Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och jag skulle i sanning vara mycket villrådig vid bedömmandet af orsaken till detta Utskottens förfarande, om jäg för öfrigt uti deras senare utlåtande kuade förmärka minsta 6pår dertill, att de rätt läst och rätt förstått den författning, hvari ändring af dem blifvit tillstyrkt^ men då man i stället erfar, det Utskotten fästat så liten uppmärksamhet på innehållet af den utaf mig åberopade 2tdra §., att de till och med kunnat uppgifva, det ingen tid är bestämd, hvarinom uppsägelsen hos Kronofogde eller Regementsskrivare bör ske, fastän sådant finnes uttryckeligen stadgadt genom orden: ”inom den föreskrifne tiden” hvilka ostridigt måste hafva afseende på Thomsdag, som näst förut omnämnes; och då man vidare finner huru. Utskotten, i anledning *f mitt yrkande att få bestämdt inom hvad tiel vederbörande Tjensteman ålåge att om den hos honom skedde uppsägelsen underrätta tiondetagareo, hvarom Förordningen nu ingenting Ben 2“ September /. m. innehåller, Förklarat denna omständighet redan vara uti förra Betänkandet tydeligen upptagen, enär der blifvit hemställdt, att ali uppsägning skall $ke före Thoma dag, hvilket förklarande icke otydligt ådagalägger det Utskotten med hvarandra förblandat de etne ganska skiljaktige omständigheterne, nemligen Räntegifvarens uppsägning hos Tjenstemannen och dennes anmälan derom hos Räntetagaren, hvaraf åter följden varit den, att Utskotten , emot Författningens klara ordalydelse, trott någon verklig uppsägning icke kunna anses vara gjord förr än den kommit till Räntet-agarens kunskap; så torde man med skäl böra härleda orsaken till det felaktiga uti Utkottens framställning från bristande uppmärksamhet både på sjelfva frågans beskaffenhet och syftningen af den Motion som föranledt Utskottens förslag; och må det då förlåtas mig om jag deraf hämtar ytterligare stöd för min förut fattade öfvertygelse , att Utskotten begått det misstaget att föreslå Förbättringar der sådane ej äro af nöden, men deremot underlåtit att göra det i da delar, hvarest brister verkligen äga rum.
täcktes anbefalla undersökning till utrönande så väl af behofvet utaf en Baks anläggande vid Måse*ten. sorn ock om berörde ställe är dertill tjenligt; hvarefter Kongl. Majit i nåder lärer linna för godt att till verkställighet låta befordra en sådan gagnelig inrättning. 30:0 Från Bevillningsutskottet, af den 1 Juli, i anledning af ett af Grefve Gyllenborg väckt och till Bevitlningsoch OeconomieUtskottet remitteradt Memorial rörande en beqvämligare Postgång på Landet; och yttrar sig Utskottet, uppå anförda grunder, icke kunna öfver detta ämne jiågof hufvudsakligt utlåtande afgifva, 51:0 Från Bevillningsutskottet, af den i Juli, i anledning afgjord hemställan, om icke, under vissa vilkor, all Landt-Tullsuppbörd på inhemsk tillverkad Tobak ma Upphöra; och anser Utskottet sig icke böra härå tillstyrka bifall, då LandtTulls-afgiften bör verka tili mindskning i Con» sumtionen af denna öfverflödsvara. 32:0 Ifrån Bevillningsutskottet, af den 1 Juli, i anledning af väckta frågor om PostTaxans äfvensom om, Postföringslegans förhöjning; yttrandes sig Utskottet icke kun - Dån 2 Juli. c, m. na tillstyrka bifall till hvad i dessa afseenden blifvit yrka dt, 53:0 Fran Bevillningsutskottet, af den 1 Juli, i anledning af ett till Utskottet remitteradt Meniorial, rörande Sjötulls-afgifterna ; och yttrar sig Utskottet icke kunna m#d detta ämne taga någon befattning, alldenstund en Committé af kunniga Embetsmän och erfarna handlande att utarbeta en så beskaffad SjötullsTaxa, sorti Riksens Ständer i underdånighet föreslagit, af • -e Kongl.
