Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 75- Utlåtande, i anledning af väckt fråga om bidrag till underhållandet af Hallnäs Bro i Westra Härad af Jönköpings Län. (I.-A.) Riksdagsfullmägtigen för Westra Härad af Jönköpings Län, P. Pettersson har uti afgifvet, till Utskottets behandling remitteradt, Memorial andragit att, sedan innehafvaren af Hallnäs hemman i berörde Härad, hvilken, emot Roteringsfrihet för samma hemman, haft sig ålagd skyldigheten att underhålla Hallnäs Bro, detta åtagande sig afsagt emot belöpande Rotefrihets-afgifts utgörande; så har underhållsskyldigheten af samma bro blifvit på Häradet öfverflyttad, och då detta onus blefve för orten nog tryckande i anseende dels till den utgift af nära 4ooo R:dr Häradet fått vidkännas genom ombyggnaden af nämnde bro och dels till den betydliga längd af 1200 a i3oo alnar landsväg som af hvarje hemman måste vidmaglhållas, har P. Pettersson anhållit, att den Rotefrihets-afgift Hallnäs Hemmansegare numera erlägga till Kronan, måtte af Häradet få uppbäras såsom ett af billighet och rättvisa påkalladt bidrag till brons behöriga underhållande. Enär, enligt gällande Författningar, broar och vägar i allmänhet skola af orternas invånare sjelfve 26 402 Stats-Utskottets hållas i farbart skick samt motionären icke närmare uppgifvit eller styrkt på hvad grund undantag i detta afseende för Hallnäs bro egt rum eller med hvad rätt innehafvaren af Hallnäs hemman kunnat afsäga sig ett en gång åtaget, bestämdt onus, finner Utskottet sig, i anseende till det outredda skick, hvari frågan nu befinnes, icke kunnat tillstyrka bifall å Motionärens ofvanberörde anhållan. Utlåtande, i anledning af väckt fråga om StatsVerkets rätt till Öfvermålskappar å den Ecclesiastike Staterne anslagne KronoTiondeSpannmål. (I.-A.) Hos Hederv. BondeStåndet har Anders Danielsson från Elfsborgs Län uti afgifven motion sökt fästa RiksStåndens uppmärksamhet på en af vederbörande RevisionsContor inom K.
Fängslad af det enkla, men allvarliga föredraget, stannade hon kvar ända till slutet, och nästa gång Rosenius predikade satt hon åter på den omålade träbänken bland de tarfliga gummorna och lyssnade lika uppmärksamt som de till ord, hvilka åstadkommo en omgestaltning af hela hennes lif. Omedvetet hade. hennes ande törstat efter något högre än det, hvarmed hon hittills sökt tillfredsställa den; hon fann det här i evangeliets lefvande förkunnelse och kände sig lycklig såsom aldrig tillförene. V i kunna ej dissekera gången häraf, blott observera verkningarna. Nog af, den firade, beundrade härskarinnan inom nöjets värld var en helt annan, då hon efter vintern i hufvudstaden återvände till hemmet på landet, än hvad hon var, då hon lämnade det. Intressena voro ock andra. De muntra tillställningarna, middagsbjudningarna, sällskapsspektaklerna, efterträddes af ett lif i kärlekens verksamhet för andra. Fattiga och sjuka besöktes och på godset fanns ingen stuga så låg, att icke den vänliga friherrinnan trädt öfver dess tröskel, med alltid öppen hand och öppet hjärta för nöden. Med sanning sades om henne, att hon blifvit en moder för alla sina underhafvande. En läsoch arbetsskola öppnades för barnen, och missionsfester firades på gården, illustrerade af främmande, framstående lärare, som inbjödos från skilda håll. Den lifliga husfrun rörde sig nu på ett nytt område med samma ursprunglighet, samma lust och glädje som förut inom helt andra kretsar. I den stora salen eller under de gamla träden på gården dukades bord för mötesdeltagare och en mera förekommande värdinna kunde man ej lätt påträffa. Hennes kristliga lifsåskådning gjorde henne ej tung och trång, tvärtom bibehöll hon hela sin personliga originalitet, under det hennes blick inåt och utåt blott alltmer vidgades. Den sprittande humor, som alltid utgjort ett framstående drag i hennes skaplynne, förnekade sig ej. Ännu alltid vistades hon om vintrarne i Stockholm, dit nya intressen drogo henne, och där hon numera företrädesvis umgicks med tidens mest framstående andliga talare, såsom Rosenius, Elmblad, Janzon, Thomander, Fjellstedt, in. fl.
