Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Propos. till bifall å förevar:de §, utan förändring, blef härefter framsläld, men besvarad med Nej; hvarefter R. o. Ad. biföll denna §, med utbyte af orden ”i denna lag” emot orden ”bär nedan.” §:n 6. Frih. Palmstjerna: Utsk:n hafva här föreslagit de särskildta punkterna a), b), c), d) och e) i likhet med K. Kung. af år 1846, men, hvad punkten f) beträffar, är en ändring af hvad punkterna f) och g) i nämnde Kung. innehåller, vidtagen. Punkten f) i denna § innehåller endast, att i bank-bolagsreglorna skall intagas sältet för bankrörelsens bedrifvande. Således hafva Ulsk:n velat lemna bolagen full frihet härutinnan, med uteslutande af alla de föreskrifter, som hittills hafva varit gällande för alla Privat-banker. Enl. Utsk:ns förslag skulle en Privatbank kunna inskränka sin rörelse endast lill diskont-rörelse eiler utlåning emot namn, med uteslutande af uppoch afskrifnings-räkning och kreditiv-rörelse, som alla banker f. n. idka och för allmänheten medföra den väsendtligasle nyttan; ty diskontrörelsen kan endast i högst få fall anses vara af verklig nytta för allmänheten, enär de penningar, som derigenom komma i rörelsen, skulle komma dit i alla fall, då enskildta personer utlåna sina penningar, till hvarandra, utan att sådant behöfver gå genom Banken. Krediliv-rörelsen samt uppoch afskrifningsräkning måste deremot ovilkorligen genom Bank bedrifvas. Jag anser således föreskrifterna i 1846 års Kung. riktigare. Visserligen kan, om lista §:n ändras i öfverensstämmelse med nämnde Kung., K. M. neka oktroj åt eli sådant bankbolag, som endast ämnar drifva diskontrörelse, men jag tror ändock att det är bättre att Den 16 September f. m. 25 behålla 1846 års Kangis stadgande i förevaride fall och hoppas att R. o. Adr delar denna min åsigt. Frih. Tersmeden:
Fältjägare-regemente, 64 §; Stats-Utskottets Memorial, N:o 317. 11 angående det vid 1844 och 1845 års riksdag beviljade anslag för vägomläggningar och vägförbättringar, 67 §; angående anslaget för upprensnings-arbetena i skärgården vid Söderhamn, 69 §; angående förhöjning af H. K. H. Kronprinsens hofhållnings-anslag för år 1851, 74 §; angående anslaget för Riks-arkivets komplettering med registratur från Kongl. Majlis Kansli, 76 §; angående det vid 1844 och 1845 samt 1847 och 1848 års riksdagar anvisade belopp utaf anslaget för nationalmusei-byggnaden, 78 §; angående anslaget för inredningen af Deras Kongl.
Ingen o-» lika råge bör beräknas för mall, salt 0. d. utan allt mätas med ett mål. Jordfrukter böra äfven mätas med samma mål och ej, såsom hittills a£ missbruk skett, i Stockholm, med packtunnan. Betänkande om Mätt, Mai och Figt. 281 3. Victualievigten skall hädanefter ensam utgöra den i Riket antagna vigten, och alla andra (Medicinaloch Mynt-vigt undantagne) afskaffas. Inga slitningsmarker skola beräknas. Commissionen framställde vidare det förslag, att tunnan från 63 kannor kunde förökas till 64; emedan den då i alla sina afdelningar blefve commensurabel med kannemåfet, kappen blefve e kannor och alla bråk deraf kunde utmätas med kannans afdelningar, till stor lättnad för skattskyldiga, hvilkas gärd ofta utgöres i bråk af kappen, som ej kunna mätas, utan måste betalas med half eller hel kappe. Tiden till förändringen af det nu gällande föreslogs för cubikmålet, att på landet blifva i moa af de gamla målkärlens utnötning, men i städerna skulle det nya påföljande år införas. Het uteslutande bruket af victualievigten skulle deremot först efter tvänne Er taga sin början. Committerade hade derjemte fått sig upp. draget, att afgifva utlåtande öfver ett förslag till ett decimalsystem för Mått, Mål och Vigt, sorn hufvudsakeligen bestod i följande: Längdmåttet, hvars enhet utgöres af foten, skulle utgöras af en Stång Fot och en Mil Committerade ogillade detta förslag; ”emedan, yttrada de, oaktadt decimalernes tillämpning till Mått, Mål och Vigt förtjenar att antagas, en oändlig mängd hushålls-anstalter byggde på de värden 2§2 Betänkande om Malt, Mai och Vigt, och fördelningar Malt, Mål och Vigt nu ega, lade för det närvarande så manga hinder i vägen.
