Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Icke eller kunna ds, som häfta för gäld uti hesta Lreäik-Sedlar, anses göra någon förlust derwid; ty de komma fust at betala, hwad de böra, efter stulvens natur och myntets narwarande vtwungna wärde; men deremot huru obilligt, hardt och orätlwist more det icke, at, medelst Riksgälds-SedelnS förklarande til famngodt wärde med Lmco 8pscis mynter, försitta den styldige, som merändels förut är usel och fattig nog uti et, til mindst en fjerdedel emot dest gäid, ännu olyckligare rilständ. Jag häpnar wid blotta tankan af en sä orättwis rscrosbiiv Lag. Den trefne Landrmaimen Landkmannen har med lanta penningar köpt en Egendom. Den har blifivit betald en fjerdedel mera, just för det, at köpeskillingen warit betingad wid prn» eent8 ^gie». §>m den bär sig jämnt dermed, sa skall ju en förlust unsta af en fjerdedel uti wärdet, dä bade Räntan och Opirs!-gälden förwandlas til et lika för» ökadt wärde. Sa är det ock med alla andra Läntagare» Den fattige och ofta förgätne Bonden , Torparen, Kolaren ar likaledes wid Bruket, H ersgården och Köpmansboden i enahanda belägenhet. Merändels behöfwer han förskott Uti waror eller com-inr och allt bokföres lil pens liingtwarde. Det sker efter et förfivagadt MynkS valeur; men om en Ksallsarion skulle emsiiankomma, som förklarar det för en fjerdedel bättre än det befinnes; Huru mycket skulle dä icke Skuldenären komma at lida? Honom olades först oräktrvist en ny tilökad last och den kommer ännu för andra gången at drabba honom wid Vewillningens urprafiaude tji den ogillade mynta! skrifningens fyllande.
Af denna framställning synes, att, hvad angår Tulloch Postmedlen, bokföringen af 4» å 5o InsättningsAttester, blefve enda tillökningen i IliksgäldsContoirets göromål, i händelse behållningarne af dessa medel komme att dit lefvereras. I afseende på Husbehofsbränvinsmedlen, så synes mig klart, att när i afseende på uppbörden af Allmänna Bevillningen m. m. RiksgäldsContoirct redan jyo Stats-Utskottets står i relationer med LandsContoiren och LandlRänterierne, det icke skulle förorsaka RiksgäldsContoiret någon märkbar förökning i besvär, om penningeremisserne frän LandtRänteriern"e blefvo något drygare än nu, och om uti Räkenskaperne tillkomme en ny UppbördsTitel , i stället för Lönoch Betalnings-afgiften, hvilken sistnämnde UppbördsTitel nu mera försvunnit. Slutligen, rörande ChartaeSigillatae-medlen, får jag erinra alt R. St:r år 1809, jemte afskaffande af den så kallade extra Stämplingen, stadgade såsom en tili controll ledande anstalt, att papperet till ChartaSigiilata, skulle, efter hvad förberördt är, förses med hvit Stämpel uti RiksgäldsContoiret. Huruvida denna åtgärd från RiksgäldsContoirets sida, i sjelfva verket innebär någon säker och ofelbar controll emot svek och underslef vid sjelfva ChartasSigillatas-tillverkningen, måste alltid blifva tvifvel underkastadt, enär i händelse någon brottslig sammansättning vore att förmoda emellan Tjenstemännen uti ChartaeSigillatseContoiret, om afstämpllngen endast der verkställdes, en sådan sammansättning emellan dem och den Tjensteman i RiksgäldsContoiret, som besörjer hvitstämplingen, förmodligen icke vore förekommen derigenom 'att hvitoch svartstämplingen verkställes inom serskilda på ganska kort afstånd afskiljda localer.
