Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af samma skäl, som man vägrar studenten, att mot sina professorer eller i strid med den disciplin, som af dem handhafves, utöfva tryckfrihet under ansvarighet inför allmän lag och tryckfrihetsdomstol, måste samma frihet förmenas ej blött den underlydande i krigsståndet, utan äfven presten och den civila tjenstemannen emot deras förmän eller i strid med den disciplin, de alla hafva att iakttaga (så framt nemligen denna skall befatta sig äfven med tillsyn öfver tryckpressen). Häraf skulle hända, att af alla underordnade tjenstemän, d. v. s. största delen af dem, som innehafva den hos nationen befintliga bildning, och nemligen den högsta praktiska, en hvar vore i egenskap af författare underkastad enahanda förmanskap, som i tjenstgöringen. Han njöte tryckfriheten endast då, när hans förmän icke i hans arbeten funne någonting mot mot tjenstens fordringar stridande. Minst ägde lian mot egna förmän begagna den allmänna, lagbnndna yttranderätt i tryck, som blifvit nationen så högtidligen försäkrad, och till hvars helgd väsendtligen hörer, att ingen annan domstol, än den i Tryckfrihetsförordningen bestämda, skall kunna, upptaga åtal för missbrukad tryckfrihet. 1 hela embetsförvaitningen vore härigenom en hvar fredad från offentlig granskning just af dem, som framför andra bäst veta och bäst förstå, huru han sköter sitt kall. De vore skyldige ej blott att lyda honom och att tiga i tjensten, hvilket de villigt göra, när han ej åstundar höra deras omdömen, utan ock att tiga inför nationen, vid äfventyr, att den, som misstyckte granskningen af sina göromål, sjelf dömde granskaren till disciplinärt straff. Genom tryckfriheten vore då öppnadt ett nytt fält för förföljelse, vådligare i den mån, frestelsen dertill är större, än vanliga frestelser till förtryck; och den mera lagbundna sjelfständighet för statens tjenare, som den beviljade allmänna friheten förespeglat, upplöste sig i ett -gäckeri. Så tillgår dock ännu icke i våra embetsverk, och skulle förmodligen misslyckas, om det försöktes ’).
Till undvikande af all misstydning i fråga om den kurs, hvartill växlar få köpas och säljas; har Utskottet vid dessa föreskrifter tillagt den hänvisning, Mom. 11 innefattar. Sedan Rikets Ständer bifallit det af Utskottet i Memorialet N:o 56 framlagda förslag till reglementarisk föreskrift; är detsamma i punkten 14:o upptaget; dock med den förändring i redaclionen, som ansetts af behof påkallad, för att förekomma allt missförstånd om Rikets Ständers rätta afsigt. I stället för 112 §, som kommer att utgå, skulle inflyta det stadgande, punkten 15 innehåller, och hvilket med ett mindre tillägg i redactionen motsvarar 59 § i Utlåtandet N:o 44, hvilken § blifvit gillad genom votering i Förstärkt Banco-Utskott. Banco-Utskottets Memorial, N.-o 68. 15 Ulskoltet, sorn redan tillförene uttalat den åsigt, alt då Banken är skyldig sina sedlar med silfver inlösa, borde guld, hvilket egentligen är att betrakta såsom en handelsvara icke inköpas; har nu, på grund häraf genom punkten l6:o, som kominer att motsvara 113 § i Banco-Reglementet, föreslagit, att guld icke må inköpas, när tillgången deraf uppgår till en tiondedel al Bankens Metalliska Gassa; och torde, vid detta förhållande Herr Rosenblads, Bernhard samt Herr Th. Fcenanders motioner angående förändringar i Banco-Reglementet, få, i hvad de angå inköp af guld, anses besvarade. Efter det Rikets Ständer, med bifall till Utskottets förslag i 60 och 62 §§ af Utlåtandet N:o 44, beslutat, att i stället för 115 § i Banco-Reglementet de uti förslnämde §§ intagne föreskrifter skola uti Banco-Reglementet ingå; så har Utskottet i punkten 17:o upptagit berörde föreskrifter. 1 utbyte mot de stadganden, Banco-Reglementets 116 och 117 §§ innefatta, lärer böra, i följd af Rikets Ständers beslut med anledning af framställningen i 63 § af Utlåtandet N:o 44, uti blifvande