Uti den till Rikets sednast församlade Ständer aflåtna proposition om Statsverkets tillstånd och behof framställde Kongl. Majt behofvet af en förbättrad lönereglering, såsom "framkalladt af tidsförhållanden, som småningom utbildat sig", och till dessa förhållanden var ovedersägligen ock att hänföra den stegring i värdena å egendom och arbete, som mångfaldigt utgrenad industri och ökade kreditanstalter naturligen medfört och som alltså icke kan anses vara af öfvergående art. Men, utom den stegrade lefnadskostnaden, ingå i de omförmälda förändrade tidsförhållandena tvänne beståndsdelar, som på pröfningen af lönercgleringsfrågan höra hafva ett ganska väsendtligt inflytande. Don ena är den ständiga tillvextcn af embetsgöromål, i förening med stegrade anspråk på ansträngd verksamhet och 14 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 49. bildning för yrket. Denna omständighet, — en naturlig följd ej mindre af folkmängdens tillökning än af industriens snabba utveckling och af civilisationen i allmänhet, — är, hvad centralembetsverken i liufvudstaden angår, — desto mera förtjent af uppmärksamhet, som, oaktadt göromalens tillvext, tjenstemännens antal betydligt minskats. Så har exempelvis, enligt offentliggjorda arbetsredogörelser, målens antal inom Stats-departementen på endast de 10 åren 1848—1858 ökats med 65 procent, hvaremot, enligt det af Kommitterade för embctsverkens reorganisation afgifna betänkande, antalet af embeten och tjenster vid Stats-departementens Kanslier och do centrala förvaltningsverken sedan år 1823 minskats med mera än 40 procent, Den andra på löneregleringsfrågan inverkande omständigheten är lionkurensen med de tekniska och industriela yrkena. Sedan dessa öppnat en ljusare framtid för unga män med derför erforderlig bildning, och ju mera denna bana vidgar sig, desto mindre måste, såsom vid all likartad täflan, andra förut begagnade bergningsutvägar blifva anlitade. Lemnar
Man har ansett det i lagförslaget använda latitudssyslem vara nödvändigt, emedan brotten icke äro lika. Att af frihetsstraffens antagande följer nödvändigheten att lenina domaren en viss latitud vid slraffmätningeu, vill jag visserligen icke neka, men jag kan derföre för min del icke linna annat, än att den latitud, som i detta förslag i allmänhet är gifven åt domaren, är alltför vidsträckt, då han för det mesta har alt välja emellan två straffgrader, och ofta mera. Kammarrådet Theorell, hvars reservation jag i denna del åberopat, har temligen tydligt ådagalagt, att denna latitud, i st. f. alt leda till en noggran slraffmätning, leder till godtycke. Jag kan således icke obelingadt biträda det förslag, som nu till Ständernas granskning är öfveriemnadt. De delar, hvaruti jag från detsamma afviken, har jag i min reservation anmärkt och nu vidare utvecklat. Bidraga till ett afslag å den ifrågavarande nya lagen kan jag lika litet, som obetingadt antaga densamma, och skulle jag nödgas att välja emellan dessa tvä alternativ er, så komme jag säkerligen att snarare rösta för jin emot lagen. En jemkning deruti skulle jag dock anse vara af behofvet högeligen påkallad, och framför allt skulle jag anse nödvändigt, alt lagen, innan den antogs, hade ett tillräckligt stöd i den allmänna opinionen. Man har visserligen åberopat, alt det beslut, som af BondeSt är faltadt, skulle i den delen utgöra tillfyllestgörande bevisning. Huru högt jag än skattar det sunda omdöme, sorn detta Slånds ledamöter i så många och vigliga ämnen ådagalägga, så kan jag dock icke antaga deras beslut såsom ett fullkomligt orakelspråk för oss att derefter lämpa äfven vårt omdöme om de föreslagna straffen. Men det är äfven nödvändigt, att en opinion bildas hos dem, för hvilka lagen stiftas. Jag skulle nästan vilja påstå, att till en början tankan på instängning i cell icke hos den stora allmänheten innebär någonting lill den grad afskräckande, att det verksamt kommer alt motarbeta brottens tillväxt. För min del skulle jag derföre närmast vara af den tankan, alt ett uppskof i denna fråga vore det som för sakens framgång vore det bästa.