Emellertid finnes det dock en punkt, som blifvit af alla partier antagen, — måhända egentligen derför att samma punkt icke blifvit af någon bestridd. Den punkten är Sala. Jag har, lör min del, verkligen icke lyckats att få riktigt klart för mig, hvaruti sistnämnde orts stora vigt egentligen består; men då alla partierna äro ense om jernvägens dragande till den punkten, måste man förutsätta densamma såsom gifven. Frågan blir då: huru skall jernvägen dragas till denna punkt? Elter långvarigt och noga öfvervägande har jag funnit mig i det fallet böra gifva företrädet åt riktningen vester om Sigtunafjärden. Skälen dertill äro tvenne. Först och främst det af Hr Bildt andragna, strategiska. Att den vestra banan i Södertörn har åtskilliga sårbara punkter, lär väl ingen kunna bestrida. Södertelje torde särskildt vara särdeles lätt åtkomligt för ett fiendtligt anfall. Den fiende, som herrskar uti Östersjön, skall, medelst en derstädes landsätt corps, kunna afbryta jernvägskommunikationen på vestra banan. Vid sådant förhållande torde väl skäligt vara att man söker bereda den norra banan allt skydd, som möjligt är. Att banan emellan Stockholm och Stäket kan försvaras är dock min öfvertygelse. Denna linie eger nemi. flera förträffliga militärpositioner, såsom vid Edsviken, Norrviken, Edssjön och vidare nedåt Mälaren, der man öfver allt har smala landttungor, som med pågra uppkastade förskansningar böra, till någon tid åtminstone, kunna förhindra en fiendes framryckande. Detta är det förnämsta skälet, hvarför den vestra riktningen är att föredraga. Det andra skälet dertill, om också ej så vigtigt, är, att den östra riktningen, sådan den är föreslagen, icke uppfyller de berättigade anspråk på förbättrade kommunikationer, som Den 11 Maj f. m. hela den mellersta delen af Stockholms län och en del af Roslagen kunna hafva.
—- i anledning af verkställd granskning af Räkenskaperna och förvaltningen af de till Flottornes behof utaf Förvaltningen af Sjöärenderne år 1826 uppburne Stals 33* - 5i6 anslag. XLY. B. 135. XLVIII. A. 302. LIL E. 46. LIV. U. 164. A. 258. StatsUlskottets Betänkande», Memorialer oell Utlåtanden i anledning af skiljaktiga beslut inom RiksStånden i åtskilliga delar af StatsRegleringen. XLV. B. 268. A. 348, 364. LIV. E. 107. LV. E. 3. LX. A. 134- — i anledning af återremiss å Utskottets Betänkande N:o 208 angående f. d. Allmänna Magazinslnrättningens förvaltning och utredning. XLVI. B. 112. XLVIII. E. 181. XLIX. A. io3. — i anledning af väckt motion att granskningen af 1827 års afslutade Räkenskaper för StatsVerket borde af StatsUtskottet verkställas. XLVI. B. 112. XLVIII. A. 202. — i anledning af väckt motion om rättighet för Hemmansägare i Härjeådalen till Skatteköp af visse Kroilofisken. XLVI. B. 113. XLVIII. A. 2o5. i anledning af gjorde anmärkningar vid. Utskottets Betänkande N:o i65, rörande fördelningen af de genom en med Kejserliga Ryska Regeringen afslutad LiquidationsConvention influtne medel. XLVI. B. 113. XLVIII. A. 206. L. E. 69. — i anledning väckt motion om rättighet för Städernes Embetsoch Tjenstemän att deltaga uti Civil-Statens Pensions-Inrättning. XLVI. B. 113. XLVIII.
