NEKRŠTENI DANI
Channel: Risto Ilič
Date: 20/01/2021

Risto Ilić a Barbora Ilić
video, 5:56

Každý rok v období mezi dny narození Ježíše Krista a jeho pokřtění v řece Jordán se země po soumraku otevírá. Letos podle juliánského kalendáře a pravoslavné tradice toto období připadá dnům mezi 12. a 19. lednem. Démoni a mrtví v tento čas vládnou noci. Staré obyčeje lidem radí vyvarovat se tmy a přečkat tyto temné noci v bezpečí domova než se rozední a kohouti zakokrhají. Dnes už však na sebe neberou démoni pouze podobu čertů a rarachů, které známe z almanachu strašidel. Zhmotňují se v nás, v podobě mnohem zvrácenější a hůře polapitelné. Já jsem ty své za nocí “nepokřtěných dní” rozpoznal a pojmenoval. Byli tři: impulzivita, potřeba sebe-afirmace a toxická maskulinita.

Nový rok. Cyklická očista. Věci se v nové podobě vrací na stejné místo. Sebereflexe. Spojení se s přírodním cyklem pomocí rituálu. Rituál jako připomínka toho, kdo jsme a jak jsme se v rámci cyklu, který uplynul, změnili. Předsevzetí a prostor pro transformaci. 

Svým démonům jsem dal podobu symbolů, které jsem stvořil z hovězího loje, semen a bobulí a vtiskl do kůry stromů. Tři noci, tři symboly a tři stromy, jimiž jsem opsal pomyslný trojúhelník kolem svého obydlí.

Nyní je nechávám na pospas přírodě a věřím, že si s nimi poradí. Zimou sužovaní ptáci a jiná zvířata na nich budou hodovat, pozřou je, stráví a ve změněné formě rozpráší po širém světě. Jejich temná moc se rozptýlí do neutrality velkého celku a transformuje v něco nového.

_________________________________________________

Ve videu Nekršteni dani představujeme postavu umělce - bílého mága. Po mnoha dekádách, v nichž umělecké tvorbě vládl kult ega, před námi stojí svět, v němž individualismus a honba za vlastní monumentálností ztratila svou relevanci. Environmentální krize, potřeba chápat svět jako jeden celek a touha po nalezení vlastního místa v křehkých podmínkách současnosti nás zanechávají napospas vlastní subjektivitě. Jednotná měřítka úspěchu padla, stejně tak jako představy o jedné pravdě a budoucnosti. Zbylo nám nekonečno perspektiv a scénářů. Kdo má však moc rozhodnout, které z nich budou znít hlasitěji než druhé? Můžou se na první pohled nesourodé hlasy umění postavit jednotnému hlasu kapitálu? Věříme že ano. A však jen pokud pochopíme, že co umělec, to bílý mág. Jeden článek v řetězu nekonečných analogií, které bez nároku na definitivno pouze v náznaku odhalují perspektivy pravd jinak neuchopitelné povahy světa. A tyto pravdy, jak kážou starobylé principy bílé magie, se v metaforách vynořují jak z oblastí osobních mikrosvětů, tak i z problémů velkého světa. Umělec, který je sám sobě bílým mágem, přijímá svojí subjektivitu jako dar, nikoliv jako vězení. Jeho vnitřní svět je vesmírem a vesmír niterností, celá planeta jeho zahradou.