Voltaire, den store gäckaren, i hvars trettio band Verser knappt finnas tre blad Poesi, gaf de svaga snillen den stöten, att älska goss-årens ras. För dessa kan krämerskan gifva lagar. Men hon vågar det för Snillen och Konungar; vågar sträcka sin arm till höjden af Sjelfvarelse och Mandom! Ej, att jag vill utesluta någon Skönhet. Det är just detta dårliga väldet jag bestrider. Må hela verlden njuta sitt lif! Förtjusen, J Rimmare. Men sägen ej: ”så skall ni förtjusa, eller tyst”! – I Snillets verld är frågan blott, hvad af Sannt och Skönt gifver själens högsta ljus, rörelse, nöje. Detta är den enda Regeln: och nog. Följen den: med Rim, eller utan! Tillhören blott icke de själar, som äro gjorda för att följa, ej för att finna; gifven blott en sann förtjusning åt den krets J väljen: af små eller stora, jollrande eller manliga, gladare eller djupare andar! – Kasten ert öga öfver jorden. Denna lysande krets af Skönhet, som nu omgifver er, nu uppfyller edra sinnen, – var den alltid? Också då, när den låg kringströdd i Naturens vildhet? Gudomliga sinnen uppsökte, samlade den. Har denna verksamhet upphört att finnas, sedan några svaga, otillräckliga själar började säga: ”vi behöfva ej mer”? – De känna konst-siraten, men ej passionen; de ha omkring sig dagens lekande, men icke seklernas odödliga alster. Också veta de ej, att en skönhet, som nyss kommit ur Naturen, måste hafva ett slags vildhet ännu; men som ej annat är, än nyhet och natursanning i de starkare behagen. Dock – Sanningen är alltings värde. Ingen är något, utan genom sanningen af det han är. Läsare! var en själ; var ej endast ett ljud! – Hvad jag söker, är Sanningens och Känslans högsta kraft. Man har skapat en Natur – af sin egen Medelmåtta; och derifrån, så långt möjligt, aflägsnat allt nytt, stort, ädelt. Man har oupphörligt fordrat liflighet och de lätta behagen; knappt nämnt höjd, styrka, majestät. Huru mycket af verklig
Rikets bekryckte "ställning och alla de olyckliga följder, som ett förödande krig medfört, hwilka hast det skaoeligaste in, "flytande pä alla inhemska tillgängar, men Hans "Majit känner äswen ä andra sidan, att den allmänna miljan, som säkerligen wid detta tillfälle ej kan "wara mer än en, ofelbart, om någon möjlighet finnes, ej lärer maktläta att bereda denna tillgäng. "Mä den blifwa Swenska Folkets sista gärd till det "Broder-Folk som ett oblidt öde frän Moderlandet afsöndrat och den säkraste borgen för kommande tider, "att i Swenska mannabröst aldrig tacksamheten mot ''sine förswarare skall utslockna," "Kongl. Majit »örblifwer Riksens Ständer med "all Kongl. Näv och ynnest wälbcwägen." e ^ R 6. glc VVstterlisör. Lika lydande med det Höga Originalet intygar: 6. SilvsrLtolos. Se - Den 7 December. 49r Sedan Stats - Utskottet erhållit del af Kongl. MchtS osman högstberörde nådiga proposition, hac Stats Utskottet ansett nödigt innan Ullfallet kunnat något utlärande häröswer afgifwa, att erhålla upgift pä de Officerare, Under Officerare och manskap as f. d. Finska AlMeen, som nu MisiciS i Swerige och wilja i Kongl. Maj:tS och Riketö tjenst qwar blifwa. Ester härom hos Kongl. Mchtö Hof-CancellersEmbete gjorde anmälan, har Kongl. Maj:t under den 7 i denna mäjiad täckts meddela Scats Uiskortet det Memorial, med ätföljande handliiigar, som Kongl. Majlis tjenstgörande General-Adjutant för Armeen Herr General LieUtenanten och Commendeurett Friherre ^Ziercreut^ i detta ämne afgifwlt och hw ras häc bifogas en Afskrift lud brrr. A/ samt under l^ikk.