Om förbättring i Länsmännens Löningsvilkor. 5:0 Angående ersättning till Städerne för deras andel uti Accis - och BakugnsPennin^ garne* Den 19 Martil, 283 Men som Ridderskapet och Adeln den $. och 17. sisilrdue Februarii redan bifallit StåtsUtskottets sistnämnde Utlåtanden , fann Ridderskapet och Adeln, att Utskottets nu ifrågavarande Mi moria.er endast borde läggas till Handiingarne. Föredrogos å nyo StatsUtskottets den 4. och 5. det.nes afgifna samt den 14- och eftermiddagen den 17. i samma månad på bordvt lagda tvänne Memorial, innelattande svar på Å; terremissetf af Utskottets, den 12. siätledne Januarii och 4. nästledne Fébruarii meddelte Utlåtanden : 1:0 Angående Segelleden genom Bag; gensSundet och Södra Stäket j samt 2:0 I anlednmg af Kongl. Moj.ts Befallningshafvandes 1 Ncrrboftens Län , underdåniga Skrifvelse den 29 November 1817 , rörande anstånd med indrifvandet af den åter-' stående delen af Westerbottniska Lånet , som skall erläggas af Invånarne i Norrbottens Län; och som de öfrige Respective RiksStånden redan bifallit Utskottets sistnämnde Utlåtande, fann Ridderskapet och Adeln för godt att äfven för sin del vid berörde tvänne Utlåtanden nu mera låta beto.
— Tvärtom instämma alla deruti, att Röre!se-Capitalet i det närmaste skall blifva oförändradt och i sådan ställning är det för mig omöjligt att inse huru Stats anslagen mera i det ena än det andra möjeligen kunna förminskas. Först då väl beräknade och lyckligt utförde Den ig April. anstalter hunnit sätta Mynt-värdet och Varuprisen, i ett jemnare förhållande, kunna StatsutgiFernes nedsättning möjligen äi>a mm. Men dertill torde ännu Decennier erfordras. Den andra Anmärkningen af flere Ledamöter, yppad och understödd, härleder sig ifrån skillnaden emellan den till Hennes Kongl. Majit Enke Drottningen utlofvade och den nu anslagne underhalls summa , betragtad efter dess inre valeur. Jag medgifver att denna fråga är särdeles ömtålig. Jag känner innom mitt eget bröst, och alla innom detta Riddarhus delar visserligen med mig den lifligaste förbindelse till under, dånig vördnad, för Hennes Maj:ts stora egenskaper; till djup innerlig tacksamhet för Hennes Kongl. Maj:ts hulda omsorg om en alldrig nog saknad Konungs dagar. — Men jag är också fullkomligen öfvertygad, att Hennes Maj:t Enke-Drottningens höga själ och ädla tänkesätt, icke tillåta större fordringar af Svenska Folket än det kan åstadkomma, efter så många förluster af Land och National-välmäga, efter så mångå af tidens händelser tillkomne behof och Utskylder — och jag är lika förvissad att StatsL'tskottet med dess underdåniga tillgifvenhet för Hennes Majit visserligen gått så långt, som Utskottets omtanka för Statens bestånd, som den yttersta beräkning af möjelige tillgångar, någonsin medgifvit.
Af desse skäl kunna Utskotten* cj heller tillstyrka antagandet' at Kongl. Majlis IN'.5diga Proposition, angående en sådan ny rotering oell rus t ning i Jemtland, att, med nedsättning af InfanterieII eg e m r 111 e t s ■ n i i m e r a i r e till 8oo man, och bibehållande af lläslEsquadronens nuvarande ' styrka af xoö man, Statsanslag måttebeviljas, för alt sätta de roteringspeli rustningsskyldige i tillfälle alt draga nämnde tunga; vid hvilken utgång något Utlåtande om sättet för verkställigheten deraf icke erfordras; men Utskotten uro deicmot öfvertygadé, alt den lindring för Jemtlands Roteoch Rusthållare, sorn så högt af behofvet påkallas, kan, lika enkelt, som billigt och rättvist, lillv.igahringas på det sätt Rikets Ständer å förra Riksdagen föreslagit, eller att voteringen och rustningen jemna > till likhet med densamma i det öfriga Sverige; och ehuru Utskotten, sorn icke uro i tillfälle att uppgifva, till hvad belopp nedsättning i numerlalet derigenom må, under viss tid eller för alltid, inträffa, ej kunna ingå i pröfning om nödvändigheten af Infanterie-Regemeutets och Häst-Usqdadronens bibehållande vid deras närvarande numeraire, utan afbidan på den tid, då roteringen och rustningeu kan okas med nya hemman, som deruti inga, eller örn lämpligheten och behofvet att fylla antalet genom uppsättande af värfvad trupp; tveka Utskotten dock så mycket mindre alt å nyo framställa sistnämnde förslag, som detsamma är öfverensstämmande med Kongl. Brefvet den 2 Oclober jgof>, hvilket här of, .^an finnes till sitt innehåll intaget, y 5 •JJnder, åberopande i öfrigt af de skäl Rikets Ständers vid förra Rikst jdagen i amnet aflåtne underdåniga skrifvelse innehåller, få Utskotten alltså, V , tillstyrka Rikets Ständer att hos Kongl.
Det behöfver ej vidlyftigt ordas om den osäkerhet i äganderätten och den mångfald af rättegångar, som skulle uppkomma, derest förenämnde åsigt hunne göra sig mera allmänt gällande. En hustru t. ex., som af mannen i testamente fält all dennes egendom, låter detsamma lagligen bevaka, underrättar derom mannens arfvingar och ingår med dem ett åsämjande, till följd af hvilket allt klander af testamentet uteblifver. Hon lefver härefter 40 ä 50 år och sitter i ostörd besittning af sin genom testamentet förvärfvade egendom ; men under denna tidrymd hafva bevisen ej mindre öfver verkställd communicalion af testamentet, än äfven om den träffade föreningen, pä ett eller annat sätt, gäll förlorade; och dä nu vid hennes död klandertalan väckes af helt andra personer, än de, hvilka under en läng följd af år varit mannens närmaste arfvingar; så skulle, enligt ofvanberörde åsigt, dessa fjermare arfvingar äga klandra mannens ofvanberörde testamente, och den mångåriga oklandrade besittningen sakna ali betydelse såsom bevis derom, alt det bevakade testamentet varit af närmaste arfvinge kändt och af denne lemnadt utan klander. Om, ä ena sidan, testamentstagare, som försummar att med behöriga arfvingar communicera testamente, derigenom rättvisligen blotlställes för arfvingars klander af samma testamente, under den längsta tid lagen i 15 cap. 5 § Arfda-b:n lemnar arfvinge för utsökande af arf efter afliden skyldeman; så synes ock, å andra sidan, arfvinges rätt till klander af testamente ej eller böra utsträckas öfver nämnde tidrymd; ty det mäste vara fullkomligt rältsenligt, att arfvinge, som försummat iakttaga laga tid att göra arfsanspråk gällande, och sålunda gått miste oin en eljest ostridig arfsrätt, han har äfven genom en sådan försummelse betagit sig tillfälle att, på grund af samma arfsrätt, klandra det testamente, skyldeman må hafva till hans förfång upprättat. Uti 15 cap.
Det är dock ingalunda min mening att föreslå något sådant nu, ty dels har staten vid denna riksdag icke råd dertill, och dels torde staten handla oklokt, om den nedlade medlen i företaget under närv:de förhållanden, innan ännn den ifrågasatta undersökningen, huruvida ej jernvägar hos oss skola kunna byggas för bättre pris, blifvit verkställd. Åtminstone borde staten för sina banor kunna påräkna att få marken, hvaröfver jernbanorna gå, kostnadsfritt. Herrarne torde möjligen påminna sig, att fråga upstått om Den fi September f. m. 35 att föreskrifva, såsom vilkor för nya banors anläggande, att jord bör kostnadsfritt uplåtas. Äsigten derom var temligen allmän, men strandade derpå, att man redan åt somliga utbetalt expropriationskostnader. Men om så hädanefter komme att tillgå, skulle det blifva en högst betydlig besparing i anläggningskostnaden, hvilken är särdeles högt uptagen; ty den beräkning, som här förefinnes, utgör 900,000 rdr pr mil. Det är temligen klart, att norra Sverige skulle blifva intresseradt af att erhålla någon jernvägsförbindelse med bufvudstaden; men ffdet förefaller mig, som man i detta afs:de ginge tillväga som ett barn, som sett andra njuta af en god frukt, och der före tager det första till hands varande äple, antingen det är moget eller icke. Hvad rigtningen af banan antingen vester eller öster om Sigtunafjärden vidkommer, tror jag för min del att norra Sveriges intresse bättre befrämjas genom en bana vester om Sig tunafjärden, och att det således vore lämpligast ge sig till freds, tills närmare utredning af alla förhållanden skett. Jag betviflar nemi. på det högsta att banan skall vinna någon större utsträckning eller komma att gå direkte till Gefle från Upsala. Icke lär väl något bolag vilja gå in på en teckning till en ' sådan bana som den sistnämnda, om det än vore större understöd från statens sida, än här är i fråga; ty en sådan bana kan under den utvecklingsperiod, som nu förefinnes, aldrig bära sig.
Herr Le^onstoipe, gonäs Lamuel och Hans Lxcellence Herr Friherre Liljencrants Jokan. Äfwenwäl affade sig stund efter annan stna rum bland Llectorerne af Andra Llassen Herrar Lrixenvalät, Jokan, Lisellsekölä, Olok Jokan och Herr Lkrencrona, och af Tredje Llassen Herrar lAontZomerie och LaZerkrinA. I anledning af desse talrika afsägelser blef öfwerenskommit at Ridderskapets och Adelns Andra och Tredje Llasser ffulle i morgon förNiddag klockan 10 sammanträda, för at wäija - Den 9 Juni?. 62Z ja i Andra Ll^en irenne och i den Tredje twänne ^leclorei-, efter hwilken complettering Herrar Llectorerns för hwarje ciL83 serstildt skulle genom nya wal upfylla de i dag ledige blifne rum i Utffotten. Friherre kleming, Ll^es, erindrade at tiden nalkades dä Stats-Utskottet borde företaga sit arbete. Säsom den der hade fatt det förtroendet at wara Utskottets Ordförande trodde han sig böra päminna om skyndsamhet i detta mäl, sä mycket mer, som det sades, at Hans Maj:t trodde sig swärligen kunna nämna Ämbetsmän til de nya platserna, förr än lönerne för dem moro reglerade. Men dä Friherre isleminZ päminde sig, at fräga ifrän Högwördige Präste-Ständet blifwit wäckt om en InLtruLtion för Stats-Utskottet, och en fräga af denna beskaffenhet borde innan Utstottets sammanträde wara afgjord, begärde han at densamma mätte skyndsammeligen företagas, och Ridderskapets och Adelns beflut deröfwer communlcerLS med de andre re8yective Sländen, pä det at Utskottet mätte komma i activia. Herr Grefwen och Landtmarskalken hemstälde til Högloft.
Emedlertid ökades behofvet af embetsbiträde för såväl kyrkoherdarne inom vidsträklare församlingar, som ålderstigna komministrar, hvilka, nödgade till skuldsättning vid Universitetet och genast efter prestvigningen strängt sysselsatte med ulöfvandet af sitt kall, ofta saknat icke allenast tillgångar utan äfven tid till inhämtande af alla de kunskaper, som erfordras för pastoralexamen. Tili undanrödjande af dessa missförhållanden har motionären föreslagit, att förbudet mot pastoral-examens undergående före fyllda 30 år och i vissa fall 28 år, måtte upphäfvas; att, hvarje prestman må få, uppå anmälan, berörde examen aflägga, då han tror sig dertill vara skicklig; att ingen må till presterlig tjenst befordras, utan att förut hafva blifvit pastoralier examinerad; att pastoral-examen hädanefter må utgöras endast af förhör uti dogmatik, exe - Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande. N:o 36. 3 getik, kyrkohistoria och kyrko-lagfarenhet; samt att, så vidt möjligt är, ingen bör förordnas att bestrida pastoral vård, som ej undergått pastoralexamen; och 3:o, af Herr Doktor N. Nordlander, sorn, med uttalande af den åsigt, alt de philosophiska läroämnena borde från pastoral-examen uteslutas, tilllika föreslagit, att vid det för undergående af samma examen stadgade disputations-prof begagnandet af det latinska språket måtte upphöra och det svenska språket i stället användas, så vida icke den speciminerande sjelf åstundade att profvet på förstnämda språk aflägga. Till stöd för detta förslag, uti hvilket Herr Biskopen J. Bergman och Herr Doktor A. Sandberg instämt, har motionären åberopat svårigheten att ledigt och korrekt uttrycka sig på latin, hvilket förutsatte en flitig och daglig öfning. Dertill saknade dock en tjenstgörande prest nästan allt tillfälle Fullgörandet af det nu föreskrifna disputations-profvet k o rume följaktligen att för honom blifva ytterst motbjudande. Dessutom vore latintalandet en svag mätare på hans skicklighet i det presterliga kallets utöfning; och ofta tjenade detta språk endast till alt dölja ytligheten.
Hvad deremot förslaget beträfiar om Gontoirseller Handelsbetjentes och Bokhållares samt Gesällers ställande under ofvannämnde Stadga , får jag deremot mig reservera på den grund, att dessa måste anses hafva både i afseende på moralitet vunnit den stadga, och, i afseende på handteringen, upphunnit den färdighet, att deras beroende af husbondevälBih. till Bihi-St. Prat. I8l8 och 1829, 7 Sami. * Afd, 7 sodra B.t. 6 -te H.t. $6 Bil. t. Lag s< 'ÅHm.Besv. o.Occ, Vtsk. Utl.' N:o 7 i detj och således eB inskränkande af den frihet, som varit vander läroåren eif lofligt och uppmuntrande mål för deras sträfvande^ hvarken år lämpligt, nyttigt ejler behöflig!. Af Lard Pehrsson från Vesterås Län; Bå de förenade Utskotten frångått sitt i förra Betänkandet fattade beslut, angående flytiningstiden, fcan jag för min del icke in3 ..stämma i samma mening, utan får reservera mig deremot,' och anser den i Utskottens förra Betänkande Nso 5q, bestämda flyttningstid den 29 October, för min hemort mera lämplig och åberopar dervid de skäl^ Utskotten i förra Betänkandet framställt» S TÖCKHOLM, Ehnéns och Granbergs Tryckeri, 182$, j. Ailm. Besil.- o. Öec.-TJtsk. Uti. N:o 71, f N:o 72. Ankom till Exp. Utsk. d, 21 Dec. 1829; Utlåtande„ i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande, N:o 46 j rörande förslag till allmän stadga om Rikets Mätt > Mål och Vigt, samt till Förordning om hvad soni vid verkställigheten iakttagas hör. Förutnämnde Betänkande har från samtlige Riks-Slånden blifvit återremitteradt, på grund af flerfalldige derigenom framkallade yttranden.
Het obilligt, att då man vet, att Ridd.secret.-tjensten lemnar föga sysselsättning emellan riksdagarna, man skulle betaga denna tjensteman tillfälle att då på annat för sig nyttigt arbete använda sin tid. Jag yrkar al Iså, att det omförmälda stadgandet må upphäfvas, dock så, alt Rådd.secret.-lönen, då den åtnjutes, under det innehafvaren icke har någon annan tjenst, må utgöra 1200 r:dr, 3G.J Den i4 Juli. men da fjellsten innehafves gemensamt med en annan befallning, endast 800 r:dr b:co. Jag anhåller 0111 remiss till Itidd.Utsk. såväl af denna min nu väckta motion som Hr Gr. Cronbjelms. Gr. Cronhjelm: Jag ser flera svårigheter förenade med ett generelt tillstånd för Ridd.secret. att jemväl få innehafva tjenst på stat. Jag vill såsom exempel blott taga vår närvarande Secret. Om lian skulle fortfarande förblifva i tjenst vid Skånska Dragonreg:tet, kunde det ju hända, att lian blefve commenderad till Skåne, och att R. o. Ad. sålunda komme att vara utan Secret. Jag anser altså, att beslutet är ganska väl grundadt och bör fortfara att galla; och vi hafva förut sett följderna utaf, att Secret. haft trägna göromål i statens tjenst, hvilka kunnat åberopas såsom ursäg t för det protm icke varit färdiga i laga tid. Jag vill således icke, att beslutet skall upphäfvas; men då hvar och en lärer inse billigheten af det utaf mig föreslagna undantaget, som blott har afseende på en tid, derunder högst en riksdag lärer inträffa, fortfar jag att begära bifall derå. Jag har visst ingenting emot, att min framställning remitteras till Ridd.Utsk.; men jag tror, att det vore lämpligast att afgöra frågan nu, emedan den synes mig vara af för grannlaga beskaffenhet, för att ofta tagas under öfverläggning, då den ifrågavar. tjenstemannen dervid alltid måste afträda.
Sluteligen, och i afseende på Friherre Wirséns yrkande, att besparingarne på Hufvudtitlarne måge öka tillgångarne till tredje Hurvudtiteln får jag, med erkännande af det obehagliga i representantens pligt att hämta skälen för dess yttrande, icke ifrån förmodan utan ifrån möjlighet, öppet förklara, att jag anser detta stadgande vara af största vigt, att den ena Hufvudtitelns tillgångar icke med en annans förblandas, samt att verkan af en sådan sammanblandning skulle tillintetgöra det lörsigtiga ändamål med Statsutgilternes uppförande på olika Hufvudtit lar, för skiljaktiga föremål, hälst den, af den värde anmärkaren, yrkade föreskrift att besparingen skulle få föröka tredje Hufvudtiteln, så kunde mö|ligen illuderas, att Hufvudtitlarne kunde anses undergå i det närmaste en am lgamation till aflägstiande ilrån det med deras inrättande afsedde ändamål. Det ligger i öppen dag, den möjliga, ehuru icke förmodade händelse, att om den allfordrande tredje titeln framstäldte större behof, än tillgångarne medgåfvo, kunde ju utgifter på andra titlar inskränkas, blott till sådane, som icke medgåfvo uppskof, då alla ärliga besparingarne utgingo och öfverfördes till tredje Hufvudtiteln, men om så skedde, blef följden likväl den, att vid en Riksdag skulle de öfrige titlatnes ökade behof, och för desamme fördröjde utgifter, för deras uppfyllande, fordra större anslag, i samma ändamål, eller ock öfverskotten å Statsverkets inkomster, emellan Riksda Bil. till Ridd, 9, Ad, Pr. III Band. 9 Den 7 April e, m. garne blifva anlitade. Af nu anförde skäl tillstyrker jag vördsam ligen att vid StatsUtskottfcts Betänkande äfven i denna del må få beroj anhållande jag att detta anförande må få åtfölja Ftiherre Wirséns anmärkningar till StatsUtskottet3 till dess närmare granskning. No 3- , •
