Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Känslan vid att begära understöd, tillhör icke krigaren, men hade Ni, ädle Män! som jag inträngt uti deras hyddor, och läst den ofta dolda tanken i deras inre, och hade Ni som jag samma vänskap och fö i - hindelser till dessa Vapenbröder, medvetandet af att döden uti sina tusenfaldiga former är för dem ett intet mot den jämna och eviga striden med behofvet, du skullen J ädle Män ursäkta och befrämja denna min Motion, som har till afsigt att anhålla det Rikets Ständer måtte anslå, till fyllande af detta omtalade behof, en för ändamålet lämplig fortgående Summa, beräknad från och med 1829 års början intill dess, som vi hoppas, den af Kongl. Maj:t Nådigst föreslagne, högst behöflige Löneförbättring för Armeen blir af Rikets Ständer beviljad. \ Den 8 December e. m. 233 Om remiss till behörigt Utskott och, om så erfordras, till de öfrige Stånden anhåller jag vördsammast. Lades på bordet. Upplästes följande från nedannämde Utskott inkomne Memorial och Utlåtanden: Från StatsUtskottet: Åf den 29 sistlidne November: N:o 3. I anledning af Kongl, Maj:ts Nådiga Remiss, angående sökt befrielse från tiondes utgörande, för Alun-tillverkningen vid Loweis Bruk, samt om uppmuddrande af hamnen vid Degcrhaunis Lastageplats på Öland. N:o 4' I anledning af Kongl. Majlis Nådiga Remiss uppå Fendriken L. W. Munthes underdåniga besvär, rörande ulbekommaude af skogsåverkan böter. Frän BancoUtskottet: Af den 5 dennes: N:o 4- 1 anledning af väckte Motio ner om rättighet, för BankoFullmägtige, med särskildt afseende på det nu inträffade coursförhållandet, att vidtaga aila till ändamålet ledande anstalter, om Silfver-köp, som med Bankens säkerhet kunna vara för-' enlige. 234 Den 8 December e. tn. Från Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet: Af den 2 dennes: N:o i.
I följd hvaraf Hane Excellence Herr Grefven och LandtMars kalken förklarade, att Ridderskapet och Adeln bifallit första alternativet af tredje punkten, eller att CanalArbetsCassans skuld till Discontec af 1,083.877 Riksdaler finge afskrifvas, emot det att någon skyldighet å Statens sida icke erkändes, att ersätta Actie-ägarne ränta efter Byggnadsåren. Grefve von Platen, Baltzar Bogitlattt: Det nu kungjorde, genom votering, utaf Högloflige Ridderskapet och Adeln fattade beslut står ej allenast i fullkomlig strid med hvad Ridderskapet och Adeln förut beslutit om ersättning för Disconten, utan är ock, efter min öfvertygelse, rakt stridande så väl mot Grundlagen, sorn Sveriges nu gällande allmänna Lag, hvilkas hägn och beskydd, lika för alla medlem^ Den 16 Junii e. m. 99 mar i Samhället, jag härmedelst uttryckligen förbehåller. Detta Beslut skall ock, med en fullkomlig ovisshet och vankelmodighet i åtgärder, stämpla Svenska Nationen inför hela Europas ögon, enär, sedan två tredjedelar af detta National-företag vunnit sin fullbordan utan missöden, och med mer än vanlig fram* gång, oaktadt alla svårigheter, man häldre än att fullborda den sista tredjedelen „ lemrtar det att förtal la, hvilket blir en gifven följd äf detta beslut. Jag emotser dock framtidens och etterverldens dom med lugn, samt anser minnet af mina 40-åriga mödor* som den bästa belöning för min omtanka, att tjena Staten efter hästa öfvertygelse, och för de uppoffringar jag gjort; men då jag med tystnad i mitt lugn albidar mina återstående dagar, får jag likväl härmedelst till Protocollet anmäla mirt högtidliga reservation mot detta beslut, och är dermed färdig lemna min befattning åt andr* skickligare personen Friherre Wrangel, Henning: jag har ej förr i ämnet rörande Götha Canal yttrat mig, emedan flere upplysta Ledamöter talat deremot* hvilkas antal synes mig hafva Varit tillräck” ligen stort, och jag ej haft nog sakkännedom* för att kunna tala för densamma
