Mount Everest base camp trekking, day 4
Channel: vonehrenpreis
Date: 2022-03-18

Everesti baaslaagri matk, 4. päev (08.10.2019):
Algus: Phakding, 2640m
Lõpp: Namche Bazaar, 3440m
Vedelikutarve: 1.9l: 900ml teed, 1l vett

Hommikul teemajast lahkudes oligi vist kohe Phakdingi ääres suur ja uhke Sagarmatha rahvuspargi värav. Sinna sisenemiseks tuli ette näidata ka passid. Täpset põhjust selleks ei tea, aga tunduks loogiline, et kui Everesti pealt jookseb vahetult Hiina piir, siis tuleks registreerida inimesed, kes sinna lähedusse sügavale metsa lähevad.

Värava taga oli nagu teine maailm- väikeasula vahetus järsult metsiku looduse ja sügava oruga. Vahel võis näha kaljudele või kivisse raiutud teksti, millest me keegi midagi aru ei saanud, aga vist oli tegu mingi palvega. Kui õigesti mäletan, siis selliseid suuri kritseldisi said rikkad Nepaali-inimesed mingi aeg (eeldan, et praegu enam pole võimalik) enda tellimusel kaljusse raiuda- mida suurem tekst, seda kallim (ja ju siis seda tugevam palve oli :) ).

Täna sai kohatud eriti arvukaid loomakarju. Valdavalt olid kõik eeslid. Ühte uhket ratsameest kohtasime ka, kes kolinal mäest alla traavis.
Arvasin, et nägin ka jakke, kuid tegelikult olid need mingid tavalised mägiveised. Jakid tulid suurematel kõrgustel hiljem. Liiga palju ma neid veiseid endiselt ei usaldanud, kohati tuterdasid päris ükskõikselt otsa. Ega need eeslidki liiga palju usaldust tekitanud- üks pistis minu silme all rajalt kellegi tatilapi nahka, teine peeretas pikalt ja üleolevalt igal sammul.

Rippsillad läksid aga suuremaks ja uhkemaks, jõed nende all laiemaks ja valjemaks. Eriti kena oli keset päeva Hillary rippsild. Selleks hetkeks oli just päike välja tulnud ja paksud tihedad väiksed pilverüngad mägede najal lõid hea kontrasti. Hillary rippsild on dubleeritud- ülemine on uuem ja kasutatav, alumine vist ei ole turvaline ja sestap saigi ülemine kõrvale tehtud. Mantratega lipukesed muutsid kogu miljöö väga muinasjutuliseks.

Silla alt jookseb läbi Dudh Koshi jõgi, mis paarsada meetrit kaugemal saab kokku mingi Tiibeti haruga, mille nime ma praegu ei tea ja kaardilt ka kiire otsinguga ei tuvastanud. Süstaga tundus, et seal igatahes sõita ei kannata sel päeval :) 

Silla lõpus piilus kaugelt ja kõrgelt Thamserku mäe lumine tipp (6618m). Me küll alguses pidasime seda Everestiks, aga pärast saime targemaks. Eestlasele oli väga harjumatu registreerida peas, et pilve taga sel kõrgusel võib veel maa jätkuda. Aeg-ajalt kui pilvkate hõrenes ja sinine taevas paistis, oli ikka paras üllatus, et vaikselt ilmub nähtavale veel mingi mäetipp.

Tee äärtes hakkasime märkama huvitavaid kivist ahjusid. Selgus, et need on prügikastid ning kui see täis saab, tehakse sinna lihtsalt tuli alla. Tunduks ka mõistlik, et mingi kohalik RagnSelles ei hakkaks eraldi energiat ja kütust kulutama, et üles-alla 5km kõrguseni prügi vedada.

Kui eelmise päeva kirjelduses mainisin, et oli vist ainult üks šerpade-grupp, kes teel mussi kuulas, siis võtan sõnad tagasi- 4. päeval kohtasin paar sellist veel. Tutvusin ka šerpa "jalutuskepiga", mille abil suuremaid pampusid parem kanda on ja vanematel härradel meeldib kasutada- spetsiaalse kujuga jalutuskepp võimaldab seda kasutada ka istumistoena täpselt õigel kõrgusel.

Enne Namche Bazaari läbisime veel mingi küla, kus oli väga mõnus melu: mingi mägiveis vitsutas otse maja ukse vahelt toast midagi süüa, kanad jooksid mööda õue ringi, kohalikud neiud pesid õues juukseid ja väiksed nepaali-poisid lasid mööda külateid ringi.

Namche Bazaari jõudes oli tunne nagu oleks jõudnud mingisse peenesse vana-aja rikkasse kaubanduslinnakesse. Suursugune veekanaliga sissepääsu-tänav, kus isegi palveveskeid ei pidanud enam kätega ringi ajama- selle töö tegi vesiratas ise eest ära :)
Linnakese ees oli katuse all suur Pemba Doma Sherpa ausammas. Tegu oli esimese Nepaali naisega, kes ronis Everesti tippu selle põhja-küljelt ja teise Nepaali naisega, kes on roninud Everesti tippu nii põhja- kui lõuna-küljelt.

Viisime igatahes kodinad oma teemajja ära ning vahetasime matkasaapad tenniste vastu ja läksime asulat avastama. Väikseid poekesi oli palju. Pea kõikides sai osta järeletehtud lääne brändide tooteid. Vähemalt ühes sai originaaltoodangut :)
Soetasin ühest sellisest imitatsioon-toodete poest omale isegi ühe Osprey suurema seljakoti. Täpselt seda oli mul tegelikult ka vaja- Nepaali lennates tuli viimasel hetkel välja üks suurem pagasiprobleem, mistõttu ei saanud ühte kotti kaasa võtta ja soetasin osa varustust kohapealt, mida mul tegelt nagunii ka Eestis polnud. Osutus teine päris heaks ja käib siiani :D

Külastasime ka kohalikku kloostrit. Päris pühakojas filmida ei lubatudki, kuid alguses sai üht-teist siiski kaamerasse püütud. Silma jäi hulk mingeid budismi pühakirju, mis korralikult riiulitesse olid sektsioneeritud. Neid pidi vist iga paarisaja aasta tagant jälle ümber kirjutama, et kvaliteet säiliks. Munk, kes meid vastu võttis, luges väikese kloostri toetuse eest ka ühele kamraadile palved peale ja sidus punutud nööri käe ümber.