Rahvusarhiiv/et_handwriting_recognition huggingface dataset:
korjas tükikesi põrandalt.
„Ei, ei, ei! Ei seda meistrit tule, kes selle parandaks, mis
kord on olnud minu jala all,“ kinnitas meeleäraheitmisel olev Leena.
Kuningas kaelustas rõõmsalt Zadigi. See rääkis edasi:
„Sa pruugid ainult kõiki, kes varameistriks saada
tahavad, oma ees tantsida lasta. Kes nendest
kõige kergemini ja kindlamini tantsib,
on kindlasti kõige ausam.“
Kuningas arvas, Zadig teda narrida
tahab ja vastas uskmatult: „See on imelik
mood, varameistert valida. Tahad sa siis
tõsiselt ütelda, et see, kes kõige paremini
hüpata ja tantsida oskab, ka kõige ausami-
ni ja ühtlasi targalt minu vara üle
valitseda oskab.“
366p hoolimata, voogude mängukanniks; need kiskusid teda noolekiiruselt edasi ja
korraga purunes ta inimeste ja loomade metsiku kisa saatel vastu kaljut ja inime-
sed olid uppumisele pühendatud. Pikemalt järel mõtlemata hüppas Koreb
printsi hobuse selga ja kihutas jõkke, üteldes: "Anna andeks-isand, see on meie ven-
dade peastmiseks!" Ta jõudis õnnelikult uppujate juure tõstis ühe võidu rõõm
salt hobuse selga ja hakkas kaldale tulema. „Peasta mind, kallis Koreb,
oma endist teenrit!" hüüdis samal silmapilgul üks-väsinud ujuja meeleheilikult.
„Lase parem oma vaenlane Kosru, kes mindki ära meelitas, uppuda!" Koreb
vaatas paludes taeva poole. „Allah, sa kõige vägevam, ainult see tegu veel lase
mul kordaminna siis tahan ma rõõmsalt surra!“ Ruttu juhtis ta hobuse
ahastaja poole ja hüüdis: "Hoia hobuselakast kõvasti kinni!" Kurnatu ko-
gus julgust ja järgnes. Korebi juhatusele ja jõudsid suurtepingutustega kalda
le. Seal langes. Koreb põhvili ja ütles: "Jumal, ma tänan sind, et sa mind oma
elu ilusamat päeva oled elada lasknud!" Vahepeal oldi kaldalt paatide
ga õnnetutele appi mindud ja pea kõik peastetud. Ümbrus kajas tänupalvetest
Kõige rohkem kiideti Korebit, kes oma kaks vihavaenlast peastnud.
„Sa oled kui hea ingel talitanud," ütles Kosru kahetsuse pisaratega. Korebi
ette põlvili langedes; ta kaaslane tegi sedasama. „Su kõrge voorus on mind su
igaveseks sõbraks teinud. Ma olen sulle palju kurja teinud, kõik su varanduse
tahan ma sulle ja su lastele tagasi anda! Jumal ja need mehed olgu tunnis-
tajaks!" Koreb kallistas-liigutatult kahetsejat ja oma endist teenrit ning ütles.
"Olge edaspidi mu sõbrad" ja ärge puutuge sõnagagi mineviku!"
„Allah olgu kiidetud!“ hüüdis prints hiilgavail silmil ja tõmbas-Korebi
oma rinnale. Ma olen kõige vooruslikuma inimese oma isa suures riigis
leidnud! Sa pead mu nõuandja ja - ma palun sind - mu sõber olema!
"Õnn mu isamaale!" hüüdis ka Omar, „ja Allah õnnistus- olgu sinuga, mu
prints ja tulevane kuningas! Sinu tarkus kindlustab Persiale õnne ja rahu!"
Imestuse ja rõõmuga heitseid ümberseisjad põlvili, ta käskis neid
ülestõusta ja kui kinnitanud, et ta kõrv nende palvetele alati vastuvõtlik.
asus ta Korebi, selle poegade ja teener Omari seltsis Ispahani poole teele.
Seal jutustas prints oma isale kõik, mis juhtunud: Ormuss, rauk kuningas,
ütles: "Ma rõõmustan su valiku üle, mu poeg! Täna annan oma riigi valt-
semise sinu kätte, et oma viimseid elupäevi rahus mööda saata. Suuremeel-
ne Koreb olgu su suurvessiir ja võiks ka ta poegadest sarnased inimesed kasva!
Viimane käsk, mis ma Persia kuningana annan, on, et ülekohtust kohtunik-
ku tema teo vääriliselt karistataks ja kõik tema, ja ka Korebilt äravõetud
kuni tumedama pruunini. Samal
ajal tõmbab ta kaskede lehestikesse
kollased triibud ja kuldab haabade
alaliselt värisejad lehed.
Hilisemalt värvib ta kased täiesti
ja jalakad, pleegib tammede lehed
ookrikarva ja paneb punetama sa-
rapuu põõsastikud.
ja ilutsedes mõni aeg oma värvi-
rikka tööga algab Sügis viimast toi-
metust puude kallal : risti rästi sõi-
dab ta oma norskavate täkkudega
läbi metsade, puistates värvirohkeid
lehti puudelt. Kattes nendega maa,
et oleks juurtel soe uinuda kevadeni
samal ajal närtsivad ja koltu-
vad ka rohttaimed. Kisuvad kipra
nende lehed ja kuivavad, langevad
longu õiteraod ja luituvad viima-
sed õied.
Nii tegevuses jõuab lõpule Sü-
gisele valitseda määratud ajaosa.
Olles toimetanud, mis tarvis sõi-
dab sügis üles pilvede teele ja
algab oma viimast ringsõitu üle
uinuva maa, vaadates, kas tehtud
kõik mis tarvis.
Siis tuleb Talv, vanem vend.
ju veel lootust,“ sonas lektor ennast ja teisi trööstides. „Ja peale selle:
neid võib ju tellimise läbi saada otse vabrikust, kus neid valmistatakse.
Ei olegi häda nii suur. Vend Erki ei olegi ju surnud.“
Lektor hakkas seletama, kuidas asja nii korraldada, et
Laura õnnetust aimatagi ei teaks. See läheks üsna libedasti ja kergesti:
Tema jatkaks vaid seda mängu, mis nad Lauraga lõpetanud.
Laura kojutulles oli lektoril kõik korraldatud. Naeratav Kirsti
oli Põhjalas ja lektor andis Laurale kirja vend Erkilt, kes kirjutas, et
ta on nädalaks või kaheks maale läinud, et seal hoolsasti õppida ja
tohtri eksami vastu valmistada. „Püüa nüüd selle aja kestes end
üksi lõbustada, armas õde,“ nii lõppis kiri.
„Õnnestas häruldaselt hästi,“ naeratas lektor naisele, kui
asja Laurale oli ettekannud.
Aga kui lektor ju kogu juhtumise oli unustanud ja oma
töö juures istus, tuli Laura ja sõnas:
„Kas sa, isa, oled kuulnud juba sellest hirmsast  õnnetusest?“
„Missugusest hirmsast õnnetusest?“ küsis lektor, mõteldes,
et Laura mõnelt köögiskäijalt on kuulnud mõnest äsja juhtunud
õnnetusest.
Laura jutustas:
„Maale minnes on vend Erki sattunud lõhkuvate hobuste jal-
gu ja sealsamas surnud.“
„Kust sa seda tead?“ küsis vähe pahandatult lektor, mõ-
teldes, et Leena on asja Laurale ilmutanud, olgugi, et keeldud oli se-
da teha ja kästud näidata nii, kui ei oleks tal vähematki aimu
vend Erki önnetusest.
Laura näitas vend Erki mütsi ja hõbedast vööd ja mõnda
Johannes Palla
Kambja, Vana-Kuuste
Kuninga varahoidja
Ühel kuningal oli varahoidja. Kunin-
gas armastas teda väga ja usaldas
kõiges. Teised kuninga ametnikud
aga tundsid sest kadedust ja otsi-
sid teda hukata. Nad kuulsid, et
varahoidja majas on üks tuba,
kus keegi muu ei käi kui tema
üksi. Nad kuulsid ka, et see tuba
seisab ikka lukus, ja võtit vara-
hoidja kannab alati kaasas.