Genom dels inrättandet, år 1718, af Krigsexpeditionen och dels upphörandet, år 1720, af Riksråden såsom ordförande och ledamöter i Kollegiet och deras ersättande med särskild president och civile krigsråd, grundlädes den fristående ställning verket sedermera intagit i förhållande till regeringen. ö 7r> Derefter, och sedan Kongl. Majit, med anledning af Rikets Ständers år 1762 gjorda underdåniga anmälan om, bland annat, “långsamhet vid måls behandling i Krigs-kollegium“, anbefallt en slags fördelning af verkets tjenstemän “under hvardera af ledamöternas speciela inseende11, hvilken åtgärd synes utvisa ett redan då förnimbart behof af göromålens fördelning, så vidtogs omsider, först genom interims-instruktion för verket år 1776 och sedan genom definitiv instruk O o tion år 1782, en sådan fördelning af sistnämnda beskaffenhet, eller i afseende å göromålen, i det att Kongl. Majit förklarade Krigs-kollegii göromål, såsom varande af “olika beskaffenhet och fordrande olika insigter, icke kunna alla under gemensam delaktighet och ansvar skötas, utan fastmera böra ledamöterna emellan fördelas:“ och anbefalldes i sådant afseende Kollegii fördelning i 5 sär ' O O skilda hufvud-departement med gemensam ordförande, men olika militäre och Stats-Utskottets Utlåtande N:o 188. 27 civile ledamöter. Ä dessa departement, liksom hos Kollegium in pleno för gemensamma mål, fattades besluten, såsom förut, per plurima vota. I denna organisation inträffade sedermera icke egentligen några andra förändringar, än i afseende å departementens eller afdelningarnes antal, benämning och ändamål, intilldess Krigs-kollegium år 1849 ombiidades enligt sin nu gällande organisation på hufvudsakligen följande sätt: a) Kollegium består af en president samt 3 militäre och 3 civile ledamöter. b) Ärendena behandlas inom Kollegium dels in pleno, eller vid gemensamma sessioner, dels på fyra afdelningar, hvilka äro:
Ett prof på dylikt missförstånd var den uppståndelse, som nyligen uppkom inom en krets af mina Stockholmsbekanta, derför att jag skrifvit en sympatiskt hållen artikel om Georg Brandes som föreläsare, skildrande hans rent yttre uppträdande och sätt, men af lätt förklarliga grunder icke uttalande mig om hans åsigter. Vanan att sedan spädaste år lefva mellan menniskor med de mest motstridiga grundsatser och böjelser har helt naturligt gifvit mitt personliga umgängessätt den smidighet, som gör att jag kan tåla andras meningar, utan att derför ändra mina egna. På så sätt kan det komma sig att jag kan hysa den innerligaste vänskap för en person, samtidigt med att vissa af hans åsigter enligt min mening representera en omensklig, skärande hjertlöshet. Jag vet att det kan gå mig som Rosmer: Den som icke följer en fana riskerar att bli angripen från alla håll. Men jag kan icke annorledes. Akademiens understöd kunde aldrig kommit till mig på lägligare tid än det gjorde. Mina förmögenhetsvilkor äro allt annat än lysande. Det sista halfåret har jag tillbringat i Köpenhamn och nästan oafbrutet varit sjuk; långsamt arbetar jag alltid, men under sjukdom är det mig nästan omöjligt att arbeta alls. Det såg förtvifladt ut för mig, och jag har en fasa för fattigdomen. Icke en sådan der förskräckelse, som om lyckan och små lifsvilkor omöjligt kunde förenas, men för mig betyder fattigdomen att afbryta mina studier och att stanna eller gå tillbaka i min utveckling. Den betyder att icke ha råd att hålla tidningar, köpa böcker, resa, se, iakttaga; träffa intelligenta menniskor, menniskor af olika samhällslager, nya menniskor. Och jag täres af hunger: – menniskohunger, kunskapshunger, bokhunger. Ni kan icke föreställa er, hvilka svårigheter jag haft att kämpa emot, hur hvarje grand af vetande måst köpas med långa tiders ansträngningar. — Och lifvet är så kort! Jag hade just kommit hem till Hörby och låg till sängs, den dagen man kom in och läste upp för mig att akademien tilldelat mig understöd. Underrättelsen gjorde det underligaste intryck på mig, jag vände mig om på kudden och brast i snyftningar.