På grund af R. o. Ad:s redan fattade beslut om benämningen å sammankomsterna, hemställer jag, att 188 Den 11 April e. m. de i denna § förekommande orden «R. o. Ad:s sammankomster» mätte utbvlas mot »Adelsmötena.» Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes propos. på bifall till §:n med utbyte af orden »R. o. Ad:s sammankomster» emot ordet »Adelsmötena» ; oell då dervid svarades flere ja jemte några nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande. § 33. Gr. Hamilton: Den anmärkning, jag skulle vilja fram ställa, är icke rigtad mot Utsk:t, som troget följt §:ns gamla redaktion, utan just mot denna. I första punkten af denna § heter det, att om ändring eiler tillägg i Riddarh.-Ordn. beslutas och beslutet af K. M:t gillas, blifver det »genast efter slutad sammankomst gällande.» Men om beslutet fattas någon af de sista dagarna af mötet och icke blir föremål för K. M:ts stadfästelse förr än någon tid derefter, så kan det icke genast efter sammankomstens slut blifva gällande. I öfrigt besvarar denna § frågan, huru det skall tillgå, då K. M:t icke gillar R. o. Ad:s förslag. Detta laller dock så nödvändigt af sig sjelf, att det icke behöfver i lagen upptagas; ty om K. M:t icke gillar förslaget, framställer K. M:t naturligtvis ett annat, om lian så för godt finnér, liksom R. o. Ad. vid ett blifvande möte kan ingå med en ny förändrad anhållan.
Uti en frän Högvördiga Presteståndet till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet remitterad motion har Herr Doktor Björling anfört, hurusom det inträffade, att i samma församling pastorn vore gammal och sjuklig och komministern blind, samt att, dä desse prester ej egde råd att hålla sig medhjelpare, deraf följde, alt pastorn hvarje söndag vore nödsakad infinna sig i kyrkan för alt uppläsa kungörelserna, eller ock om pastor af sjuklighet derifrån hindrades, att dessa antingen icke komma till församlingens kännedom, eller att man tvingades skicka en längre väg till närgränsande församlingar för att derifrån hemta en prest, som förrättade uppläsningen; och har motionären af denna anledning föreslagit, att till ifrågavarande Kongl. Förordning efter orden: »från predikstolen af pre,sten» måtte tilläggas: »eller i nödfall från koret af någon annan, som dertill erhållit pastors bifall.» Utskottet, som anser berörde af motionären uppgifna, äfvensom likartade fall endast undantagsvis på ett eller annat ställe kunna förekomma, finner sådant icke böra leda till någon förändring uti de allmänna föreskrifter, hvilka rörande kungörelsers uppläsande äro gällande, desto heldre som, enär, genom den nådiga förordningen af den 8 Maj 1849, ingen annan förändring i förut gällande författning skett, än i tiden för kungörelsers uppläsning, samma åtgärder, hvilka förut voro anbefallda eller tillåtna, ännu kunna vidtagas, då sådana olägenheter, som de af motionären anförda, inträffa; och får Utskottet derföre vördsamt tillstyrka, _ att ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 3 April 1851. Bih. lill Jt. St. Besv. o. Ekon.-Ulskottets Utlåtanden, JY$:ris 74, 75. 74. Ank. lill Exp.-Utsk. d. 5 April 18S1, kl. S e. m. Utlåtande, i anledning af vackt motion, om tillsättande af en distriktsläkare i Åsele Lappmark. Från Högvördiga Presteståndet har tili Allmänna Besvärsoch Ekonomi r> o
