Rahvusarhiiv/et_handwriting_recognition huggingface dataset:
ligi 30.000 raamatut käsikirja ja trükitööd) tule-
kardetavates ja koguni halbades ruumides
asuma peavad, siis palub Museumi juhatus
Maakoolivalitsust Maanõukogu ees sammu-
sid astuda, et see oma valitsuse all olewatest
maadest ja majadest mõnda E. R. Museumile tarvi-
tada annaks. Üks sarnastest immobilidest
oleks Tartu linnas asuv senine rüütelkonna
hobuste jaam ühes maatükiga, mis museumile
väga sündsal paigal asub, kuna aga
hobuste jaam uuemates oludes hoopis vähe-
ma platsi ja hoonetega leppida võiks. Plats
on sedavõrd avar, et sinna isegi vabaõhu
museum ja väike rahva aed asuda võiks
N 141. 7/VIII 1917
Juhataja ettepanekul wõetakse õpekeele küskmus
kohalistes koolides harutusele.
Wolikogu wõttis ühelhäälel järgmised reso-
lutsionid wastu:
1) Kohalises kroonu algkoolis peab kättejõud-
wast õpeaastast peale õpetus kõikides jaoskon-
dades eestikeeles sündima. Kes aga wenekeeles
õppida tahawad, wõiwad kohalisesse kiriku kooli
astuda.
õpetus.
2) Niisamuti peab kohalises kõrgemas algkoo-
lis eesti keeles olema, kui aga selle reformi teosta-
mine kättejõudval õpeaastal mingisuguste
tehniliste takistustega ühendus peaks seisma,
siis wõib sellel aastal õpetus wanemate klassi-
des weel wenekeeles sündida alamates aga tin-
gimata eestikeeles. Eesti keele tunnid peawad
aga kõikides klassides sunduslikud olema.
Maanõukogu
N 125.
4/VIII 1917
N 451.
4. X. 1917
Märgukiri Eesti Maapäewale
emakeelse õpetuse kohta Eestimaa
koolides.
Suur Wene revolution pidi Ajutise Wa-
litsuse deklarationi põhjal Wenemaal
asuwatele rahwastele kulturalise enese-
määramise õiguse andma. Wiis kuud
walitseb Wenemaad revolutioni loodud
Walitsus, kuid seni ajani pole tema weel
jõudnud elusse wiia kõige elementarsemat
kõnet rahwaste enesemääramise alal-
õpilaste emakeelt õpekeelena igasugustes.
Et antud lubadust Ajutisele Walitsusele
meele tuletada, pöörasiwad Tallinna Eesti
Kooliõpetajate Selts, Eesti kooli õpetajate
Kesk Liit ja Tallinna linna amet märgu-
kirjadega endise peaministri würst Lwowi
ja Hariduse ministri prof. Manuilowi
poole. Märgukirjad wiisiwad nimetatud
Seltside esitajad kohale. Wiimastele lu-
bas Hariduse minister Manuilow suusõ-
nal, et enne juuli lõppu s.a. Ajutise
Walitsuse dekreet ilmub, mis õpekeele
küsimuse märgukirjades tähendatud sihil
lahendab
Peale Hariduse Ministri poolt antud suu-
sõnalise lubaduse on teada, et Riigi Ha-
riduse Komisijon Ülewenemaalise kooliõpe-
tajate Kongressi ja Ülewenemaalise kooliõpe-
tajate Liidu otsuste põhjal seaduse projek-
ti wälja töötas, mis Wenemaal asuwatele
saadetud õpekava;
1.) Kust saavad koolid krediiti eesti-
keelse raamatukogu astutamiseks -
kroonult, Maavalitsuselt või kohaliselt
omavalitsuselt?
Kooli juhataja
J.Rummo.
Eesti Maa Walitsuse
Hariduse-Osakonnale
No 1403
Teie kirja-peale 30 septembrist s.a
No 69134. teadustab Jõhwi
Walla Walitsus, et siin wallas
weel walla kooli walitsust
olemas ei ole, sest et walla nõu
kogu walimised saawad wast
8 oktobril olema.