Revisorerne hafva serskildt fått ifrån Kongl. Krigs-Collegium emottaga en Redovisning öfver Aflöningsoch Underhållskostnader för förstärkta Garnisoner å Waxholms och Carlstens Fästning åren 1834 och 1835. Räkenskaps-sammandraget för båda åren, i Kongl. Kammar-Rätten granskad t utan anmärkning, utvisar följande förhållande: Debet. Uppbörd: Ersättning för utlemnad proviant ifrån Garnisons-Förstärkningens förråd å Carlsten för 1834 670:17. Skuld för gifne Förskott: af Stats-Yerket 21,944: 8. 1. af Nya Mötes-Passevolance-Fonden 1,600:22. 8.23,544; 30.9. Summa 25,237:17.6. — 94 Credit. Utgift: Garnisonsförstärkningen å Waxholm för 1834: Garnisonsförstärkningen å Carlsten: 1834. 1835. B ahmee till år 1836: Behållning 260:47.3. Uli Nådig Skrifvelse till Kongl. Krigs-Collegium den 1 Mars 1834, har Kongl. Maj:t, i anledning af gjord förfrågan om sättet för ifrågavarande kostnaders bestridande, förklarat, att nödige medel skulle af Lands-Contoiret i Götheborgs och Bohus Län förskjutas och redogörelsen derför ingå till Kongl. Krigs-Collegii Underhålls-Afdelning, som skulle ersätta Ränteriets förskotter af den Rustningsfond, Kongl. Maj:t ville framdeles anvisa. Utan att Revisorerne tillåta sig att ingå i något omdöme hvarken öfver dessa kostnaders behöflighet eller de vidtagne åtgärdernes och utgifternes ändamålsenlighet, finna Revisorerne likväl, att när desamma ansetts för Rikets försvar påkallade af behofvet, som Kongl. Maj:t, i egenskap af Högste Befälhafvare öfver Krigsmakten, pröfvat, utgiften varit af beskaffenhet att hänföras under 3:djc Hufvud-Titein, inom hvars anslag tillgång till medlen hort sökas.