Majit i den nu väckte frågan om förändrade grunder för Finsmidets understöd uti Eskilstuna och förökande af redan dertill använda medel, täcktes, efter vederbörandes hörande, vidtaga sådana åtgärder för denna gagneliga Inrättning i synnerhet, samt Jernoch Metall-förädlingen i allmänhet , att samma Näringsgren må komma i åtnjutande af alla de förmåner och uppmuntringar, sorn Eders Kongl. Maj:t i Nåder finnér bäst lända till dess förkofran och tillväxt, i hvilket ändamål medel torde kunna af Manufaktur Diskontfondens besparingar och årliga vinst tagas och an* Tändas. Riksens Ständer framhärdar &e. 386 Underdåniga Skrivelser. Uppläst oell gödkänd hos Ridd. och Ad* d. 5 junii IgI8, Prest-Ståndet cl. 5 — —• — BorgareStånd<;t d, 5 Bonde-Ståndet d. 6 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. Maj:t angående understöd för Höganäs Stenkohls-Verk i Skäne. Med Öfvertygelse , att hvarje Hushållningsföretag , sorn för Staten medförer någon serdeles båtnad , äfven äger anspråk på dess omvårdnad , hafva Riksens Ständer ansett det icke vara en för Staten främmande förbindelse att vidtaga tjenlig© utvägar till upprätthållande af1 det i Skåne belägna Höganäs Stenkohls-Verk, hvarSj allmänna nytta så ofta blifvit erkänd.
Men just här förekommer den högst anmärkningsvärda omständigheten, att köparen kan, så snart detta stadgande blifvit i offentlig lag infördt, förvara sig mot svek å säljarens sida genom innehållandet af köpeskillingen, till dess han erhållit uppbud, och att om han förut utbetalar något, är det en act af serskilt psrsonlig credit, för hvars följder han får skylla sig sjelf, så snart Lagstiftaren så tillställt, att han kunnat förutse dem. Borgenären deremot, som aflemnat sitt Capital på personlig credit, men i tanka att när hälst han ville, kunna söka sig realsä - Deri 11 Jun!i /’. m. kerhet, har deremot ingen utväg att undgå den fara han skulle, vara underkastad. Ville man till ofvan föreslagne § göra följa nde tillägg: "Är inteckning, forn Jatunda f-tkies af den art, att genom clest fastställande, köpevilkor kunna rubbas, och är tiden jer uppbördsfokande efter lag, ännu ej af köparen för juten, gån. ge köpet åter, der forn kyparen det påjlår och faljaren ej gitter vifa, att inteckningsanfökan blifvit ål tertagen, eller till 'öfverensflämmelfe med kpevilko. ren förändrad” Då synes mig all erforderlig billighet iagttagen. I fall af försuten skyldigt het att inom stadgad tid söka uppbud, är det rättvist att köparen får skylla sig sjelf om någon olägenhet för honom uppstår. Det är med dessa anmärkningar jag anhåller om återremiss af Betänkandet. Herr Ehrenborg, Cafper: Uti det nu uppläste utlåtandet öfver af mig och flere gjorde motioner om rättighet för den som åUtmätningseller Concursauction iDropat fastighet, att, då han styrker sig hafva erlagt köpeskillingens belopp, vid vederbörlig Domstol erhålla dödande af de inteckningar, sorn kunna samma belopp öfverstiga, har Högloft.