„Sinna on ta kuninga kassast
varjanud varandus,“ arvasid kadet-
sejad. „Kassa on tal käes, kunin-
gas teda usub, mis tal siis viga
võtta niipalju kui tahab.“ Nad kae-
basid kuningale, et tema vara-
hoidja võtab kuninga kassast
enesele raha, seda kogub ja korjab:
raha seisab tal oma majas ühes
toas, mis alati lukus. Kuningas, kes
tõtt oma silmaga tahtis näha,
läks varahoidja poole sisse ja käskis
tal avada selle toa ukse, millest
kaebajad rääkinud.
Rõõmuga täitis varahoidja ku-
ninga käsku, viis ta sinna ja
Kuidas ma mõrtsuka käest peasesin x
(Minu läbielamus.
17 XII 22.
Käisin kunagi linnas, et eksami kuhugi kooli
sooritada. Tagasitulekul oli ilm ilus, seepärast
otsustasin jaamast jala / kogu minna. Tee, mida / koju
mööda läksin, oli kaunis pikk ja viis läbi
metsa. Täiesti üksinda pidin oma reisi alga-
ma, sest ühtki tuttavat ei olnud jaamas.
Ma ei kartnud ka sugugi, kõigi juttude peale
vaatamata, mis selle metsa kohta räägiti.
Ümbrus oli imestamiseväärt ilus. Päike paistis
heledasti. Ühtegi pilvekest ei olnud sinises tae-
vas. Seda kõik ülistasid linnud oma laulu-
dega. Olin tihti sedasama teed käinud, isegi
kevadel, kuid nii luulelisena polnud ma seda
kohta kunagi oma mälestusse jätnud, kui
seekord. Ei olnud veel poolt teedki ära/käidud,
kui metsast äkki keegi tundmata isik välja
tuli. See oli lühike, tüse noormees, veidi kaht-
lase näoga. Imestasin väga, kui ta minule
hakkas järele tulema. Imelik hirmutunne
täitis silmapilguks mu liikmeid, teadmata
miks. Aimasin õigesti, et selle inimesega head
(ka õieti)
teod kaasas ei käinud, kuigi teda ei tunnud.
Ikka ligemale ja ligemale jõudis ta ja küsis
minult teed lähemasse mõisa. See ei olnud
säält mitte kaugel ning heameelega olin
Väike-Maarja reaalgümnaasiumi 4. klassi õpilase
Anna Mänd'i kirjatöö kirjutatud vabale teemale: "Minu läbi-
elamus". Korrigeerinud Eesti keele õpetaja N. Tann.
N. Tann
133p
Kui lõuna waheaeg kätte jõudis, läksime sulane,
wend ja mina jõkke suplema. Ilm oli wäga soe,
ja suplemine on soojaga wäga hää. Päält suplemise
sõitsime meie weel oma lootsiguga mitmete mitmete
teiste heinalistega jõel wõitu mis palju lõbu
sünnitas. See hein mis hommiku poolel oli niitetud,
oli ka juba kuiw, sellepärast hakkasime heina
saatudesse panema, kui jõelt tagasi tulima.
Heina saatudesse panda oli palju parem kui niita,
sest päike oli õhtule lähenenud ja ei olnud
enam nii soe. Tüdrukud riisusid heina ja mehed
pandsid saatudesse. Heinasaod tekkisid üksteise
kõrwa nagu rohelised mättad. Päikene lähenes ja
lähenes õhtule, ja ka ilm läks jahedamaks.
Ja natukese aja pärast oli ka see punane päikese
ketas metsa taha wajunud. Kaugemalt heinamaa
serwalt tõusis õrn udu üles ja kattis loorina
maapinna. Inimesed kadusid heinamaalt,
kadus ka see huikamine ja laulmine, ainult
öökullid ja teised wäiksemad linnud lasksid
oma laulu nagu kartlikult kuuldawale.
Jõe ääres pilliroo sees lendas mõni part ja
rukkirääk prääksus, mis kole. Meil olid teised
heinalised kodu läinud, ainult mina Peetriga
jäin heinamaale ööseks, sest meil oli kodu käimis
palju maad ja seal jõe perwe sees elutses üks
saarmas, keda meie tahtsime ära ööles ära
tappa, kui ta omast koopast wälja tuleb, sest
saarma nahkadest maksti head hinda.
Meie Peetriga pugesime esmalt heinte sisse, et mõni
tund puhata ja siis saarmast luurama minna.
Päris hää oli puhata wärskes õhus, wärskete heinte
sees, mis nii magusasti lõhnasid. Ööpiku laulu
kuulates uinusin warsti.
Arno Kopli
lõpp.
Kuidas vesi veeks muutub...
käsi
367p
Keegi mees rändanud pühale maale. Laeval hoidis ta kohvri, kus varandus sees, oma
kõrval pingil; aga kui ta juhtumisi eemale läks, näppas- laeva ahhv kohvri ja ronis
sellega masti otsa ja hakkas seal kohvri sisemust revideerima. Sealjuures viskas ta
kõigist kohvris olevaist asjust, ühe merde, kaks laevalaele ja viimaks kohvri: Õhates korjas
mees laewalaelt raha üles. Koju jõudes jutustas ta naisele ahvi tempu. See aga ütles
piimast) ahastamise asemel: "Täna Jumalat, et sul nii armulikult läks! Raha oli
milles kolmandik vett, saadud. Jumal ei tahtnud, et sa ülekohtuse varaga pühale
maale astud, selle pärast viskas ahv kolmandiku su varast vette!"
Abjas 8 weebruar 1937.
Väga austatud hra prof. Tõnisson!
Avaldan südamlikku tänu õnnesoovi eest, mis
mind eriti rõõmustas.
Parimaid tervitusi Teile ja Teie aulikule
tis põlema panna. Ta wõttis pea-
tiku toosist ja tõmbas seda paar
korda toosi pääl ja warsti põ-
les tikk ja soojendas tema kätt-
Ruttu pani Miku ta hagude
juure. Tuli ronis kiiresti ühe
oksa kallalt teise kallale ja
warsti põles ilus tuli suures
metsas, kuna kuu seda üle-
walt imestanult päält waa-
tas. Poiss istus tule kõrwale
maha ja tundis mõnusat
soojust
Jah, mis oli temaga
kõik täna juhtunud. Täna oli
ta korraga kõik kaotanud, ta
oli äkki waenelaps! Nüüd
on ta maailma hooleks jäe-
Ja Miku waatas mo-
tetes ringi, kuni ta ülewal kol-
last kuud märkas. Täna on
nii ilus öö, aga Mikule on ta
üks kurb öö. Nüüd on ema
taewas ja waatab tema, Mi-
ku pääle, näeb teda siin tule,
juures istumas ja mõtlemas
Mis ta küll Miku üle peaks
mõtlema
Mikul oli nii hää
tule juures wiibida; ta paneb
käed tule kohale ja plaksu-
tab nendega, tuleleegid rut-
tawad ühes suitsuga üles-
poole ja tuli poleb kõwasti
praksudes, mõnusat sooja
lajali laotades Soojus suure
neb. Ja Mikut hakkab ma
gus uni waewama. Mõne
minuti pärast magab Miku
tule juures rahuliselt, nagu
oleks ta kodus, pehmes sän
gis. Ta magab raskesti ja
kuu ülewal walwab poisi
üle, et temaga õnnetust ei
juhtuks.
Tuli oli juba ära põ
lenud ja ainult walge tuhk.
Tallinnas, 2. Sept. 1936.
K. A. härra J. Tõnisson,
Teie kirja õnnesoovidega minu uue määramise puhul
sain kätte, mille eest palun wõtta wastu minu
südamlikuim tänu. Tartust lahkumine tuli minule
niivõrt kiirelt, et mul ei olnud, kahjuks, wõima-
lik Teid isiklikult külastada, mispärast olin sunni-
tud piirduma waid kirjaliku teadaandega. Ka
Tallinnas minul on wõimalus peatuda vaid mõ-
ned päevad, et weidi tutwuda uute ülesannetega.
Juba tuleval nädalal algub reis itta. Loodan, et
mul õnnestub ka uuel alal ja kohal olla ka-
sulik oma kodumaale; igatahes püüan selleks teha
kõik, mis mu wõimetes.
Teile, härra professor, isiklikult ja Teie
perekonnale soovides kõike head, jään
A. Traksmaa
Tule juures.
Ilmar Ilwes.