DepartementsExpenser från 1815 till slutet af 1817 2 år .. • 1,500 15° *5 Pund Stert 650 R:cq R:dr| 160,587 l6j 5j 650 Sedan sålunda genom de anförde Politiska förändringarna i VestTndiska HandeiS-ställnin' gen, Inkomsterne af Colönien blifvit så ansenligt minskade och de förut bety dl ige öfverskju* tande tillgångarne så medtagne, förnämligast genom de, i anledning at Riksens Ständers förenämnde anhållan till Theatpens upprätthållande anordnade dryga utgifter, hvilka ensamme uppgått till ett så stort belopp, att blotta räntan deraf hade varit tillräcklig, att för alltid försäkra de här förefallande egentliga adrninistrations-kostnadevne, emot ali framtida brist, finner Kongl. Maj;t med ledsnad Sig nu vara satt i nödvändighet, att, så mycket möjligt är, in - i 536 Stat$'XJlsioitets Betänt andeni skränka utgifterne endast till detta sistnämnde behof, och således, åtminstone så länge de nu varande Handels-förhållanden i Vest-Indien fortfara, vara beröfvad den tillfredsställelsen, Han hittills njutit, ätt af Colopiens Inkomster bidraga till Moderlandets nytta, Kongl. Majit förväntar således, att, or» Theatern skall upprätthållas, nödige medel dertill af Rikets Ständer måga anslås , hälst denna Inrättning, endast betraktad under dess erikla inflytande på Svenska Språket och Litteraturen, icke hör kunna lemnäs utan det afseende, som Natipnens stigande odling förtjena?-. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständers Stats - Utskott etc, ^ CARL, G. af Wetterstedt Hvad Kongl. Majit i Nåder täckts sålunda gifva tillkänna om förhållandet med Intraderne från StBarthelemy de sistförflutne 2:ne åren samt hvad derutaf blifvit till fördel för Moderlandet användr, har Stats - Utskottet skolat Riksens Höglofl.
Om förhållandet är, såsom jag i »anning vill tro, att hus på ofri grund, utgöra en hel betydlig dass af i samhället tillåten egendom, och för hvilken alla de vilkor, hvarigenom pantgifvarens äganderätt är inskränkt, kunna begripligt för hvar och en utsättas med de korrta och bestämda orden, att egendomen är på ofri grund, hälst så vida årliga tomtörens belopp äfven i documentet upptagas; då medgifves visserligen, att inteckningen af sådan egendom icke egentligen är olämpligt men just dessa utsättande» Den 11 Junit /. m. i »nteckningsdocumentet borde då äfven vara bestämdt föreskrifna i sjelfva inteckningsr Lagen. Man har vid denna Riksdag mycket talat om ait en värdering på fast egendom alltid borde åtfölja inteckningen, på det att pantägaren, och den hvarpå han sin rätt öfverlåta kan, må hafva utväg för sig öppnad, att lära känna värdet af pantén. Men ehuru angeläget detta är, förekommer likväl, att nämnde värdering, äfven med hvad värderingsgrunder man följa vill, icke kati blifva mer än approximativ rigtig, och alldeles ej kan af Statsmagter garanteras, utan att Staten frångår med detsamma sitt egenteliga ändamål. Äganderätten är deremot just i detta ändamål angifven att böra skyddas, sådan den tillhör hvar och en; och hurudan den är, (näste kunna af offentliga handlingar inhemtas, så vida denna rätt nu mera endast uppstår genom fång, som i sådana handlingar blifvit förvarade. Naturen af hvarje äganderättens villkor måste således kunna beskt ifvås, och åliggandet för Domaren, att låta ett sådant beskrifvande inflyta i pantsättningsdoeumentet är så mycket lämpligare att stadga, som det är i ali sin vidd möjligt, och tili och med lätt, att verkställa. Under vilkor deraf, skulle jag således för min del tillstyrka inteckningsräit af hus på ofri grund, men jag hemställer, om icke, när detta antages, äfven flera andra classer af vilkorlig egendom borde få på lika sätt pantsättas.