Det hände ofta, att Eric talade till henne i en ton, som hon icke skulle ha tålt af någon annan. Han kunde icke afhålla sig från att då och då taga revanche för alla de hänsynslösheter, med hvilka hon trakterade sin make — det var som om Eric känt sig sårad af dem på hela sitt köns vägnar. Maria satt och stirrade på gruppen, och hennes blickar fingo ett uttryck, som påminde Eric om en scen från Paris, hvilken bränt sig in i hans minne och gett honom ämne till en dikt: Det var på Café riche. Ett sällskap engelska turister satt vid sin dinér. Den ena läckerheten följde efter den andra, och de glåmiga lorderna åto dem mekaniskt, likgiltigt, utan njutning. — Eric kom att kasta en blick ut om fönstret, och där såg han ett ansikte tryckt intill den stora spegelglasrutan, ett blekt och magert ansikte med insjunkna ögon, som följde hvarje munsbit mat på vägen till lordernas läppar. — Han var visst något af en läckermun, denne trasige tiggare, därför hade han valt sin plats utanför Café riche; och som han icke kunde äta afskräden, hade han fått svälta länge — det syntes af ögonens hungriga uttryck. Någonting af samma sjuka längtan fanns det i Marias blick, när hon stirrade på Gerda och hennes barn. Maria hade, efter det hon återvändt hem, blifvit ännu mera aftärd och blek. Minnena från moderns sjukbädd, hvilka i Stockholm måst vika platsen för en mängd af nya intryck, hade nu åter fallit öfver henne; och hon hade mindre motståndskraft nu. Hon var så modlös och så trött. Hon led af en melankoli, som icke tycktes ha någon rimlig orsak; men hon inbillade sig, att hon snart skulle dö. I hemlighet förberedde hon sig på döden, allt medan hon i det yttre sökte bevara alla tecken på sinnesro och lycka. Hon tänkte ofta på det kommande lifvet och läste Thomas a Kempis i ensamheten. Det stilla vemodet, doldt som det var af en nästan glad själfbehärskning, gaf hennes väsen en underbar charme, någonting själfullt och eteriskt, som tog sig uttryck i hennes vackra leende, när det bröt sig mot ögonens djupa allvar. Casimir märkte ingenting.
StatsUtskottets Utlåtanden: N:o 254. Rörande RiksStatens ä\'Åe Huf« rudttitel» Fröt. Utdr. d. 10 Juni! 1923. 459 N:o 255, Angående RiksStatens 5:te Hufvudtittel; dock så att, i fråga om anslag till Musikaliska Akademien det första af de framstälde alternativen antogs, till följe hvaraf årliga anslagssumman fastställes till 1500 Rd. B:co* hvaremot de hittills af NumerlotteriMedlen utbetalde 200 Rd. komma att indragas. N:o 260, Angående Reglering af allmänna IndragningsStaten. LagUtskottets Betänkanden: N:o lii. Angående förändrad prasscriptionstid för Kronan, i afseende på anmärkningskraf emot särskilde personer och redogörare. N:o 112, Angående tiden för bevakande af Mål, som i HofRätten öfver Skåne och Blekinge göras anhängige eller derifrån till Kongl. Maj;t i underdånighet fullföljas. N:o 113, Angående ändring i 5 jf. af 4° Gap. MissgerningsBalken, N,o 114, Om mildring i straff för Wakt - 4<5o Fröt. Vtdr. i. 10 Junii 182g. karl, som af försummelse eller vangömmo släpper fånge lös. N:o 115, Om förklaring öfver 4° Cap., 3 §. och 42 Cap., 1 §. MissgerningsBalken. S. D. Instämde BondeStåndet uti Högloll. Ridderskapets och Adelns, enligt ankommet Protocolls-Uldrag af den 2 dennes, fattade beslut, att, sedan den i 103 §. Regeringsformen stadgade omröstning öfver Högste Domstolens Ledamöter blifvit verkstäld, anmoda Expeditions-Utskottet, att uppsätta underdånig Skrifvelse till Kongl. Maj:t, med anmälan att Högste Drmstolens samtlige Ledamöter blifvit i deras vigtiga kall bibehållne.