Päike oli looja waju-
nud ja oma töö lõpetanud,
isegi tuul puhkas ja mets
oli waikne. Hakkas öö kät-
te jõudma. Kuupaistene, tuule-
ta ja soe öö. Kuu tõusis üles,
waatles ringi ja nägi suurt
musta metsa ja talumajakesi
ja tema kahwatu walgus
walgustas kõike ümbrust
et öösistel käijatel walgem
oleks. Kõik oli nii waikne
ja armas. Ainult suure met-
sa seest oli kuulda öökulli
huigatusi ja tasast metsa.
sahinat. Kaugel olid talu-
majade tuled näha, aga kuu-
walguse tõttu olid nad nii
kahwatud, ilma hiilguseta
Mööda teed jooksis keegi poiss
ja ruttas suure salapärase
metsa juure. Imestanult waat-
les kuu jookswat poissi, kes
isegi öösel ei kartnud metsi
minna. Mis tahtis ta metsas
teha ja mis ajas teda kodust
ära? See oli kurbtus. Jah, te
ma ei kartnud metsa, mets oli
temale armas ja kallis nii
öösel kui päewal. Omal ajal
olid tema wanemad, nagu
kogu ilmast lahutatud, met
sa-talus elanud. Ja siis oli te
ma alati metsas ümber jooks-
nud ja mänginud. Ei, metsa ta
ei kartnud, aga kui Mikut
mure waewas ja tema hing
kurb oli, siis armastas ta ik
ka metsas wiibida. Sääl oli
nii waikal, nii püha ja Miku
Vil!
Käesolevaga annan teile edasi vil! V. Oja
tervitused ja pildi Rakverest, kuna ma ei saa
Tartust ärasõidu tõttu seda isiklikult teha.
25.04. 37a.
Lugupidamisega:
USilivask
asub mu rindu ning ühed rasked mõtted wangistawad.
kõiki mu meeli: Kus oled sa nüüd mu õnnelik lapsepõlw?
Kuis paistad sa mulle weel nii kaugelt, nii hämaralt, nagu
udulooriga kinni kaetud taewa serw mu silmapiiril?
Ütlemata palju aastaid on sest ajast nüüd ajamerde woola-
nud, kui ma sind wiimast korda nii selgelt ja heledalt
nägin, kus sa mulle rõõmu kui ka muret walmistasid,
mis sinust sügawa mälestuse mu hinge põhja on järele
jätnud. See oli aastat seitsekümmend tagasi, siis seisin ma
jälle selle koha peal siin Metsa talus ojakese kaldal. Ma olin
siis weikene seitsme aastane poisikene, mul olid walged juuksed,
punased palged, ma olin siis ilus ja armas laps, nii kui mu
kadunud emakene mu pead silitades alati oli ütelnud.
Siis oli ühel sügise poolsel pühapäewal selle koha peal palju
inimesi koos, päikene paistis weel palawasti, ma olin särgi-
wäel, takused sinised pihaga püksikesed jalas, palja jalu ning
palja peaga, sest et mütsi ega jalanõusid siis mul õieti weel ei
olnudki. Ainult isa wana mütsiga olin ma wahel kusagil
käinud ning mõnikord olin ka wiiskusid jalga katsunud.
Õue peal seisiwad hulk hobuseid puust wankritega, inimesed
Kõndisiwad edasi tagasi, neid kuuldi rääkiwat ja midagi õienda-
wat. Palju külalapsi oli siis ka meile tulnud, mõnel neist olid
ka juba mütsid peas ja kuued ehk pintsakud seljas, teised aga
niisama särgiwäel ja palja jalu ning palja peaga, kui minagi.
Wanu inimesi ja lapsi oli meil sauna esine õu otse täis, ning
seal oliwad weel ka mõned hobused ja wankrid. Mina jooksin
ühes teiste külalastega oja ääres mööda talu õue, kisasime ja
mängisime, püüdsime üksiteist kinni, jooksime wankrite ja
hobuste wahelt läbi, talu aida trepi peale, sealt sauna juurde
kus meie elasime, sealt jälle tagasi talu õue peale j.n.e.
Herra J. Tõnnison, endine peami-
nister, Tartus.
Väga auustad Herra!
Sellega mina ja minu abikaasa
täname väga Prouale Tõnnison ja
Teid, Väga auustud Herra, selle-
pärast ilus lõunasöögi Teie kodu.
See oli meil väga meele järele Teie
auuväärt tutvuse osaliseks saada.
Meil on au ennast Teile ja Teie auu-
lik proua soovitada.
Kõrge auupakkumisega
Prof. Dr. J. Bergman.
Tartus 15 apr. 1921.
"Üle suo tulin." - Karjap. : "Miks
su hambad punased on?" - Hunt:
"Kuremarju sõin." - Karjap. : " Mis
su seljataga kohiseb?" - Hunt: "Haa-
wamets." Karjapoiss kutsub:" Tilli,
tilli, tilli! " - Lambad kooris: "Mää!"
Siis läksid hunt ja koer purelema
ja kui see läbi sai, laskis karja-
poiss kõiki üle kepi karata, et
näha saada, kas kõik terved on.
Siis mängisiwad lapsed weel "kitsi",
"ajasiwad lehmi linna", hüppasiwad
üle kepi, jooksiwad wõidu, pildu-
siwad ratast ja mõtlesiwad ise
mõned uued mängud wälja. Lõbu
oli laialt ja lapsed ei kahetsenud,
et nad karjalaste pidule oliwad
41. Laulumees.
Juku armastas karjas laulda. Iseäranis
meeldis temale, kui waiksel suweõhtul mets
kümnel korral wastu kajas. Ta huikas
siis metsa poole ja kuulatas, kuni kaja kadus,
huikas ja kuulatas jälle... Juku armastas ka
"hellatada": "Hella, hella, hella,
Mäe Miku, hella!
Tulte siia, hella!
Ühes oma karjaga.
Hella, hella hellaleh!"
Miku "hellatas" omalt poolt wastu, nii
mis kõlin.
õue peale läinud ja pidasiwad seal oma mängu ja lusti edasi,
mina istusin aga üksi sauna ukse ees ja nuutsusin. Mõned
wanad külaemakesed seisid minu juurde ning püüdsiwad
mind häälitseda. Nad ütlesid, et ema olla nüüd taewa
läinud ja emal olla Taewa Isa juures nüüd õige hea elada.
Wiimaks jäin ma siis ometegi wait ja läksin talu õue peale
teiste laste juure. Teised lapsed mängisiwad ja naljatasiwad, aga
mulle ei teinud see enam midagi rõõmu, waid ma ainult
nuutsusin teiste seltsis kuni õhtuni, kui isa ja teised suured
inimesed juba kabelist kodu tulid. Õhtul wiis isa mind
õue pealt süles ära sauna ja pani mind sängi oma kõrwale
magama.
Kõik see on mul meeles, just nagu oleks see alles eila weel
olnud. Mis aga siis weel matuselised tegiwad, kas nad ka
sõiwad ja jõiwad, seda ma küll ei mäleta. Teisel hommikul
tõusin ma asemelt üles, siis oliwad ainult isa ja mu wend
Jakob ja õde Liisa mu ümber, wõerad inimesed oliwad kõik
juba ära läinud. Meie waene saunahurtsik paistis siis
mulle tühi ja kole, sest et emakene kõige oma walge kirstuga
kadunud oli. See oli üks hirmus raske aeg minu elus, mis
iialgi minu meelest ära ei lähe. See hirmus juhtumine on
mind wäga kurwameelseks teinud ka kõiges minu päras-
- tises elus, mis muidugi ka täis wiletsust ja waewa on olnud.
Nõnda seisan ma täna jälle selle koha peal siin ojakese kaldal
kus ma poisikesena kummuli maa peal kisendasin. Weel
tänagi tunneb mu süda jälle walu ja näitab nagu tahaks
ta lõhkeda. See walge kirst, mis siin wärawast wälja läks,
see on praegu weel mu silmi ees: ja ma tunnen, et mul ema
ei ole, kes lapsena mu peakest silitas, mulle süüa andis.
mind õhtul woodis käissu wõttis, mu käekesed risti
57p
rahuga karja järel kõmpides pikast
tänavast alla, kus tee hooste koplist läbi
karjamaale wiis. Loomad jäid rahu-
likuks ja hakkasid hoolega magusaid
suutäisi otsima. Ma istusin kiri otsa
ja hakkasin juturaamatut lugema.
Muri, kes minu parem seltsiline oli,
istus minu kõrvale maha ja varsti
uinus tema magama.
Ilm oli waikne. Mida kõrgemale
päike tõusis, seda elawamaks läks loodus.