Emot sålunda fastställda afgifter och vilkor innehades en del tomter och platser å Waxön af enskilde, till dess Kongl. Majit under den 13 Augusti 1787 anbefallde deputerade från Krigsoch Kammarkollegierna med flera vederbörande sammanträda på stället för att undersöka huru tomtöreafgifterna, som utginge med endast 14 R:dr, skulle kunna högre uppbringas, då, i anledning af deputerades underdåniga skrifvelse den 9 September 1794, Kongl. Majit den 20 Oktober samma år bestämde det afgifterna, såsom med vederbörande öfverenskommet blifvit, skulle höjas till 57 R:dr 13 sk. och utgå under 30 år, räknade från November månads början år 1787, hvarjemte Kongl. Majit i nåder anvisade särskild betesmark för samtlige innevånarnes kreatur samt anslog vissa tunnland jord til! disposition af kommendanten och justitiarien. Öfver de såmedelst anbefallda åtgärder besvärade sig en del af Waxholms innevånare, hvilka besvär dock den 12 Februari 1798 af Kongl. Majit ogillades på grund deraf att ”Waxön såsom Kronan tillbytt mot vederlag i afseende på Waxholms fästnings behof är en Kongl. Majit och Kronans tillhörighet, hvaraf så stor del, som för fästningen kan umbäras, åt enskilde personer bör upplåtas”, i följd hvaraf Krigs-kollegium ock förklarades hafva rätteligen förfarit för att tillskynda Kronan en mot den upplåtna jorden svarande förmån, ehuru derjemte de förut bestämda vilkoren mildrades, så att tomtinnehafvarne inom staketet tillätos efter råd och lägenhet sina tomter bebygga, m. m., och enär de 30 år, för hvilka tomtöreafgiften bestämdes genom Kongl. Brefvet den 20 Oktober 1794, tilländagingo år 1817 samt ny undersökning om förhållandet med så väl tomter som afgift ansågs erforderlig, och genom Kongl.
Fiskeri - Ordning för bfrigt stadgar, deN ändring i 6 och 8 ZH deras kunde göras, i afseende pä Strömmings-fisket utomskärs och wid öppna Hafs-, Skogs-Bergs, och Skenstränder, alt i likhet med det förhällande som fbreskrisweS i 2 Art. 7 § af Kongl. Majus Stadga och Reglemente för Nordsjö-Fijkerierna, Mar och en Mä äga frihet, att utan 772 Den 22 September. utan nägon flagS afgift pö alla Orter af Riket, utomskärs, wid öppna Hafs-, SkogS-, Ber^Soch Sten - Stränder, där nägon sä beskaffad ulcflutandr rätt, som nptz förut är nämnd, icke i wägen ligger, Odal - Aker eller Äng, eller Städcrne donerad Jord möter, obehindradt jemte Strand-Ägaren idka Strömmings - siffe; denna sednare likwäl fbrbehällit, att sedan han pä stället sig infunnit, ibland de öfrige Strömmings-fiskande, intaga den ordning han sjelf ästundar; I fölgd hwaraf de nu öfwerklagade Vitesförbud och sädane hinder, som deraf skola uppstött, till all kraft och wcrkan förswinna: hwarjemke Utskottet, i öfwercnsstämmelse med ofwan anförde grunder torde fö föreflä , att en hwar Strömmings-Iiskare jcmwäl finge pä hwilken Ort han hälst wille denna sin wahra ej mindre färsk, än insaltad till andra personer affäta och försälja , hwilket dock Riksens Högl. Ständers egen pröfning wördsammeligen underställes. Stockholm den 9 September I8oy. Pä HiglRidderllapets och Adelns wägnar, Jok. 6. Oxenstjerna. Vä Wällvsl. Bvrgare-Ständkts wägnar» L. k. Lckönkerr. Ladepä korbtt. UpplL^ Pä Högin. Prest,-Ständets wägnar , ^lagn.
Arrendatorn af berörde egendom har nemligen, enligt hvad i detta hänseende blifvit tillförlitligen utrcdt, under sin korta arrendetid å egendomen verkställt betydliga odlings-, byggnads-, förbättringsoch försköningsarbeten, hvaribland må omförmälas uppförandet af en ny, utmärkt vacker och kostbar karaktersbyggnad och anläggning samt bebyggande af 15 jordtorp, hvarigenom egendomen vunnit ganska väsendtligt i värde; men enär arrendetiden redan den 14 Mars 1863 för nuvarande arrendatorn tilländagår, kommer frukten af dessa arbeten och kostnader, hvilka jemte den inträffade missvexten bragt arrendatorn och hans familj i ekonomiskt betryck, att i hufvudsaklig mån tillfalla Staten, som vid ett förnyadt arrende bör kunna i följd af dessa förbättringar påräkna en högre arrende-afgift. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 117. 3 I betraktande häraf, och enär flere af vederbörande auktoriteter vitsordade bevekande omständigheter i förevarande fall äro för handen, får Utskottet vördsamt tillstyrka Rikets Ständer, att bifalla hvad Kongl. Majit i ofvanberörde hänseende täckts föreslå. Stockholm den 31 Maj 1860. Reservationer: af Grefve Taube, Herr Björck och Riksdags-fullmägtigen Bosenberg från Christianstads län. t\:o 117. Ank. till Exp.-Utsk. den 6 Juni 1860, kl. 12 midd. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga/Proposition, if råga om kostnadsfri upplåtelse af kronan tillhörig jord åt Gellivare blifvande bolag, förfanläggning af en jernvåg emellan Gellivare malmfält och Bottniska viken. (I. A.)