Banko-Utsk:t har icke velat ålägga fullmägtige att indraga silfver från London, men, som det visat sig, att blott få försök härutinnan blifvit gjorda, torde det vara skäl att ytterligare gora några sådana. Jag yrkar bi fall till punkten. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Jag önskar blott till kännagifva, att jag för min del icke inom Utsk:t har ansett en sådan framställning, som här skett, vara behöflig, emedan fullmägtige, som - enligt banko-regIem:tet hafva full frihet i att indraga silfver från hvilket håll, dé anse fördelaktigast, icke under tiden från sednaste riksdag vidtagit några åtgärder, sorn kunna gifva Banko-Utsk:t anledning att göra en dylik framställning. Den är visserligän oskadlig, men ser dock ut som en anmärkning. Huru ofta än försök i afseende på silfvers indragning från olika ställen göras, kunna de dock ej lemna någon säker ledning, ty det är absolut gifvet och bör vara för livar och en klart, att det vid ett tillfälle är fördelaktigare att indraga silfver från London, och vid ett annat från Hamburg, allt efter som penningeförhållandena vexla på dessa olika ställen. Följaktligen Den 13 December. 479 anser jag denna framställning vara obehöflig och förenar mig med Hr Skogman i yrkandet att punkten måtte läggas till handlingarne. Gr. Mörner, Carl Göran: Af den recit, som finnes i Utslcts Betänk., synes mig som oin Utsk:t dermed tillkännagilvit, att åtminstone någon benägenhet för försök att indraga penningar öfver London icke gjort sig hos fullmägtige gällande, och det tyckes framstå, att detta berott på de olika beräkningssätt, som ang:de fördelarna af en sådan indragning blifvit använda, och de olika grunder, som dervid blifvit löljda hos fnllmägtige och Utslct. Jag lör min del tror, att de försök, som hittills blifvit gjorda med köpmans lius i Hamburg, icke alltid slagit sig väl ut, och alt det derföre vore skäl att bereda sg en annan källa tor erforderliga medels anskaffande.
Nej vänta, hvad är det jag klottrat på baksidan. Troligen någon svärmisk tillegnan. — Låt se! — Nej, ge mig skizzen, läs det inte, det är bara dumheter. — Jag glömde alldeles bort — Säg: »Gerhard, jag ber dig» och lägg hufvudet på sned som du brukade göra på Säfsjö, när jag hade varit stygg, och se på mig som då, annars inte. — Nej, nej. Tag den gärna för mig! Jag bryr mig inte om det. Det var bara en dum grannlagenhetskänsla — Skuldsedel, läste han. Ser man på! Jag tycks ha förskrifvit mig till er. Jaså inte! Nå, hvad då? »Jag, Gerhard Viggo, förbinder mig att till Louise Anker i utbyte mot denna skizz skänka den bästa tafla, jag målat, när hennes förutsägelse slår in och jag får medalj i Paris. Säfsjö, sommaren 1875.» Nå, här har jag ju svart på hvitt på, att åtminstone en kvinna trott på mig och inte blifvit sviken. — Ja, jag trodde på er. — Nu förstår jag, hvarför ni ej ville, att jag skulle läsa inskriptionen, ni ville ej påminna mig om, hvad jag är eder skyldig. Ni har er tafla säker, fru Louise, jag har en bit, som jag tror ni skall tycka om och som jag skall ta mig friheten skicka er, när jag kommer hem. — Tack, jag vill inte byta, vi ska inte tala om det, det kommer inte i fråga. — Ja, men jag är inte belåten med, att det enda minne ni har af mig skall vara detta. En sak kan man i alla fall ändå se på det här, och det är, att ni förändrat er sedan dess, blifvit mycket vackrare. Det var allt likt er som ni såg ut då. — Jag var ett mycket fult barn. — Fulhet är ett så relativt begrepp. Det beror på ögonen som se. Jag tyckte alltid ni var vacker, det var något så pikant, så olikt alla andra i ert utseende och väsen. Mins ni, hur många gånger, jag sade det? — Jag sörjde öfver mitt utseende, sade hon sakta, liksom för sig själf — alla tyckte jag var ful, isynnerhet när man jämförde mig med mina vackra systrar. — Inte jag.
