4 personer mer 1896. — En brölloppsdag i Norden för 300 år sedan; lefva på 1,58 kr. d. v. s. 39V öre per person för Idun skildrad af A. V. Bååth. (Forts.). — Ur notisboper dag. ken. — Teater o c h musik. — Från Iduns läsekrets i Våra Från Iduns läsekrets. Dagny DEN SPANSKA KVINNAN jag går att skrifva om kvinnan i mitt eget fosterland. skulle jag önska att kunna tillägga henne uteslutande dygder, förtjänster och upphöjda egenskaper, att framställa henne som ett mönster af fullkomlighet. Men äfven jag ar livinna och spanska och af taflans ljuspunkter skulle äfven en reflex falla på mig. Oafsedt att den, som slösar beröm, alltid vacker mera sympati an den som opartiskt dömer, fordras det dessutom i Spanien ett visst mod att sätta p2 papperet just det som är i hvar mans mun, och därigenom ser sig skriftställaren nödgad att insoclrra pillerna. Oaktadt ' jag väl fattar hela sakens innebörd och ehuru jag skrifver för mina landsmaninnor, skall jag ingenting förgylla. Jag skall tala klart och tydligt såsom jag brukar i allvarliga ting, dar artighet ej bör gälla som lag. Men skyldigheten att vara sann stegras an mera, då vi skrifva för utländingar, som hafva rättighet att fordra verklighetstrogna skildringar, emedan de icke aga medel att rätta de felaktigheter, som vår bristande objektivitet serverar dem. Må man icke därför af hvad jag sagt tro, att jag med någon slags bitterhet vill döma den spanska kvinnan, att jag skall skrifva någon satir ii la Juvenalis eller Boileau.
Härleks-Historia, Rudolfs och Wetseras, ny och högst spännande, som i bokh. kostar 3 kr., erhålles på köpet genom att på posten med endast 85 öre för nästa halfår prenumerera på veckotidningen Dalmasen, som för närvarande, hrr annonsörer, har 7,000 postprenumeranter. (G. 18675) [261] I GUSTAF HOLMBLOM \ KAPP-FABRIK!}] II [208 IL Tldn. kostar endast én kr. för qvartalet, befordrlngsafg. Inberaknad. Anordnar hvarje qvartal pristäflingar for sina prenumeranter. %mwwmim 61 Annonser mottagas genom 8. äumsellus annonsbyrå o c « not redaktioner. till 2 5 öre pr 4-spaltlg petltrad ( g "; MaltoseBeställningar på alla brödsorter, så- " g i IPumpernickel väl matbröd som kaffebröd. mottagas tillj - försändelse med de resp. ångbåtar, som i » | i anlöpa sommarnöjena i Stockholms om-lgf; Skorpor, nejd. D e inom ramen nämda brödsorE j? j många sorter terna rekom. särskildt för hållbarhet. » 2. i C. W. TébrödK (/ l. IfoflevwantGr. »: Stockholm, Norrlandsgatan 17. i | i Biscuii. Idun Stockholm. Fredagen den 4 mars 1892. N:r 10 (220) Prenumerationspris pr år: Idun m e d Modetidning och kolorerade planscher k r. 8: — I d u n m. pl. • 6: 50 Idun ensam » 4: — Byrå: Klara v. Kyrkogata 7, 2 tr, (Aftonbladets nya P r e n u m e r. Maria (JEn och annan af Iduns * j f läsarinnor har förmodligen under sina vandringar i den svala, tysta skogen plötsligt träffat på en liten skogssjö, undangömd bland träd och stenar, om hvilkens tillvaro de förut knappt haft en aning.