Landtm, förklarade, att han, då flere ledamöter önskade remiss till BancoUtsk., borde derom framställa propos., och frågade fördenskull, om R. o. Ad. ansåg motionen bora remitteras lill Bancooch LagUlsk:n. Ropades starka nej, blandade med ja. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Den anmärkn., som Hr Bråkenhjelm gjort, saknar, efler mill omdöme, icke grund. Om B. o. Ad. skulle finna för godt att remittera målet både lill Bancooch LagUtsk.m, sä kan deraf ingen skada uppkomma, men möjligen gagn. Det är väl sant, att om R. St. och Konungen bifalla all räntan göres fri, sä kan BancoUtsk. derefter rätta sitt förslag lill baucoreglem. Men 0111 detta beslut af Konung och Ständer fattas sent under riksdagens lopp, såsom troligt är, i fall det fattas; sä blir del nästan ogörligt all rätta bancoreglem. derefter. Skulle man deremot finna benägenhet för saken både inom Lag-och BancoUtskrn, så kunde region, genast inom BancoUtsk. uppgöras, i öfverensstämmelse med en sådan opinion. Frih. Cederström: Dä grundlagen bjuder, alt alla lagfrågor skola till LagUtsk. remitteras, och detta är en ren lagfråga, af den beskaffenhet, som afser förändring af 6 § i 9 cap. Handels-b:n, sä kan jag icke förena mig med de ledamöter, som önskat remiss äfven lill BancoUtsk., sä mycket mindre som BancoUtsk. kan, om det i någon fråga behöfver LagUtsk:s medverkan, sammanträda dermed och afgöra sådana frågor. Jag anhåller således om remiss endast till LagUtsk. Hr von Hohenhausen:
Man har om Ekon.-Utsk:t sagt, att det ofta får på sin lott så mycket, att det med svårighet medhinner detsamma; men, om så är, hvarföre vill då Utsk:t ej öfverlemna åt annat Utsk. B. I. 25 386 Den 6 December c. m. att behandla någon del af de ärenden, som blifvit detsamma anförtrodda? Förslaget om tillsättande af ett särskildt Utsk. för behandlande af skolfrågor har ju blifvit ifrigast bestridt af sagde [Jtsk:s egna ledamöter. Den vigtigaste invändningen emot detta förslag är den, att Konungen genom detsamma helt och hållet betages rättigheten att vädja till nya val. Detta vore särdeles vigtigt, om vi vore delade på 2 kammare, men deremot af föga betydenhet med vårt representationssätt och indelning i 4 Stånd. Upplösningsrätten har icke heller någonsin varit begagnad här i landet. 1 Norige deremot har den tillämpats, men man måste besinna, att representationen der består af endast valda ledamöter, och att genom upplösningsrättens användande der en betydlig förändring i sinnesstämning och åsigter hos de nyvalde kan komma att ega rum. Gr. Mörner har sagt, att den tid, då vi hade riksdag hvart femte år, R. o. Ad. mera mangrannt infann sig vid riksdagarne och med mera intresse följde riksdagens hela gång. 1834 bevistade jag för första gången någon riksdag;, hitkom i Juni, och nog fann jag bänkarne då lika tomma som vanligtvis är fallet under uuv:de förhållanden på den tiden af året. Jag vill nu ej längre uppehålla R. o. Ad., utan får blott, med beklagande att motionären är sjuk och således ej närmare kan redogöra för förslaget, anhålla om bifall till detsamma. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Af föreg:de talare har så mycket blifvit ordadt både för och emot detta förslag, att jag ej vill länge upptaga R. o. Ad:s dyrbara tid. Här har blifvit af flere talare påpekadt, att inom den bestämda tiden af 4 månader de ärenden, som det åligger R. St:r att handlägga, och särskildt statsregleringen, icke skulle medhinnas.