Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Elever å Musei stal uppförda anslag af 300 R:dr b:ko jemväl visat sig vara otillräckligt, har Eders Kongl. Majit äskat, att be rörde anslag mätte höjas till 800 R:dr R:mt; hvilket Rikets Ständer bifallit. 48:o Då emellertid, till bestridande af de hittills utgående aflöningarne, användts inkomsten af försålda inträdesbiljetter till Musei samlingar, hafva Rikets Ständer, som anse, att ifrågavarande, Slaten tillhöriga Museum med dess rika och bildande skatter bör, för alt blifva för alla tillgängligt, vissa tider hållas öppet utan någon afgift af hvad beskaffenhet sorn helst, trott sig böra lästa det vilkor för åtnjutandet af de nu beviljade löneförhöjningarne, all Museum hvarje vecka å vissa timmar hålles öppet emot erläggande af en låg inträdesafgift, men å andra åter får fullkomligt kostnadsfritt beses, under iakttagande af de ordningsstadgar, som i sådant afseende anses böra bestämmas. Institutet för Blinda och Döfstumma. 49:o Då Rikets Ständer inhemta!, att, enligt 1856 års afslutade räkenskaper, utgifterna för detta Institut under samma år uppgått, till 31,973 R:dr 10 sk. 2 rst. b:ko, samt att. inflytande räntan å inrättningens kapital-tillgångar jemte kolleklrnedlen ungefärligen motsvara egendomarnes underhållskostnad och de från vissa till Institutet gjorda donationer utgående s. k. lifräntor, anse Rikets Ständer, vid sådant förhållande, af vigt att. årsanslaget ökas, så all stiftelsen må kunna upprätthållas och uppfylla det med densamma afsedde gagneliga och välgörande ändamål; hvadan årsanslaget för ifrågavarande Institut blifvit med 11,500
Hungern efter skandal, efter det rafflande, det smutsigt pikanta kallar man för sanningskärlek, kanske rent af på god tro, och så slukar man med god smak och med godt samvete de sanningar, som sanningsvittnet Strindberg serverar i sin Giftaslitteratur. Och läsaren förhjelpes till denna falska uppfattning och detta sjelfbedrägeri genom ett kotteri unga s. k. litteratörer, hvilka hysa samma intensiva beundran för Strindberg, som judegossen Levi för kandidaten Borg i »Röda Rummet». Med ungdomlig energi bearbetas opinionen af dem i tidningar, tidskrifter och tid efter annan utkommande böcker, och – trägen vinner. Genom sitt ihärdiga oväsen tillverka dessa ungherrar opinionen alldeles som claquen tillverkar opinionen på teatrarna i Paris. Vi tyranniseras bokstafligen af dessa litteratörer, som kallas »det unga Sverige» – vi tyranniseras derför, att vi helt beskedligt låta tyrannisera oss, och det låta vi ske, derföre att vi genom maklighet hafva blifvit osjelfständiga, och förslöade. Kommer en »realistisk» bok ut, som den städade delen af publikum tycker vara betänklig, straxt är »det unga Sverige» framme med recensioner än här, än der. Och publikum tiger och samtycker, läser och fäster sig efter recensenternas fingervisningar just vid »ljuspunkterna». Det andra fäster det lydiga publikum sig icke mycket vid. Det är nämligen en egenhet hos de litterära representanterna för »det unga Sverige», att, fastän de annars se och måla allting i svart, de i recensionerna öfver sina egna arbeten alltid äro mycket angelägna om att påpeka »ljuspunkterna». Är ett sådant arbete så underlägset eller dåligt, att man befarar, att till och med det eljest så tåliga publikum möjligen skall visa tänderna af missnöje med den litterära födan, och fruktar man således för att den goda saken skall råka i misskredit, då börja alltid recensionerna visligen med ogillande, men sluta också alltid med – »ljuspunkterna». Och publikum låter lura sig. Det kan väl hända, att den städade och tillika mera tänkande delen af publikum icke precis blir alldeles öfvertygad. Den behåller kanske ändå sin egen mening om arbetet i fråga, men den behåller också den meningen för sig sjelf.