Jag har äfven trott, att, till undanrödjande af möjligen uppkommande missförstånd om författningens utsträckning, alla cassör borde specificerade upptagas, till utrönande af hvilka tili allmänna cassör hänföras, hälst, i annat fall, det kunde hända, att PassevoIaneeCassan och ConvoyCommissariatsCassan, sorn förut icke blifvit ansedde Revisionen tillhörande, kunde förklaras vara, icke allmänna cassör, utan af en enskild beskaffenhet. Med afseende på hvad jag nu anfört, anser jag mig icke kunna instämma i det nådiga förslaget till Instruction för Reviso-rerne, utan, med bibehållande af den nu gällande, önskar blott det tillägg, att granskningsrätten må blifva tillämpad på lika sätt sorn före j825 års Revision, samt anhåller* att detta anförande må till StatsUtskottefc remitteras» Herr Hjerta, Gustaf: Jag hade visserligen mycket att erinra vid den nådiga» skrifvelsen, som nu skall afgå till Utskottet, men jag är till största delen förekommen af Herr von Hartmansdorff, dock kan jag icke instämma i hans åsigt, rörande frågan om Tullmedlens ingående till RiksgäldsContoiret. Jag ber således att få fästa uppmärksamheten på vigten af, att bibehålla Den g Fe bru ar i i f. m. åberopandet af 3o §. Riksdagsordningen, som finnes i den gamla In$tructionen, men ej i den nya. Jag kan väl fatta, isynnerhet af de yttranden som, dels af vissa bland 1827 års RevisionsLedamöter blifvit fälde, dels i tryckte papper varit införde, rörande begreppet af ordet klander, att det är hufvudsakligen för att undvika ett sådant ord, som man velat aflägsna Revisorerne från det åberopande, att de ägde samma rätt som StatsUtskottet, att anmäla de oordningar eller förseelser, som inom administrationen kunde upptäckas. Jag anhåller få visa, att detta ord, klander, i 3o §.
(Stab tillpanba en fumma af Sftbunbrabe ^ufen (100,000) €KiFébaler,^att rånte? fritt begagna# unter loppet af tio år, råfnabe ifrån ben r^itnii 1832, bå Ipft* ningen beraf ma fl?e, bwar/emte (JBf, för merfftålligbefen af betta <2öårt bi* )Tut, tid 3Båce $ullmågtige i RifSgålbS*©ontoiref bebörige foreffrtffer meb* belt; wemant e# i öfrigt, bmab ^jenffemanna*perfonalen wib ©eneral*2l#ftffance* • Contoiret angår, af £>£ förorbnabt: att en bwar orbinarie 35et/enin* gen, forn mit 3Éerfet# upplösningår berliöte# t/enffgöranbe, ffall på Drif#* gålbS*©ontoicef# (£ppectance*<Stat upppbåra ben Ion,t)an före ben 1 3ulii 18r» innebaft, ocbbwarutöfmer, enligt bet mit nåmnbe år# Ovff#bag fattabo belTut; något honom icfe tillågga# må, famt att lönerne för öfrige, efter be* rörbo fib, enbaff i fölfb af propifionela förorbnanben, antagne ^/enffemån 0$ (JSaftbetiente bora, bå t/enffgoringen ttppbör, inbraga# ocf) befpara#, bocffå; att en fåban d$:ien|feman elier <2Baftbetfent, bwilfen icfe fommer i åtnrutanbeaf eppectance*l6n, mit fin afgång från ©eneeal*2l#ftffance?£ontQitet får,lfa* forn gratification, uppbåra ett ^atft år#
Voteringen har utfallit med 64 Ja och 54 Nej, samt en sedel kasserad; i följd hvaraf, och som Ja vunnit, Rikets Ständer heslutat i öfverensstämmelse med Ja-propositionens innehåll. a:dra voteringen, (enligt Memorialet N:o 313). "Den, som vill, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet hemställa, att Kongl. Maj:t täcktes låta närmare undersöka beskaffenheten af den Kanslirådet Krutmeyer tillhöriga samling af gravyrer, samt, derest den helinnes ega sällsyntare konsthistoriskt värde, låta densamma inköpa oell till Kongl. Bibliotheket öfverlemna, äfvensom att Rikets Ständer för detta ändamål ställa till Kongl. Maj:ts nådiga disposition en summa af högst 12,000 r.dr, att från Riksgälds-kontoret utgå,” röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, kommer berörde fråga att förfalla. Resultatet af omröstningen har varit 63 Ja och 56 Nej; hvadan Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionens innehåll. 3:dje voteringen, (enligt Memorialet N:o 336). ”Den, som, lika med Presteoch Bonde-stånden, vill, att af de besparingar, som vid innevarande års slut uppkomma å de vid föregående riksdagar anvisade medel till folkundervisningens befrämjande, en summa af 80,000 r:dr må afsättas och i Riksgälds-kontoret tills vidare blifva innestående; samt att, derest inom nästa riksdag, sådane åtgärder, i följd hvaraf en fond, genom folkskole-lärarnes och församlingarnes bidrag, hildas inom hvarje serskildt stift, till de förres pensionering, ställes under förvaltning af en utaf folkskole-lärarne stiftsvis utsedd direktion, under stiftsstyrelsens inseende och kontroll, reglementen, byggda på vissa allmänna grunder, upprättas, samt af Kongl.