Om en sådan mening skulle vinna bifall, som nu blifvit framstäld, att nemligen Afskrifnings-räkningen borde ställas på låg ränta, och Obligationerne på högre ränta, så måste Obligationer på uppsägning fordra en högre ränta än 3 procent, på det Obligations-räkningen må få något med. Jag anser det ej möjligt, alt inom vårt land få penningar för 3 procent på 2 månaders uppsägning; ett sådant stadgande skulle blott tjena till att upphäfva hela inrättningen, ty allt hvad man kunde erhålla vore på sin höjd några tusende Riksdaler, men ej någon betydlig summa, enär allmänna räntan är 6 procent. Följden skulle blifva, att man genast vid penningarnes insättande lät på Obligationen påteckna dess uppsägning. Jag anser en Obligationsrörelse med 3 procents ränta och 2 månaders uppsägning alldeles icke verkställbar, och skulle på det högsta beklaga, om en sådan mening vid voteringen blifver den rådande, emedan den skulle göra D cn 2 December r. in. 6 > gora liela förslaget om upplåning emot Obligationer om intet. Hvad angår att insätta på Afskrifnings-räknirig mot 2 procent, så tror jag, att raan åtminstone i Stockholm, skulle få mot 1 procent. Jag anser det vara mycket bättre, alt fastställa 2 procentsränta för Obligationer, att betalasvid anfordran, och 4 procent, då Obligationerna äro ställde på ett halft års uppsägning. Jag vill fästa uppmärksamheten derpå, att om man inlåter sig i bestämmandet af olika räntor för Obligations-räkningen och Afskrifnings-räkningen , är det nödvändigt, att först bestämma hvad sorn skall ingå på ena eller andra räkningen, ty Afskrifnings-räkningen blir naturligtvis annars den förmonligaste. Jag anhåller om proposition, att räntan å Obligationerne må bestämmas till 2 procent att betalas vid anfordran, eller efter 1 månads uppsägning, samt till 4 procent efter 6 månaders uppsägning. Friherre af Nordin:
Hvad vidare angår lärarnes ställning vid dessa skolor, har Utskottet icke kunnat förbise, att de, som äro anställde vid större pedagogier, måste i anseende till beskaffenheten af den dem åliggande tjenstgöringen i allmänhet vara fullt jemförliga med lärare vid elementar-läroverken, samt att do i vissa fall, såsom till en del just i följd af den större friheten vid undervisningen, torde vid uppfyllandet af sitt ansvarsfulla kall hafva större svårigheter att bekämpa. Utskottet erkänner således icke allenast billigheten deraf att desse lärare fortfarande komma i åtnjutande af de förbättrade aflöningsvilkor, Kongl. Maj:t för innevarande statsreglerings-period dem beviljat samt afsett att framgent bereda dem, utan tror sig derjemte uti nyss anförda förhållande cga grundad anledning att i så måtto förorda ofvannämnde motionärers framställningar, att lärarne vid de tvåklassiga pedagogierna må berättigas till enahanda aflöningsförmåner, som äro medgifna lärarne vid rikets elementar-läroverk, dock under förutsättning att de förre fullgjordt samma prof, som fordras för att erhålla ordinarie anställning vid de sednare läroverken.