Ad. torde finna att så borde ske; hemställande Hr Landtm, nu, om R. o. Ad. behagade bifalla i:a mom. af 7 §:n, sådant Utskrn den föreslagit. Ropades starka nej, blandade med ja. Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att nej öfverröstat ja. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg t mom. i 7 <$:n böra helt och hållet förfalla. Ropades ja och nej. Uppå derefter framställd propns. beslöt R. o. Ad., att det nu föredragna i mom. skulle få följande lydelse: ”Rättighet alt deltaga i sockenstämmas öfverläggningar oell beslut tillkommer hvar och en, som rösträtt äger.” 2 mom. af 7 §:«. D e ii ic M ii rs f. m. Frill. Cederström: I afseende pä 2 morn. liar visserligen Hr Lefren anmärkt, ali detsamma boide oförändradt qvarstå. Jag mäste dock fästa R o. Ad:s uppmärksamhet på ordalydelsen af delta mom. Det lyder nemi. sålunda: "Ej må ledamots frånvaro hindra stämmans foi tgång ; och må lian, sedan heslutet taget är, icke heller äga att derstädes något vidare i samma ämne anföra." Den första raden häraf innehåller tydligen att stämman skall fortgå, oansedt någon ledamot är frånvarande; men sednare delen af detta morn. eller orden — ”och må han, sedan beslutet taget är, icke heller äga alt derstädes något vidare i samma ämne anföra, ’’— innehåller icke lika tydligt, att den, under det beslutet viii sockenstämman fattades, frånvarande personen sedermera tilbtädeskommit; och då ett sådant språk uti en lag ingalunda kan vara lämpligt, tillstyrker jag att detta mom. måtte erhålla följande redaclion: ’ Ej må ledamots frånvaro hindra stämmans fortgång. Kommer lian tillstädes sedan beslut taget är, må han derstädes icke något vidare i summa ämne anföra.’’ Derigenom är hans besvärsrätt honom förbehållen, ehuru han icke har rättighet att anföra något vidare vid sockenstämman.
Jag hör nu emedlertid, alt, när Ulsk:s första Betänk, afgafs, denna fråga alldeles icke kommit i åtanke, och att skälet, hvarföre man nu är nöjd, är, alt, vid frågans sednare behandling, äfven den af mig omnämnda väg blifvit påtänkt och af flere talare förordad. Då jag nu äfven tillstyrker denne väg, vill jag fästa mig vid några påfallande orättvisor, som förekomma i Betänk, Det står nemi. ”att fördelarne af denna bana äro hufvudsakligen provinciella.” Vidare beter det, ali ”genom vägen mellan Stockholm och Götheborg skulle tillfälle yppas alt förena jernvägs-kommunikalionerne med Rikets största vatlenkommunjkations-anstalt, Götha kanal; och det vore således icke endast de provinser, genom hvilka hanan sträckte sig, som deraf finge skörda fördelarne, utan den komrne äfven att bereda tillfälle till en blifvande jernvägsförbindelse med Norrige.” Tydligt för en hvar är del väl, att om jernvägen emellan Skåne och Småland kommer lill stånd, skola Östersjön och rikets södra provinser sammanbindas med nästan alla rikets öfriga. Hvilka fördelar skola icke häraf upstå, och jag frågar, hvilka provinser är det icke, som då sammanbindas med de södra, och huru beredes icke tillfälle, att, när man kommer in i Wettern genom ifrågavar:de väg, också komma lill den största vatten-kommunikationen, Götha kanal. Jag tror således, att allt hvad man här företrädesvis kunnat säga om vägen emellan Götheborg och Stockholm, har man med lika om icke större skäl kunnat säga om den emellan Småland och Skåne. Visserligen vore det godt, om 1 mill. R:dr beviljades,- men denna summa har man sagt vara beräknad för en väg emellan Malmö och Lund, och då kommer det verkligen att gå, som Frih. Sprengtporten sagt, att eri del provinser, och deribland Småland, får sin andel endast på papperet. Instämmande med Frih. Raab om föiedragningssället, skulle jag, på sätt Hr von Hartmansdorff yttrat, önska, att 2 milinR:dr bestämdes för den södra vägen. Jag inskränker mig till dessa få ord. Gr.