Men huru iakttages den, da Hemliga Utskottet tilstyrker en bsngucroms, kilstyrker, ar ttvinga Innehafwarne af de Skuld, Sedlar, Riksens Stander Agrgrnersr at til fullo betala, at utbytas emot afdrag af 164 ?roÖrn, och som under stolibsrgkionernL wisat willradighet, om de skolat rsbarksrs zz, 2; eller 164, med ek ord, om de wille betala mer eller mindre elter eget godtfinnande? Kan man tro, at seda» en dylik händelse förelupit och hwarigenom Lrestirsn fäkt sit banesår, någonsin Pappersmynt kan fä fullt warde i Swerige? Sedan Riksens Ständers gsramio ej mera är ak lita pä, sa är all säkerhet, allt förtroende borria, och fa» fänge lärer wara ac förmoda, at ek nytt 8mco-mynt, hwars belopp gör 15 millioner och hwarö konst kunde bli 44, hwilken i nödfall skulle til annat än det ämnade behofwet kunna anwäntzas, skulle bibehällas utan Lours. Del ar i anledning häraf, jag kror tjenligast wara at lemna hela delta kLrlilnkiorir-Werk, tils den lyckeliga LoksiunQur inträffar, ak wi fa ölwerwigt j Handeln, och emedlertid, medelst biträde af strngusn, med en del af det öfwerskott, den tilafwemyrö äger, söka bibehålla Riksgälds»myntet wid ek stadgadt och mosters-asti ^.vio, göra det begärligare derigenom, at det kuntze nyttjaö til inbetalningar af Uanco Län med d si räntor. Aldrig kan Lmyuen göra det Allmänna nyttigare buräde än w!d vetta cilfälle. Och pä det Ämbetsmannens med skal öf-verklagade lidande mätte upphöra, kunde han in erhålla sin lön med H§io.
Sådan ersättning har ock, enligt hvad räkenskaperna utvisa, under revisionsåret blifvit utanordnad med ett sammanräknadt belopp af 63,935 R:dr 44 öre. I afseende å denna utgift förekommer ett från det vanliga afvikande förhållande, att nemligen berörde ersättning af statsmedlen förskjutes, hvarefter Kongl. Stats-kontoret vid de årliga liqviderna med Riksgälds kontoret, vanligen mera än 14 år sednare, undfår godtgörelse för hvad i berörde hänseende blifvit för hela riket utanordnadt. Då nu ifrågavarande utgift, såsom icke varande af tillfällig beskaffenhet, ej lärer kunna komma att framdeles upphöra, synes det Revisorerne vara lämpligt samt ledande till enkelhet och reda, att å behöriga hufvudtitlar i riks-staten uppföras årliga efter behofvet lämpade anslag, å hvilka ersättning för forsellönen kunde under löpande året definitivt anordnas. Enligt hvad Revisorerne af ett till Kongl. Stats-kontoret den 1 Februari 1861 aOåtet nådigt bref inhemtat, hade Sällskapet för inhemsk silkesodling hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att som, uppå särskilda framställningar, anslag af allmänna medel blifvit Sällskapet tid efter annan i nåder beviljade samt dess verksamhet, utan fortsatt åtnjutande, åtminstone för den närmare tiden, af dessa bidrag, icke skulle kunna fortfara, Sällskapet matte, enär fleråriga rön, försök och uppmuntringar erfordrades, för tunder för arbetets skyndsamma bedrifvande, som må förefinnas, varda pä lämpligt sätt undanröjde. § 10. — 1.3 — att den större allmänhet, på hvilken silkesodlingens utveckling framdeles till en nyttig och vinstgifvande näringsgren måste bero, kunde förmås att deråt egna denför framgången af nya företag alltid nödiga omvårdnad, fortfarande för hvartdera af åren 1861, 1862 och 1863 komma i åtnjutande af anslag till enahanda belopp, som för förutgångne statsfegleringsperiod blifvit
