Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det rätta vore, att den, som en gång blifvit beträdd med öfverassignering, ovilkorligen förlorade rättigheten att vidare assignera på Banken. Att få ansvarsfritt öfverträda 3 gångor har ej mera skäl för sig, än att få göra det 3oo gångor. Terminen af 3 gångor räddar Assignanterne mer än tillräckligt ur sjönöd. Jag fortsätter yrkandet om bifall till Utskottets Memorial. Herr von Hartmansdorff: Jag instämmer i hvad Herr Lefren nyss yttrat, och får fästa uppmärksamheten derpå, att, såsom Herr Cederschjöld redan anmärkt, man tvekar om hvad i Förordningen förstås med casserahde af assignationer 3:ne serskilta Den g April e. m. i63 gdngor i anseende till bristande behållning* och det är derom man också nu processar inför Domstol. Jag anser fördenskuld olämpligt att afslå detta förslag till förklaring öfver det tvätydiga. Vill man ej bifalla det, så bör det åtminstone återremitteras, för att i stället annorlunda uppgöras, sä att tvätydigheten undanrödjes, Det anses måhända förmätet af mig, som icke längre tid haft med Bankens äreiider att göra, än jag varit Ledamot af BancoUtskottet, att vilja motsäga Grefve von Schwerin, hvilken äger så stor erfarenhet och så vidsträckta kunskaper deri; men om Herr Hjerta, hvilken äfven är medlem af BancoStyrelsen, och tillhört pluraliteten bland Fullmägtige, nu vore här tillstädes, skulle lian med sin större kännedom af desse ämnen kunna vitsorda, att alfvarsamma stadgar mot assignations-rättighetens missbruk böra finnas, och kunna intyga, att Fullmägtige och Commissariatet i det hela varit för de strängare åtgärder, Grefve Von Schwerin ogillar. Genom dem gör man sig icke lill Allmänhetens Förmyndare; men likasom en fyrbåk varnar sjöfarande för att stöta på grund, så varnar en Kungörelse om en Assignants förlust af sin assignatiohsrätt Allmänheten att äfventyra sin egendom genom emottagandet af hans assignationer.
Betänkande, angående Kongl Majlis Nådiga Pr op osi ti on om upphhfvande af den nu medgifna moderation i Porto för Bref, sorn väga öfver 8 lod., Under den io sisllidne April har Kongl. Majit lid Rikets Höglofl. Ständer aflåtit en, till Bevillnings-Utskottet remitteradj, Nådig Proposition af följande lydelse: ”Sedan Kongl. Majit, uti Nådig Skrifvelse af den i5 November 1826, anbefallt Öf”ver-Post-Directeuren att, efter inhemtande ”af alla nödiga upplysningar, uppgöra underdånigt förslag till en förnyad fullständig ”reglering rd' Postgången i Riket, hvarvid ”i främsta rummet afseende borde fästas derå, ”att en skyndsammare communication vun”nes emellan Stockholm och Lanshöfdinge”Residencen, emellan desse inbördes, emel”lan Sverige och Norrige samt emellan Stock”holm och de förnämsta Mandels-städerna V ' i i4 Bevillning.i-Utskottets Betänkande N:0 49- ”och gräns-orterne, samt att i allmänhet o"lägenheterna af Posternas långsamhet i ser”skilda delar af landet afhjelptes och säkra "controller öfver Post-uppbörden bereddes; ”så har Öfver-Post-Directeuren, under den ”16 sistl. Martii, med underdånigt Utlåtande ”och Förslag i detta ämne till Kongl. Maj:t ”inkommit.” ”Kongl. Maj:t, som funnit detta mål ”böra till slutlig Nådig pröfning förekomma i sammanhang med de åtgärder, hvartill flera, vid nu påstående Riksdag, iijpm ’’Riks-Stånden väckta frågor, rörande Post-verket , kunna föranleda, vill emedlertid till •'Rikets Ständers pröfning och bifall öfverlemna en af Öfver-Post-Directeuren gjord framställning, att, till vinnande af en säkra’’re Controll öfver Post-uppbörden, den ge’’nom gällande Författningar tillåtna moderation i Postporto måtte hädanefter upphöra.