Jõhwi Minnisteriumi kooli-
juhataja wägi tegude üle
korjab teateid praegu Wiru
Maakonna Walitsuse poolt
saadetud isik, kes siis ka teile
selles asjas täielikud teated
saadab.
3) Kõikide kohalikkude koolide juhatajad
peawad eesti keelt mõistma.-
No 171
Selle ärakirja saadan Eestimaa maa-
päewa juhatusele 6 palwega tema täide-
wiimiseks sammusi astuda.
Baltiskis, 5 aug. 1917. N 538.
Ajut. Linnawanem
nõuetega sugugi kokku ei käi.
Kõige rohkem piinab tema meid
Eesti keele rääkimise pärast.
Iga wähema Eesti keele sõna pä-
rast wiskab tema lapse kas sealt
korterist ära ehk laseb lapse
isa senna kutsuda ning käsib
last selle eest peksta. Õpetus
on meil kõik täitsa wene keeles,
ning ennemalt oli ka mõnigi
tund ema keelt, aga nüüd ei ole
ka sedagi enam. Praegus sunnib
ta meile peale kõik wenekeelsed
raamatud osta meie aga ei taha
tema nõuet täita, waid loodame,
ehk tulleb sellele kusagilt poolt
abi. Kaks kooliõpetajannat,
kes lastega Eesti waimus ja
meeles ümber käisiwad, laskis
N 23
Maakonna Nõukogu
Hariduse Osakond
PÄRNU, Eestimaal.
Mihklikuu 2 sel 1917 a.
Eesti Maakogu
Hariduse Osakonnale.
Saadan siin juures Pärnu
maa kooliõpetajate 20. VII s.a.
peetud koosoleku otsused.
Pärnumaakonna Hariduse
Osakond leiab, et nad täitsa
põhjendatud on ja toetab
omalt poolt neid otsusi.
Osakonna juhataja
J. Kopwill
1. Haridusnõukogu kooistumiste päewad.
Esialgu iga nädal.
Koolinõunik. Kus lehtedes kuulutada.
a. "Päevaleht", "Postmees" "Teataja"
b. 2 korda.
3. Haridusnõukogu kokkukutsumine: keda
kutsuda? millaks? Päavakord?
4. Õpekawade asi: tunnitabel, õpekawad
kommisjonid - eraldi.
5. Kuratori kiri - a) kooliõpetajate kinnitamise asjus
b) Eesti keele maksmapanemisek...
6. Kooliõpetejate wabastamine sõjawäeteenistusest
7. Greeka õigeusu koolide ülewõtmine.
Jookswad asjad:
Kooliõpetajate wabastamine sõjawäeteenis
tusest.
hoolekogule ette panna. Hoolekogu korralduse kawa saadetakse
Teile warsti maakonna kooliwalitsuse poolt kätte.
Maakooliwalitsuse Juhataja:
mille korraldamise muidugi Eesti Rahva Museumi
valitsus häämeelega oma pääle võtaks
Kui Maakoolivalitsusel ehk Maanõukogul mingi-
suguseid soovisid ehk nõudmisi E. R. Museumi
kohta on näit. rahaabi ehk immobili andmise
puhul, siis oleksime neid häälmeelel
valmis täitma kuni täieliku Museumi
kogude ja varanduste üleandmiseni Maanõu-
kogu hoole alla ehk omaks, missugune otsis
küll veel Museumi seltsi poolt tehtud ei ole
siiski aga täielikku vastukõla Museumi ring-
kondades leiab. Igatahes oleks Eesti Rahva Museum
oma kogudega meie maavalitsuse päralt
olevale tulevasele keskmuseumile vähemalt
hääks aluspõhjaks.
E. R. Museumi juures asuva teadusliku
keskraamatukogu ja arhivi asjus teeme
maapäevale ligemal ajal eri ettepaneku
Eesti Rahva Museumi juhatuse
3 oktobril 1917
Asjaajaja: E. Eisenschmidt
Adress: Eesti Rahva Museum, Tartus.