Du vet sjelf och känner bättre än jag (Inte akhbar minni) svårigheterna i sjelfva språket; här har jag lärt mig hvad svårare är, nemligen en viss fraseologi, isynnerhet vanliga komplimenter och artigheter, som äro alldeles oundgängligen nödvändiga att känna. Det är af sådana man genast igenkänner en fremling. För öfrigt bör i allt visa sig en viss egen orientalisk karakter, i att gå, stå och sitta. Man igenkänner genast en Europé t.ex. på hans gång, han må för öfrigt vara aldrig så väl utklädd, om han ej tillegnat sig orientalernas långsamma, afmätta och gravitetiska steg. Orientalen, isynnerhet Turken, går mycket makligt, utan att titta omkring sig hit eller dit, Araben skyndar vanligen mera, om han är affärsman eller har något göromål att uträtta, men den lärde och fromme moslim rör sig alltid afmätt, med en viss värdighet, läsande oupphörligen, isynnerhet vid utgåendet ur sitt hus, böner och till otal upprepande bis millah, antingen ensamt eller tilläggande errahmani rahim; i allmänhet alltid mumlande något för sig sjelf och, i fall det är annat än böner, ofta smått gestikulerande med sina händer. I helsning och komplimenter följes isynnerhet en viss tabulatur. Så ger en moslim här t.ex. aldrig helsningen salam aleikom åt en, som han vet eller tror ej vara moslim; helt nyligen hörde jag en schekh allvarligen bannas på en handelsman, för det han vid uppstigandet till mig gaf selam åt en oss mötande Armenier. Härmed var man ej så noga i Alexandria, ty jag fick och gaf alltid selam, ehuru klädd i min fnuttiga Tyska paletå. Men här har jag ofta ej fått denna helsning, troligen mest för den felande turbanen. Den första frågan efter helsningen är vanligen tajibin och genast derpå, utan att afvakta något svar, esh halkom och kef kefek.
Äfven om det, såsom den siste talaren påstått, vore gifvet, att ifråga var. § är öfverflödig, ser jag intet ondt deri, att den qvarstår såsom en garanti mot möjligen olika begrepp om hvad som är tillåtet eller icke. Hr Hjärne: Jag är förekommen af Hr Peyron och förenar mig med honom i den mening, att hela denna 54 § kan och bör uteslutas. Frih. Palmstjerna, Garl Otto: Jag instämmer med Frih. Boye, att § bör bibehållas. Jag vet intet stadgande, som ålägger inqvartcringsgifvare att skaffa brännvin åt dem af manskapet, som hos honom blifvit inqvarterade; truppen är tvärtom skyldig att nöjas med husmanskost, och dertill hörer ej brännvin, ehuru jag medger, att manskapet stundom, i anseende till väder och väglag, deraf kan vara i Behof. På det således ingen tvetydighet må uppstå om inqvarteringsgifvares rättighet att äfven utlemna brännvin, om de derpå hafva tillgång, anser jag det vara stort skäl, att §;n qvarstår. Ilr af Billbergh: Jag instämmer med den siste värde talaren; och då alla medgifva, att §:n ej står i strid med andra författningar, är det åtminstone oskadligt, att den qvarstår. Hr Peyron: Jag vet väl, att det ej är inqvarteringsgifvares skyldighet att bestå brännvin; men om han har tillgång dertill, är det hans rättighet att utlemna det åt dem af manskapet, som hos honom äro inqvarterade, och någon särskild tillåtelse dertill — dessa voro mina ord — är således af ingen nytta. Jag skall dock icke uppehålla tiden med vidare discussion härom, utan vill blott till prot. förklara, att jag för min del anser §:n onyttig. Frih, Cederström, Jac.: Jag skulle anse den ifrågavår. §:n ganska oskyldig, om ej der influtit tvenne ord, som jag icke kan gilla. Det står nemi.: ”med vederbörande "befälhafvares eller kronobetjeningens vetskap och tillåtelse.