Riktigheten af den sats, hvarmed Hr von Hartmansdorff började sitt anförande, lärer svårligen kunna motsägas; men deremot skulle jag för min del hemställa, om behofvet af biträde kan vara lika i alla stift? lika för consistorii-notarierne i små som i stora stift, i Gottlands (med blott 40,000 innevånare) lika väl som i Erkestiftet med 4 ä 500,000 innevånare? Jag skulle derföre för min del hemställa, att man måtte gå en medelväg på så sätt, att till K. M:s disposition för ifrågavande ändamål anslås en rund summa af 1,000 eller 1,200 r:dr att användas der behofvet så klöfver. Hr von Troil, Sam. Gust.: Utan att vilja ingå i någon jemförelse emellan landssekreterarees och consist.-notariernes sportler och öfriga inkomster, anhåller jag blott att fä fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet pä de sednares mycket betydliga indirekta inkomster eller sportler; och att dessutom deras befattning är en syssla som, om den ock icke vanligen berättigar lill befordran pä den ecclesiastika banan, åtminstone gifver anledn. att hoppas något dylikt; till följe hvaraf dessa platser äro ganska eftersökta. För öfrigt ber jag, att R. o. Ad. måtte erinra sig, att just vid denna riksdag vi hafva varit nödsakade, att afslä en mängd saker af vida vigligare natur än denna. Då man dertill tager i betraktande statsverkets ringa tillgångar, så tror jag att det vore föga ändamålsenligt, att använda en icke så obetydlig del deraf till förökande af consist.-notariernes löner. Då de hittills kunnat anses hjelpligt lö nade med de inkomster, som beståtts dem, så ser jag ej, att göromålen skulle kunna lida på, om desse tjenstemän ännu någon tid kommo att bibehållas vid samma aflöning. På grund af dessa skäl anhåller jag, att R. o. Ad. mätte bifalla Utsk:s utlät, i denna del. Hr von Hartmansdorff:
Den i 53 § af Riksdags-Ordningen lemnade föreskrift, att till undvikande af Paria Vota, innan Voteringssedlarues öppnande, en deraf bör uttagas och förseglad afläggas, hörer vid Valförrättningar endast till de Val, der en enda Person skall utses. Då flere Personer skola väljas, såsom Ledamöter till Utskott, Bancooch Riksgälds-ContoirsFullmägtige och Ledamöter till Tryckfrihets-Committéen, tjenar den till intet, utan kan tvärt om gifva Voteringen, igenom en rösts uteslutande, ett orätt Utslag emot de väljandes verkeliga pluralitets mening. Jag tillstyrker derföre, att den här anförde Citation af 53 § samt den af den här ännu mera otjenligt anförde 61 § må alldeles utgå; och att i stället 2:ne särskilda Voteringar må föreskrifvas, en för de fyra Litteratörerne och en för de 2:ne Lagfarne. Då det blir af Ständerne beslutet, att af de fyra förstnämnde Ledamöterne en alltid bör vara Prestman, bör rätteligen 3:ne Voteringar anställas. Riksdags-Ordningens 64 § och Regerings-Formens 103 §. Den här föreskrifne första Voteringen med Ja och Nej synes vara alldeles öfverflödig och böra uteslutas; och underställes tillika, om icke Utslaget af Voteringen endast i allmänhet, nemligen om någon af Högsta Domstolens Ledamöter blifvit af Nämnden ogillad eller icke, må kungöras Ständerne, men alldeles icke detailler deraf. Bilaga H till Mern. Uti någon af desse §§ synes böra stadgas om Bancooch RiksgäldsContoirs-Fullmägtiges rättighet - att väljas eller icke till Riksdagsmän, då Riksdag hålles å annan ort än i Hufvudstaden. Herr Grefven och Ordföranden uppläste ett Memorial innehållande anmärkningar vid Rikets Grundlagar så lydande: Vid den granskning af Grundlagarne, som Constitutions-Utskottet tillkommer, har jag för min del trott uppmärksamheten böra fästas, ej allenast på närvarande förhållanden emellan den Styrande och Lagstiftande Magten, men äfven på sannolikheten för dessa förhållandens framtida bestånd.