Parmud ja kärbsed tungisid loomade kallale;
/oleksid
loomad / aleks-id pea kõik tihnikusse jooksnud,
kui mitte minu hea m Muri mind neid ei
oleks kaitsnud. Istusin uuesti kivile ja
kuulasin, kuidas linnud siristasid ja
Loojat kiitsid. Korraga ootamata sain
hea wopsu selga ja enne kui ümber sain
pöörata, sain teise wopsu.
end kokku ja muutusid pruuniks
mis pidi neist saama? Ja surm ei
tulnud ka mitte. nii mõteldes kuul-
sid nad väljas suurt tormi tõusvat.
Pikne kärgatas ja wihma walas kui
ämbrist. Torm kiiskus aknad lahti
ja järsk puhang wiis veeroosid sei-
nalt wälja. Tuul piitsutas neid
vihm niisutas nad läbi ja läbi mär-
jaks. Külm oli aga nad ei kaebanud
enam. Kannatusega põõrasid nad
pilgud taeva poole ja lootsid
abi kõige kõrgemalt, aga kuidas
pidi tema neid aitama? Nad olid
ju nii kurjad olnud ja wõib olla
olid nende wanemad koguni rõõm-
sad, et nad suru kadunud olid.
Vihm jäi järele, tuul viis
pilved üle mägede laiali ja päike
paistis kuumalt ja soendas maad.
Metsast komberdas karguga vanamoor
sinised prillid pika nina pääl välja.
See oli kuulus ja kardetav nõid
Pomperipossa. Teda tundis iga
inimene ümbruskonnas. Väikesi
lapsi hirmutati temaga ja kuidas
kartsid ta nimi juba Woowo ja Lea
/Ilmumise korral tasu harilik
Frieda Hansson.
Tööstuse tän. 8,4
Minu armas loom.
Mul on üks armas koerake keda ma rohkem
armastan kui kedagi teist looma. Teda on ka
põhjus armasta, sest ta on tõeste suure mõistusega
loomake. Ja kui ilus ta veel on - valge lühikese
karvaga, pruuni kõrvega, üks pruun lapike pahema
külje peal ja nina otsake süsimust. Kui ta
alles õige pisuke oli, mis pahandas ta küll mind
tihti, kui nägin, et kusagil nurgas mõni lombikene
ujus. Siis sai kutsikas vitsaga. Õhtutel pidin
teda magama panema. Tegin talle kööki
pliidi kõrvale aseme. ja panin ta pikali magama
kussutades ja kaisutades, nagu ema oma armast,
last. Siis uinus ta magama, ja tasa kiki=varbil
läksin köögist ära et ta mitte üles ei ärkaks.
Virgusta öösel aga üles ja nägi et ma seal
wäikene loomakene kukkus puu otsast
See oli minu esimene jahi saak.
Rõõmsa südamega ruttasin
ma nüüd koju.
Kodus nülgisin tal naha seljast
maha, niiwiisi käisin ma 3 kuud
metsas jahil.
Kui linna tulin oli mul 10 orawa
nahka ja 2 jänese.
Laskmiseks tegin püssirohu ise.
1 nael salpeetert ja, 1 nael kollast
puu sütt.
Need kõik tulewad kokku
sisse walada. panna ja ühe karbi tulewad kokku
Väga austatud „Laste Lehe
Talitus, Toimetus.
ja wäljaandja!
Wististe on Teil teada, et Petserimaa Eestlased (Setud)
Wene walitsuse ajal weel enam harimatuses kinni hoiti, kui
sise Eesti ja Liiwimaal. - Üleüldine edenemine ja edumõtte ei
taha kuidagi pinda leida majanduslise kehwuse põhjusel milles
rahwas wälja ei pääse üleliigse alkohooli tarwituse tagajärjel
mis rahwale weresse, kui haigus, on juurdunud mispärast Petseri
maa "joomahaige" rahwas läinud 1926 a jooksul 130.000.000 (sada kolm
kümme-miljoni) marga eest alkohooli (piiritust ja wiina) on tarwitanud
Et Petserimaa Järwesuu walla rahwast "hädaohust" eemal hoida olen
kawatsenud wallamaja suures saalis (5 s.X33) lugemisetuba asutada
millisse Teie leiate kas paar kuud hinnata ehk alandatud hinnaga
ja sõnumeid Petseri rahwa elust saadaksin. - Loodan, et Teie selles
esimeses katses mind toetate! Austusega. Paludes. Lootes!
Järwesuul 1 Jaan 1927 a. A. Feldbach Järwesuu walla sekretär.
ses igapäisuses.
Ma armastan südamest oma kodukollet oma sündmise
paika ja tõotan talle surmani jääda truuks, ilma, et aru saaks
mis kasu on mul õieti kodust. Nii olen koduga kokku kasvanud, et ei
suuda ettev kujutada kodu minuta ja ennast koduta.
Iga laupäev tõttan kiirel käigul koolist koju. Nähes juba
eemalt kodu hoonet viltu vajunud seintega, tormist lõhutud õle-
katusega ja katkise korstnaga, läheb mu meel rõõmsaks, et pea
olen jällegi kodus. Võõras rändaja ei suuda seda ehk küll kuidagi
uskuda, et nende ajahambast puretud seinte vahel inimesed eluaset
leiavad. Minu silm ei näe sääl aga midagi vastikut, midagi
põlastavat, miskit halba; mulle on sääl kõik nii armas ja hää.
Mõnes häratab ta ehk põlastust, kuid minus küll ainult selget ar-
mastust. Ma ei suuda teda teisena ette kujutada ja ei tahagi
mõtelda paremat. Mikspärast? - Ei tea...
heina- ja karjamaad; lihav oras lööb lokkama rammusal põllu-
maal. Oh seda rõõmu ja õnne, mis minu hinges siis keeb, ei seda suu-
Kevadel mühab mu kodu ümber tugev kuuskmets, haljendavad
da küll sule ega sõnaga avaldada.
Kaob kevade; tuleb suvi. Oh mis kena rohelisel muru sammettekil
lamada esiisadest istutatud põlise kase vilus. Nii häätahtliselt kait-
56p
th tuhat meest ametis olnud.
Tartus, 15/VII 23. Inglise keelest
417p
ja ajas ühe kaupmehega, Balsoorasse mineku üle juttu, seal tungivad talle mehed kallale ja
seovad, vastupanekust hoolimata, kinni. Ta küsimise peale vastavad mehed, et see politsei
ja ta käskija Kalum-Beki nimel sündivat. Ka astus veike, inetu vanamees juure, pilkab
Saidi ja tõmbab ümbereisjate imestuseks rahakukru välja.) „Näete, seda on ta minult
kõik ajajooksul varastanud!" hüüab ta ja inimesed vaatavad põlastades vangi peale. „Nii
noor ja juba niisugune varas! Kohtu, kohtu! ta peab keretäie saama", hüüdsid nad.
„Vaadake, see on Said, ilus poeteener; ta on oma isandat varastanud ja põgenenud." / Politsei
ülem võttis Saidi kurjalt vastu; vang tahtis kõneleda, aga ametnik käskis teda vaikida,
ja kuulas ainult kaupmehe üle. Ta näitas kukkurt kaupmehele, mida see ka vandega omaks
tunnistas; Kalum-Bek sai kukru, aga mitte Saidi, sest kohtunik rääkis: "Seaduse järgi,
mida mu armuline isand, kaliif, mõne päeva eest välja andis, saab iga, sada kuldükki
suur vargus, sinu oma on isegi kaks sada, eluks ajaks tühjale saarele saatmisega, karistatud.
See varas tuleb just parajal ajal, nüüd saab arv täis sarnaste poiste; homme saate laevale saa-
detud ja siis merele." (Said oli meeleheitel; ta vannutas ametnikku, teda kaliifiga
paar sõna kõnelda lasta; Kalum-Bek, kes nüüd oma vannet kahetses, palus ka tema
eest, aga kohtunik ütles: "Sinul on kuld käes ja võid rahul olla, muidu karistan sind vastu-
rääkimise eest kümne kuldtükiga. Kalum jäi vait ja Said viidi kohtuniku käenäite järele
ära. / Teda paigutati niiskesse, pimedasse vangimajja; seal lamasid üheksateist viletsat
inimest õlgadel ja võtsid oma kaaskannataja toore naeru ja kohtuniku ning kaliifi teotami-
sega vastu. Nii hirmus, kui saatus ta ees ka oli, soovis ta siiski siit vangi kojast pääsemist.