9 R:dr och derunder vore alldeles utesluten från förmånen att hos nämnde Hypotheks-förening erhålla amorteringslån, som sålunda endast kommo de större jordbrukarne tillgodo, — det ej kunde förnekas, att ju Bankens fastighets-lånerörelse icke allenast vore af synnerlig vigt för landet, utan ock för Banken innebure största fördel och säkerhet, så har mo tionären, jemte det han bestridt all vidare rubbning af denna rörelse, föreslagit, att Rikets Ständer måtte besluta, att fonden till utlåning mot inteckning i fast egendom skall återföras till det före sednaste riksdag för densamma bestämda belopp af 9,750,000 R:dr Riksmynt, att efter förut gällande grunder fördelas mellan landet och städerna; b) af Riksdags—fullmägtigen Lars Gustaf Andersson från Elfsborgs län, som föreslagit, att Bankens landtfastighets-fond måtte återfå de 975,000 R:dr, som under de sednast förflutna tre åren blifvit derå innehållna, och sålunda hestämmas till sitt förra belopp, 8,475,000 R:dr; varande till stöd för denna framställning åberopadt det förändrade förhållande, som sedan sistariksdagen inträffat, att nemligen denna fond, hvarå då förefanns en behållning af omkring 120,000 R:dr, oaktadt 230,000 R:dr blifvit från fonden till andra Bankens lånerörelsegrenar öfverflyttade, nu vore till hela beloppet utlånad och penninge-efterfrågan derutöfver så stor, att lånsökande, hvilkas handlingar blifvit godkända, nödgades vänta i åratal på utbekommande af dem beviljade lån; c) af Riksdags-fullmägtigen Anders Nilsson frän Hallands län, som föreslagit, alt % af Bankens behållna vinst måtte användas till fastighetslånefondens förstärkning; och d) af Riksdags-fullmägtigen Olof Lindström från Westerbottens län, som, i betraktande af det stora behof af understöd, hvaruti landets modernäring, jordbruket, för närvarande sig befunne, äfven föreslagit, att landtfastighets-fonden, om möjligt, mätte med något högre belopp förstärkas. 2:o Angående grunden för lånesummans bestämmande.
Arbetet fortgick, men den beräknade kostnadssumman befanns otillräcklig sedan alla priser stigit till en förr ej känd eller förutsedd böjd. Ett mer än halffärdigt arbete kunde ej lemnäs ofullbordadt äfven då den politiska utvecklingen af de ömtåliga förhållanderne närmat sig en önskvärd lösning. Att nu förglömma alla de skäl, hvilka föranledde be slutet om befästandet af Slite hamn och endast tänka det närvarande som ett oföränderligt förhållande samt, sedan farorna äro öfver, nära nog neka att de någonsin hotat, eller kunna återkomma, kan ej af mig gillas. Af dessa skäl anser jag att den summa, som fullbordandet af verket fordrat, bör anslås att utgå med 51,000 R:dr R:mt årligen under nu följande 3:ne år.» af Herr 0. J. Fåhreus vid 2 punkten mom. a; vid 13 punkten i hvad den rör aflöningen för Topografiska Corpsens Chef; vid 18 punkten, mom. a och b; vid 2 punkten (extra anslagen) mom. a och förra delen af mom. b; Vid samma punkt mom. c: »Till Rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål anvisade Rikets Ständer vid sisllidne Riksdag, såsom vanligt, ett kreditiv å två millioner R:dr Ranko, hvarförutan, uppå Kongl. Maj:ts Nådiga framställning om behofvet af ett serskildt kreditiv för vidtagande af nödiga åtgärder till upprätthållande af den i anledning af befaradt fredsbrott emellan de stora sjömakterna afgifna neutral i tetsförklaring’, Rikets Ständer »inseende »vigten deraf, att berörde, i öfverensstämmelse med fäderneslandets sanna intresse »och folkets tänkesätt, afgifna neutralitetsförklaring med kraft understöddes, samt »förvissade om nationens beredvillighet att göra de uppoffringar, som af den dåva»rarnle politiska ställningen påkallades», för sagde ändamål anvisade ett serskildt kreditiv å 2\ millioner R:dr Banko. Bland de åtgärder, som åsyftade att gifva kraft åt neutralitets-förklaringen, voro äfven befastnings-arbelena vid Slite.
Lika med hvad vid föregående Stats-Revisioner ägt rum, upptages nu, serskildt för hvarje Verk eller Inrättning, det under granskningsförrättningen befunne förhållande. Kongl Stats-Contoret. Dess forvaltningsåtgärder stödja sig på dit aflåtne Kongl. Bref och de fastställde Riks-Staterne samt redovisas specielt genom Embets-Verkets Protocoller, Registratur, Special-Stater, Memorialböcker och Kongl. Räntekammarens Hufvudböcker, med dertill hörande Verificationer, hvilka Hufvudböcker blifvit i Kongl.. Kammar-Rätten granskade för båda Revisions-åren med anmärkningar. Angående Stats-Verkets tillstånd på det hela äro upprättade och härvid under N:ris 1 och 2 fogade Sammandrag öfver Riks-Hufvudböckernes Capital-Räkningar för åren 1836 och 1837; —- och meddelas, deröfver tillika, för berörde år, följande summariska framställning: Debet. Tillgångar och Fordringar vid årets början, sedan Skulderne afdragits 4,675,845: 9. — Inkomster: Debiterad Uppbörd 10,887,747:22. 8. Stats-fyllnads-Summa .. 1,145,190: Brist i Stals-Regleringen 29,916:39. 3. Extra Stats-Reglerings Anslaget 160,000: 12,222,854:13. u. Öfverlåtelse af Fastigheter från Allmänna Magasins Fonden ., . « 4,395: io. — Återdebitering af såsom Statsutgifter afförde Förskotter och Lån . „ .. .. ., .. .. ., 62,606:38. 8. Afkortning å Inkomsterne .