11. Oktobril 1917a.
N 64162.
RAIKÜLA MINISTERIUMI
KOOLI JUHATAJALE.
Teie kirja peale 7. Oktobrist s.a. N24 all teatab Maakooli-
walitsus, et Eesti õpekeele maksmapanemise määrus kõigi alg-
koolide kohta käib, sellega ka ministeriumi koolide kohta. Kool-
lis, kus lapsed kõik eestlased, tuleb Eesti õpekeel kohe maksma
panna; kus weel umbkeelsed lapsed õpiwad, tuleb lastewanemaid õp
keele otsustamiseks kokku kutsuda. Niisugusel puhul kui laste-
wanemad Eesti keele poolt, teatage maakonna walitsuse Haridus-
osakonnale, kes selleks samme teeb, et umbkeelsed lapsed mõnes
teises koolis Wene keeles tööd wõiksid jatkata. Õpekawa kokku-
seadmise asi on praegu teostamisel, praegu aga tarwitage mine-
wal aastal Tartus kokku seatud õpekawa.
Krediitide asi on alles selgitamata, wõiksite seda asja
PÄRNU LINNAWALITSUSELE.
Wastuseks Teie kirjale 25. augustil s.a. Nr. 2318 on
Maawalitsuse Hariduseosakonnal teatada, et algkoolide õpe-
keele küsimus seni ikka weel otsustamata on. On ülemale
poole mitmed sellekohased nõudmised, märgukirjad, telegram-
mid saadetud, on lubatud lähemal ajal küsimus otsustada,
kuid määrust ei ole weel ühtegi tulnud. Hariduseosakond ei
saa omal wõimul emakeelistõpetuse andmist maksma panna, nii-
sama ei kuulu see ka mitte Maakonna Hariduseosakonna wõi-
mupiiri, küll aga annab Maawalitsuse Hariduseosakond nõu
linnawolikoguse otsuse teha, et linnawolikoguse emakeelist
tahab maksma panna, ning selle põhjal asjaga kohe algust teha
kuni sellekohase lähema korralduseni.-
MAAWALTSUSE HARIDUSE OSAKONNA Juhataja:
SEKRETARI ASEMEL
grammatikat, kirjandusteoriat ja kirjandusajalugu kätte õppida;
3) kõikides klassides nüüd täiesti puuduvad kodumaa tundma
õppimise ja kodumaa ajaloo tunnid sisse seataks;
4) kõikides klassides, pääle valmistusklassi, sisse seataks tunnid,
milles õpilasi tutvustataks kõigi teadusharude oskusõnadega
Eesti keeles, et lähemail aastail võimalik oleks kergema vae-
vaga emakeelses koolis tööle asuda.
Meie palvele tarwilist tähelepanekut ja tema
kiiret teostamist lootes.
aupaklikult
T.- K.- S-ri Eesti soost kasvandikud
Tartus 2 okt. 1917 a.
Allkirjad: Eduard Litter.
Johannes Willer. H. Suigussaar. Johannes Kont.
Ado Adamson.
Ernst Jaakson
Max Unt
August Kisla
Heinrich Abel. Johannes Nõmme
Juhannes Rööp Eduard Waldmann August Leht Kiwi
Rudolf Palm. Alfred Karafin. Johannes Ojalill
Jüri Miilberg A. Muna R. Lapp. A. Rooswaldt.
K. Wägi W. Wetter M. Aigro. H. Uus. K. Utsal.
W. Awesson. O. Bergert. O. Peerna
A. Kalamees. K. Kundling. Aadu Kollama
milgil tingimisel kodumaalt kaugele
wõõra rahwa, wõõrade mõjude hulka
asuda, et wõõras koolis oma haridust
jätkata. Elukalliduse pärast Slatous-
tis on see ka paljudele päris wõimata.
Neil põhjustel ei leia õpilased min-
git wõimalust oma pädagogilist hari-
dust jätkata, mis nende seisukorra
äärmiselt raskeks teeb.