Aga ta eksis raskeste, kui oma elu laeval paremaks pidas. Kõige alumisse ruumi, kus või-
mata püsti seista, visati kakskümmend kurjategijat ja need kisklesid seal paremate
kohtade pärast. Hiivati ankrud ja Said nuttis kibedalt, kui laev, mis teda isa-
maalt ära viis, liikuma hakkas. Kord päevas anti neile vähe puuvilja, leiba ja magedat
vett; laevaruumis oli nii pime, et ilma tuleta süüagi ei näinud. Pea iga kahe, kolme
päeva tagant leiti mõni surnu nende seast; Said peasis ainult oma nooruse ja kindla
sellest
tervise tõttu. / Neliteist päeva olid nad juba merel, kui ühel päeval lained kõve
haruldane malt kohisesid ja laevalael (iseäralik) jooksmine ja liikumine tõusis. Said aimas, et
torm tulemas; see oli talle meelejärele, sest siis lootis ta surra. / Ägedalt visati laeva
siia sinna, kuni viimati, suure praginaga, kinni jäi. Kisa ja hulumine kostis laelt
ja segas end tormi mühinaga. Viimaks jäi väikseks, aga samal ajal leidis üks
vang, et vesi laeva tungib. Nad kloppisid laele viivale luugile, aga keegi ei vasta
nud. Kui vesi ikka kiiremalt tõusis, katsusid ühendatud jõul luuki purustata, mis
ka õnnestas, ja tormasid laele. / Üleval ei leidnud nad inimese hingegi, kogu
meeskond oli paates ära paesnud. - Enamjagu vange valdas meeleheitmine; laev
ragises ja vajus ikka süganemale. Veel mõned tunnid istusid vangid laeval ja pidasid vii
Mis mulle kõigeenam meeldib?
Mulle meeldib õhtu taewas looja-
minewa päikesega, mille puna
kaua, kaua pilwi ääri ehib
Se on kuldne eha mida waadel-
tes iialgi ei wäsi. Se on kui
suur lahkumise pidu päewase
töö järele, mida päikene on
tõusust weeruni toimetanud.
Mulle meeldib öösel kuu, kui
ta pilwekeste tagant tumeda
järwe pinnale oma helki
wiskab. Ned on kui hõbe-
laastukesed mis särawad ja
wirwendawad lainekeste harjul..
Mulle meeldib meri: hiiglane
awar, ääretu, sinine; wahel
lainetaw, wahel jälle peeglisile
Ma rõõmustan kui ta kohiseb
ja walged lained üksteist
tagaajades ranna liiwale weerewad.
Ma olen kurb, kui millegist
lahutatud, kui ma kaua aega
teda ei ole näinud, tema soolas-
tes woogudes päewa kuumuse
wastu ennast karastanud.
Mulle meeldib metsa jalgtee
mühisewate mändade kesgel.
Seal kõndides tunned midagi
pühalikku mis hinge ülendab.
Jumala ligiolek ilmutab end
sulle metsa waikuses. Siin
on looduse tempel mida taewas
katab ja puutüwed sammastena
Mis meeldib sulle kõige enam? Julius Kangur
ilustawad.
„Kas see on tüdruk või poiss?“
„Poiss on!“ kuuldus rätiku seest, mis ümber pää oli mässitud,
nii hele hääl ja nii julge vastus, et Leena päris kohmetas.
Esitoas kooris Laura poisi ümbert riided ja nähtavale tuli
valge, pikajuukseline pää armsa lapsenäoga, suuris silmis ava-
lik, veidi kelmikas vaade ja suu naerul.
„Leena, pese poisi silmad puhtaks,“ sõnas Laura emalikult.
„Aga armas Laura,“ algas Leena, kui tahaks seda keelata.
„Leena on hää ja peseb,“ sõnas Laura ja lisas juure: „Leena
on hää ja kammib ka poisi juuksed.“
Poiss viidi kööki ja tehti puhtaks.
„Kuidas sinu nimi on, vaenelaps?“ küsis Leena sügava õrnu-
„Heiki on minu nimi, aga poisiks kutsutakse,“ vastas poiss.
„Issand halasta!“ õnnistas Leena, avades poisi kuue:
„Sinul, vaesel pole ju särkigi.“
„Aga selle eest on tubli kuub,“ vastas poiss hoobeldes ja
ühtlasi naljatades, nii et Leena pisarate hulka naeratama pidi.
„On vist küll isa kuub?“ küsis jälle Leena.
„Ei ole ise, vaid ilma kuub.“
„Ei sul vist olegi isa?“
„Ei ma isata ole, ehk küll särgita,“ naeris poiss.
„Kus su isa on?“
„Kus kõik surnud.“
Laura tõi oma särgi ja kasti, kus olid vend Erki riided.
Need olid küll vähe kitsad, aga sündisid siiski selga. Madalad
lakkkingad aga ei läinud jalga, kuid nende asemele tõi Laura
EStube
Esimene Karjapäev x
(Minu läbi elamus)
Inimese elus on palju ja palju
juhtumisi, mida raske on paberile ära
tähendada. Nii on ka minugi lühikesel
eluajal ju mõndagi juhtunud, mõned on ju
meelest läinud, ning unustuse hõlma wajunud
aga siiski tähtsamad mõlguvad meeles. See oli
just siis kui ma esimist kord karjas olin.
Päris karjane ma muidugi ei olnud,
olin ainult abiliseks, käisin wahest karja
saatmas ja koju ajamas. Suviste esimisel
pühal pidin ma aga päris karjane olema,
selpäeval oli karjastel püha. Oli küll esiti
wastumeelt, aga kui ema kõva karistuse
lubas anda, läksin ilma vastu panemata.
Läksin kõige suurema südame-
x) Väike-
4. kl. õpilase
E. Stube
kirjatöö
kirjutatud
teemale:
Minu läbi-
elamus."
nud Eesti
keele õpetaja
taganesid kiireste, ja panid reheuksed 6
kinni ja tule rehele otsa. Tulesurma
said kõik rotid. Nii lõppes kuulsa
Hallrottide suguvõsa elulugu.
Lili.
M. Jürgenstein
Seda aega/ammu ootsin,
Et saaks salmikuid siis vaimu kojas taguda.
Aga nüüd, kui minemise aeg on käes
Ja sa süda rõõmu tundma peaksid,
Aga nüüd, oh nüüd on kurvad mõtted peas,
Kurvastus, mis murrab.
See ei anna üksi hoope ihule,
Mis on valus kehalikult kanda;
Vaid ta annab valusamad hoobid hingele...
Kes võiks luulele veel vara anda?!
Kurvalt aelen igavuses nüüd,
Ja kui vähegi võin tõusta ma,
Salmikutele on siis mu hüüd:
See mul aitab kurbtust kannata.
Siis kui käsi juba üsna terveks sai, luuletasin veel
laule, mis mitte nii kurvasisulised ei olnud, näit:
Rahu.
Ja õrnasti valgustab Eestimaa pinda.
Linnutee paistab kui ilmatu ahel.
Nagu tahaks ta rõõmusta' me' kodumaa rinda.
Nüüd rõõmustage Eestimaa tütred ja pojad,
Et vabaduses sammub kord jälle me rahvas.
Meie üle nüüd puhuvad tuuled, mis soojad,
Ei aele me' orjatöö mustavas tahmas.
Sellest mitusada aastat on tagasi,
Mil' elas Eesti rahvas alles priiuses.
Ta elas siis rõõmus ning vagusi
Ja ohverdas pühades hiites.
Kuid vabadus kadus ja vaenlaste vägi
Eesti rahvast siis surus ja piinas ja rõhus,
See tegi üle maa kõige rahvale häbi,
Ka kadunud vanemate vaimudki lendasid õhus.
Kuussada aastat kestis see orjaöö,
Mil' tundis meie rahvas ainult piina ja vaeva,
Nõmmel, 14 juunil 1937.
Armas professor ja sõber,
Pidin otse vanades päevades läbi
tegema raske eksami ja et see õnnestus
selle eest võlgnen sulle õiglast tänu.
kompresse, mida ma siis ka tarvitasin
ja need tegid otse imet. Ma kaldun
arvamisele, et need kompressid (materjal
Tallinnas vägu raske saada) mind
tegid terveks! Muidugi tegid arstid, mis
võimalik, aga ma arvan, et ilma nende
kompressideta, mida minu enda käsul
applitseeriti, mu jõud oleks enne lõppenud,
kui tuli lahendus.