Af de sålunda framställde, hvarannan alldeles motsatta, anmårkningarne hafva Utskotten icke kunnat hemta anledning att uti dess tili ledacfion af denna $ redan afgifne och i omedelbart sammanhang med beståmmelserne uti 32 och 33 $$ upprättade förslag, hemställa några vidare rättelser, ån att inskränkningen af visitafionsråtten till tj< nstemånnens egne tjensfgörings-dislricter må förfalla, och orden: ”inom egne tjenstgörings-district och” i s morn., samt ”hvar och en inom sitt iienslgåringsdistrict” uti 2 morn. utgå, samt att, Tull-Fiscaler, hvilka af förbiseende kommit att från de i sistnämnde mom. af denna $ uppräknade tjenstemän uteslutas, må deribland näst efter ordet ”Kust-Chef” införas; med iagttagande af hvilka rättelser. Utskotten i öfrigt vördsamt tillstyrka antagandet af 54 $ i Utskottens förenämnde förslag. 16:0 Vid 35$: dels att föreskriften derom, att undersökning å qvinnsperson, som misstånkea hafva på sig förstucket gods, ej må verkställas, utan genom tillkaliad person af samma kön, vore omöjlig att efterlefva, då några qvinnor för sådant ändamål icke finnas vid Tullplatserna anställda; dels att denna $ bordo erhålla den lydelse, Herr Hulling uti dess merberörde reservation föreslagit; samt dels att ansvar borde stadgas för Underbetjente vid Tullverket, som vid Tullplats eller gränsort anhåller en resande, såsom misstänkt att hafva på sig förstucket gods , men å hvilken vederbörande undersökningsman sedermera ej finner skäligt undersökning anställa. Då det i ]855 års Kongl. Förordning befintliga stadgandet, att undersökning å qvinsperson ej egde verkställas, utan genom tillkallad person af sauuna kön, icke, så vidt Utskotten hafva sig bekant, hitintills gjort en sådan undersökning overkställbar, anse Utskotten anmärkningen derom icke förtjena afseende. Likasom Utskotten icke eller finna skäligt tillstyrka den förändrade redaction af denna $, som Herr Halling föreslagit.
Annжus Domitius steg upp, tog en slev och slog henne kraftigt emot den stora, mitt på bordet bland dessertens läckerheter stående bålen, till dess han med denna infernaliska ringning slutligen lyckats tilltvinga sig sällskapets öra. Han lade bort murgrönskransen, tog en min av allvar och värdighet och sade: - Barn, jag nämnde nyss ett ord om teologisk övertygelse. Det ordet var allvarligt, alltför allvarligt för att ej varda en förbisedd främling bland de skalkaktiga, vingade kupidoner, som fladdra från edra läppar. Jag älskar glädjen, mina barn, men glömmen ej, att jag är katekumen! Själv påminnes jag härom genom ankomsten av denne magre, lugne, tigande, högtidlige gäst, vars köttlösa panna I kransat med ängens rosor, till vars mun, som döden förseglat och förruttnelsen åter öppnat, I fört den fradgande pokalen. Han tiger och talar dock med tveggehanda tungomål. Till er, världens barn, säger han: njuten, medan tid är, ty I skolen en gång vara lika hålögda, köttlösa, kalla och stumma som jag. Till mig är hans språk ett annat. De tomma ögongroparna hava blickar, som fråga mig: vad gör du här? Mina barn, denna fråga, riktad till en katekumen, är förebrående och hotande. Hon förskräcker mig väl icke, men hon nödgar mig gå. Jag vördar glädjen och erkänner nöjets konungsliga rättigheter. Jag erkänner dem, även när det rasar som tyrann. Jag erkänner dem, men lämnar, lik Petus, rådkammaren, tills det åter för sin spira med sansad hand. Hellre än att göra uppror avlägsnar jag mig. Därmed fredar jag tillika min katekumeniska känsla och min teologiska övertygelse. Jag går för att återvända, när samtalet, som nu synes mig male prжcinctum, illa gördlat, ordnat sin kiton i blygsammare veck.