Jemte det jag förenar mig med den siste värde talaren, ber jag att få påpeka, att hvad Utsk:t här föreslagit, endast utgör en fortsättning af stadgandena i 1841 års Kongl. Förordning. Den ifrågav:de punkten rörer dock icke manskapet, utan endast befogenheten att vara skeppare eller styrman på fartyg. I afseende å dessa äro kunskapsfordringarne i Sverige och Norge icke så särdeles olika, och enda skilnaden består deri, att undervisningen icke är ordnad på fullt lika sätt. Norge eger icke några navigations-skolor, men Norrmännen äro beredda att inrätta sådana i mängd efter Svenskt mönster, på det att examina och allt mätte ställas i likhet med förhållandena i Sverige. Det skäl, Gr. Liljencrants anförde mot detta förslag, var, att den Norska sjökaptenskåren är talrikare än den Svenska och att det icke vore fördelaktigt att för denna sednare framställa några medtäflare, men jag förklarar, att de Svenske skepparne mycket väl tåla vid medtäflare af hvilken nation som helst, om det kommer an på att föra sjelfva fartyget eller på rent sjömansskap. Deremot tror jag, att de Norska skepparne äro mera sparsamma än de Svenska, hvarföre det vore gagneligt, om våra Svenskar deruti följde Norrmännens exempel. Jag hemställer om bifall till punkten. Gr. Liljencrants: Sedan min vedersakare gjort sig besväret att bevisa den sats, som jag förfäktat, eller att antagandet af Utsk-.ts förslag skulle hafva till påföljd, att de Norska sjökaptener, iföljd af deras större förmåga alt hushålla, skulle utstänga de Svenska, är all vidare bevisning å min sida öfverflö - 254 Den 31 Januari e. ra. dig. Är det äter fråga om att använda delta såsom en kur, får jag upprepa mitt förklarande, att jag ej älskar sådana kurer, hvarigenom man sätter sina egna vänner på svältkur. Jag yrkar fortfarande a (slag. Gr. Björnstjerna: Jag ber att få fästa Gr.
Fria. rosl ar Den, det ej vill, röstar Ja; Nej. Förstärkta Stats-ZJ ti kottets Memorial, IV.-o i']4- 7 Vinner Nej, antages Bonde-Ståndets beslut, att för artikeln böra bibehållas nu gällande taxas bestämmelser, nemligen: Böcker: på främmande språk, samt Charlor, Musikalier, Notoch Ritböcker .. Fria, Fria. på Svenska tryckte, 100 R:dr värde 20: Fria. Biblar, gifne till Svenska Bibelsällskapet Fria, — Med inbundet, rent eller linieradt papper 100 R:dr värde 25: Fria. Vid voteringssed jarnes öppnande, hafva befunnits 44 Ja och 74 Nej, hvarjemte en sedel casserats. Då Nej således vunnit, hafva Rikets Ständer beslutat, i enlighet med contra-propositionens lydelse. il:de Voteringen (24:o). Den, som bifaller Utskottets förslag, att införselstullen å Caffe bör höjas till 4 sk. skålpundet, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, kommer införsels-algiften att bibehållas vid dess närvarande belopp, 3 sk. skålpundet. Voteringen har utvisat 70 Ja och 49 Nej, och som Ja således vunnit, har införsels-tullen å Caffe blifvit höjd till 4 sk. skålpundet. i8:de Voteringen (26:o). Den, som instämmer i Utskottets förslag, att införselstullen å Cider bör bestämmas till 24 sk. kannan, röstar Ja; Den, det ej vill/ röstar Nej. Vinner Nej, kommer rubriken Cider att uteslutas ur sjelfva Taxan och i noterna dertill i stället införas ”Cider, se Vin.” Voteringen har utfallit med 22 Ja och 96 Nej samt 1 sedel casserad; och då Nej således vunnit, kommer rubriken Cider att uteslutas ur sjelfva Taxan och i noterna dertill i stället införas ”Cider, se Vin.” ig:de Voteringen (27:o).