Nüüd olen paranemisel ja vajan vaid
veel jõudu, et endisele tasemele jõuda.
Soojema käepigistusega Sulle
ja aupaklikkude tervitustega
mu naese ja mu enda poolt
2 Vahetasite praegu lühema
puuri pikema vastu, sm. Luts.
Kas on lühikesel ots nüri või
on siin ka midagi muud olu-
list, mida meie ei tea?
Luts:
1 Kui nüüd silm ei peta, siis
paistab mulle, et puurite selle
puuraugu mitte otse seina
sisse vaid veidi suunaga üles-
poole. On ka sellel oma ots-
tarve.
Luts. (sile lagi!)
2 Teame nüüd mõnda näpu-
näidet puurimistööst. Ehk
on veel midagi niisugust,
millele meie kui võhikud
ei tule. Mida peab puuri-
misel veel silmas pidama?
sm. Virgebau?
Virgebau:
Kongi (pumbad, möödume kohe)
ühest, sakslased lasksid
lahkudes vett täis...)
2 Nagu kuuldub puuriragi-
nast, oleme vist juba üsna lä-
hedal ühele töökohale. Arva-
sin, et nii lähedal enam kusa-
Kongi (ümber nurga töötavad sm.
Virgebau ja Luts, mulle mis-
suguse ülesandega? kes nad
on (stahhaanovl.); vastutus-
sellepärast, et 1. käik! )
1 Seega on nende seltsimeeste
tööülesanne vist küll esma-
järgulise tähtsusega, kuna
sellest oleneb, kui ruttu saab
hakata rajama kõrvalkäike.
1+2 Jõudu!
Kuidas puurimine edeneb?
Luts: (elektripuur, käsipuur)
1 Nagu paistab voolikutest
seinal, kasutab kaevandus
ka suruõhupuure.
Kongi:
1 Hakkate puurimistööga
lõpule jõudma. Oletan, et
nüüd algate õhkimisega?
Kongi: (kaevandustööliste spetsia-
liseerumine puurijaks,
õhkijaks, kaevuriks ja toesta-
jaks) selle põhjendus)
1 Sel juhul on viimase puur-
auguga valmis ka nende
seltsimeeste töö sellel kohal.
Kongi: (ei, seekord erandjuhtum.
parimad töölised, vastu-
tusrikas ülesanne, teevad
2 eriala töid).
2 Sm. Luts, ega te ometi ka-
vatse kaevandust süvendama
hakata, et põrandapaesse
auku puurite?
Luts: (vee ärajuhtimiseks).
Kongi: Täna läheb töö jälle libe-
dasti. - tuleb ka õhkija sm.
Noh, hakkate kohe
pihta?!
ESIMENE
REPORTAAŽ
kiviõlis
28.V 48
Kaevanduses
2 Sms Kongi, nagu me oma eel-
misel külaskäigul tähendasime,
oli meie tookordne retk ainult
kiirpilgu heitmiseks Kiviõli põ-
levkivikombinaadi tööle.
Meie tänase ringkäigu ees-
märgiks on juba veidi põhjalikum
tutvumine sotsialistliku ülesehi-
tustöö selle osaga, mis toimub
eemal päikesevalgusest, allmaa-
kaevanduses.
1 Ühtlasi palume Teid kui kae-
vanduse juhatajat olla meile
jälle saatjaks ja seletusteand-
jaks.
Kongi Täielikuma pildi saamiseks
algame siis seekord kohe siit-
samast.
Käik, kus me praegu asu-
kontoris
me, on peakäik. Nagu me
kaevanduse kaardilt juba
nägime, suundub see käik
otse põhjast lõunasse. See
betoneeritud seinte ja laega
koht on raudtee-alune. Ron-
gi liikumisest pole kuulda aga
vähimatki heli - asume ka
maapinda.
1 Kas niisugune sügavus on üht-
lane kogu kaevanduses?
Kongi (ei, lõunas sügavam)
1 Siin hargneb peatee vist ka-
heks. Kui palju on selles kae-
vanduses peateid?
Kongi (ainult 1.; see on strekk nr 1.,
kivi toodetakse.)
1 Plaanilt mäletan, et käike oli
väga palju. Kas isegi vana-
del töölistel pole siin eksi-
misohtu?
Kongi (nummerdatud; lambiga)
eksimine võimatu
2 Põrand on küll veidi libe kuid
veerohkuse tõttu käigus ei saa
just nuriseda. Kuidas võitlete
põhja- ja vihmavee vastu?
Minöör
Õhkija: (ja)
1 Oleme tööprotsessi jälgimise-
ga jõudnud Teieni, sm. Toimla
Oleksime tänulikud, kui te
paari sõnaga kirjeldaksite
oma tööd!
Õhkija: (kui palju lõhkeainet,
selle nimi, kui pikk süü-
tenöör, mitu auku lõhkeb
korraga).
1 Teie töös kõige tähtsam on
siis ...
Õhkija (et lõhkeksid järgimööda).
Kongi: Plahvatuste ajaks tõm-
bume lähima järgmise
käänaku taha varju.
2 Üsna tugev pauk! Huvi-
tav, kas see maa peale
ka kostis?
Õhkija:
Kobbela külla perremeeste seltsist Juk Hansi ase-
mele omma helli sanu:
Karl Ideon wallis David Kender
Sahkri Pik
Juk Hansi
Kare Reiljan " David Kender
Isak Wallner " do
Jakob Pödder, Sahkri Pik
David Kender " Karl Reiljan
"Sahkri Pik
Jõeperra külla perremeeste seltsist Karl Pantaloni
assemele omma helli sanu:
Jürri Raam
wallis Jakob Hermlin
Karl Pantalon
Samul Sibba " - do
Johann Reilik " - do
Rein Laipjo
Karl Sarw
Jakob Hermlin
Johann Pill, Jakob Hermlin
Wärdi Anzow " do
Juk Koch
Kilian Mitt
Johann Koemötz
Oee külla sullaste seltsist Tohwer Päiw assemele
omma helli sanu:
David Ruus
wallis Andrus Mikkal
Märt Ruus " - do -
Johann Puusep " - do -
Wärdi Akkermann " - do
Andrus Mikkal
Johann Puusep
Jöeperra külla sullaste seltsist Samul Pormeistre asse-
Paap Möldre
wallis Jaan Pantalon
Anz Pantalon " do
Hindrik Heermann " do
Johann Sarw " do
Jaan Pantalion " Johann Sarw
Möisa-
Möisarahwa seltsist Jakob Hansi asemele om-
ma helli sanu:
Samul Zimmer wallis Isak Reiljan
Samul Kult " Samuel Zimmer
Peter Zibbu " - do
Jakob Hansi " - do
Isak Reiljan " - do
Nöumehhes omma helli sanu:
Kobbela külla:
Oee külla:
David Kender - - 3 helli
Andrus Mikkal - - 4 helli
Sahkri Pik - 2 "
Johann Puusep - - 1 "
Juk Hansi - - 1 "
Jöeperra külla:
Karl Reiljan - 1 "
Jaan Pantalon - - 4 helli
Jöeperra kulla:
Johann Sarw - 1 "
Jakob Hermlin - 11 helli
Karl Pantolon - 1 "
Samul Zimmer - 4 helli
Isak Reiljan - 1 - " -
Ennamba helliandmisse perra omma noumehhes wallitu:
Juk Hansi assemele David Kender.
Karl Pantalan
Tohwer Päiw
Samul Pormeister
Jaan Pantalon
Jakob Hansi "
Samul Zimmer.
Wallawannemb Johann Zimmer +++
Wöörmünder Peter Hinn XXX
do - Johann Köemötz +++
do - Jaan Anzow XXX
Wanna Anzmõisa koggokonna majan sel 20. März 1875
olliwa koon kik alnimmitedu wallawallitsus ja nöumehhe
Sel täämbatsel päiwal omma wallawannembast
kik nöumehhe kokko kutsutu selle ülle nöuwo piddama
kuidas ne 2 Zimmitre tallo lauda tetta tullewa.
Egga Zimmitre tallo jaos tulleb üts wastane laut
tetta, 4 sülda pik, 3 1/2 sülda lai ja 10 jalga körge. Selle lau-
da ehhitamist wöttab Jaan Anton henda päle nink saab
temma neide 2 lauda eest 100 Rubla tööpalka, rowip ja
kattab öllekattusse päle nink panneb usse ette.
Wanna Anzmõisa koggokonna majan sel 28. Decembril 1872
olliwa koon kik allan nimmitedu nöumehhe nink wal-
lawallitsus.