Lugedes hiljuti ajalehest teadet
et Maanõukogu Hariduse Osakond on
omale ülesandeks teinud ewakueritud
õpeasutuste asemele uusi awada, tär-
kas lootus, kas ei oleks wõimalik esi-
meses järjekorras just Eesti seminari
awada, mis nii hädasti tarwilik, sest
Eesti emakeelne kool puhkeb alles siis
õitsema, kui sääl Eesti waimus kaswa-
tatud kooli õpetajad tööl. Tartu semi-
nari Eesti soost õpilased, kes kõik hääl
meelel walmis tulewasse Eesti seminari
üle minema, oleksid Maanõukogu Ha-
riduse Osakonnale wäga tänulikud,
A. hra Põld! 19 11/XI 17 N28.
Wirrumaa kooli õpetajad on
keele küsimuses maa ja
taewa wahel. Rakweres istub
weel endine rahwakoolide
inspektor Patolew, kes kooli-
Teie kahtlemata seisukorda pa-
randada.
A Leetsmann
N 44
Eesti Ajutine Maanõukogu
"19" septembril 1917 a.
Tallina Eesti maapäewale
No 288.
Jõhwi poislaste Minis-
teriumi koolilaste
Ühine palwe.
Ühes wiimase Weneriigi
tsaari langemisega kaob ka
igalt poolt rahwa rõhujate
hulk, aga meil Jõhwi II klassi-
lises poislaste Ministeriumi
koolis walitseb weel endine
elu ja olu.
Meie kooli juhatajaks
on praegus wenelane Dmitrijew
kes juba ammu ajast ja arust
maha jäenud peaks olema.
sest et ta praeguse wabaduse
Eesti Maanõukogule
Rakvere kooliõpetajate semi-
naari Eesti õpilastelt.
Kuna Rakvere seminaari pädagoogikanõukogu
otsustas seminaari veel enne sõjahädaohtu eva-
kueerida ja jäädavalt Lõuna-Venemaale jätta
kahekümneüheksaliikmeline Eesti õpilaskogu palub
Eesti Maanõukogu
1) sammud astuda Rakvere kooliõpetajate, semi-
naari ülevõtmiseks maavalitsusele.
2) Kui see võimata, siis palujaile kindlustus anda,
et Rakvere seminaari evakueerimise korral Maavalit-
sus asutab mahajääjate õpilaste jaoks uue seminaari
tarviliste stipendiumitega
Märkus: Vene õpilasi on 17, eestlasi 29
Rakveres
14. okt. 1917. a.
Volitusel:
N. Andresen
E.Kuusik
E. Pärko.
N 32.
11 VIII 1917.
Wiljandi
Maakonna Nõukogu,
Ajutisele Eesti
Eestimaal.
31 juulil 1917 a.
No 73.
Maanõukogule.
Nõukogu protokolli 18 ja 19 juulist s.a.
juurde lisades palume Teid lahkelt omalt
poolt Õpekonna Kuratori kaudu
ringkirjalist korraldust teha, et eestuleval
kooliaastal kõigis meie rahva algkoolides
emakeelse õpetuse peale üle mindaks.
See oleks tähtis iseäranis kroonu algkoolidel,
mille kooliõpetajad ehk sarnastest ring-
kirjadest rohkem ära rippuvad on, kui
kooliõpetajad omavalitsuse koolides.
Ühtlaisi palume kaasa aidata et
nimetud kroonu alg, kui ka ministeriumi
koolid ühes oma kreditidega võimalikult
ruttu meile üle-antaks.
1) Kooliõpetajate seminari küsimus
Rakwere õpilaste palwe, Tartu ewakuatsion
Rakwere ewakuatsion, oma seminar ja teine
2. Kõrgemate algkoolide ülewõtmine ja edasi-
andmine - Wõro, Räpina Baltiski, Tapa, Tallinna I
ja II, Haapsalu,
majad, õpeabinõud, inwentar etc
Kelle kätte peawad jääma...