I allmänhet är det något, som man nu mera gernavill alldeles förbise, att den nu så svårt dömda skattefrågan * långt ifrån att vara något foster af det nya landtmanna-partiet, in emot ett helt århundrade före detta partis uppkomst varit före och debatterats inom svenska riksdagen. På samma sätt visar man sig också mycket angelägen att alldeles förtiga, hurusom denna fråga redan vid mer än ett tillfälle rönt ett det bestämdaste erkännande och det äfven inom de klasser af representationen, der man nu som ifri-gast motarbetar hennes lösning. Det vigtiga spörsmål, om hvilket de försigtiga orden “ en mera rättvis och jemn fördelning alla samhällsklasser emellan af beskattningen “ förmodligen voro ämnade att påminna i landtmannapartiets program, hade redan vid partiets första uppkomst mycket gamla anor. Frågan om en förenkling af beskattningsväsendet till vinnande af större jemn-likhet de olika samhällsklasserna emellan väcktes nämligen från de oprivilegierade jordbrukarnes sida redan på 1760-talet. Att den icke kunde finna sin lösning hvarken under det i motsatt riktning intresserade adelsväldets tid eller under jGustaf III, hvars af hvarjehanda andra omsorger strängt anlitade krafter naturligtvis icke kunde räcka till för att afhjelpa öfverklagade missförhållanden bland den endast “ hedervärda “ delen af hans folk, det är visst nog. Lika visst är imellertid, att känslan af dessa missförhållanden snarare ökades än minskades under denne konungs tid och under de förödande krig, med hvilka han och hans närmaste efterträdare spolierade en väsentlig del af fäderneslandets ekonomiska välstånd. Så länge faran hotade och fosterjordens frihet kräfde alla offer, som kunde uttagas, funno dock de hårdast pröfvade sig i sitt öde. Då var det ej rådligt att spilla tiden med onyttiga klagomål, till hvilka ändock ingen skulle ansett sig förbunden att lyssna. I samma mån som de utkräfda offren blifvit allt större, hade imellertid också känslan af deras obillighet allt mera ökats och stadgat sig. Knapt har heller den ödesdigra katastrofen inträdt och landet åter ' med freden vunnit and-rum till att sysselsätta sig med sina inre angelägenheter, innan de gamla klagomålen åter låta höra sig, hu * i en än bestämdare form affattade.
Q~~hfiei?, m e d tungcc steg prla ky; r.kcgAt~dan, söhande bland @ c ~ mr .. f &amp; I * det e n tr.ozö.s. kuinnrr, sonz. ~rrtrz .. r. sirzi~e unnz~ som död f 67-slc [.f uct - r.? Nej, andro: m i n n. m f ölw. hoizonz. h i 8 och ancZrn, ÖmhcztskiinsZor; - nwtw .sccn.im. morZers slrjifir~i~u fly OP / I stctmm d&amp; blott sci / Ziiiz@, a t t h 0 7 ~ pr; hftrzs ~ T (I Z. Tu e7jes finns f&amp; ?~m~onz in$eiz. z~tom.,p&amp; det, CLM CWCL uta ~j 71n71.9 7nor - det kknner h m: hon, Iefwr,. frck, i w r t, huar? !Titt dii-rpci. f&amp; ett s u a ~ stota. f zmne Jmn sttbstu, k ostrz el d e j f Grazia Herantoni-Mancini. Något o m Englands sjuksk6f ersk Under juni m %nnd innevarande &amp; r hade i London anordnats en ganska betydlig utställning af sjukvårdsnrtiklar, - omfattande d t som på något satt kunde räknas dit, från sjukbäddar och transportvagnar till bandager, instrument, m. m., - hela denna mangfald af hjiilp medel, som den moderna sjukvården uppfunnit tilllindrande af de sjukas plågor, och till lättnad i arbetet för deras vård. I skilda afdelningar visades prof på de olika lasarettens sätt att ordna för sina sjuka, .samt på de mest kända firmors fabrikat. Mången ny modell eller lyckad anordning var afven uppfunnen eller tillverkad af sjuksköte,.skor, utvisande hvilken vaken intelligens och praktisk förinagn de engelska sköterskorna besitta.