Sel täämbatsel päiwal om wallawallitsussist kik
nöumehhe kokko kutsutu nöuwo piddama wanna
wölgo jänu pärahha perrast nink kokko könnelema.
kellel pärahha waesusse nink ka mitme suggutse
wiggade perrast mahha jääp kumma massa ei jöuwa.
Wanna pärahha om mahha jättetu wallawallitsusse ja
nöumuste kokko könnelemisse perra 31 hengele terwe pä-
rahha ja 23 hengele pool pärahha, üttekokko Summa
231 Rbl. 90 Kopkat.
Se rahha, mes minnewa aastal 464 Rubla pärahha
manno om arwatu, 6 kolimaja-maa-rent, ja puu
kolimajade, kohtomaja nink latsaretti manno, nink
kui muido weel puud ja palke tarbis, om (see rahha 464 Rbl.)
kigist man ollejist nöumeestest hääs arwatu, sedda
rahha eggale üttele taggasi massa, nink om ärrä
Nöumees Jaan Wärton kostis "ja" Nöumees Linnert Lippart kostis "ja"
"Karl Ots " "ja" " Johann Pettai " "ja"
"Peter Pärsimäggi " "ja" " Tohwre Päiw " "ja"
"Iuk Antsi " "ja" " Samuel Pormeistre, " "ja"
" Karl Pantalon " "ja" " Rein Ioab " "ja"
„Anz Mändik " "ja" "Hindrik Wannar " "ja"
"Joh. Hammer " "ja" -
Wallawannemb Johann Zimmer XXX
Wöörmünder Anz Möldre XXX
do Peter Hinn. XXX
do Tawit Kaar. XXX
do - Isak: Wallner. XXX
Wanna Anzmöisa koggokonna majan sel 9. Webruaril 1873.
olliwa koon: Wallawanemb Johann Zimmer, Wöörmün-
der Peter Hinn, Ado Joakit nime Johann Koemötz.-
Sel täämbatsel päiwal om wallawalitsussest
kik Pattuperra külla perremehhe nink helliandja kok-
ko kutsutu Pattuperra külade ütte koggokonna wöör-
mündrit wastsest wallima Johann Pola assemele.
kes sel 12. December 1872 olli wallitu. Johann Pola
ei olle mitte Wanna Anzmöisa koggokonna henge
kirjan (Revisjonin), selleperrast om Johann Pola
assemele Sel täämbatse päiwal sädusse perra
walliminne olnu:
Wärdi Treumuth wallis Jaan Anzowi
Karl Käkki " do
Jaan Akkermann " do
Sahkri Post " do
Karl Post " do
Karl Treumuth " do
David Malleus " do
Tönnis Soowa " do
Peter Treumuth " do
Kasper Wallner " do
Johann Malleus " do
David Wallner " do
Ado Puusep "
Wärdi Treumuth
Johann Ioab "
Jaan Anzow
Jaan Malleus " do
Johann Zimmer " do
Ado Puusep.
Samul Tedder "
Johann Pola " Jaan Anzowi
Samul Tedder
Johann Treumuth " do
Peter Anzow "
Jaan Anzow "
Karl Elias " Jaan Anzow
Anz Kornell " do
Samul Särremat " do
Mik Pantalon " do
Transport 65 Rbl. 48 kop.
1 must lehm - 14 " - " wäärt
1 werrew - do. - walge pääga - 14 " - " "
1 emmis /saab tappa). - - " - " "
2 pörsast - 6 " - " "
2 põrsast (sawa tappa) - - " - " "
1 wanna rawwutedu söiduwanket - - 10 " - " "
1 saan - 3 " - " "
mitmesuggust rawwakrami, arwatu - 10 " - " "
üttekokko 132 Rbl. 48 kop.
Läsja Mathilde Reimanni jaggo mant ärra, 16 " 50 "
Jääb perra 105 Rbl. 98 kop.
Wanna Anzmõisa wallitseja Joh. Nobergi käen olli kaddunu
Johann Reimanni rahha pabberidest allale höita:
2 Prämie-/wöidu/ pabberid, nüüdne wäärt arwatu à  190 Rbl. 380 Rbl. - Kop.
1 rendibankbillet  -100 " - "
4 rentrendi tähte (intressega) - 248 " 10 "
renti paberide mant - 20 kop. " - "
Üttekokko 748 Rbl. 10 kop.
Neide pabberide päle om J. Noberg minnewa kewwa-
dest kuni seniajani Reimanni perrandajatele wälja andnu:
3 wakka suwwenissu - - 9 Rbl. 30 kop.
2 do - do  6 " 50 "
1/2 do - linnaseemend - - - 8 " 33 "
Kolirahha II pole aasta 1876 - - 12 " 10 "
1 toop piretust ja 1 puddel kümmelit - 1 " 20
selget rahha antu - 10 " -
selget rahha antu - 100 " -
5 toopi piretust - 3 " -
selget rahha antu - 50 " - "
Wäljaantu 210 " 43 " 210 " 43 "
Jääb perra 537 Rbl. 67 Kop
Mango Kuska käest puduw Möldre körtsi eest rent 150 " -
Sellest wälja wöetu 210 Rbl. 43 kop. om perrandajade pole
aasta üllespiddamisses 100 Rbl. arwatu, jääb perra - 110 " 43 "
Üttekokko 798 Rbl. 10 Kop.
Maja warrandus om arwatu, kui een saisab - - 105 " 98 "
Om nüüd perrajänu warrandus suur 904 Rbl. 8 Rop.
Se 904 Rbl. 8 kop. tulleb 3 perrandajade päle ärra
jaggada, saab egga üts 301 Rbl. 36 kop.
Läsk Mathilde Reimann saab - - 301 Rbl. 36 kop.
läsja kätte jääb warrandus - 105 Rbl. 98 kop.
J. Kobergi käest wälja sanu - 110 " 43 " 266 " 41
Sel täämbatsel päiwal wälja mastu - 50 " - "
Weel saada - 34 Rbl. 95 Kop.
Perrandaja poig Johann ossajaggo - 310 " 36
do - tüttar Olga - - - 301 " 36 "
Üttekokko 637 Rbl. 67 Kop.
Sel täämbatsel päiwal om J. Noberg walla waeste la-
diku andnu:
1 wöidu pabber I jaost. No 13 Serie 13,206 wärt 100 rubla, arwatu 190 Rbl. - Kop.
1 - " - II " No 14 " 15,231 " 100 " - " 190 "
1 tallorahwa renditäht No 417 gen.- 3 spec. - 100 " - "
4 rentrenditähte intressiga - - 248 Rbl 10 kop.
Kuponge eest - - 20 " -
üttekokko 268 "10 "
J. Noberg om perrandajate wälja andnu 210 Rbl. 43 kop.
260 " 43 "
" - " - om nüüd -"- - " " 50 " - "
selget rahha 7 Rbl. 67 kop. - 7 " 67 "
Üttekokko 487 Rbl. 67 Kop.
Selle manno tulleb Mango Kuska käest - - 150 Rbl. - kop.
Wallawannembast, Päkohtomehhest nink neidest laste
Wöörmündredest om selle läsjale ette ärra ütteldu, et
neide laste kolitamisse päle mitte nii kauge, kui
ne latse weel siin Anzmöisa kolin käiwa, ei saa
sellest waeste laste kassa pantust rahhast wälja antus,
olgu sis, kui neid liina koli pandas.
Pakohtomees Märt Lüüs +++
Sell 4. Januaril 1882 pand wöörmündre Carl Adelson omma ammeti
mahha nink olli sel körral katse seisus 734 rubla 33 kop., ja saas
wastawallitsuse ja kog. kohto poolt kirjutaja H. Thalberg selle assemele
nimmitedus
Wanna Anzmõisa koggokonna majan see 20. Septembril 1876
Wallawalitsusest omma täämbatses päiwas
kik nõumehhe kokko kutsutu nöupiddamisele.
1, Lüüsi kolimajale omapäle No 6 al sest 10. Maist
1876 sellen nöri ramatun saiswa kauba teggemist, weel
Sel 11 Juulil 1888.
Man olliwa: Wallawanemb. K. Kangro
Wöörmündri: K. Treumuth.
Rein Mändik
Lillo Peter Treumuti kaebab sisse, et temal ööse sel 8/9 Juulil
s.a. aidast lukku takkast ära warastud:
5 saina peenikest hamme rõiwast s.o. 50 küünard à 20 kp. - 10 Rbl. - Kp.
