Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det lärer ock svårligen kunna förnekas, att ju någon domareverksamhe! ingår i Revisionssekrelerare-embetet. Om man mindre vill fästa sin uppmärksamhet dervid, att, i kraft af den ofvan åberopade Instruktionen för Juslilie-Slals-departemenlet. samt af nådiga Instruktionen för öfriga Stals-departementens Kansli-expeditioner den 10 Juli 1840, Revisions-sekreterarne äro ständige ledamöter i den domstol: Kansli-Rätten, inför hvilken Kongl. Kansliets embetsoch tjenstemän skola tilltalas för tjenstefel eller försummelse af svårare art, så synes den redan anmärkta egendomliga konstruktionen af J risti t ieRådsoch Revisions-sekreterare-embelenas förenade verksamhet vara af den beskaffenhet, alt detta sednare, utan hvilket det förra vore ofullständigt, mäste lill natur och ställning vara i den närmaste frändskap med det domare-embele, hvarmed det i sin verksamhet står i så nära förbindelse. Nedre Revisionens betänkande!), hvilka skola afgifvas i vissa vigtigare slag af Juslitie-ärenden, äro visserligen icke domslut, men de äro förslag lill domslut, afgifna till n i i ’ o » ^ ~ Högsta Domstolens protokoll, skriftligen uppsatta och undertecknade af de i Nedre Revisionen beslutande; och del lärer väl icke betviflas, att ju, såsom Rikets Ständer i deras Skrifvelse till Kongl. Maj:t den 21) September 17(56 (bilagd Kongl, Förordningen den 12 November s. å.) uttryckligen förklarat, nämnde betänkande!) gifvas “med thel ansvar, sorn domare efter lag undergifne iiro.u Alt Nedre Juslilie-Revisionen, i likhet med domstolar i lägre instans, eger anställa vittnesförhör i de läll, der sådana i de under Högsta Domstolens pröfning hänskjutna mål kunna förekomma, torde ock böra anses såsom eli bevis på det med domare likställda förhållande, i hvilket Revisions-sekreterarne sig befinna.
Öfverhufvud taget rådde i dräkterna en behaglig enhet, parad med omväxling, och man märkte, att en konstnärlig smak varit bestämmande vid det helas anordning. Då de kungliga intagit sina platser, sätta sig ock de öfriga, och kantaten begynner. Musiken är af fru Elisabeth Mejer, en systerdotter till kammarsångare Simonsen, och orden af fru Blicher Clausen, en ättling af teologen och författaren Sten Stensen Blicher. Musiken har en äkta nordisk klangfärg och isynnerhet var där ett omkväde: » de Sange, de gamle Sange » af intagande skönhet. Så tystnar musiken och presidenten frambär i ett litet välformadt tal ett tack till enhvar, som hjälpt till att få utställningen till stånd. Därefter träder vice presidenten, fru Emma Gad, fram och talar om utställningens betydelse för kvinnorna och för kvinnlig utveckling. Hon talar varmt och gripande, och vi beklaga blott, att utrymmet här icke tillåter ett återgifvande af talet i dess helhet. Så vidtager kantatens senare afdelning, och då dess sista ton förklingat, reser sig drottningen, vänder sig mot församlingen och säger: » Så förklarar jag då härmed kvinnornas utställning öppnad! » Hvarpå de kungliga med uppvaktning och ledsagade af hufvudkomiténs damer gå igenom hela utställningsbyggnaden, begynnande med husflitsafdelningen och biblioteket, därpå in i hygieniska och filantropiska afdelningen, genomgå vidare skolutställningen och besöka till sist köksafdelningen, där förfriskningar intagas och där de unga prinsessorna under stor förnöjelse göra sig hemmastadda. Klockan har emellertid blifvit half fyra. Konungafamiljen med gäster och svit aflägsnar sig. Klockan 4 e. m. öppnas utställningen för publiken. » Måtte så denna utställning bidraga till att höja tron på kvinnans arbetsduglighet, och måtte den bringa oss många kära gä- ster från grannlanden, så att vi framdeles åter, under mera gunstiga förhållanden, kunna rrpptaga den vackra tanken med full tillslutning från hela norden. » Sång pä vattnet sll Ringen ä sol våra kinder bränner, * ' kvällen år soal och doftar jasmin. Båten år fylld af leende vänner, fylld af blommor, lutor och vin. Sjungen, jungfrur!