Hr von Hartmansdorffs, Aug., d. 30 sisth Dec. e. m. på bordet lagda motion, att den af R. St. år 1848 åtagna krigsrustuings-bevillning mätte oförändrad fortfara. Hr Sandströmer, And. Peter: Denna s. k. motion utgör egentl. blott en anmärkn. vid K. M:s nåd. propos. ang:de Statsverkets tillstånd och behof, i hvad den innefattar framställning till R. St. derom, att den ifrågavar. serskilda beskattningen mätte uphöra. I anledn. af den del jag tagit uti beredandet af berörde förslag, anser jag mig derföre icke böra underlåta att framställa de erinringar hvartill motionen föranleder. Jag vill icke bemöta motionärens sidohugg mot den s. k. Danska fejden, ty den frågan är redan utkämpad vid sista riksdagen och det synes mig således icke lämpligt att ånyo tiplaga densamma. Del är väl möjligt att det för vissa syften kunde vara tjenligt om den skatt, som för nyssnämnde ändamål tillkom, fortfarande skulle belasta debetssedlarne och betunga de skattdragande, men Regeringen har deremot varit pligtig att betrakta saken nr en annan synpunkt. Dä fråga var om framställning till R. St. ronde de behof, som borde fyllas och Regeringen dervid tillika tog i betraktande hvilka tillgångar St:rne möjligen, ulan serskild beskattning, kunde ega att använda, visade sig att dessa tillgångar voro tillräckliga för de utgifter, som ansågos vara af de angelägnaste behofven påkallade. Vid sådant förhållande och dä Riksg:s-kout. varit i tillfälle alt af tillgängliga medel inlösa de obligationer, som ännu vore utelöpande af del uptagua lånet för krigsrustningarnes bekostande, ansåg Regeringen det för sin pligt all föreslå de skattdragandes befriande ifrån den för berörde låns godtgörande tillkomna serskilda beskattning. 3 H. 5 06 Den 8 Januari. Motionären erinrar all frågan derom, huruvida dessa utgifter skulle bekostas af Riksg:s-kont:s tillgångar eller af Bankovinslen, kunde redan anses på förliand vara afgjord, derigenom all R.
Hon visade storhjertadt till baka hvarje anbud att lemna det nya hemmet, som trots allt blifvit henne så kärt, och med vördnadsvärd pietet har hon skyndat att sjelf träda i spetsen för sin döde gemåls stora älsklingsverk, hvilket ännu väntar på sin fullbordan, nämligen utgifvandet af det literära praktverket » Oesterreich-Ungarn in Wort und Bild ». — Bättre » och » sämre » flickor. et var något liknande sorg med en tillsats af harm jag kände vid genomläsandet af några rader iIduns p *. senaste nummer, hvari » en studenti ska » svarar » en bondhustru » på hennes fråga, hvad man menar med » bättre » och » sämre » flickor. Den unga qvinna, som här liksom utmanande använder sin studietitel, gör icke mycket heder åt den bildning namnet innebär. Och utan att säga oss något fördelaktigt om hennes hufvud bära detta fyrtiotal rader otvetydigt vittne om, att hennes hjerta icke med heder genomgått sin mogenhetsexamen. Hör blott den ton och det sammanhang, hvari ordet » bondhustru » är användt! Men kanske gör jag henne för mycken orätt och för mycken. heder med att döma henne så strängt — jag gör det, derför att hon är qvinna. Eättare vore kanske att behandla henne såsom en studentpoj / ce, hvilken man j u — så vida man icke är en blyg landsortsflicka eller en förälskad mamma — betraktar så- som en ganska obetydlig och otillräknelig person, hvars ofta dumdristiga tilltag och naiva lärdomshögfärd på sin höjd aflocka oss en medlidsam axelryckning vid den tanken: verlden hinner nog både tämja och slipa dig, stackars gosse! Men för framgången af qvinnoemancipationen, på hvilken qvinnans och slägtets framtid beror, är det af yttersta vigt, att denna emancipation icke sättes i vanrykte genom att i sina verkningar visa sig demoraliserande i stället för förädlande. Och hvarje ung qvinna, som ställer sig i emancipationens leder genom inträdandet på något af qvinnans nyförvärfvade arbetsområ- den, har ett större ansvar, än hon kanske ett ögonblick gifvit sig tid att betänka.