30 küünard hamme käise rõiwast à 20 kop. - 6 -,-
15 - " - püksi rõiwast à 30 - - - 4 - 50
10 lb willasid lango - - - 10 -
1 suur willane rätt - - - 4 -
1 suur linna - - - - - 1 -
2 paari kamaskit 5+4 Rbl. - - 9 -
1 paar seere saapit peetud - - 6 -
1 poolsärk, willane - - - - 5 -
1 paar pükse 30 kop.
2 maneskit à 30 kop. - - - 60
2 rätti tütrikul, 1 siidine, tõine zits - 4-,-
3 ehk 4 meesterahwa hamet
Summa 67 Rbl. 10 k.
Peter Treumuth arwab seda wargust Puusmõtsa Johann
Joabi poisi Karl Anzowi peale sellepärast, et, kui Peter
Treumuth sel korral sängin haige olnu, nännu om, et
Karl Anzow tema taren käinu ja aida wõtma jälle lawa
peale tagasi panda tahtnu, ent kui Peter Treumuth teda
ööse ümbre käimise pärast noomnu, om ta tagasi lännu
ja aida wõtma wõõruste akne pääle pandnu. Peale selle
omma naesterahwas nee wõtma wõõrusest akna pealt
löidnu.
Karl Anzow aste ette ja wastud wallapolitsei küsimise peale,
et tema sel 8/9 Juulil s.a. ööse mitte Lillo Peter Treumuthi
talon käinu ei ole ja ei tia tema sest wargusest kõige
wähemat. Tema olewat sel õdangul Waltina poisse Märt
Kender ja Ado Alojaani manu läinu, kes küüni man-
laulno ja mängno ja om peale selle, wahest peale kesköö,
jälle kodu lännu ja Puurmõtsa Johani küüni magama
heidanu.
Wöörmündri Karl Treumuth andse üles, et kui tema
Karl Anzowi käest sel 9 Juulil s.a. küsino, kas tema öö enne
seda maganu, om ta wastuses andnu: "Mina magasin
kõik öö kodun oman küünin!" Kui peremees Johan Joab
küsino, kos Karl Anzow seda tijab, et Waltina poisi oma
niitmisega joba küüni man ommawa, om ta wastuses andnu:
"Märt Kender tall minole kartohwli koope man wasta ja
sellet seda minole ja ütles, et ta Raadi poole proua mõisale
lähab." Pärast, kui wöörmündri Karl Treumuth teda, Karl
Anzowi, kinni köita tahtnu, om ta wälja üttelnu, et ta
kõik öö, kuni walgeni, Waltina poise man küünin maganu.
Märt Kender wastut küsimise peale, et see tõisi om, et
Karl Anzow eennimitud õdagul Waltina küüni man käinud,
kos tema, Märt ja Kender ja Ado Alajaan maganu, om aga
joba wahest ütte tunni pärast jälle ära lännu. See ei olewat
mitte töisi, et tema Karl Anzowiga kartohwli kope man
koon olnu ja kõnnelnu. Märt Kender ei olewat sel ööl
ka mitte Raadi pool käinu, nii kui K. Anzow ka
üles andno.
Niisama, niikui Märt Kender tunnistanu om, üttel ka
Ado Alajaan wälja
Puurmõtsa Ado Puusepp ja Johan Joab wastutiwa politsei
küsimise peale, et Karl Anzow Johan Joabile küsimise
peale wastutanu, et Märt Kender kartohwli koope man
temale wasta tulno, ja selletanu, et tema, Kender, Raadi
poole läheb.
Otsus: Sai mõistetud, et Karl Anzow ööse ümbrehulkumise
ja wõlsmise eest, nii kui protokollin nätta,
30 witsa hoopi saab, mis trahw ka ära täi-
detud sai.
Wallawanemb: K. Kangro
Wöörmündri: Karli Treimuth
" - Rein Mändik XXX
ülekullemise ja otsustamise ala wõtta tahhaks.
Wallawanemb: Joh. Pola
Wöörmündri: Rein Lüüs
Sel 7 Detsembril 1887
Man olliwa: Wallawanemb: Joh. Pola
Joh. Rätsepp.
Karola keriku oppetaja härra kirja pääle sest 4 Detsembrist s.a.
No 326 al, andsiwa selle walla liikme Karl Treumuth ja Andrus
Kirschenberg siin wallawalitsuse een seda tunnistust, et Jaan
Tamm poismees ja Ewangeliumi lutheri usku om.
Wallawanemb: Joh Pola
Wöörmündri: Juhhan Rätsep
Rein Lüüs XXX
Sel 14. Januaril 1888
Man olliwa: Wallawanema asem: Joh. Jassmann
Wöörmündri: Joh. Rätsepp
Jaan Kaska
Jauga Karl Wärnik kaebab sisse, et temal sel 4/5 Januaril s.a.
ööse, tarre kõrwalt kambrest, lukku takkast, 3 1/2 kaalu linno ära
warastatud ja katte tsia pekki ligi 15 puuda. - Karl Wärnik arwab
seda warguse asja oma sulase Rein Ideoni pääle, sellepärast, et
Rein Ideon teda, Wärnikut, enne seda ähwardanu, et Wärnik
teda leinama peab saama. Rein Ideon olewat enne seda, pühi
aegu, ilma lubata kerikule lännu ja ka sest päewast saadik kolm
päewa kodust ära jäänu, nink arwab Karl Wärnik, et Rein Ideon
selle aja sisen selle lina warguse pärast oma seltsimeestega nõu pidanu
Rein Ideon aste ette ja wastut selle peale, et tema peremehe lubaga
kerikule lännu, ent aga küll peale selle kolm päewa oma lubaga
ommi sugulaste man Undrusen käinu olewat. Lina wargusest
ei teedwat tema, Ideon, mitte midagi ja ei ole ka sel öösel
mitte jalagagi omast sängist, Isak Zimmeri kõrwalt, wälja saanu.
Kohtu küsimise peale, kes nee sugulase ommawat, kelle man temma
olnu, and Rein Ideon wastuses, et Jaan Anzowi, Johan Anzowi ja
Peter Anzow. Ka olewat tema, Rein Ideon, selle aeja sisen wahe
ajal Krawi kõrtsin olnu. Keskmise püha hommikul olewat tema
Hansi seppa Peter Kaarna pool käinu ja olewat tema, Ideoni,
tädi poeg Johan Anzow ka seal ütten olnu. Ka ei olewat tema
Hansi Peter Kaarna käest mitte üts koppik wõlgu wõtnu, ja
olewat nalja pärast tõise sulasele Isak Zimmerile üttelnu, et ta
Hansi Kaarna käest raha wõlgu wõtnu ja ära purjotanu.
Tunnistaja: Isak Zimmer - lutteri usku - tunnistab, et Rein Ideon temale
ütskord enne lina wargust üttelnu: "Et siin wõit wäljan ööse
tetta mis ennegi tahat, sest siin keaki wälja ei tule." Ka tunnist
Isak Zimmer, kes Rein Ideoniga ütten sängis koon magasi, et
Rein Ideon sel ööl, kos see lina wargus olli, wahel tema kõrwalt ära
kadonu om olnu ja olewat ta ka kuulno, et üts inimene ööse
wäljan käinu. - Hommukut enne wargust olewat Rein Ideon Isak
Zimmerile selletanu, et tema Hansi Kaarna käest pühi ajal 2 Rbl. 50 Kop.
saanu, mis ta kõik Krawi pääl ära purjotanu.
Kohtumees Michel Liebert, kes mitmade juhatamiste peale ja ka selle
peale, et Jauga poolt kuni Serrendri Jaan Wilipi nurme alla lina
seal läbi otsmist ette wõtnu, tunnistab, et kui Jaan Wilip magamast
üles tulno, omma nema waagguste lännu, kos Wilipi linna olnu, ja om
seal M. Liebert tõiste linno seast, müüri weerest, 1 kimp löidnu, kellel
külg lumega olnu. Kui Liebert Wilipi käest küsino, kos see lina
kimp tõiste kuiwe lino sisen likkes saanu, wastutanu Wilip, et müüri
alt lumi sisse tuisanu; ent kui kohtumees Liebert kesk tõisi kuiwe
lina kesk kotsast üts kimp löidnu, mis jällegi likke ja lumega olnu
ei ole Wilip küsimise peale, kos nee lina kesk hunikut likkes saanu,