Dalman härför apostropherat mig och hvilka skäl han anfört, anhåller jag, att Herrarna ville med mig något närmare undersöka. Han talar om uppoffring af populariteten, der jag talat 0111 uppoffring af sjelfständigheten; han talar om att skilja sak från person, der jag yrkat på skiljande af hufvudsak från tillfällighet; lian förebrår mig att vilja tillegna den ena jtatsmngten en absolut vishet, der jag Den 3 Februari e. m. 109 sagt, att flen icke finnes på någondera sidan; och sist kommer han till mitt yttrande om vändpunkten, hvilket han från Sverige i allmänhet, hvarom jag talat, vändt på enskilda personer. En annan talare, som älven i dag gjort sig illustre, har likaledes vändt sig emot mig; men jag beklagar, att jag icke nog tydligt hört, huru hans ord folio, för att kunna fatta, om han velat gifva mig ett sporrhugg med sina klingande sporrar, eller en compliment för att hafva tagit ett raskt steg framåt. Emedlertid kan jag försäkra honom, att om det skulle falla honom in att vilja recrutera sina leder med personer, sådana som jag, skulle han icke allenast få taga steget fullt ut, utan äfven få svårt att i sin gamla, tunga chevalereska rustning följa med på reformernas bana. Men jag återkommer till Hr Dalman och hans anmärkntr emot mitt yttrande, att det vacklande numera hos oss nått sin gräns, och att, om jag icke vore öfvertygad härom, jag skulle anse det icke löna mödan att ifra för någonting bär i landet. Jag frågarHr Dalman, om han ej tror, att en sådan gräns finnes? Jag kan blott beklaga don, som ej tror det; men till Hr Dalman, med den menniskokännedom, som han icke saknar, då han ej förifrån sig, hemställer jag, om man ej ofta vinner mer genom visadt förtroende, under det man med motsatsen ej vinner något. Hvad är då meningen med den strid, han förer? Är meningen att drifva ur styrelsen de personer, som äro oppositionen emot? Nå väl, låt oss då tillse, hvilka krafter härtill framstå.
Derföre behöfde alldeles icke allt mynt indragas genom handeln; ty ett land bör hafva sitt eget Statsmynt, hvarmed regeringen kan bestrida utbetalning af lönen till embetsmännen och sådana utgifter som i budgeten upfagas och årligen förekomma; men handelsidkarne och industrier må skaffa sig hvad mynt de behaga och dermed har Staten icke att göra. Naturligtvis få dessa rörelsens elementer tillse att deras bytesmedel har en jemförlighet med Statsmyntet, så att, under frivillig vexling beräkningen i valör och numerär är likt ; men detta är deras ensak och rörer icke Slaten. Sedan R. St:s Bank erhållit tillstånd att öppna en lånerörelse, så har Den 28 Februari e. m. 663 den helt obetydligt blifvit anlitad af de rika, men isynnerhet af dem, hvilka aldrig borde få låna der, nemi. sådana som lefva för dagen. Om man indroge de cirka 11 mill:r, hvarmed lånerörelsen bedrifves, så skulle visserligen ett förskräckligt bouleversement upsla, men de lånesökande flngo i stället vända sig till enskilda låneanstalter, hvilka icke torde vara ovilliga att öfvertaga alla Bankens säkra gäldenärers skulder. Hypotheksföreningarne kunna enl. min tanka välja en vida bättre method att bibehålla sin kredit än den att sälja sina papper på lösören ; ty det är endast förklarligt genom Bankens tillvaro att de icke fallit på den tanken att på utrikes botten, t. ex. i England, gemensamt uptaga ett lån, hvarigenom de på en gång skulle kunna inlösa sina obligationer. Den nästa perioden, i hvilken anmärkn. göres mot de s. k. sola-vexlarne, eller anvisningar på statens intrader vill jag hell och hållet förbigå med den anmärkn:n att om R. St:r förakta en utväg att på ärligt sätt åtkomma, genom årlig och successif anticipation ett kapital af 25 a 30 milltr Riksmynt, så är det deras ensak. De kunna erhålla denna fördel; ty sedan de en gång bestämt guld och silfver såsom landets mynt, så kunna de utgifva vexlar på ett lika stort belopp att ingå med Skatteupbörden.