I följd häraf tror jag ej, att namnbelåningen bör sträckas längre än förr. Hvad åter lån på statspapper beträffar, är det icke sagdt, att sådana alltid stå till buds, och den säkraste utlåningen är alltid mot inteckning i fast egendom. Det är vist en nedstående tableau, att den fasta egendomen i landet redan är så intecknad, att denna utlåning icke ensamt lemnar tillräckligt utrymme för placering af alla de medel, som kunna komma i fråga; men detta kan hjelpas, om man icke uteslutande håller sig inom halfva taxeringsvärdet. Dessutom i fall man antager, såsom händelsen vanligtvis är, att taxeringsvärdet är nog lågt, finnes en annan utväg, nemi. Den a Maj e. m. 83 att genom ordentlig värdering få utrönt, till hvad belopp en egendom kan belånas. Jag får således, då ingen viss motionstid är bestämd för frågor af denna beskaffenhet, nu föreslå den ändring i grunderna för lånerörelsen, alt utlåning på fast egendom må utsträckas till f af taxeringsvärdet. Hr von Hohenhausen: Hvad först angår Directrs hittills iakttagna förfarande, har jag redan yttrat, att detta förfarande för det dermed åsyftade ändamålet påkallar R. o. Ad:s tacksamhet. Hvad åter förhållandet för framtiden beträffar, anser jag ej rätt att stadga obegränsad utlåning på namn, helst testatorerna för de enskilda fonderna stadgat, att säkerhet genom inteckning bör tagas. Fråga uppstår således att bestämma en lämplig maximisumma för namnbelåningen, enär den icke bör vara obegränsad och det hittills stadgade beloppet af 3o,ooo r:dr visat sig otillräckligt. Visserligen hafva genom Utsk:s förslag, att vidare utsträcka belåningen såväl på fastigheter som statspapper, större utvägar vunnits; men svårigheter kunna ändock uppstå att få alla medel fruktbärande.
Dock som härvid tillika förekommit, alt, till ledning för Banco-Fullmägtige, måste, under nu inträdde förhållanden, vid Fullmägtiges Expedition vara att tillgå serskilde, på grund af delsdagligen, dels för hvarje vecka ingående rapporter, sammanfattade tablåer, utvisande ej mindre silfver-uttagen från Cassorne för hvarje dag, än äfven metalliska Cassans ökning och minskning, samt förändringarne med Bankens Sedeloch Depositions-skuld, äfvensom reela fondens förhållande till densamma, och derjemte lånerörelsen i dess serskilda detaljer vid hvardera af de 3:ne Disconterne; och då således, vid uppgörandet af desse tablåer, hvilka icke kunna undergå den för Bankens öfrige räkenskaper föreskrifne revision, men hvilkas rigtighet dock är af obestridlig vigt, misstag måste vara Bära nog oundvikliga, såvida sammanfattningen och controllen af desamma* skola åligga en enda, af många olikartade göromål upptagen, tjensteman, har Utskottet, med afseende jemväl å den af Rikets Ständers sistlidet år församlade Revisorer gjorda erinran om berörde Tablåers sorgfälliga granskning och tillbörliga noggrannhet för framtiden (se tryckta Revisions-berättelsen af 1839, pag. 10, 11.) funnit det vara högst angeläget, att en serskild coniro 11 af förenämnde Tablåer tillvägabragtes och att för sådant ändamål en person med vana och skicklighet vid räkenskaps-göromål vöre skyldig att inom. Banco-Fullmägtiges Expedition biträda. Alt Utskottet, genom ifrågavarande förslag, likväl icke velat åstadkomma inrättandet af en ny tjestebefattning inom nämnde Expedition, tordebäst ådagaläggas deraf, att Utskottet ej såsom lön, utan såsom arfvode, uppfört den föreslagna ersättningen.