Men om i allmänhet, efter ett stort bemödande, hvilan är ljuf, hvad måste den efter en lifstids besvärligheter vara, förent med åldrars förnöjande hågkomst! Denna njutning är i visst afseende den sannaste, ty hon är lugn, och naturen befordrar densamma, i och under det hon bereder vår upplösning och sista hvila. Den erfarne seglaren, som, efter fulländad resa kring jorden, kastat ankar i sitt fosterlands hamn, finner ej större nöje att i tanken genomlöpa de aflägsna zoner, der han med äfventyr samlat den skatt af kunskaper han hemför; än den åldrige vise, som fyllt cirkeln af lifsloppet, att i den ernådda hvilans famn öfverse dess förflutna epoker. Och hvilken af dem framställer sig under en behagligare synpunkt, än äfven den fjermaste, då han såg lifvets gryning, och helsade den första rodnaden af dess dag? I sanning, intet minne kan vara mer ljuft, mer oblandadt, än det af barndomens glädje; det är den leende blicken af en ogrumlad våg, som under en molnfri himmel irrar genom ett blomsterfält. Att erinra sig denna ålder, är att njuta densamma på nytt och kanske mer än i verkligheten. Man har lärt känna de tusende omsorger, dem barndomen ej vet af; flärden af de skimrande ytor, som fästade dess håg; det myckna både fysiska och moraliska onda, som dels var alldeles okändt, dels ej verkade på det glädtiga lynnet: denna erfarenhet ger åt oskuldens ålder ett lent reflekteradt behag, som ofta återkallar sinnet från högre och mödosammare betraktelser. Så sänker sig det bländade ögat från ljusare regioners glans ned till de grönskande fälten, och återhämtar ofta denna hugsvalelse. Ett nytt värde länar hågkomsten af denna ålder från dess närmare förvandtskap med naturen, till hvilken man med desto lifligare kärlek återvänder, sedan man rönt konstens fåfänga och dess otillräcklighet för vår sanna tillfredsställelse. Ett minne af denna egenskap bör då blifva särdeles ljuft för den af år och mödor betungade redlige, som aldrig låtit sig nog dåras af flärdens retelser att förlora smaken för naturens okonstlade behag.
I sammanhang härmed bör jag omförmäla, hurusom jag i nedannämnda två fall ansett mig, af föreskriften i 19 § utaf den för Justitie-Ombudsmannen den 1 Mars 1830 utfärdade instruktion, föranlåten att hos Kongl. Maj:t göra underdåniga framställningar, nemligen rörande l:o Organisationen af Ofverståthdllare-embetet för Polisärenden och samina Embetes arbetssätt. I detta ämne anförde jag uti underdånig skrifvelse den 25 Juni 1864, hurusom klagomål öfver hufvudstadens polis icke sällan och synnerligen under senaste tiden låtit förnimma sig, så väl i allmänna tidningar som i den enskilda sammanlefnaden. Det vore icke osannolikt, och det hade äfven i ett och annat fall blifvit uppenbarligen ådagalagdt, att i dessa klagomål legat ej så obetydlig öfverdrift, men icke destomindre hade jag trott mig i dem finna någon sanning. De brister, som sålunda med skäl öfverklagades, vore dels sådana, som ägde sin grund i underlåtenhet eller försummelse i fullgörandet af ostridiga, i lag stadgade skyldigheter, dels ock sådana, som vidlådde sjelfva organisationen af nämnde inrättning. De förra hade en och annan gång påkallat, hvad de på sin höjd kunde påkalla, laga åtal: de senare åter hade jag ansett icke kunna afhjelpas utan lagstiftningens mellankomst; och dessa utgjorde föremål för min underdåniga framställning. Till detta sistnämnda slag af brister räknade jag företrädesvis ej allenast det olämpliga sätt, hvarpå en del af de ärenden, som dagligen förefölle i Poliskammaren, handlades, utan ock poliskorpsens mindre tillfredsställande beskaffenhet, i afseende ej mindre på de särskilda medlemmarnes insigt och 104 erfarenhet, i hvad till deras tjenst hurde, än ock synnerligast på hela korpsens disciplinering. Min anmärkning rörande behandlingen af en del bland ärendena syftade på sådana, i hvilka Poliskammaren ej ägde domsrätt, utan som, efter hållna förhör, öfverlemnades från Poliskammaren till domstolarnes handläggning. För att tydligare angifva de bristfälligheter i detta hänseende, hvilka jag ansåge förefinnas, valde jag att framställa förfaringssättet i ett dylikt mål.