3. Greeka õigeusu koolide asi...
1) Waranduse küsimus - maja, inwentar, maatükid
Kuidas walla ja kroonu wahekord min. koolides,
linna ja, semstwo wahekord kroonuga.
2. Wõiwad wabalt tarwitada wäljaspool õpeaega,
"Koolijuhatajaga läbi rääkides".
3. Kaks asemikku haridus nõu kogusse -
4. Vähemalt 2 õigeusulist kooliõp. 1 abikoolides
5. Koguduse liikmed wõiwad takistamata kooliõp.
saada, kui neil tarwilik ettewalmistus ja kui neid selleks
walitakse
6, Kõik praegused kooliõp. ja salmilauljad jääwad
Kohtadele - ainult on teatawaks ajaks, kui neil
õigusi ei ole etteüültud, sül ei muretse, siis
Kui õigus teatawal üleüldisell seaduses
7) Täielik ülespidamine. - - ja
8) Klasside juurde lisamine - ja, kui tarwilik
9) ei tohi kooli kinnipanna, ilma koguduse lubata
takistab kooliwõrgu loomist
10) akt üleandmisel.
11) kogudus wõib koolid eak mõned nendeks üle andmata
jätta ja neid, kui erakoolisid tulewal pidada
Kelle alla lähewad need koolid? Waldade kätte.
nagu teisedgi, wõi maakonna kätte.
Ministeriumis krediitide küsimus selgitada-
mis annab ministeerium nende koolide hääks
30. septembril 1917 a.
N 69134
JÕHWI WALLA KOOLIWALITSUSELE.
Jöhwi poeglaste ministeriumi kooli õpilastelt
on Maawalitsusele kaeptus 72 allkirjaga tulnud,
nagu tarwitaks Jõhwi ministeriumi kooli juhataja
kõiksuguseid surweabinõusid Eesti keele rääkimise
wastu, nönda sama olla ta Eesti keele tunnid õpe-
kawast wäljaheitnud, kaks naiskooliõpetajat ametist
lahtilasknud, kes Eesti soost õpilaste püüetele
wastu olid tulnud. Et niisugune kooli juhataja tegu-
wiis maksmapandud määruste wastu käib, siis palub
Maakooliwalitsus lähemaid teateid Jõhwi walla kooli-
walitsuselt, kui palju saadetud kaebtus tõeoludele
wastab.
See järelepärimine on saadetud ka Wirumaa-
konna kooliwalitsusele.
Eesti Maakooliwalitsuse Juhataja:
Eesti Maa-koolivalitsule
Eesti Rahva Museumi juhatus palub
Teid ligemal haridusliste otstarvete pääle
määratavate summade eelarve kokku-
seadmisel ka E. R. Museumi kui üleüldise
tähtsusega hariduslise asutuse toetamist
silmas pidada. Museumi ülespidamine
seisab, nagu ligipandud põhjus kirjast näha,
iseäralise selleks asutatud seltsi hoolel
Pääle seltsiliikme maksude ja vabataht-
liste annetuste ei ole Museumil seni ühtegi
kindlat sissetulekut olnud. Aastate jooksul
kasvades on Museumi eelarved ikka
puudujäägiga tulnud kokku seada, sest
sissetulekuid on alati palju vähem
olnud kui isegi kõigetarvilikumaid
väljaminekuid katta oleks suudetud.
Eesti Rahva Muuseum kui üks meie hari-
duslistest keskasutustest peaks kindlasti
Seminari asi wõetakse lähemal
ajal ette
herra P. Põld!
Kui Tartu kooliõpetajate seminar
5 okt. s.a. Slatousti linna Ufa kub.
ewakueriti, siis saatis kooliwalitsus õpi-
lased laiali selle lubamisega, et õpe-
tööd juba 1 now. s.a. Slatoustis, kus
elutingimised hästi paremad arwati
olewat, kui meil jätkata. Õpilased on
terwe kuu asjata kooliwalitsuselt
õpetöö alguse üle teadet ootanud, mis
näitab wene kooliwalitsuse hoolima-
tust õpilaste wastu, kelledest suu-
rem osa Eestlased. Selle asemel on
aga erateated siia jõudnud, kus rää-
gitakse elukallidusest ja suurest
korterite puudusest Slatoustis.