Det var Erik, som med huvudet lutat mot väggen och läpparna obetydligt spetsade visslade hela konserten. Ragnas ögon strålade som stolta stjärnor, när hon såg på mig: hon hade rätt vara stolt, musiken var i sanning i honom! »Du sjunger väl med?» frågade jag till sist, sedan vi pratat litet om hur han kommit att lära sig konsten på verkstaden i Amerika, där ingen förstod honom och hågen låg till hemmet. Varför skall människans själ vara så glupsk, du? Har den nyss njutit av sommarrikedom — så frågar den genast efter vintersnö. Aldrig är den nöjd. Det föll inte mörker över Eriks ansikte vid min fråga, men någonting, som var dolt i mörkret. »Åh ja, jag sjunger väl också», kom svaret till sist som motsträvigt. »Jag menar, jag har sjungit.» »Aldrig för mig!» sa’ Ragna med förebrående undran i ögonen. Erik log svagt. »Vissla kan väl vara nog», sade han och började tälja bordskanten rak med sin pennkniv. Ord säga allt mycket ibland, du; men Ragna sa’ de orden ingenting. Hon började bedja Erik sjunga, bad så där tyckmycket näpet och inställsamt som kvinnor, vilka tro sig mycket älskade, bruka bedja. Till sist blev det som hon ville — naturligtvis. Det var bara några rader — någonting tarvligt han sjöng — en liten enkel engelsk visa. Många stora människoröster har jag ju inte varit i tillfälle att få höra, men skogens tusendetals sångare ha skärpt mitt öra för välljud. Eriks röst var välljudet självt. Aldrig får jag höra dess make. Klar, mjuk, hög! Som på prov lät han stämman strömma ut i en enda ton av ständigt växande styrka — men så avbröt han sig helt tvärt. »Det gör ont att sjunga», sade han kort. Han gick hastigt in i stugan, och Ragna ville följa honom, följa honom som en orolig hustru. Hon hade mist sitt fina öra för själssång, och för själsångest — mist det genom kärleken! Jag höll henne kvar med frågor. Dikta hade hon slutat — att berätta sägner likaså. Erik hade blivit hennes saga — hans tal de enda »historier» hon mindes, hans kyss den enda dikt hon brydde sig om. Jag stannade hos dem en hel vecka, så axlade jag åter ränseln.
Häfderne framwisa nränga exempel, huru inom medborgare af et samhälle öfwerdrifna miHledda begrepp antingen om egna rättigheter eller egen styrka upkommit, huru dess starkare eller swagare, bestridde eller förswarade hos hela menigheter upwäckt och ästadkommit utbrott och handlingar, som de kjelfwe i lugnare tider funnit orättwisa. Om nu uti en gifwe Gud längt aflägsen framtid, det är för denna, nu i fraga warande <ll>r>8tilution äfwcn är gjord, sä olyckligt skulle ätbära at förwirrade principsskulle iipwäcka nägon gäng oenighet Riks-Ständen emellan. Om i följe deraf och under ledning af ^n^rcickEn» werktyg, en cempoi-ckro förening emellan irenne Ständ skulle wara länkbar til det fjerdes förtryck, lnvilket mägtigt, bwilket farligt wapen blefwe icke denna 71 8- l sadana händer. I alla andra fall fordras alla fyra Stänkens instämmande samtycke och Konungens sane. iton innan et Stånds rättigheter kunna förnärmas. I detta ffulle trenne Ständ utan det fjerdes begifwande, utan Konungens samtycke, kunna pä det korta mcllanständ emellan twänne Riks - Den 5 Imrik. 621 Riksdagar, sä utarma detta, ak desi politisk» existence jemte desi pb^sisk», stulle til det mesta wara förlorad innan det kunde anropa mera uplyste och billiga Medstandcrs rättwisa. Efter denna Eonstirutions principerskulle kraftig ändring likwäl pä ännu fem är icke kunna minnas, och den endast genom friwiliigt beqcfwande af de Ständ, hwilkas bewilllung ffulle blifwa större genom denna lattning i medbröders bördor. Bör en sadan sjelfförsakelse alltid eller ofta kunna mäntas. Skulle Högloft.