Maj-.ts Nordstjerne-orden Nils August Fredius enka, hvilken, enligt hvad företedt transsumt af bouppteckningen efter hennes man äfven utvisade, jemte Irenne minderåriga barn befunne sig uti en i ekonomiskt hänseende betryckt ställning; varande i öfrigt till stöd för den gjorda framställningen åberopad den gagnande verksamhet, Fredin i det allmännas tjenst ådagalagt och derunder han, som år 1833 utnämndes till Kamererare i Statskontoret och derefter konstituerades till Statskommissarie samt slutligen erhöll sin förenämnde Öfverkommissarie-belättning, den han fortfarande innehade intill sin den 3 April 1858 timade död, bland annat uppgjort det formulär till ny Rikshufvudbok, som, vederbörligen sladfästadt, nu följes; och har hufvudsakligen af dessa skäl förslag blifvit väckt, att Rikets Ständer måtte för aflidne Öfver-kommissarien Fredius enka, Margaretha Theresia Lieberath samt deras barn, (vänne döttrar och. en son, anvisa ett årligt anslag å tillhopa 600 R:dr, att så länge modren löfde ogift, utgå oafkortadt, men, derest hon trädde i nytt gifte eller ined döden afgiuge, till endast tre fjerdedelar af beloppet emellan barnen så fördelas, att döttrarne, så länge de voro ogifta, deraf erhölle hvardera 150 R:dr och sonen, intilldess han uppnått myndig ålder, likaledes 150 R:dr. Enär genom det förtjenstfulla sätt, hvarpå Öfverkommissarie!) Fredin i lifstiden utfört det honom anförtrodda uppdrag, att upprätta förslag till formulär för ny Rikshufvudbok, Fredin, som derjemte vid flera tillfällen lemnat Rikets Ständer och deras Revisorer ett värdefullt biträde uti statsregleringsoch räkenskaps-frågor, förvärfvat sig Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o SOS. 303 rättmätiga anspråk pä någon erkänsla från det allmännas sida, hafva Rikets
Denna tillökning för Marin-regdet synes icke eller vara af den betydenhet att den kan föranleda någon inskränkning å R. o. j Ad:s sida utaf den föreslagna summan, hvilket icke eller blifvit ifraI gasalt. På grund af hvad jag nu anfört, tillstyrker jag således bifall till StatsUtskis Utlåt, i denna punkt. i Ilr Brakel, Mauritz Gustaf: Då det tillåtits en föregdle talare att gå ifrån den punkten af StalsUtsk:s Betänk, hvarom fråga ; egentligen är, torde det äfven tillåtas mig att göra detsamma och besvara åtskilligt hvad han framkastat, dels emot den af Sjöministern upgjorda planen för linie-flottans iståndsällande, dels emot de åtgärder Regeringen vidtagit lill våra kusters försvar. Om man gör för sig sjelf klart ändamålet och användbarheten ^ af de båda sjövapnen, linieoch skärgårdsflottan, kan man ej annat än finna att för ett rike med kuster från Haparanda till Ystad och från Ystad till Nord-kap det är alldeles omöjligt att med denna sednare flotta hindra fiendtliga anfall och landstigningar. Om Ryssland, emot hvilken makt vårt sjöförsvar egentligen är riktadt, vill landsätta en armé i Sverige och vår närvar:de obetydliga linie-flolta vore instängd eller förstörd, så egde vi endast vår skärgårdsflotta att tillgå för att förhindra en landstigning och ajbryta de fiendtliga förbindelserna med Ryssland, Finland eller Aland, Den 19 A p ril f. m. 159 ställen, hvarest elen anfallande arméens förråder och reserver befinna ig. Vår skärgårdsflotta måste vara samlad på ett eller par ställen, y öfverallt spridd biet den öfverallt svag och genombruten, men samlad på några få ställen är det omöjligt för den att hindra en landstigning och denna omöjlighet kan nästan malhematiskl bevisas enl. satsen att tvenne sidor i en triangel äro större än den tredje. Punkterna, der Ryska hären står, der vår skärgårdsflotta ligger och der landstigningen är beslutad, bilda en triangel.