R:df öre, hvarigenom embeten, tjenster eller befattningar vid de Kongl. Hofven bortgifvas, skola, då dylik fullmagt m. m. första gången löses, förses med stämpel till 5 procent af lönebeloppet, men, vid ytterligare befordran, med enahanda lindring och iakttagande i öfrigt, som i afseende å fullmagter vid civila, militära och andra stater stadgas. När någon, som förut varit eller är i Kronans eller annan offentlig tjenst, tillägges högre namn, heder och värdighet af embete eller tjenst, förses den fullmagt eller det öppna bref, som utfärdas, med stämpel lill belopp, motsvarande 17V, procent af den lön, som åtföljer dylik eller dermed jemförlig tjenst; hvarvid iakllages, hvad särskildt beträffar militär-staterna, att beräkningen alltid sker efter Skånska infanteri-regementenas normal-sta t. Erhåller någon karakters-fullmagt i annan tjensteväg än den, hvaruti han varit eller är embelseller tjensteman, såsom t. ex. då en militär får en civil karnkters-fullmakt eller tvärtom, beräknas stämpeln lill 37'■> procent af dithörande löne-inkomst. Fullmagt, Öppet Dref eller Hcsolution på karakter för den, som ej förut varit i Kronans tjenst, förses med stämpel till ett belopp af 67V2 procent af löne-inkomsten för dylik eller i värdighet motsvarande tjenst. Diplomer för Agenter, General-konsuler och Konsuler, hvilka åtnjuta traktamente eller lön, beläggas med stämpel af 5 procent å den beställningen tillagde aflöning. Förordnande eller licsolution på Transport eller Hyle inom samma grad och korps, äfvensom Trän en korps lill en annan, förses med stämpel till enahanda belopp, som för fullmagt ä tjenst här ofvan föreskrifvits, dock ej under 6 K:dr, hvilket stämpel-belopp bör erläggas äfven om genom transporten eller bytet blott lika eller ock lägre lön erhålles. Doktors-bref, som ulan föregånget prof utfärdas 40:
Och det har nog bäradsdomaren inte nå- got emot, tänker jag. » Ingeborg behöfde han icke bedja om lof härtill. Men hon svarade oåtspord med rösten ännu darrande af harm: » Vi ä ' vana här i huset att först tänka på å göra det, som är nödvändigt och nyttigt, innan vi tänka på bekvämligheter. Och », tillade hon med lidelsefull häftighet, » den, för hvilken ej våra vanor passa, gör bäst i att — att så fort som möjligt laga sig härifrån » Ett ögonblick såg det ut, som om drängen inte ämnade blifva henne svaret skyldig Men så betvang han sig. Det var nu blott den gamlas talan, han ville föra. De förolämpningar, han för egen del erhöll, ämnade han icke mer svara på. Och så genmälte han till svar på hennes första utfall: » Det är långa kvällar, och någon arbetstid för min husbonde tänker jag inte taga bort. » Mormor, som såg med ängsliga blickar än på den ena, än på den andra, bad sakta och ifrigt: » Kära hjärtandes, låt det inte bli några förargelser för min skull. » Vid bordet hade skrattet för länge sedan tystnat, och de unga där sutto nu blott o c h stirrade med häpna blickar på Nils, som så oförskräckt vågade trotsa Ingeborg, henne, för hvilken de hade så stor respekt. Men äfven på henne — så upprörd, så häftig, så olik sitt vanliga kalla, lugna väsen — sågo de förundrade. » Det är fasligt, hvad den här drängen vill göra sig viktig och ställa sig in hos mormor, » sade Sofi, så fort drängarne voro utom dörren. Det var till systern hon vände sig med denna anmärkning, säker om att få medhåll; och förvissad om detsamma tillade inslällsamt Lina: » Ja, men inte passar det h o n o m att ställa sej här å predika å vara oförsk. » hon fick ej tala till punkt, ty med en skarp blick på de båda flickorna sade Ingeborg: » Men det passar er, tycker ni, att gapskratta, då ni ser en gammal människa falla omkull. » Om stolen blef icke mer taladt på flere dagar.