Den 27 Mars. 1109 Herr Grefwen och Landtmarskalken kemnade den uplysning, at Venna Lista ständigt funnits pä borver i (xrnLellist, saint äfwen någon del deraf särffilta ganger blifwit upläst. I alla fall trodde Herr Landtmarffalken, at fräga om LxxLcliuonevs enlighet '.ned Ständenö Beflut ej borde knnna upsta< hwarföre han hoppades/ at Ridderffaper och Adeln wille gilla denna Lx^eclirion. Friherre 8tael von wolstein, OorkitL I^näviA, fragade om nred denna L-xpi-clition wore sadan bradffa, at man icke hunne se efter huru med fåken sig förhölle. Grefwe lviörner yrkade, at man wal icke kunde sätta i fräga, der icke Lxpeclnions-Utffoltel noga undersökt hwad Standens ?luialitLt hade afgjordt; men Friherre 8tael von lckolstoin förnyade sin påminnelse, och trodde at man ej utan undersökning och pröfning borde gilla en Lx^eZuion, hwars vigtighet wore fart i fräga. Under någon ytterligare ventilation öfwer detta ämne, upletades de öfriga Ständens det samma rörande ?rotocoll8-Utdrag, hwilka uplästes, nemligen: Utdrag af ?roto'ol!et, hällit hos Högwördige Preste-Ständer den 19 Februarii IZIQ. S. D. Dä Riksens Högloft.
Om genom öfwercnskommelftr ver felaktiga i sakens närwarande skick kan förbättras och afhjelpas. tror jag för min del att Riksens S-änder ej i förhand böra lagga hinder i wägen för Exercitii.Esqvadro ner - Den 28 November. 1773 nernes bibehållande, dä deras werkeliga nytta ar fullkomligen uplyst. Grefwe 8tsck.eIberZ, keivkolö, conformerade sig med Herr kätilman. Friherre Ltael von lklolstoin. Som Rusthällaren är, enlig, Jndelnincis-wcrket och derpå grunda» de conrracter skyldig a,r hälla häst och karl m. m. att exercera i 17 dygn om äret, sa an inrättningen af Exercikii-Efqvadroner för Rusthållaren ett betnngande svin strider emot delia contract, hwarföre alt annat förhållande i fredsiider ar således äfwen stridande cmvk comraclet. I anledning häraf får jag hemställa akt alla sädane sammankomster der nägra fä Rusthållare pä ett oordentligt sätt åtgjort de fränwarandes eller tredje maus rätt, säsom flere gängor ffclk, ej mätte kunna äga rum. Utan att Riksens Ständer derom förut afgöra. Grefwe ^amilton, ^xel, tilläde, att om någon n»id desiq tillfällen protesterade emot bestulet, blef han säsom drucken ulwisad. Herr Lock. Jag tror ej att någon Landshöf, ding haft rätt att sammankalla Rusthållare för all ändra contracker. Dä det är SländerS rätt att beskatta sig kjelfwe är ett sädant förfarande twärt emot 82 §. af den af Ost nysi beswurne Regerings-Formen och allmänna lagens stadgande. Fri - r?74 Den 28 November.' Friherre Lehrström. Det är ej min tanka att föreflä nägra olagliga coniracker. Conlracter kunna pa ett olagligt sätt upkomma, men kunna ej när Vermil) finnes ömsesidigt bifall, wara olagliga.
Deija nyss åberopade document och de till indelningsverket härstädes hörande K. inslruclioner, hvilka äro genom trycket ulgifna, utvisa egenskapen af denna landsorts rotering, hvilken i allt afseende är så särskild, att den icke kail jemföras med någon annan i Riket. Då syftemålet härmed blott var alt vinna ett till antalet bestämdt och efter yttersta nödvändigheten tillräckligt gransvärn emot Norrige, i hvilken afsigt uti åtskilliga K. resolutioner, särdeles den 12 Aug. 1686 och högst åberopade stadfästelse å sjelfva roteringen m. fl., uttryckligen stadgades och försäkrades, att detta regtte, vid ”fejd och hvarjehanda påkommande händelser, skulle blifva i landet qvarnstående, till den gränsortens defension emot Norrige, och ”icke bortcommenderas, såsom förr hade skett,” så har icke heller vid roteringen blifvit följd någon sådan grund, som för den öfriga armeen. Skattläggning å hemmannen, som länge varit påtänkt och Den ij April. tid efter annan lofvad, sorn är det enda sätra matt, hvarefter afgifter och onera å jord kunna rättvist fördelas, oell som framför allt varit för roteringen och indelningen af yttersta nödvändighet, blef icke verkställd. Det har då provisoriskt antagna skattctal, s. k. tunni., hvaraf 6 ansetts utgöra ett mantal eller helt hemman, inpå så lösligt sätt tillkommet, att enär jordeboken skulle omändras frän Norrska till Svenska metoden, hafva hemniansdelarne blifvit antecknade, dels efter ut.siidet af hafre eller korn, så alt t. ex. den som utsådde i-J tunna antecknades för mantal o. s. v., dels efter kreaturs antal, eller fördelar af jagt och fiske vid skogshemman, der föga eller intet åkerbruk idkades. Det var tydligt, att en så illa beräknad och litet granskad grund för bestämmandet af hemmans och jordägors proportion sins emellan, skulle för framtiden bereda mycket obehagliga följder i alla afseenden och den mest synbara orättvisa emellan samhällets medlemmar.