Ankom till Exped. Utskottet den 21 October 1829* Utlåtande, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o 40, öfver Kongl. Maj.-ts Nådiga Proposition, angående Strafflag emot Negerhandel och delaktighet deruti. Från Högvördige PresteStåndet, Välloflige BorgareStåndef och Hedervärda Bonde-Standet har Lagutskottet erhållit återremiss af ofvanberörde Betänkande, hvilket deremot Högloflige Ridderskapet och Adeln bifallit. De anmärkningar, på grund hvaraf återremissen hos förstbemälde trenne RiksStånd blifvit beslutad, äro föranledde af Herr Pro - Lng-Utshottets Utlåtande N'.o 118. 31 fessoren Bexells mot Betänkandet afgifna reservation, hvari är yrkadt, att den föreslagna Strafflagen icke bör inskränkas till endast fråga om Negerhandel, utan erhålla sådan lydelse, alt den gäller om Slafhandel i allmänhet. Och syfta samtlige anmärkningarne till enahanda yrkande , jemte det de innefatta klander deröfver, att Utskottet icke föreslagit den ändring i redactionen, sorn med nämnde yrkande öfverensstämmer. I anledning af hvad härutinnan blifvit anfördt, får Utskottet vördsamt tillkännagifva, att Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG till Samtlige Riks-Ståndens Protocoll y vid Lagtima Riksdagen i Stockholm , åren 1828 och 182g. Si Bittre Sam lingen, JFärzta flföclningcii, innehållande Lag-Utskottets Memorial, Utlåtanden och Betänkanden. Tredje Bandel» Forsta Häftet. : l - A, N:o 157. Ankom till Exped. Utskottet den ao Nov. 1819. Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 57, angående väckt fråga om utför danie af en Lag, som föreskrifver, huru af handlingar om sä kallade undantag, eller fördel, samt om upplåtelse af nyttjanderätt till jordadel, skola lagföljas.
Hvem räknar dina offer, och hvem täljer den nöd, som tyst förtvinar, under det att dina officiela sångare och skåltalare prisa lifvets vår och ljugande idisla sitt falska: »Inga stormar i vårt hjärta bo.» Hur kommo vi upp till Upsala, och hur gingo vi därifrån? Vi kommo dit för att bildas till inträde i lifvets skola, och vi gingo därifrån med hjärnorna sprängda af en bildning, som i stället gjort oss alt mer främmande för det lif, som lefves ute i den stora verlden, hvilken går sin väg, medan den lilla lärdomstaden i löjlig förnämhet sluter sig inom sig själf och går sin. Vi kommo dit med frisk vilja och stark verksamhetshåg, och vi foro därifrån med sinnet nedtyngdt, hågen slapp och arbetskraften hämmad, utan spänstighet, blaserade, lefnadströtta, lämpliga till ämbetsmannamaskiner, men icke till människor. Och i förvetet barnahögmod hade vi lärt oss att skratta åt alt mellan himmel och jord. Parodien är det nu lefvande Upsalas enda berättigade stolthet, sedan originaliteten trampats till döds af odågorna och småsinnet. Och dock är parodien ett lifstecken, som visar, att de dolda krafter, som en gång skola beherska verlden, arbeta äfven där. Ty det var genom Mefistofeles, som Faust lärde känna sig själf. Upsala, Upsala. Du bär ansvaret för en hel generations snedvridna ungdomslif. Du bär det ej ensamt, men din andel af ansvaret är så dryg, att studentsångerna borde förstummas och bravoropen tystna af sig själfva, när deras eko återstudsar från dina vetenskapliga fängelsemurar med deras skumma, ungdomsförkväfvande medeltidshvalf. Upsala, Upsala. Högt uppe på den grundmurade backen ligger den gamla domen och sträcker tafatt sina stympade torn mot himmelen, dit de peka, ej längre som fordom segervisst och stolt, utan med slöa, trubbiga spetsar, som aldrig mäkta att visa en människas aning vägen. Låt kyrkan repareras, låt den putsas upp.
Leontine hade flere gånger varit modren följaktig vid dess utfarter, och således var Hanna nu fullkomligt berättigad dertill. "Nå flickor" yttrade sig Hofrådet, "hvilkendera kommer med? fort nu, ty vagnen förespännes redan. Hanna! det är ju din tour, skynda dig min flicka." Hanna stod med nedslagna ögon och klappande hjerta, och skulle innerligt gärna hastat den älskade lekkamraten till mötes; men, frugtande Leonines missnöje återhöll sig hennes glädjeyttring. Ändteligen, med armarne omfattande fadrens hals, utropar hon, "Låt Leontine resa, hon res så gärna, och jag får väl snart hälsa på den stackars Adolf, är det ej så min Pappa? Hälsa dock honom mycket, mycket ifrån hans Hanna, och", tillade hon med lägre röst, "säg honom att äfven jag så gärna kommit." Rörd tryckte Hofrådet henne mot sitt bröst: "Så, min älskade Hanna! väntade jag dig! rätt snart skall du åtfölja mig till din broder." Nu uppstod ett språng, Hofrådinnan, mostrar, fastrar, domestiker, allt skyndade om hvartannat. För läraren, och de resande, uppdukades i hast allt, hvad Fru Hofrådinnans väl fournerade skafferi kunde åstadkomma; koteletter, kappor, biffstekar, tortor och hattar, sväfvade om hvarann, och syster Leontine underlät ej, att i största hast begagna sig af Hannas ädelmod, hvilken med älskvärdt nit, skyndade att till henne frambära alla behöfliga res-effecter. Den qvidande Adolfs arm tycktes i hast blifvit glömd, och i stället frambefalltes nu bomull och vadd, hvaruti Leontine förnämligast skulle inlägga perlor, ringar, nipper och band, spetsar och shawletter, liksom till en resa för flere månader, och sedan allt väl vardt iordningställt, husfrun utgifvit sina behöriga ordres, samt nyckelknippor och lås i pålitliga händer öfverantvardats, företogs den fyra mils långa resan.
L-dr» 2!fS. 8. 114 Den Z Zlpril. den utgöra, endast har sin uprinnelse frän i6go och 1633 sirens Riksdags-Beslut och den i anledning häraf utfärdade Znstruction; att rättigheten till desi afbördande med penningar, härleder sig frän en tillfällig tillätelse som fatt fortfara. Statens inkomst af utffrifnings penningarne i Skäne och Halland har per medium desse sednare ären bestigit sig till Rd. om äret, att denna inkomst lika sä litet swarar emot wärdct af den Kmckte-frihet som siere Tusende Hemman deremot begagna, lärer lika sä litet tarfwa bcwis, som att Skäne och den oroterade delen af Halland, med äldriga skyldighet och lika beskydd, likwäl under rZo ärs tid, mindre än öfrige Swensta Provincer bidragit till Rikets förfwar. Jag fär dä underställa Ridderstapet och Adeln, om det kan förenäs med billighet, att Skäne nu skulle undandraga sig upfyllandet af det med Rusthällare 1791 ingängne friwillige och laglige Contract, att sä i freds - som krigstid underhälla en Wargering af 500 man för hwardera af de Skänsta Cawallerie - Regementerne, dä Riket derigenom äger att tvid infallande krig kunna påräkna rooo man Znfantcrie, emot en sä ringa ärlig utgift i fredstid som 2600 Rd., hwilket nu utgör hela kostnaden till Befälets aflvnande.
More allt, som med afstutandet har gemenskap, beroende af Werlen stelfwe, skulle utan twifwel tiden, med liten missräkning nog, kunna bestämmas; men da, nar ett krig stutas, det är tydekigt, att en mängd liguider med Lefwerantörer, Re, gements, Qvartermästare, Magasins Förwaltare, Sjukhus Föreståndare och manga andra Redogörare, stola återstå, besynnerligen da under krigets lopp pen - Den 5 Augusti. penninge-tillgangarne warit otillräcklige: ett detze Redogörare äro fpridde öfwer hela Riket, sa att andre Wcrks biträden i snarc fogt hwar enda ira q a mäste begjäras och afoidas, hwarigenonr således afstnrningen koinurer akc bero af den mer eller mindre werksamma handräkning, deka främmande Werk meddela; sa anstr Onvrr - Directeuren, att en tid för sadane Räkenskapers asstucande alldrig kan med liiiför-icelie.brt uppgrnras; inan har för stike risp-after endast sannolikheter, alt rätta sig efter; oc, det war med behörigt afseende a dessa, som Krigs-Förwaltnings-Commirtäen hoS Kongl. Mant i underdånighet anmälte, att Räkenstaperne skulle riam färdige till Zanuarii manads stut; och sa, sim göromalen da wisade sig, war också anledning att tro, det de till nämnde tid skulle kunna medhinnas, men sadant har likwäl, emot förmodan och wedenbörande arbetares egna interesse, icke inträffat.