Till upplysning rörande de sedan år 184* med Lifgardet till häst vidtagna regleringar och i följd deraf uppkomna besparingar å derför uppförde statsanslag, har Utskottet ansett sig höra meddela följande. Uti den för nämnde regemente år 1841 af Kongl. Maj:t utfärdade aflönings-stat, hvilken likväl icke blifvit af Rikets Ständer godkänd, uppfördes löner lill sammanräknadt belopp af b:ko r:dr jo,oi5: 11. „ Sedan, jemlikt Kongl, brefvet af den 10 Juni 1841, indragning egt rum af lönerna för en stabs-ryttmästare och en musik-direktör samt, enligt Kongl, brefvet den 28 December 1844» 1 sammanhang med regementets försättande på 4 1 stället för 5 sqvadroner, ytterligare indragits 1 ryttmästare, 1 löjtnant, 6 under-officerare, 2 trumpetare, 1 hofslagare och 5 korporaler, hvaremot tillkommit löner för 1 under-löjtnant och 1 regements-väbel, minskades härigenom af löningarnes belopp år 1845 till 65,066: 42, & i följd hvaraf uppkom en besparing af 4>94^; 16. 6. Vid fastställandet af ofvanberörde interims-stat af den 26 Mars 1846, vidtogs i afseende på regementets organisation den förändring, att sekund-chefen och majorerne, mot frånträdande af sqvadronerna, undfingo ersättning genom ökade löner samt de af dem dittills innehafde 3:ne sqvadoner i stället tilldelas ryttmästare, hvilkas antal sålunda ökades från en till fyra, emot det att de förut å staten uppförda fyra stabsryttmästaretjenster indrogos; hvarförutom, jemte reglering af ryttmästarnes och under-löjtnanternes löner samt bildande af en andre löjtnants-grad, indragning af åtskilliga beställningar ytterligare anbefalldes.
Slutligen anmäldes och bordlädes nedannämnde, från Utskin inkomne Mern. och Betänktn nemi, från StatsUtskottet: N:o 207, med förslag angide aflöriingen för Riksg.Kontia embetsoch tjenstemannapersonal samt vaktbetjeniug; Nio 208, ang:de arfvodes anvisande jemväl under innevide riksdag för befattnin med de tryckta riksdagshandlingarues mottagning, vårdande och utdelning; N:o 209, ang:de fortfarande understöds beviljande för Riksg.- Kont:s enkeoch pupillkassa; Nio 210, i ani. af väckt motion angide pensionen för aflidne Ofverkrigskommissarien Fr. Lindstedts efterlemnade döttrar; Nio 211, med förslag till stadganden i Riksg.Kontis Reglem, 220 Den 15 Oktober. ang:de de vid föreg:de riksdagar beviljade, men ännu icke utbetalda statsbidrag. Sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:t: N:o 19, i ani. af väckt motion om bestämmande af tillverkningsafgiftens belopp och beräkning af redskapens atverkningsförmåga, i händelse K. M. skulle bifalla en af BondeSt:t hos K. M. gjord anhållan, att bränvinstillverkning i mindre bränneri, utan tillsyn af kontrollör, skulle tillåtas äfven under åren 1861 —1863. K. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m. In fidem, O. Brakel. Måndagen den 15 Oktober 1860. Plenum kl. 6 e. rn. Justerades 2 prot.-utdr. för d. 13:de dennes och pleniprot:t för d. 27:de sistl. Juni e. m. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att de sista bladen af riksdagsbeslutet blifvit till Riddarh.Kansliet aflemnade, för att förses med underskrifter af Ståndets ledamöter. Eöredrogs StatsUtskrts d. 10:de och Urte dennes på bordet lagde Utlåt.
Öfver de hvita spetskjolarne var kastad en puderkappa af hvit taft, och den bild, som mötte fröken Constance i spegeln, var så förtrollande vacker, att hon ej kunde låta vara att småle åt den. Ögonen voro icke röda, och de fingo ej heller blifva det. Med en djup suck sjönk bruden åter ned på stolen framför toiletten. – Gör mig åtminstone så vacker, att man aldrig glömmer, hur skön Constance Koskull var på sin bröllopsdag, sade hon. Jag skall sitta så trankilt som möjligt. Har Lisette en hjärtans kär? Ja, jag vet. När Lisette gifter sig med honom, skall jag skänka Lisette en brudgåfva. En stor penningsumma skall jag skänka Lisette, jag kan skänka bort hvad jag vill och ge ut så mycket jag vill för egen räkning, blott den här dagen är öfver! Å, Herre Gud, om den vore öfver! Gift sig aldrig annat än för kärleks skull, Lisette! Det är en misère. Nej, nej! Jag sitter ju stilla. Högre, högre skall håret vara, så där ja! Och smålockarne i pannan skola stå som ett burr under slöjan och kransen. Jag vill vara den vackraste brud, som någonsin skådats i Götheborgs stad. Det är bra. Sätt nu på klädningen! Har Lisette någonsin tagit i tjockare atlas? Det står af sig själf. Det är skada att långa släp ej äro à la mode i år, jag skulle tyckt om att höra det här atlaset fräsa efter mig. En kort brudklädning är egentligen ganska ridikyl, och detta mode är beklagligt för den brud, som ej har en liten fot. Fröken Constance beskådade med välbehag den lilla foten i den hvita brudskon. Hon lyfte upp den korta brudklädningen och vred på den höga vristen. Så betraktade hon den bländhvita halsen och armarne och hela den på samma gång smärta och yppiga gestalten. – Gå nu ner efter min mor, Lisette, och säg, att jag är färdig och att nu blott återstår att sätta på slöjan, kransen och kronan. Men kom snart igen, annars springer jag min väg från alltsammans. Jag törs ej vara allena. – För all del, nådig fröken, gråt inte! Tänk på de vackra ögonen! – Nej. Jag gråter inte. Men skynda!