Och drifven af det begär att dock ej helt och hållet stöta en vän bort, som alltid kommer vid vänskapsförhållanden, äfven när man är aldrig så viss, att de äro på väg att lossna, sade jag: »Men du behöfver det inte. Du är ju ung. Ännu kan du ju lefva som hittills.» Han svarade ingenting, gick bara ett slag öfver golfvet, liksom kämpande med sig själf, om han skulle tala ut eller ej. Slutligen vände han sig emot mig och sade med en röst, som ej var fri från bitterhet: »Jag kan icke säga dig det nu.» Och innan jag hann svara honom, hade han gått in till sig och stängt dörren. Jag var tämligen förargad öfver den vändning, samtalet tagit, obelåten med hela den situation, hvari jag befann mig, och på samma gång erfor jag ett intryck, hvilket var mig alldeles nytt. Det föreföll mig nämligen, som om i hela denna till utseendet så sorglösa och verksamhetsstarka person fanns något som jag nästan ville kalla tragiskt, något hvilket varslade om, att han skulle komma att tillhöra de individer, som förr eller senare äro dömda att liksom krossa hufvudet mot den nödvändighetens mur, hvilken stänger oss alla från det oupphinneliga, och som dessa individer aldrig lära sig att till fullo respektera. I nästa ögonblick skrattade jag visserligen åt denna tanke, och jag inbillade mig, att den var en tom fantasi, som kom af, att jag i grand och botten höll mera af Tore än jag ville erkänna. Men jag kunde ej fullständigt göra mig denna känsla kvitt, och medvetandet, att på djupet af hans natur kanske fanns en hemlighet, hvilken han dolt äfven för mig, bidrog egendomligt nog att öka den motvilja, som länge grott inom mig mot hans person. Men samtidigt ökade denna obestämda känsla helt säkert också den längtan, att våra vägar ju förr desto hellre skulle skiljas, hvilken jag länge hyst, och som jag ej gjort och ej kunde göra något för att tillfredsställa. Jag kunde nämligen ej undgå att se, att min vän var inne på en väg, hvilken förr eller senare skulle föra honom i olycka. Såväl hans karaktär som hans lifsuppfattning pekade åt detta håll. Att se människor drifna af ett oemotståndligt öde, långsamt, men säkert gå sin undergång till mötes, har alltid varit något af det, som jag fruktat mest af allt i lifvet.
I anledning häraf, och då denna, emot Rikets Ständers vid förra riksdagen fattade beslut, vidtagna åtgärd synes grunda sig på ett uppenbart misstag om Rikets Ständers mening, vågar jag vördsammast föreslå: alt Rikets Ständer måtte besluta, i motsats till hvad Kongl. Majit i Sjunde Hufvudtitelns elfte puukt behagat i nåder yttra, att ett anslag af Sjulio Tusen R:dr R:mt årligen fortfarande på denna Hufvudtitel upptages, i ändamål att användas till godtgörelse af sådan förhöjning i postskjutslegan, som kan blifva en följd deraf att alla slags posthemman befrias från utgörande af detta onus, ulan att detsamma öfverflyltas på de till gästgifveri-, hålloch reservskjuts skyldige hemmanen inom Riket. — Och torde Rikets Höglofliga Ständer, i sammanhang härmed, besluta att gifva detta belopp naturen af förslagsanslag. Angående reglering af Åttonde Hufvudliteln har jag velat fästa uppmärksamheten derå: att en ytterligare förhöjning af lärarepersonalen vid Rikets elementarläroverk, enligt sakkunnige personers upplysning, menligt inverkar på förtroendet till dessa läroverk derigenom, alt tillräckligt antal kompetente sökande saknas till lärareplatserne, hvadan på många ställen nödvändigheten fordrat att till lärare antaga personer, sorn icke sjelfve hunnit eller förmått inhemta det för ett så dyrbart kall nödiga kunskapsmått. För den händelse Rikets Ständer nu skulle finna skäligt be - 448 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 295. vilja de af Kongl. Majit äskade lönetillökningar, Llifver förlägenheten ännu större ; i anledning hvaraf Rikets Ständer torde finna dessa anspråk böra för närvarande anstå, intill dess det redan bestämda antalet ordinarie lärareplatscr hunnit besättas med lämpliga personer, såsom följd hvaraf endast ett inskränktare antal af de 40 särskilda lärareplatserne torde böra med löneansiag förses.