Åter och åter blefvo dock bärarna nedskjutna, och ännu i det ögonblick, när de blödande dignade, sträckte de armarna uppåt för att stödja honom, så att han icke skulle skadas i fallet. Då lyfte major Wolffelt honom på sin häst och stupade därefter själf under de förföljande kosackernas vapen. Foten, som var lagd öfver hästens hals, blödde häftigt, och bindan släpade i askan. En kanonkula från skansarna afslog hästens ben, men drabanten Gierta lyfte konungen på sin springare, och, själf blesserad, steg han upp på den trebenta och blödande hästen. Ryttarna, som bildade ring om konungen, kunde knappast hålla förföljarna tillbaka. Under tiden jagade Gyllenkrok öfver fältet och uppmanade de kringirrande soldaterna att samla sig, men de svarade honom: – Vi äro alla blesserade och våra officerare döda! – Han mötte då fältmarskalken, och nu på uppgörelsens dag, fanns icke längre någon hänsyn. Gyllenkrok tillropade honom förolämpande: – Hör ers excellens att salvorna ännu gå på vår vänstra flygel? Här är en hop skvadroner, som satt sig. Befall dem gå någonstädes. – Här är allt galet! Här lyda mig väl några med hasorna, men få med hjärtat, – svarade fältmarskalken och red allt mer och mer åt vänster. På samma gång såg Gyllenkrok Piper med sina kansliherrar rida bort åt höger. Hade de båda excellenserna talats vid? Han ropade efter dem, att de begåfvo sig rätt mot fienden, men de vände sig icke om. Då slog han med handen i sadelbommen och förstod, att tålamodets vin nu var uppdrucket, att där endast väntade fångenskap eller död. Det låg icke längre ett fält bakom honom. Där växte ur jorden en oöfverskådlig vandrande skog, men trädstammarna voro människor och grenarna vapen. Den bredde ut sig. Den uppfyllde hela landskapet, och ständigt och ständigt vandrade den framåt öfver förblödda och döende. Det var tsarens här, som tågade fram för att taga sin mark i besittning och inviga sitt välde åt kommande tider. Allt närmare och närmare hördes en hemsk och dof andlig hymn.
Competensfrågarna afgöras i de lägre instanserne och endast un - 636 Den 28 Februari f. m. dantagsvis komma ilo till elen högsta, ty eljest skulle oftare, än nu är händelsen, dylika tvister emellan domstolarne och de administrativa myndigheterna förekomma, och den, som lika med mig förvärfvat erfarenhet på dessa båda vägar, känner äfven att dessa tvister icke äro serdeles många, ålan har sagt, alt man icke borde inrätta en ny embetsmyndighet, emedan kostnaden blir för stor. Denna invändning anser jag böra förfalla och förljenar alltså intet afseende, ty vill man göra något för Staten behöfligt och nyttigt, måste kostnaderne förbises. Man får taga dem hvar man kan. Delta fordrar samhällets utveckling och förkofran. Man säger, att Regerings-rättens göromål skola blifva allt för få, och man har jemfört densamma med Allmänna Ärendernes Beredning, bedröflig i åminnelse. Äfven denna anmärkn. är underhaltig. Den som följt landets ekonomiska utveckling under sednare åren, måste deraf draga den nödvändiga slutsats, att alla administrativa frågor, som påkalla högre och lägre instansers tillgöranden, ökas årligen, hvaraf behofvet af flera embetsmyndigheter blir en nödvändig följd. En talare slraxt bredvid mig var missbelåten med den föieslagna institutionen derföre, alt han trodde, det ledamöterne i Regeringsrätten skulle blifva för gamla. Om, såsom man bör tro, med åldern följer större erfarenhet, kan jag icke inse att denna erfarenhet är till någon skada, likasom icke heller alt den talare, h v i 1— ben velat öfverlemna hesvärsmålens afgörande lill de consultativa StatsRåden, har någon garanti, att äfven desse alltid skola innehafva det maximum af ålder, han anser lämplig. Samme talare har äfven sagt, att det vore farligt att förhindra utvecklingen af kommunal-styrelsen, och han har derjemte ganska träffande beskrifva, hurusom man i Frankrike styres något för mycket och i England något för litet, men bevisningen om, i hvad mån detta kan hafva inflytande på den sats han framställde, är han likväl mig ännu skyldig. Jag kan åtminstone icke finna hvad detta har att göra med den fråga sorn nu förehafves.