Maj:ts kallelse nästlidet år sammanträdt och till hvars öfvervägande E. K. Majit uti nådig Proposition framställt, “huruvida och på hvad sätt “Krigsbefälet ville ingå på reglering af armécns pensionsväsende i öfvercnsstäm“mclsc med de af Rikets Ständer i frågan uttryckta åsigter", i underdånig skrifvelse den 29 April nämnda år yttrat, att Krigsbefälet funné den af Rikets Ständer angifna utväg, att till Staten öfverflytta liela pensioneringen, vara egnad att. underlätta ett ändamålsenligt ordnande af pensionsväsendet; att Krigsbefälet med tacksamhet inginge på en sådan reglering deraf, att Staten öfvertogc pensioneringen af såväl redan varande som blifvande pensionärer; samt att Krigsbefälet, under förutsättning att pensioneringen komme att af Staten öfvertagas, för sin del 24 Eccpeditions-Ulskotlets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 67. medgåfve, att styrelsen och förvaltningen af arméens pensionskassa måtto till Staten öfverlemnas, dock med följande vilkor och förbehåll: l:o) att arméens pensionskassa städse skulle under särskild redovisning och bokföring förvaltas af det Statens embetsverk, som förvaltade Wadstena Krigsmanshuskassa eller finge arméens pensionering sig anförtrodd ; 2:o) att en omfattande pensioneringslag, byggd på de af Rikets Ständer angifna grunder, att underlätta afgången för det äldre befälet och förskaffa arméen en fullt tjenstbar beiälspersonal, af Konung och Rikets Ständer blefve antagen; 3:oj att Staten öfvertoge annöens pensionskassas alla förbindelser af hvad namn och beskaffenhet do vara må; 4:o) att arméen icke vidare betungades med afgifter för sin pensionering; 5:o) att arméen befriades såväl från förvaltningen af ackordsamorteringsfonden, sorn från garantien för uppfyllandet af dess förbindelser. Uti särskild den 7 November nästlidna år till Rikets Ständer aflåten nådig Proposition har E. K.
Sadan ar i denna sak min öfwertygelsc'; Jag Respecwrar alla andras, och ar ar förwissad, ait ehuru skiljaktiga i medlen, äsysta wi likwäl alle, samma ändamål: ett Wadt Fäderneslands wal och Bauquens basta; Och dä, ehwad Realisaiions-Pmn blifwit widtagen, dest framgång dock mycket berodt och beror pä allmänna Opinionen om Vanquens rillständ; sä, fast än wi icke alle sedt de förekomne ämnen frän lika synpuncker, ar jag dock försalrad, alt La hwar och en nu snart ätergar kill sin förra werknings-kre's tafle wi dock alle i omsorg och nit, att hos ware Metbröder, uppmärksamme pä wart omdöme, fästa de begie p om Banquens SvlidirL och säkerhet, som med werkeliga förhållandet, och war kärlek för Banquen, Rikets ögonsten, instämmer. Herr Theologie profestoren Doctor Wijkman hade äberopak, hwao Herr Locroin kill CanceUie-lllkflotkets Prorocoll, för ben 14 hujus, öfver betra ämne sig utlätit: nemligen att etter expressiva ordalydelsen, syntes wäl honom, i Vanquen inneliggande Silfwer, wara den reele Fond, som för Realisationen pasvftades, och akt »växlar kunde wara underkastade möjeliaheter af någon fara; men dä, utom det at de i frägawarande wörö de säkraste som nägonsin kunde lemnäs, Kongl. Maj:t tillika i Näder yttecli» gare lofwar, art Stats-Contoiret ffulle wara answarigt för alt, hwad en möjelighet för bristande harwid kunde medföra; ansäg Herr Doctor» någon anmärkning - Den i4 November. 83 ning harwid mindre nödwandig, med förbehåll, att det för framtiden ej mätte dragas till nägot prejudicat. Herr Grefwen och Grdföranden hade anfört :