Jag tager mig derföre friheten föreslå, att R. o. Ad. måtte besluta att låta måla sin Landtmarskalks vid denna rksdag, Gr. Gustaf Lagerbjelkes porträtt samt uppdraga åt Riddarh.- Direktionen att detta beslut verkställa; och anhåller jag att Hr Gr. o. Ordföranden ville framställa propos. på bifall till detta förslag. Hr Gr. o. Ordföranden förmälte, att Frih. Tersmeden hade löreslagit, det R. o. Ad. måtte besluta, att Hr Landtmarskalkens vid innevarande riksdag, Gr. Gustaf Lagerbjelkes porträtt skulle förfärdigas, för att förvaras bland den å Riddarhuset befintliga samling af Landtmarskalks-porträtter, samt uppdraga åt Riddarh.- Direktionen att detta R. o. Ad:s beslut till verkställighet befordra; hvarefter Hr Gr. o. Ordföranden hemställde, huruvida R. o. Ad. bifölle hvad sålunda föreslagits. Denna propos. blef med starka och enhälliga ja-rop besvarad. Anmäldes och bordlädes nedannämnde från Utsk:n inkomna Mermr, Utlåtm och Betänkm, nemi. från: Stats-Utskottet: N:o 167, ang:de verkställd omröstning i ani. af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i fråga om anskaffande af medel till jernvägsbyggnader; - Den 14 Oktober. 23 N:o 168, i ani. af dels erhållna återremisser, dels Riksståndens skiljaktiga beslut rörande en del af de i Utlåtit N:o 141 behandlade frågor om statsbidrag lör vägförbättringar, brobyggnader, kanaler, vattenaftappningar och andra arbetsföretag; N:o 170, med förslag till sammanjemkning eller voter:spropos:r i ani. af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut rörande åtskilliga af de åttonde hufvudtiteln tillhörande anslagsfrågor; Sammansatta Statsoch Banko-Utskottet:
Län afgifvit underdåniga utlåtanden, dervid StatsContoiret anser sig böra underdånigast tillägga: att, hvad beträffar den väckte frågan om frånskiljandet i Skaraborgs Läns undsättningsredogörelsc af de 25,043 R:dr 16 sk., som utgjorde värde för sådan Spanmål, som utlånats emot rättighet, att in natura återbetalas, ansåg StatsContoret en särskild redovisning deröfver lända till mera reda och ordning, än om denna utlåning sammanblandats med de utborgningar, hvilka borde med penningar aterbetalas. I allt fall skulle ändock, som sedermera skett, Länets totala undsättningsbelopp i den öfver hela undsättnings-anstallcn sammandragne Redogörelse blifva synlig. Angående den af Rikets Ständers Revisorer omnämnde förlust å försåld Spanmål från Carlstads Magazin, år 1829, får StatsContoret underdånigst nämna, att, enär denna Spanmål efter en längre tids Magasinering var af Sädesmask mycket angripen och i öfrigt af mindre god beskaffenhet, måste densamma till ytterligare försämrings förekommande å Auction försäljas, ehuru sådant under ett godt år och låga Spanmålspris skidle medföra förlust, hvilken betydligare ökats om med denna af nödvändigheten påkallade afsättnings-utväg, längre på tiden utdragits. StatsContoret framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Storm ägtigste, Allernådigste Konung Eders Kongl. 31 a j : t s Underd ånigstc, tropligtigste tjenare oell undersåtare C. Tonelius. P. Westerstrand. L. G. af Sillén. P. G. Welin. Stockholm den 17 Junii 1851. Th. Nyström. Jac. Fred. Mull em. ( 6 ) Stor mägtigsle, Aller na digste Konung! De år 1839 församlade Rikets Höglo 11.