I Prestegård skall vara 1) Boningsbus med sal, två å tre boningsrum, kök och tvänne vindsrum, i fall ej flera rum på botten äro; 2) Brygghus med bakugn; 3) Bod med dubbel botten och loft; 4) Visthus; 5) Loga med tu golf; 6) Fähus och Stall; alla af den storlek, serskildt stadgadt är. Dessa sex eller sju hus, och ej flera, ega socknemän att med tak och innanredet Kyrkoherden brukbara öfver lemna, då han tjensten tillträder; och vare harr sedan skyldig att hålla dem vid magt med egen kostnad, så att de alltid äro i brukbart skick. Då de af ålder, men ej af Prestens vanvårdnad, förfalla, så att de tarfva ombyggnad, då skola socknemännen dem ombygga eller fullkomligt iståndsätta på deras kostnad; men bör virke på Presteboiets egor tagas, om der tillräcklig skog finnes. Tarfvar Prestgård, efter dess egor och lägenheter, flera hus; bygge och upprätthålla Prest dem sjelf, eller gälde det, som brister. Dessa framställningar hafva Utskotten tagit under öfvervägande; och ehuruväl Utskotten äro öfvertygade, att emellan församlingarne och deras Kyrkoherdar ännu i allmänhet råder det förhållande af förtroende, välvilja och samdrägt, som äldre tider på ett så utmärkt sätt alstrat; likväl, då de till följd deraf enkla grundlinie!’, vår Lag uppdragit för Lagsamt Allm. Besv.- och Ékon.-Utsk. Betänkandes N:o 33. 5 Kyrkoherdes och socknemäns skyldigheter, i fråga om Prestegårdsbyggnadernes underhåll och bättrande, icke kunna undgå att finnas alltför obestämde i en tid, då allt ställes på den juridiska ståndpunkten, och rättigheternas gräns sträckes så vidt som möjligt, anse Utskotten nyttigt, att vidden af Kyrkoherdes skyldighet att hålla vid magt och församlingens att bättra de så kallade laga husen å Prestegård måtte närmare bestämmas.
Jag, för min del, tror att Svenska jernhandteringen har en mycket vacker framtid för sig, om man befriar den från dess tvångströja, men till denna frihet hör att man får bryta sin malm när man vill och att man fritt får förvandla den, samt att producenten får försälja sin vara der han kan få den betalning derför, som han vill hafva, och detta är för honom af den aldra största vigt, ty vid de masugnar, som nu anläggas i större skala, händer det att man producerar 80 å 100,000 centner pr år, och då gör hvarje öre så betydligt, att det beror på dessa ören, om näringen bär sig eller icke; deremot är det sällan som någon stångjernstillverkning numera kan drifvas i så stor skala, att egaren deraf kan hafva lika stor fördel af den ifrågavarande tullen, som andra enskilta hafva olägenhet deraf. Min egen erfarenhet såsom bruksidkare har varit den att jag funnit, det taekjernstillvérkningen, oaktadt den restitution, som den mäste erlägga, dock i allmänhet någorlunda kunnat taga sig Iram, men deremot är det på högst få ställen som stångjernssmidet, om man uppsätter allt efter gångbara priser, har kunnat bära sig. Vid ett bruksbolag, hvarest jag äfven är bolagsman, bar man beslutat att helt och hållet lägga ned stångjernshandteringen Och sälja kolen till en masugn, hvars egare anser sig kunna betala dem. Vi hade beräknat att kolen, om vi fortsatte med smidet, skulle gifvit en inkomst, motsvarande 9 rdr pr tunna; nu få vi 12 rdr af tackjernstillverkarne och under närvarande förhållanden anse vi det vara det bästa sättet för att realisera våra skogar. Att tackjernstillverkningen är för vårt land lämpligare är stångjernstillverkningen, tror jag att just den föregående talarens yttrande har visat, och jag, lör min del, föreställer mig, att Svenska jernhandteringen har den bästa framtid, om vi använda våra träkol att dermed tillverka tackjern, ty i detta afseende behöfva vi icke frukta någon farlig konkurrens på verldsmarknaden, då deremot konkurrensen i afseende på stångjernet är omöjlig att uthärda.