Och har denna händelse föranledt Herrar Fullmägtige, att, enligt Öfver-Commissariernes förslag, dels anbefalla åtgärder, ledande till närmare controll både på den Tjensteman, som värderar och Inspectoren, som förvarar Panterne vid nämnde Departement, dels föreskrifva en ifrån 1000 R:dr till 3ooo R:dr ökad borgen för nämnde Tjenstemän. Sluteligen och då nu Stats-Utskottet till Rikets Högloft. Ständers eget närmare skärskådande öfverlemnar denna Berättelse, är det för Stats-Utskottet en synnerlig tillfredsställelse, att kunna beledsaga densamma med det välförtjenta vitsord för Herrar Fullmägtige, att Utskottet funnit, det Herrar Fullmägtige vid alla tillfällen med redlighet, nit och berömvärd omtanka fört Öfverstyrelsen af Riksgälds-Verket; hvarföre ock Utskottet Betänkanden. ansel’ sin pligt fordra, att lios Rikets Höglofl. Stander tillstyrka, det Herrar Fullmägtige frikallas från ali ansvarighet för de af dem inom slutet af April månad delta år vidtagne beslut och åtgärder, hvilka äro upptagne uti de till samma tid af Utskottet granskade Protocoll. Stockholm den g Julii 1823. Utlåtande, i anledning af RiksdagsFullmägtigen Olof jonassons motion om undersökning , rörande utgifterne vid Garnizons-Sjukhus-Byggnaden i Stockholm. Från Hedervärda Bonde-Ståndet har till StatsUtskottet blifvit remitteradt ett så lydande Memorial: ”Närlagde handling visar, huru från och med November månad 1816 till och med sistlidet års slut, aflöning oupphörligt utbetalats till 2:ne Tjenstemän och en Vaktmästare för Garnizons-Sjukhus-byggnaden här i Stockholm, en aflöning, som uppgår till icke mindre än 8086 R:dr 3a sk.
Salpetertillverkningen hade nästan alldeles upphört, men torde, i följd af de understöd, som från salpeterfonden blifvit lemnade, ånyo upplifvas. Linne-, Ylleoch Bomullsväfnader tillverkas egentligen endast för eget behof. Antalet af Bruk, Färgerier, Garfveriet• med flere dylika anläggningar är i bifogade tabell upptaget. Främsta rummet deribland intager Strömma Bomullsspinneri vid Carlshamn, hvilket under sednare åren blifvit mycket förbättradt och tillökt. Handeln inskränker sig till afsättning af potates, bränvin, viktualier och skogseffekter. Priserne hafva under de förflutna åren stigit betydligt, hvilket ostridigt är gynsamt för landtmannen, blott han icke derigenom later förleda sig, att vända sin omtanka från det egentliga jordbruket lill bränvinsfabrikationen eller att alltför mycket anlita skogarne. Lättade Kommunikationer befordra en lilligare rörelse, som åter framkallar ökad produktion både af jordbruket och industrien. Något är i delta afseende redan tillgjordt genom åtskilliga vägars förbättring, dertill bidrag af statsmedel nådigst blifvit beviijade; men mycket återstår ännu. Folket är villigt, att härtill bidraga, men förmår icke allt af egen kraft'och ytterligare understöd för arbeten i samma riglning hafva således blifvit i underdånighet begärde. Enahanda är förhållandet med större odlingsoch vattenaltappningsarbeten. Många nyodlingar hafva redan blifvit verkställde äfven å mark så stenig och oländig, att man vid dess betraktande i ouppodladt skick skulle anse den icke vara arbetet värd, samt att i andra provinser, der marken i allmänhet är 14 mera jemn och stenfri, ingen skulle på odlingen af sådan jord nedlägga arbete; dock lönar det sig ganska väl, och odlaren erhåller i blifvande skördar full ersättning för använd kostnad och möda.