Sedan har del dröjt en stund, och hagan har under den korta tillen blifvit så invecklad, att, hvad jag afsåg alt yttra, nu mera icke är tillämpligt. Jag hade nemi. föreställt mig, att det fanns en grundlagsenlig väg att komma ifrån frågan; men sedan nu Hr Cederschiöld, såsom jag är fullt förvissad, för att hålla grundlagen i helgd, begärt frågan om eller hvart Frih. Tersmedens förslag skall remitteras på bordet, så kan icke någon 136 Den 11 Dcember. votering här äga rum ang:de densamma, och vi äro derigenom salle i den obehagliga nödvändigheten, att antingen nödgas förqväfva den framställning som Frih. Palmstjerna har gjort, eller också förqväfva den framställning som Frih. Tersmeden till Ståndet afgifvit. I dessa båda alternativer, måste man bestämma sig, efter hvad man anser nyttigast, antingen för upskof eller frågans afgörande. Men jag kan intet annat än beklaga, att jag, genom frågans inveckling, blifvit satt i den svåra belägenheten att ieke kunna votera annat än mot min egen öfvertygelse, ty jag anser det vara ett förqväfvande af Frih. Tersmedens rätt, om jag voterar ja, och ett förqäfvande af af Frih. Palmstjernas, om jag voterar nej. Frih. Sprengtporten: Såvidt jag rätt npfattat den öfverläggning, som ägt rum har ingen af de talare som här yttrat sig och icke heller Hr Frih. o. Landtm, i sin afgifna förklaring, antagit den mening, att Frih. Tersmedens grundlagsenlig! väckta förslag skulle helt och hållet förqväfvas, utan har här endast rädt olika tankar öfver sättet för förslagets behandling, antingen det borde remitteras till Const.Utsk. såsom en allmän fråga, eller om förslaget skulle komma till öfverläggning i sammanhang med hufvudsaken. Vid sådant förhållande hemställer jag, om det icke skulle vara det lämpligaste, att fatta det beslut, att öfverlemna åt Hr Frih. o. Landtm., att sjelf bestämma när Const.Utsk:ts betänk.
Man har åter framställt den i min tanka farliga satts, alt den höga räntan är det enda, som förstör jordbruket, och det ulan att man tillåtit sig ingå i betraktelser, huru detta förhållande uppkommit,'i hvilket icke mer ett land i Europa jemte oss stål-, alt jordbruket nemligen icke skall löna sig för den i landet gångbara räntan. Jag bestrider detta helt och hållet, och tror det olyckliga förhållandet böra sökas deri, att intet jordbruk i verlden kan beslå till den grad skuldsatt, sorn vårt, hvilket ligger intecknadt till mer än millioner, och följaktligen måste betala omkring 3 millioner årligen i räntor, samt när man dertill räknar de indirecta kostnaderne för dem, som icke sjelfva ständigt kunna vistas i städerna, säkert 2 å 3 gånger så mycket som den allmänna Bevillningen. Jag frågar: är det icke detta man måste afhjelpa; och det af - Den i5 December f. m. hjelpes ej, så Iiinge jordbruket slår lika onereradt som förut; så länge man icke kan göra capital värdet större genom grundskattens förminskning. Icke kan man tänka sig, att de öfriga klasserna i Staten skola kunna rädda jordbrukaren ur sin förlägenhet derigenom , att de i annan väg efterskänka den alltför dryga beskattningen. Det säkra är, att icke TVdel af de behöfvande skola blifva tillfredsställda. Jag tror således, lika med Herr Tham, att det naturligaste är att remittera Skrifvelsen lill Statsoch BancoUtskolten; men afstyrker på det högsta sjelfva anstalten, emedan den allenast skapar ett Bank-system i RiksgäldsContoiret, som skall medföra en upplösning af alla credit förhållanden. Herr Munck af Rosenschöld} Eberhard: Flere Talare hafva dragit i tvifvelsmål den beprisade lyckliga belägenheten af Statens financer.