Nu, då han såg sig om efter en farkost, varseblef han, att det låg en liten ekstock rätt under honom vid bergets fot, och han upptäckte, att dit ned ledde utför branten en lönlig stig, som väl fiskare brukade begagna för att slippa den långa omvägen rundt om muren och vallgrafven. Men just då han ämnade klättra ned till båten, kom den lilla borgfröken springande för att se fåglarne, äfven hon. Hon var mycket ifrig, ställde sig ytterst ute på berget och blickade ut öfver sjön. H o n stod så högt, att hon för en betraktare framstod utan all annan bakgrund än den blå himlen, och därigenom blef hvarje gestaltens ytterlinie så tydlig, att den outplånlig brände sig in i ögonen. I det hela påminde hon om en trollslända, som med fällda vingar söker att klänga sig fast på yttersta spetsen af ett grässtrå. Hon var mycket liten och finlemmad och ytterligt smal om lifvet. Den långa, släpande klädningen höll hon för daggens skull upp med sin ena hand, så att den drogs till ofvan om fotleden och bildade yfviga veck baktill. Hon hade halskrås af spetsar, genomvirkade med guldtråd, och en likadan långschal kastad öfver skuldrorna; i detta fanns en påminnelse om vingar. En brokig insektsdräkt bar hon, brunröd, randad med guld och guldfargadt silke. På fötterna bar hon blekröda strumpor, tunna, genomskimrade af hudfärgen, och skor af guldskinn, på hvilka daggen satt mörka fläckar. Hon bar en hatt, flätad af bast. Det ofantliga brättet sköt långt utom ansiktet — midt fram stod det upp, eftersom hon tryckt ned hatten i nacken, slängande den på sig i all hast som en pojke sätter på sig sin mössa. Röda silkessnören och guldtränsar voro inflätade bland bastet, eljes bar hatten hvarken plym eller ros.
— Gap i tal-afbetalning å de mot inteckning utgifne så kallade silfver fastighetslånen, circa 45,000: — Summa 199,666: 3a. Banco-Utskottets Utlåtande Ar.o 16. nästa Lagtima Riksdag, da Bankens Piaster-fordran blifvit godtgjord, nedsättes till 133,000 R:dr, böra företrädesvis användas lill förstärkande af Bankens silfverförråd, så snart Vexelcursen, enligt ofvanför uppgifne grunder, sådant medgifver; att Banco-Styrelsen alfven må vara tillåtet, att, till begagnande af en för silfverköp synnerligen fördelaktig conjunclur anticipera på det följande årets inkomster; att hvad som ej ett år kunnat användas må också kunna reserveras lill de följande, men ulan att under tiden inberäknas uti eller på annat sätt gravera Bankens utelöpande sedelstock; hvaraf följer, alt sådane reserverade medel äfven kunna, efter sig företeende förhållanden och under vilkor endast, att proportionen emellan metalliska Cassan och Sedelstocken icke dymedelst pfverskrides, göras fruktbärande i sällan lånerörelse, som medgifver deras snara ålerjndragning vid påkommande behof; 37:0 alt Bankens vinst för år j835 och de följande åren må oafkorladt förblifva under dess Styrelses disposition intill nästa Riksdag, då af Rikets Ständer beror, alt om användandet af derå i behåll varande öfverskott förordna; 38:0 att, i stället för den uti 4 §■ af i83o års Banklag till ett belopp af 4,400,"00 R:dr bestämde summa, som, ulan beräkning af Bankens fasta egendomar och inventarier, alltid skulle komma att utgöra en Bankens behållning i säkra tillgångar och fordringar utöfver de förbindelser, för hvilka Banken ansvarar, må bestämmas en jemn summa af 5 millioner R:dr; 39:0 alt nämnde belopp af 5,000,000