Söker nu uti Herrans bok, och läser: Icke ett af dessa stycken skall fela; man skall ej sakna deraf antingen ett eller annat; ty han är den der igenom min mun bjuder, och hans Ande är den det tillhopahemtar. Han kastar lott öfver dem, och hans hand delar ut måttet ibland dem, att de skola hafva der arfvedel inne evinnerliga, och blifva deruti utan ända. Men öknen och ödemarken skall lustig varda, och vildmarken skall glädjas och blomstras, såsom en lilja. Hon skall blomstras och fröjdas i all lust och glädje; ty Libanons härlighet är henne gifven, Carmels och Sarons skönhet. De se Herrans härlighet, vår Guds majestät. Stärker de trötta händer, och vederqvicker de magtlösa knä. Säger till de förtviflada hjerta: Varer vid godt mod, frukter eder intet. Si, edar Gud, som vedergäller, han kommer till att hämnas, och skall hjelpa eder. Då skola de blindas ögon upplåtne varda, och de döfvas öron skola, öppnade varda. Då skola de halte springa såsom en hjort, och de dumbas tunga skall lofsjunga; ty vatten skola flyta i öknene hit och dit, och strömmar i vildmarkene. Och der tillförene hafver torrt varit, der skola dammar vara, och der vattulöst hafver varit, der skola rinnande källor vara; der tillförene ormar legat hafva, der skall gräs, rö och säf stå. Och der, skall vara en stig och väg, hvilken den helige vägen heta skall, så att ingen oren skall gå deruppå, och den samme skall vara för dem, att man deruppå gå skall; så att ock det fåvitske icke behöfva der ville fara. Der skall intet lejon vara, och intet rifvande djur träda deruppå, eller der funnet varda; utan man skall gå der fri och säker. Och Herrans förlöste skola igenkomma, och komma till Zion med glädje; evig fröjd skall vara öfver deras hufvud; lust och glädje skola de få, och värk och suckan måste bortgå.
Men iakttag den yttersta försiktighet, att inga plumpar spillas eller misskrifningar inträffa härvid, ty sådant kan man aldrig själf med bästa vilja i världen utplåna, utan det kan blott tiden eller — apotekaren. Skulle olyckan vara riktigt framme, finnes det t. o. m., har jag hört berättas, lut och märkbläck, som ' kunna taga hål på tyget, så att man får roa sig med att stoppa sitt vackra linne så godt som med detsamma. Därför anse vi bäst vara att märka med garn, och » öfning ger färdighet »! När sedan allt genomgått den första tvätten och ligger där glänsande hvitt, hur skönt att få plocka in det på sina bestämda platser, hvilka kanske ej äro så goda att utfundera med ens, men sedan vi fått dem, kom ihåg att alllid lägga hvar sak på sin plats, så att det t. ex. går för sig taga fram en handduk eller annan småsak i mörkret. Trefligast är att hafva ett väl inredt, flyttbart linneskåp, men mången får nöja sig med ett väggskåp, och äfven det går för sig. Några smalare hyllor kunna, om man så tycker, anbringas öfverst i skåpet, på hvilka man då förvarar örngott; annars går det väl an med lika breda också. Helst bör skåpet vara måladt invändigt med någon vacker ljus oljefärg och hyllorna i kanten förses, antingen med s. k. hyllremsor af pressadt papper eller med virkade, styfva spetsar på hvit juteväf med rödt bomullsgarn broderade bårder, eller slutligen med ljusa vaxduksremsor, pikerade i kanten. Skulle man vilja förse juteväfsbårderna med en liten frans i kanten, afknuten med rödt, då det liknar små tofsar, ar detta eller pressade pappersremsor trefligast. Äro hyllorna eller rättare, är skåpet omåladt inuti, bör man lägga papper på hyllorna. På de öfversta, som borde, såsom ofvan nämdes, vara smalare, läggas örngott, hvarje sort för sig; på den därnäst dukar och serveter, såsom kraft-, frukt-, teoch kaffeserveter, hvarje sort, om man så vill, omknuten helt enkelt med röda band.