Då BancoTJtsk. föreslagit upphörandet från Bankens sida af sk:ssed!ars lifgifvande efter 2tne år, och att derefter sedlar ej skulle i rörelsen till lägre belopp än 2 r:dr, eller lika med nuvarande 2 r:dr brcosedlar, utgifvas, tager jag mig friheten deremot anmärka, att en sådan åtgärd skulle ej allenast blifva menlig för Banken sjelf, då en högst betydlig del af reella fonden måste användas och utgå såsom skiljemynt i landet, utan det skulle för handel och rörelse samt liqvider man och man emellan medföra största svårighet och olägenhet. Folket äro nu vana vid dessa sedlar; och att vid afgörandet af en så vigtig fråga som realisationen, der opinionerna varit och ännu äro delade, vidtaga ej lugnande åtgärder, anser jag ej vara väl beräknadt. Den vinst Banken skördade genom besparing af kostnaden alt utgifva småsedlar skulle öfverflyttas och förbytas i en nationalförlust; ovanan att handtera del små silfvermyntet skulle vålla, attén mängd 6 H. 27 Den 6 Maj f. m. deraf borttappades och på flerfaldiga sätt förkom, hvilket onekligt blefve en nationalförlust, då deremot Banken äger vinst uti hvarje förlorad sedel. Jag anser det på en gång gifva förtroende åt realisationen och stadga i btcosedlarnas värde j om sedlar af samma valör som de hittills gångbara, synnerligen 8, 12 och iö sk:s-sedlarna, blifva fortfarande gångbart mynt bredvid silfver. De olägenheter af många slag; sorn i vårt land skulle uppkomma genom jemnt behof af vexling, inses lätt och behöfva icke upprepas. Jag för min del afstyrker förslaget om småsedlarnas dragning ur rörelsen och yrkar, att efter utvexlingens början en hvar må vara berättigad ej allenast att för sedlar tillvexla sig silfvermynt, utan att hvarje sedelhafvare må äga rätt att för större eller mindre sedlar tillvexla sig andra af lika valörer sorn de nu gångbara. Ilr Lagerhjelm, Pehr: En mängd lagafhandlingar, som göras man och man emellan, ske muntligen, men en ännu större mängd skriftligen.
I anledning af väckt fråga om ersättning (il! städernes Borgerskap, då de till besigtningar för Kronans räkning blifva kallade, hafva Rikets Ständer icke kunnat undgå finna, att om, å ena sidan, städernes Magistratspersoner och Borgare kunna anses skjddige alt för de fördelar släderne i allmänhet åtnjuta, titan serskild ersättning, deltaga i besigtningar m. rn. för Kronans räkning, billigheten, å andra sidan, synes påkalla, att i vissa fall någon ersättning medgifves. Och då, såsom det understundom inträffar, besigtningar å större Kronan tillhöriga förråd skola anställas, hvartill åtgå flera dagar efter hvarandra och någon gång hela veckor, det icke skäligen kan fordras, att tillkallade Magistralspersoner och Handtverkare skola, utan all ersättning, lemna sina enskilda angelägenheter och yrken, samt uteslutande använda tiden i det allmännas tjenst; hafva Rikets Ständer beslutit, att Magistralspersoner och Borgare, hvilkas biträde för Kronans räkning fordras vid syner, värderingar, inventeringar, m. m., ^brandsyner å Kronans hus likväl undantagnej) inå, när förrättningen varar längre än en dag, undfå lika tractamenle, som är dem tillagdt, då besigtning eller värdering sker utom stad, eller 1 R:dr B:co om dagen. Jemte anmälan om detta Rikets Ständers beslut få Rikets Ständer tillika i underd. anhålla, det E K. M. i Nåder täcktes förständiga vederbörande Autoriteler, som förordna om dylika förrättningar, alt, då sådane skola för sig gå, låta, så tidigt som möjligt, förrätlningsmännen derom underrätta, samt i öfrigt tillse, att desse icke i någon nion vid dylika uppdrag onödigtvis betungas. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 22 Julii 1834- 36 Expeditions-Utskottet/ Förslag till und. Skrifvelse N.-o ft. N:o 7r.
Uf frMse'ränte^egares rättighet ött dosa ékattejorden, biträda äHerr 'Wijkmans »motion, roéh, till följd häraf, göra den hemställan, s&tt j i likhet med hvad angående lösen och hembud af jorde,ganderätt ftill frölse-skattefternman nu är stadgadt j döt mätte genom vtflöidnoFÖrfKittning påbjudas: att, dti frälseränta Ml fes utombord , •■dka.ll •månader iffän första uppbudet, och jordegaren vxrm berättigad ■mtt samma ränta till sig lösa, inom den tid och i elen ordning , dmn 'börtieman iakttaga bör, tderest 'han mili sin bördsrättbegegrm. SfcriÉhdim -dea 3 April i 834- STOCKHOLM, M4> b&s T. A. ■ L/igVt skottets Bet. ‘N'.i 05. ti J\T:o a5. /Antom tiH 'Exp.rUtsk. den 7 April kl ra e. *n. J.Betänkande, öfver Riksdags-Fullinägtigen Eric iEricssons från Westmanland .motion , .om prcescriptionStid för damfäste Jarid ringar. Uti memorial, som Hedervärda Bonde-Ståndet den i - sistl. Mars till Lag-Utskotlet remitterat, har Riksdags-Fullmägtigen från .Westmanland Eric Ericsson andragit, .att ehuru Kongl. Förordningen den 13 Junii .1800 stadgar, alt ”den som har fordran hos annan, i gods, penningar eller hvad det är, och klöfver ej den skriftligen eller muntligen, eller gifver den ej an för Rälta eller Konungens ‘'Befallningshafvande inom ro år, må derå sedan åcke någon talan eg?,”
Men då fick den Onde makt med hans jord; Hujfalleralla å hejfallerej! Se'n feltes det bröd uppå bondens bord. Hoppsan falleralla å hejsan fallerej! Lisa. Jo, se tåcke kan duge, det! Så skulle du med sjunge, Erik; då kund' det vare nånting te höre på. Erik. Kära mor, jag ville visst så gerna vara glad; men alltse'n jag öfvergaf studeringen har det sett ut, som om mina föräldrar vändt ifrån mej all sin kärlek. Sven. Ja, nock kosta' det på oss, det kan inte nekes; men allt ska bli godt igen emella oss, bare du är lite mindre egenvillig, och ter dej te oss lite mer. Lisa. Så är det, Erik. Du går säkert med nånting på hjerte, men du har inte förtroende för far och mor. Erik. Förtroende! Herre Gud, om jag finge, om jag tordes vara riktigt förtrolig med er, då skulle jag vara bra lycklig. Sven. Det der låter på ett vis, som jag just inte rätt förstår. Men du har läst och är lärd, gosse. Säg ut fritt hvad du mener. Erik. Läsningen har gjort mej vek och mild till sinnes, kära föräldrar. Jag sörjer öfver, att se er bära hårdhet och hat i hjertat. Lisa. Jag blir rektigt förskräckt; hvad mener du, Erik? Erik. Förlåt mej, bästa far och mor; det passar väl inte för ett barn att vilja rätta sina föräldrar; men ert omilda och oförsonliga sinnelag ligger mej så tungt på själen. Sven. Jag tror, att jag begriper hvad du vill säje, gosse, men Erik. Låt mej tala uppriktigt: det är ert förhållande till den fattige Jan Hansson Sven. Håll, pojke! Inte ett halft ord mer om den saka! Erik. Jo, hör mej! Hvarför skall ni förfölja den stackars gamle gubben, som har nog tunga ändå att dragas med; hvarföre skall ni Sven. Tig, säger jag! Vet du, hur mycke ondt den karln gjort mej? Erik. Ja, jag vet allt. Men om ni vill vara billig, så måste ni erkänna, att orättvisan är på er sida Sven. Har jag hört på maken? Tåcke tal!
»Nu har jag spelat en god timme.» Och så stoppade jag lugnt penningarna i min portemonnä, utan att visa den minsta förundran eller rörelse öfver deras plötsliga återbetalande. Det var två tioriksdalerssedlar samt tre och femtio i silfver, hvilka han, enligt hvad jag sedermera fick veta, varit borta och lånat af Wallin och »Baltzar von Platen». (Inom parentes kan jag säga, att det dröjde ej längre än till nästa dag, innan han började vilja låna dem tillbaka.) Så vexlade vi om timme efter timme med att sköta musiken, ända tills Emelie inträdde med aftonmaten, då Tegnéhr, som vid tillfället hade musiktimmen, slängde sin flöjt och upprepade den sedvanliga kurtisen med henne. Jag var ända till vämjelse led på detta slarf, men måste i alla fall hålla ut dermed, ty jag gitte naturligtvis ej att gå min väg och lemna dem åt sig sjelfva. – Dock, de blefvo ensamma långt förr och vida längre, än hvad jag någonsin kunnat beräkna. Innan ens första veckan af terminen gått till ända, lade nemligen Tegnéhr sig sjuk. Jag glömmer väl aldrig hans illmariga min, då han en vacker morgon bad mig anmäla sin sjukdom, hufvudvärk, för rektorn. Jag besvor honom vid allt, hvad heligt var, att han skulle beherska »sin smärta» och följa med till läroverket, så att han icke blef efter i studierna. Nej, det var honom alldeles omöjligt, han måste hålla sig hemma!» »Ja, då är det väl bäst, att jag blir hemma, jag med, och ser om dig – när du är så usel,» sade jag. »Ja, det var la snällt. Gör det!» sade han med ett ironiskt leende. Han kände alltför väl min pligttrohet i studierna för att veta, att jag ej utan i högsta nödfall skulle försumma en dag på seminarium. Man kan således lättare tänka sig än beskrifva hans till häpnad gränsande förundran och missräkning, då jag kallade in Emelie och uppdrog åt henne att gå till rektorn och anmäla vår frånvaro. Detta var första gången i mitt lif, som jag var borta ifrån en lektion.
Om denna beräkningsgrund tillämpades på vårt land, hvilket med största sannolikhet syntes kunna ske, skulle 1,500 hospitalsplatser varu behölliga, men då, enligt upplysningar från Serafimer-ordens-gillet. vid 1861 års slut endast 1,074 dylika funnes å hospitaler, hade bristen sålunda uppgått till icke mindre än 426, hvarvid dock anmärkts, att under loppet af sistlidet år 120 nya platser skulle blifva att tillgå, så att den nuvarande bristen blefve omkring 300. Tili följd häraf ansåge motionärerne för ett trängande behof, att nya hospitaler inom riket upprättades, så att platserna å hospitalen måtte komma att uppgå till ett sammanräknadt antal af minst 1,500. Härvid borde tagas i betraktande, att vissa af rikets landskaper för närvarande vore särdeles vanlottade på tillfälle til! vård för sina sinnessjuka, genom det långa nfståndet från något hospital. Hit hörde i främsta rummet Wermland, der antalet af sinnessjuka, enligt Statistiska Central-byråns berättelse år 1855, utgjorde 267, Dalarne, med 248 sinnessjuka, och Nerike, med 130 dylika olyckliga. Det vore derföre på det högsta önskvärdt att ett nytt hospital, afsedt att emottaga sinnessjuka från nämnda landskaper, inrättades; och då det sammanlagda antalet sinnessjuka i dessa provinser år 1855 utgjorde 645, borde ett blifvande hospital hafva utrymme för omkring 200 sjuka. Enligt upprättade och af vederbörande godkända kostnadsförslag öfver 40 Slät $-111 skottets Utlåtande N:o 139. (Fortsättning.) uppförandet af ett nytt hospital vid Göteborg skulle det derför erforderliga beloppet' uppgå till nära 600,000 H:dr, men sorn byggnadskostnaderna skäligen kunde antagas lägre inom ofvannämnda provinser än uti Göteborg, syntes en lika stor summa blifva tillräcklig äfven för ett hospital afsedt för 200 sjuka; och hafva, på grund häraf, motionärerne föreslagit, att Rikets Ständer måtte bevilja en summa af 600,000
In fidem protocolli, Albert Munck. lördagen den 30 Januari 1858. Plenum kl. 10 f. m. FrihÅkerhjelm, Johan Carl, fortfor att i ans:de till Hr Gr. o. Landtmts sjukdom föra ordet. 186 Ren 30 Januari. Justerades 6 prot.-utdrag för den 29 dennes samt pleni-prot. för den 20 sist!. November e. m. Opnades Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i StatsUtsk. efter N:o 1712, llr von Nachreij, Fullm. Frih. Leijonhufvud, Abraham; och befanns dertill hafva blifvit utsedd N:o 1702, Hr Törnebladh, Gustaf. Opnades jemväl Hrr Elektorers lista vid val af en suppleant i LagUtsk. efter N:o 1 969, Hr Gyllensvan, Fullm. Grefve Posse, Fredrik Fredriksson; och hade dertill blifvit utsedd N:o 396, Frih. Gyllenhaal till Herlingstorp, Fullm Gr. Taube, Henning Edvard. Upläste3 till justering och godkändes nedannämnde från Exped. Utsk. inkomne förslag till E. St:rs underd. skrifvelser till K. M.; N:o 204, i anledn. af K. M:s Nåd. Propos., ang:de anslag för geologiska undersökningar samt lifgifvande af derpå grundade kartor; N:o 205, i anledn. af K. M:s Nåd. Propos., ang:de kostnaderne för anskaffning af måttoch vigt-likare samt modeller åt Generaloch ProvinsLandtmäterikontoren; oell N:o 206, ang:de uplåtelse åt Calmar Domkyrka och stad af vissa Calmar f. d. fästning tillhörande lägenheter.
Isens yta blir härigenom förstörd och sönderfrätt. Genomskärning af inlandsis. a. Öppen glacierkanal. b. Snöfyld kanal. c. Kanal dold af ett snöhvalf. d. Glacierklyftor. Bild från Grönlands inlandsis. Efter en teckning af S. Berggren den 23 juli 1870. Grönländsk isfjord. Efter en af eskimåer på Grönland tecknad och utförd stentrycksbild. Efter snöns bortsmältning framträda dessutom en mängd andra ojemnheter, och de förut af en bräcklig snöbrygga täckta klyftorna gapa nu mot vandraren, hvar han framgår, med sina blåsvarta afgrunder, bottenlösa så vida man finge lita på ögats intyg. På en del ställen finnas derjemte i isen vidsträckta, grunda sänkningar, utför hvars sidor otaliga, strida bäckar framflyta i bäddar af azurblå is, ofta så vattenrika att de bilda verkliga floder. Dessa Långsamt framskridande isbrä, vid Foulbay på Spetsbergens vestkust, efter fotografi tagen af A. Envall den 30 augusti 1872. Utsinande isbrä, Udde-bay på Novaja Semlja, efter en teckning af Hj. Théel (1875). utmynna vanligen i en uti sänkningens midt belägen sjö, som merendels sjelf endast har ett underjordiskt utlopp genom tusentals fot höga grotthvalf af is. På andra ställen ser man en flod, som borrat sig ett hål genom istäcket, i hvilket den plötsligen försvinner med ett brus och dån, som höres vida omkring, och ett stycke derifrån frambryter ur isen en vattenpelare, som lik en geisir med en mäktig, intermittent, luftblandad stråle sprutar högt i luften. Då och då hör man ett buller, snarlikt ett kanonskott aflossadt i ismassans inre. Det är en ny glacierklyfta som bildats eller kanske, i fall man är nära isöknens rand, ett isblock som fallit ned i hafvet. Ty liksom vanliga vattendrag så har ock issjön sitt utlopp i hafvet.