Jerns Församlings kyrkogård, inom Elfsborgs Län, angående fråga om afsöndring af jord från f. d. Löjtnants-bostället vid Westgötha Dahls Regemente Stommen N:o 1 till utvidgande af II R. 215. IV. B. 504. V. A. 98. E. 222. Jernväg emellan Örebro och Hults lastageplats vid Wenern, angående dels jemkningar i vilkoren för den af Rikets Ständer vid sistIidne riksdag meddelade oktroj för, dels och angående ifrågaslälld utsträckning af denna jernvägsanläggning till Köping. II. R. 284. Se vidare Stats-Utskottets Betänkanden Ntris 340 och 354. emellan Örebro och Nora, angående låneunderstöd för anläggning af. III. 149. IL 185. VIII. B. 79, 171, 237. A. 246. E. 363. — emellan Fahlun och Gelle, angående sökt garanti af Staten för fem procents ränta under vissa år å kostnaderna för anlä^gnin® af en. VIII. B. 518. A. 557. E. ilo. A. lil. Industri-Expositionen i London, angående Statsanslag för beredande af tillfälle för ett antal industri—idkare och arbetare att besöka. Se Stats-Utskottets Betänkanden Ntris 126 och 144. Inhyseshjon och husmän, om föreskrifter emot deras utvandringar från Skåne till Danmark. III. B. 150. A. 199. Inkomster, Statsverkets, angående beräkning af. IV. B. 116, 123 217. A. 240. IX. E. 186. Se vidare Bevillnings-Utskoltets Betänkande N:o 24. Inqvarterings-skyldigheten i Stockholm, angående. III. 149. R. 185. Insenst jerna, Adeliga ätten N:0 1421, om anteckningen å Riddarhuset för. I. 5. Instruktion, Justitiae-Ombudsmansangående ett tillägg vid 7 §. af. II.
Skattemannarättj utan serskild lösen j men emot erläggande af den vid fordna Skattläggningen 1ilagda ränta/ij pä 2.-ite under nämnde Kungsgård lydande Lägenheter j Wallaslätten och Herrsjö Angen > hvilka Sökanden skall betydligen uppodlat} hvilken underd. anhållan Sökanden förmodade så mycket rättvisligare kunna bifallas, som Starby-Arrendet vid afträdande! år 1833 föga kunnat påräkna någon förhöjning i och för desse Lägenheter, om de voro uti lika ouppodladt skick som då Sökanden Kungsgården tillträdde, och densamma dessutom, genom de inom Gårdens rågång verkställda och äfven bebyggda odlingar, vujinit så förökadt värde, att med säkerhet lika eller,större arrende kunde anses efter år x 833, fastän Wallaslätten och Herrsjö Angen derifrån afskiljdes, som ditintills för hela Egendomen blifvit betald t, derest inga serskildta onera dermed blifvit förknippade; och har Sökanden härjemte erbjudit sig, 1 händelse K. M:t och Rikets Ständer funno Betänkande n, N:o i8t. 73 Wadstena LinneFabrik för det allmänna medföra den nytta, att den ännu borde få åtnjuta något understöd, hvarförutan den icke kunde underhållas, att, oaktadt nu ifrågavarande odlade Ängar på sätt föreslagit blifvit derifrån skiljdes, förnya det nu gällande Contractet för återstoden af Starby på 3o år, utan afseende derpå att Kungsgården från 1833 förlorade sin utsyningsrätt från den till Götha Canal och Ekeplanteringar aflemnade Skogsparken Fohlehagen, samt de genom försäljning till Skatte nu mera från Starby skiljda Skalgen och Eneby parkerne. Af liandlingarne i detta mål, hvaruti blifvit hörde ej mindre K, Kammaroch K. Commerce-Collegierne än K. Mtts Befthde i Östergöthlands Län, som efter Undersökning på stället, uppgifvit så val Starby Kungsgårds närvarande tillstånd och afkastning som dess fordna beskaffenhet., har Utskottet inhemtat: