Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet utmärkt olikheten i brottslighet emellan försök och fullbordadt rån. Genom den redaktions-förändring, som skett i påföljande §, har meningen ej blifvit förändrad, utan blott erhållit ett lämpligare uttryck; och enär denna § afser en grad af brottet, sorn i grofhet står emellan den, som i 22 § omförmäles och hvari straff-arbete på tid bör ådömas, samt den, hvarå 24 § stadgar dödsstraff, torde skäl ej vara att, på sätt en och annan yrkat, redan i de fall, som omför mälde § omfattar, tillämpa dödsstraffet. 1 öfrigt angå anmärkningarne, som förekommit emot denna del af förslaget, den 28 §, eller den 26 § i omarbetade förslaget. Den förändring, som denna § undergått, är motiverad af samma grunder, som föranledt förändringen i 2 mom. 12 §, som afser det förhållande, att någon på en gång lagföres för särskilda stölder eller inbrott. Särskilda rån kunna nemligen ej eller anses annorlunda, än såsom en fortsättning af samma brott; och fortsättningen kan i detta fall ej bedömas på annat sätt, än vid stöld. Jemte det Utskottet bemödat sig att uttrycka denna åsigt, har Utskottet förklarat, att fortsättningen må föranleda tillökning af högst två år i straffarbetet för den svåraste gerningen. Då en sådan fortsättning endast bör betraktas såsom en försvårand^ omständighet, torde vidare tillökning ej böra komma i fråga, helst sådant skulle leda till en alltför utsträckt latitud, till hvars begränsning Utskottet, efter hvad ofvan är yttradt, af framställda anmärkningar funnit sig manadt. Ridderskapet och Adeln har för sin del dessutom beslutat, att i denna afdelning borde införas en ny § af detta innehåll: »Regår någon sådant brott, som i 24 och 25 §§ sägs, och får sår eller varder dråpen, vare ogildt». I öfrige RiksStånd har deremot fråga om något dylikt stadgande ej förekommit, och Utskottet anser detsamma hvarken nödigt eller lämpligt. Vid rån inträda de i lag innefattade allmänna grunder för nödvärnet, och dessa äro fullt tillräckliga för den öfverfallnes värnande.
V. B. i8ö. A. 3oo. — N:o 53. i Enledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om CivilStalens PensionsCassas anspråk på nådårsbesparing af pensioner å allmänna IndragningsStaten. V. B. 186. A. 3oo. VII. E. 3. — N:o 54. angående beräkningen af StatsVerkets inkomster. Å. 38o. VI. Bil. A. angående sökt lindring eller nedsättning uti tionde-afgiften för tackjernstillverkningarne inom åtskilliga Bergslager. V. B. 224, 320. A. 35o. X. U. 3g4- XI. 110. A. 168. ■— N:o 54. Bil. B. i anledning af väckt fråga om ny hammarskattstaxering af Jernbruken inom Småland. V. B. 224, 326. A. 35o. — N:o 54. Bil. C. i fråga om fortfarande nedsättning i Aluntionden för Lofvers Bruk. V. B. 224, 326. A. 353. XI. E. 367. — N:o 54. Bil.D. i anledning af väckt motion, om nedsättning uti afgifterne å Svenska Alun-tillverkningen i allmänhet. V. B. 224, 326. A. 353. XI. E. 367. — N:o 54- Bil. E. angående femtonårige personers befriande ifrån Mantalspenningars erläggande. F. i anledniug af vackt fråga om upphörandet af mantalspenningarne samt Lagmansoch Häradshöfdinge-räntan. Bil. G. i frågan 0111 Städerne Stockholms och Götheborgs befrielse från erläggandet af Sterbhus-afgift. V. B. 224, 326. Å. 38a. X. U. 3g4. XI. 110. A. 16g. XVI. B. 13g. A. 232. XVII. Bil.
Ordförande är: 1) då 2:ne embeten sammanträda, den chef, till hvars förvaltning målet egentligen hör, eller, vid ovisshet härom, äldste embetschefen, samt, om begge cheferna äro frånvarande, den äldste ledamoten. 2) dä alla embetena sammanträda, den äldste embetschefen. Ordföranden kallar till gemensamma öfverläggningar. 65 Ledamöter åro: 1) dä 2:ne embeten samm ant räd«, hvartdera embetets begge ledamöter. Till förekommande af röst-öfvervigt, då endera embetschefen är frånvarande, deltager ej militärledamoten å den andra afdelningen i sammankomsten. 2) dä alla embetena sammanträda, samtlige krigsråden. Föredragande vid gemensamma öfverläggningar är den ledamot, till hvars detalj ärendet närmast hörer; eller Krigsrådet å generalfälttygmästareoch general-ingeniör-embetena. Komitén, som ansett det vara främmande för det nådiga uppdrag, densamma fått emottaga, att i afseende på nu ifrågasatta ombildning af arméens ekonomiska förvaltningsverk, ingå i undersökning huruvida och i hvilka fall embetsoch tjenstemän inom krigs-kollegium kunna ega grundade anspråk på att icke, mot sin vilja, varda använde i eller flyttade till befattningar af annan beskaffenhet, än de efter stat innehafva, har i följd deraf funnit sig icke tillkomma att vidröra frågan om sjelfva sältet för krigs-kollegii öfvergång eller ombildning till det af komitén underdånigst föreslagna krigsför vnltningsverk, och således ej eller framlägga något förslag till den indragningseller öfvergångs-stat, som möjligen kunde ifrågakomma vid genomförandet af berörda omorganisation, antingen på en gång, eller blott småningom, i mån af inträffande ledigheter af vissa befattningar, om eljest det senare öfvergångssättet kan vara förenligt med organisationens inre beskaffenhet.
Jag vet dock, att om Importen år från år öfverstiger Exporten, skall det verka oreda i penningverket och osäkerhet i all rörelse, och jag är derjemte öfvertygad, att den som drager sina silfver-capitaler undan näringarna, det må ske antingen medelst förvaring i skrin eller skåp, eller försmältning till dyra umbärliga Toiletteeller Bordpiecer, ra. m. d. icke kan befria sig ifrån förebråelse att vara en verksam orsak till det onda , som för näringarna uppkommer af bristande förlag och en förtrögad penningrörelse. Något medel at åtkomma Capitalsgömmaren torde väl svårligen stå att påfinna, men den , som Uti öfvefflöefiga Guldoch Silfverpiecer dödat ett reelt Capital, kunde med en, till viss procent efter piecens vigt uträknad, öfverflöds■ afgift skäligen åläggas att årligen återställa något deraf i rörelsen. Den som innehafver så mycken förmögenhet, att han kan äga eller nyttja sådana dyrbara piecer, han har äfven i afseende derpå en ökad pligt att mera betala för det större skydd, Staten lemnar honom. Man skulle häremot kunna invända, att endast rentan men ej Capitalet genom en sådan luxe medtoges, hvaremot all annan yppighet förstör både rentan och hufvudstolenj men det som är skadligt upphör icke att vara sådant endast derför att något anraat finnes, sorn är ännu mera skadligt. 414 Den 19 April. Efter cle förbättringar Jordbruket, genott! dess idkares egna bemödanden, under de sednare åren vunnit, kan man med visshet förese, att om näringsfrihet i alla inhemska företag af redbart värde lemnades, och om åkerbruket af Författningarna kurtde påräkna det skydd det äger rätt att fordra, skall tillgång på inländsk Spannmål aldrig tryta. Åren 1 808 och 1809, då Riket, i synnerhet det sistnämnda, hade, under det olyckliga kriget, i rörelse en talrikare krigsmagt ärt det någon annan tid haft, kunde, som jag tror, ingen utländsk Spannmål inkomma.
577 tet gjorda , återvända till de producerande Nä* ringarne, och i ett jemnt omlopp sprida, lika åt alla håll, lif och verksamhet, samt hopp om en, efter fliten och idogheten lämpad vinst: — Lika som den rägnfyllda floden, sedan de nya Canaler} hvari den varit afledd, blifvit tillstängda, om varén utgjuter sig öfver de närgränsande fälten, och bereder deras fruktbarhet. —• Men som Mynt - Representativernas värde synes omöjligen kunna stadgas, utan genom SpecieMynts införande i Rörelsen såsom Regulativ; så vill jag, för verkställigheten häraf, uppgifva följande Plan, 1:0 Rörelse - Capitalet bör till sitt belopp bibehållas så oföränderligt som möjligt, och följaktligen ali Amortering af Banco - Sedelstocken för ail tid upphöra. Visserligen kan RörelseCapitalet pä kertare tider och i mindre betydligt förhållande okas och minskas, utan att någon rubbning i Varu-prisen hinner utvecklas. Men att bjuda till genom Amortering reducera ett fördubbladt Rörelse - Capital, och det, sedan Varu-prisen redan hunnit uppstiga i förhållande till Mynt-stockens förökning, det skulle , enligt livad jag redan haft äran anföra , åstadkomma oberäkneliga olyckor. 2:0 De 750,000 R.-d. Amortissements-medel, som till1 Banquen årligen inflyta, böra genom utlåning åter lör sättas i omlopp. Härmed fortfares ända till dess ej allenast hela återstoden af det Capital, som Banquen åren 1809 och 1810 nödgades förskjuta Stats-Verket, utan äfven hela den på Banquen inympade Riksgälds* Sedelstockens närvarande belopp hunnit på det - 378 Den 18 December. ta sätt realiseras, och Banquens underdåniga. fordran af Staten förvandlas tili ovillkorlig fordran af Enskifta.
Jag äger beklagligen icke den stora och hänförande förmåga, att genom vältalighet väcka bifall; men jag är öfvertygad derom, alt detta upplysta Stånd gör mera afseende på sak än ord, och får alltså directe hålla mig vid ämnet, och ödmjukast för Ridderskapet och Adeln föreslå, om icke en medelväg vore lämpligast vid antagandet af RiddarhusUtskottets Memorial, den nemligen, att Ridderskapet och Adeln provisionelt, eller rättare på försök, bifaller 11 H. 2 ig Den 3 Februarii f. m. detsamma, likväl med det förbehåll att inskränka publiciteten, i fall några sådane omständigheter skulle förete sig, som vore af vådliga följder för Representationens helgd. Jag vågar tro, att sedan Ridderskapet och Adeln en gång cathegoriskt beviljat publicitet under sina öfverläggningar, det hvarken är öfverensstämmande med formerna eller Ståndets värdighet att återkalla densamma; hvarföre det nu kanske vore bättre, att Ridderskapet och Adeln icke under denna Riksdag helt och hållit binder sina händer genom ett oåtertagligt bifall eller afslag; kommande Riddarhus obetaget att handla, huru detsamma för godt synes. Jag tror icke någon lag kunna hindra antagandet af ett sådant beslut. Efter hvad man mig berättat, är Sverige, ibland de Elfva constitutionella Staterne i Europa, den enda, hvars Representanter ännu ej tillåtit främmande åhörares närvaro under sina öfverläggningar. Om Ridderskapet och Adeln behagade på detta sätt antaga Utskottets Memorial, tror jag de befarade vådorne lätteligen kunna förekommas genom det tillfälle Ståndet äger, att, i händelse af någon öfverläggningarne störande oordentlighet bland åbörarne, den lemnade tillåtelsen inskränka. Den 3 Februari! f. m. >9 För min enskilda del förmodar jäg, (likväl med all aktning för andras opinion) att de farhågor, man i detta afseende hyser, endast härröra af en nog högt drifven imagination. Våra Medbroder, som ej hafva rättighet till representation, skola otvifvelaktigt med tacksamhet emottaga denna eftergifvenhet å Ridderskapets och Adelns sida.
Dock var han icke minst i sina dikter en idéernas man, brinnande för det ädla och rätta och mäktig af verklig fosterländsk lyftning. I formelt afseende ega S: s dikter bland annat den förtjensten att hos oss i skaldestilen hafva infört månget ur hvardagsspråket hemtadt godt ord med en förment låg betydelse — en förtjenst, som väl må uppväga ett och annat onödigt utländskt lån, hvartill S. äfven i den bundna formen gjorde sig skyldig. Bland hans arbeten må, förutom » Grupper och person-nager », nämnas: » Veidi Alf * (prisbelönt i Sv. Ak. år 1832); &gt;Brunt och rosenrödt »; » Grefvinnan Grufliakin ». Ett urval af hans skrifter har nyligen utkommit. Thomas Thorild, f. 1759, student i Lund 1775, i Upsala 1787. Utgaf och försvarade derstädes 1788 en Kritik öfver Montesquieu. Gustaf III bevistade denna disputa-tionsakt och blef på det högsta intagen af Thorilds snille. Denne, som ämnat taga den juridiska graden, öfvergaf sin föresats, då han redan i kandidatexamen fann, att » man gjorde allt så ynkeligen litet. » Han reste 1788 till England och återkom 1790. Utgaf 1792 sina memorialier af 1766 under titel: Om allmänna förståndets frihet, med ett slags företal: Ärligheten, till H. H. Regenten. Skriften åtalades och förf. uppkallades i Hofrätten (dagen före julafton 1792) hvarifrån han fördes i häkte. Genom regeringens utslag 22 / 2 1793 dömdes han till 4 års landsflykt * * Han erhöll likväl ett slags resestipendium ur statskassan.och affordes 8 / a s. å. Professor och bibliotekarie 1795 i Greifswald der han dog 1808. Bland hans skrifter må nämnas poemet Passionerna. vidare En kritik öfver kritiker, med utkast till en lagstift ning i snillets verld (ett af de yppersta snilleverk vi ega på prosa); Det enda nödvändiga för ett rikets finanser, samt Om qvinnokönets naturliga höghet.
Maj:ts nådiga beslut, den nya regleringen, dervid bergsfogde-tjenslerne, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers uttryckta önskan, blifvit indragne, skall träda i verkställighet - med 1855 års ingång, saknas efter denna tid tillgång så väl till aflöning för de ordinarie bergsfogdar, hvilka, i enlighet med Kongl.1 Maj:ts särskilda nådiga medgifvande, vilja med tjenstgöringen fortfara, som ock till ersättning åt de endast tillsvidare förordnade bergsfogdarne, hvilka, med befattningarnes upphörande, skulle förlora sina hittills innehafde så väl ordinarie, som extra löneinkomster. Lika med Kongl. Maj:t, anser Utskottet att, på sätt förut i likartade fall egt rum, lämplig ersättning bör beviljas bergsfogde-ljensternas innehafvare för deras, genom , beslällningarnes indragning, mistade löneförmåner; och då Utskottet jemväl finnér de af kongl. Maj:t i nåder föreslague grunder för ersättningarnes bestämmande rättvisa och billiga, får alltså Utskottet föreslå Rikets Ständer, alt, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts nådiga Proposition samt den väckta motionen, besluta: l:o att de ordinäre bergsfogdarne, så vidt de åstunda, att, efter verkställigheten af den genom Kongl. Brefvet den 14 Oktober 1853 fastställda nya reglering af bergslags-staterna, fortfarande utöfva bergsfogde-tjensterna, må, så länge de vid dessa befattningar qvarstå, åtnjuta följande mot deras nu in nehafvande löner svarande belopp, nemligen: E. Helander .. 146: 32. C. A. Sandin 110: — J. F. Bratt 75: 32. A. G. Slettengren , 75; 32. tillsammans R:dr 408:
Företogs till pröfning Constitutions.- Utskottets den 18 sistlidne Maji under N:q 28 afgifne, och den 23 i samma månad på bordet lagde, Memorial, angående Herr Rosenqvists, Fredrik Leonhard, anmärkningsanledning, i afseende på grunden för en sökandes uteslutande från förslaget till ett Pastorat. Friherre Boije_, Ludvig: Till Ridderskapets och Adelns rättsinniga eftertanka gifver denna anmärkning ett förtjent föremål. Den upplyser, huru långt man kan gå, då nian vill anmärka. Herr Rosenquist får se en Expedition, contrasignerad af Stats - Den ty Julii e. m. Sekreteraren af Kullberg, och läser den, men så olyckligt, att när StatsSekreteraren i reciten talar om Wisby Consistorii yttrande, att, i brist af lagliga bevis, Consistorium på sin Embetsed förklarade, att af alla Stiftets Prester ingen vore mindre skicklig till det lediga Embetet, än klaganden, så tror Herr Rosenquist olyckligtvis, att dessa orden: ”i brist af lagliga bevis,” innefatta StatsSecreterarens motiv till beslutet, som i vanliga termer innehöll, att Kongl. Maj:t ej funnit skäl till ändring i Consistorii öfverklagade åtgärd; och det är detta missförstånd ensamt, som föranledt anmärkningen. Det tyckes gå nästan för långt i anmärkningsväg mot Konungens Rådgifvare, då man begär deras endtledigande till och med på den grund, att man läser Expeditionerne rasande. Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie, Jacob: Ehuru det kan vara onödigt , att yttra något vidare i detta ämne, torde jag dock böra upplysningsvis nämna, att när handlingarne i målet hos Rikets Allmänna Ärenders Beredning föredrogos, saknades der ingalunda bevis om Presten Ekmans oduglighet till det sökta Embetet; och hvilket .större bevis i sådant afseende kan man dessutom fordra, än att ett helt Consistorium tager på sin aflagda Embetsed, att Sökanden är oskicklig att Embetet förrätta. Den 17 Julli e. ra.
1 Hamburgsk dito 3,982 » 1 Dansk eller Norsk dito 3,965 » Men om också öfverensstämmelse vunnes med Hamb.-banko, tror jag dock att det blefve blott af öfvergående nytta. Redan sedan flera år har nemi. i Hamburg varit fråga väckt att antaga ett annat myntsystem — den Preussiska Vereins-thalern. Småkrämare-intresset har vinst på det nuv:de förhållandet; hvaremot det större bankintresset önskar att detta småprejeri måtte upphöra och Vereins-thalern antagas. Efter all utsigt kommer ock Vereins-thalern att segra i Hamburg. Hvartill det i så fall skulle tjena att företaga en sådan förändring och underkasta sig alla dermed förknippade svårigheter, svårigheter, som visserligen äro öfvervinnerliga, H. lil. 31 482 Den 4 April. men som det icke torde vara skäl att för ofta upprepa, det kan jag icke inse. Huruvida det nuv:de förhållandet kommer att fortfara i Hamburg, beror dock till en stor del derpå, huruvida Hamburg kommer att ingå i den Tyska handeis-föreningen. Då ärendet var före på Utsk:s-afdelningen, rådde der den mening, som förfäktades af Hr Nordström, men inom Utsk:t blef den undertryckt. Utsk:t ansåg nemi. så tydligt och klart att regeringen af sig sjelf vid en skeende myntförändring skulle komma att förhöra sig hos våra grannländer, Danmark och Norige, att man ansåg det nära nog impertinent att härom göra särskild framställning. Jag förenar mig med den mening, som blifvit af Banko-Utsk:ts Ordförande, Hr Nordenfelt, uttalad. Gr. Björnstjerna: Sedan alla talare förklarat sig icke hafva något emot Ekon.-Utsk:ts förslag, torde dervid icke vara något att tillägga. Återstår Banko-Utsk:ts. Då Hr Gr. o. Landtm, anser dettas läggande till handlingarne mindre ändamålsenligt, förenar jag mig med de tvenne sista talarne i yrkande på återremiss af Banko-Utsk:ts Betänk. Hr von Troil:
Då inkomsten gr Bevillning, så begripes det, en - 644 Den 2 8 Juni. ligt naturen af saken, att Ständerna äga rätt göra denna inrättning så lönande som möjligt, för att derigenom mindska den Bevillning , som af Folkets kassor skall utgöras; och häraf blir åter den följd , att Instruction för Administrationen och Lirectionens tillsättande för verkställigheten är Ständernas ensak, så mycket nödvändigare nu, sorn upplyst blifvit, att icke denna Inkomst titel blifvit så begagnad, som den kunnat; och då man derjemte betraktar, att Directionens löningssätt är af den beskaffenhet, att det är en bidragande orsak till den Riksskadliga öfverflödiga importen, emedan Directeurerne, som egentligen i arfvode blott hafva 500 R.dr, erhålla 100 R:dr för hvarje 25,000 R;dr, som öfverstiga den i stat påräknade summan 800,000 R.dr; då nu Tullinkomsten för sista året stigit öfver en million, så är räkningen snart gjord, att hvarje Ledamot haft en inkomst af 4,500 R:dr, som är något mycket; ändring häruti är derföre högst nödvändig Tiden är alltså inne, att Höglofl. Ridderskapet och Adeln, genom visande kraft och styrka, söker motverka alla försök till gemensamma rättigheters förmindskande. Medborgares aktning förvärfvas härigenom, då i motsatt fall den allmänna oviljan med goda skäl blir vår lott. Friherre Boye, Ludvig: Uppkallad i min egenskap af Riksdagsman, och vid min känsla af medborgerlighet, skall jag frimodigt ingå i det ämne den siste värde Talaren nu framställt.
M. skulle anse sig förhindrad att på dem tillämpa det allmänna stadgandet, som finnes i 1 § af nu gällande bränvinsförordn. Det synes mig klart, alt då denna förordn. säger, att K. M. äger, att, när vigtiga omständigheter dertill föranleda, låta inställa all bränvinsbränning, mäste häri vara inbegripen hvilken bränvinsbränning som helst, och för min del kan jag icke inse, att, derigenom att detta stadgande icke åberopas i de utfär - 32 Den 1 Juli. dadé resolutionerne, K. M. frånsagt sig den rättighet jag anser honom äga, nemi. att, när han så finner för godt. förklara den genom dessa resolutioner vederbörande förunnade förmån hafva uphört. Detta är en fråga, hvarom vi f. n. här på detta rum utan ändamål tvista. Man kan, enl. mitt omdöme, lika väl hysa den åsigt jag har, som den, hvilken delas af Utsk:s majoritet. Denna majoritet utgjordes, då beslutet fattades, endast af 9 personer. Hade denne motion blifvit tidigare behandlad inom Utsk., så hade den möjligen fått en annan utgång. Den väcktes redan i April månad, men blef bordlagd, och hvilade ända in i Juni månad, men Utskts arbeten voro då för tillfället icke sä vigtiga sora de varit, hvilket hade till följd, att Ulsk:s ledamöter icke infunno sig så mangrant som förut. Jag har ansett mig böra omnämna detta, på det att R. o. Ad. icke måtte tro, att Ulsk:s tillstyrkande tillkommit genom någon serdeles stor majoritet, hvilket jemväl kan inhämtas af Utsk:s Betänk., enär icke mindre än 8 ledamöter instämt i den reservation, jag tagit mig friheten bifoga. Jag anhåller alt R. o. Ad. ville fästa sin upmärksamhet på sjelfva sakens beskaffenhet. Den sista talaren har sagt, alt han anser bränvinsbränning icke nödvändig, för att ulan förlust åstadkomma pressjäst. Asigterne vore helt andra för några få år sedan.