M. skulle finna för godt i Nåder tillåta, det en ytter - 544 Underdåniga Skrifvelser) ligare marknad ml i meranämnde Köping hållas,' Riksens Ständer anse tiden dertill ej böra, på sätt föresiagei blifvit, bestämmas i Februarii månad, enär en större och mera långvarig marknad i samma månad hålles uti Carlstad. Riksens Ständer framhärda etc. Uppl. o. godkänd hos Ridd. o. Ad. d. 2 5 Sept. 1823! Preste-Ståndet d. 27 Borgare-Ståndet d. 27 —• —• Bonde-Ståndet d. 30 Riksens Ständers underd. Skrifvelse, i anledning af Kongl. May.ts Nådiga Remiss, rörande nedsättning i Arrendet för Hogsta och Lunda Hemman. S. A. K. n v-senom Remiss af den ai sistl. Junii, har E; K. M. till Riksens Ständers Stats-Utskott i Nåder öfverlemna; f, d. Hof-Fouriren J. Karlbergs och aflidne Lieutenanten Watz’s Enka, Maria Watz’s, hvar fqr sig, gjorda underd. ansökningar om nedsättning i de Arrenden, som af den förre erlägges för Högsta och Norrby Krono-Hemxnan i Eofö Socken och Färentuna Härad af Stock - tfnderdåniga Skrifvelserl 545 Stockholms Läni samt af den sednare åter utgöres för Krono-Hemtnanet Luqda, äfvenledes beläget uti berörde Socken och Härad; öfver hvilka ansökningar, sedan Krono-Fogden i orten hörd blifvit, E. K. M:ts Befallningshafvande uti förenämnde Eän samt E. K. M;ts och Rikets Kammar-Collegium med underd. utlåtande inkommit.
Vä grund käral kemställde Klögste Vomstolen, om ieke i förevarande 28 ekter orden: "värkvar man" mä tilläggaa "o/oK^e/r.^ 9 6-»?- 27 Z Högste Vom8tolen ansäg stralket kör väld eller annan misskandel ä krämmande makt8 8ändekud köra, kör att närmare mot8vara de rädande kegreppen om folkrättens kelgd, köjas till likket med det, 80m i 11 Lap. i stadgas kör sädan förgripelse emot 8vensk fmketsman i emketsärende, oek sä - /'ro/iol/oo/r, ^ 0 K§. leäes Illifva fängelse i femte eller kjercle graci. Om »lenna mening gocllcannes, torcle förevarancle 2^ döra erliälls följaocle, i 2:clra punkten föränclracle, l^clelse: Dörgriper sig vägon mecl välcl eller annan missllanclel L främmancle 8tats Ilegent, melan lian llär i Diket vistas; straffes mecl fängelse i första eller anclra gracl. 8ker slik förgripelse ä främmancle makts sänclellucl Ilär i Diket, vare strsllet fängelse r e//e^ ^/e/v/e geccc/. 8ker clräp, som i r ^ Lap. 4 eller 5 §. sägs, L nägon af cle personer nu nämncle äro; miste clräparen lifvet. 10 Oap. 3§. Dör välcl mot nägon af cle llär nämncle personer st Dovgk Huset, ansäg llögste Domstolen, i Detraktancle af livacl om säclant llrott staclgas i nu gsllancle