Affärslifvet kräfver i detta som i andra fall full frihet, och hvad som i sig sjelft är oskadligt och allmänt nyttigt bör icke vara medelst tulloch bank-lagstiftning tillkomna undantagsfall, hvarigenom just tvifvel uppstått huruvida det, som för vissa varor och en viss låne-inrättning blifvit särskildt stadgadt, kan vara för alla varor och hvilken låne-inrättning som helst genom allmän lag tillåtet. Inom den inskränkta utsträckning lån på varor, upplagda på städernas vågar, erhållit, har emellertid, för hvad städerna Stockholm och Göteborg angår, lånesättet erhållit en utveckling, sorn nu af mångårig erfarenhet visat sig vara af synnerligt gagn för affärslifvet, utan att tredje mans rätt derigenom på något sätt förnärmats, eller, så vidt jag kan förstå, kunnat förnärmas. Det är nemligen den frihet, som blifvit medgifven att utan låneattestens förnyande eller omskrifning få utbyta det ursprungligen belånade jernet emot annat, så att till exempel en köpman, som på 10,000 centner stångjern erhållit ett lån, kan, då ytterligare 1,000 centner blifvit af honom vågförda, Motioner i BorgareStåndet 1865. N:o 156. 379 sälja eller skeppa 1,000 centner, utan afseende på om de blifvit vågförda före eller efter det vågattesten afgafs. Och då den, som sjelf erhållit pant i händer, otvifvelaktigt deruti har förmånsrätt, ehvad panten lemnades emot lånet eller först sedermera till säkerhet för ett förut erhållet lån, utan att annan skriftlig afhandling derom behöfves än den handskrift, som till egarens säkerhet att varan har natur af pant, skall af den, som panten i händer får, tagas, så bör ock samma frihet kunna medgifvas, då annor man eller allmän inrättning i hans — långifvarens — stad och ställe mottage panten. Huruvida viss bestämd vara eller viss qvantitet af viss sorts vara är det, sorn i pant sättes, blir naturligen föremål för aftal mellan långifvare och låntagare och kommer att i det bevis, varu-emottagaren afgifver, intagas utan att behöfva vara föremål för särskild lagstiftning.
Ochninren har hikkildogs warit lör l,m^uan och emot Riksgälds Lamlstree. Jag rror at man bör relchEsrr opinionen, til och inev när dea ej ar uplyst. Herr van kol o oste in. I anledning af hwad en wärd Ledamot »i st jagt om dek olika för. troende RiksensSkändeis K^czus erch RiksgäldöiLontoirsr hiklilS njMir al 2l mä hetcn, wägar jag för Riddc-skwec och Arela p rra mina landar. Det kan icke nrkaS, at styrelsen as Riksgälds W rk> t icke wwnm si.mma allmänna bifall, hwaraf Ilmo -Fullmägtigc i lang tid fäck fägna fig. I g kror Ukwa-, ar der mindre härrör af Riksgälds Fullmä 'tiaas för. hällande, hwilke funnik sig i e» ganska brydsam ställning, än af anma omständigheter. Den nu bestuma kndlwirsren stal! förekomma manga obilliga onrdömen, och arergifwa förtroendet. H-ndelser hofwa i Lefia dagar kildragik sig, hwilka hoS Zstlmänheten wäckt en grundas oro; men de hofwa upkommit icke genom Herror Fullmägtigas förwallonde, me» 12?; genom nägra brotksiiga Personer bland Betjeningen. Da ingn, widare cilökning sker af Riksgälds-sedlar, och de sias ukgifwands snart kommer at uphöra, före. kommes en xrf de största anledningar ti! misitioende, och den ärliga redogörelsen inkör Allmänheten genom nygift af Riksfkulden skal! wäcka och stadga et all» maur förtroende. Jag hoppas ar Riksgälds Merker dä skall dl isma ansrdl med lika aktning, fom R^s^uen hitt ls hafr, och således intet jkäl frän denna sida kunna hämtas emot en gemensam Revision af bägge Werken. H rr 8 sä'.