Eesti soost õpilased, kes oma tu-
lewaseks elu ülesandeks teinud Eesti
rahwakoolis töötada, ei tahaks
Eesti maavalitsuse haridusosakonnale
Tartu Kooliõpetajate Seminari
Eesti soost õpilaste
Rõõmu ja sügava rahuldustundega tervitasime läinud
kevadel ühes kogu Eesti rahva ja kõige Venemaa õppiva
noorsooga teadet suurest paastukuu revolutsionist, uskudes selle
ajaloo hiiglasündmuse mõjul ka meie kooliolusse otsustava
pöörde tulevat. Meie lootsime peatset vabanemist kõigest
tuntud kroonukooli bürokratismist, mis meid, tulevasi kooliõpe-
tajaid püüab ära võõrutada omast kodust, seltskonnast,
rahvast ning koolist, kus meil tulevikus töötada tuleb ning
mis meil võimatu raskeks läheb oma rahva ajaloo, keele ja
hingeelu tundmise puudusel, iseäranis tulevases uuendatud ema-
keelses koolis
Eestkätt lootsime meie vabanemist omast vaeselapse
seisukorrast keele asjus ja üheõigusliseks tegemist oma vähe-
arwuliste venesoost kaasõpilastega. Nüüd ometi - arvasime
on aeg tulnud, kus õpekeeleks kogu rahvalt ihaldatud ja
kasvatusteadliselt nõuetav emakeel saab, mille mõjul meile
võimaldatakse ajakohase ja kerge ettevalmistamise saamine
nii et uuendatud emakeelses koolis ilma vaevata ja rahul-
oldavalt töötada võime.
Meie lootust kinnitasid suve jooksul ajakirjanduses
tihti kuuldavad teated sellest, et Ajutine Valitsus Peterburis
ja tema asemikud kodumaal meie koolimeeste ja seltskon-
nategelaste väsimata päälekäimisel mitmel puhul kirjalikult
ja suusõnal kõikide riigis kõneldavate keelte üheõiguslust
tunnistasid ja alati nõusolemist avaldasid kooliuuendust
keele asjus toetada. Kui siis suvised Eesti kooliõpetajate
kongressid, mitmel pool kokkuastunud lastevanemate nõukogud
Inimkaotustest Ropka vallas.
1. Saksa poolel võidelnud, surma saanuid
oli - 12. noort meest.
2. Areteerituid - 62 inimest.
nendest. Tuli tagasi - 38 inimest.
Laagrites suri - 17 inimest.
Surnuks tulistati - 5 inimest.
Teadmata kadunuks jäänud - 10 inimest.
Küüditati - 9. perekonda.
3. Sakslaste poolt hukatud - 5 inimest.
Sõjaajal miinide läbi surma saanud.
4 inimest.
4. Kogu kaotused minule teada olevate
andmete järgi on 92 inimest, võibolla
ehk rohkemgi?
Sõja kahjustustest Ropka vallas.
Viimase sõja aastatel - 1941-1945 a.
Kuna Tartu linna all Emajõe joonel
rinne püsis kaks nädalat, nii 1941 aastal kui
punaste tagasi tulles 1944 aastal, said ka
linna lähedased vallad sõjutules kõvasti
kannatada, nagu Tartu linngi-
Ropka vallas põlesid mõlemad koolimajad
nii Külitse-kui Soinaste kool.
Põles ka vallamaja, kuid rahva seas olid
jutud, et vallamaja süütajateks olid too-
kordne külanõukogu esimees Laanemann
ja sekretär Pastik
See oli ajal, mil saksa väed olid jõud-
nud juba eestimaa-pinnale ja inime-
sed sõja hirmul - kodudest lahkunud.
iseendale kõike saada, midagi vastu
andmata.
Üheks näiteks on - Tässvere küla-sõjast
jäi purustamata- põlemata.
Ilus küla oli!
Talu hooned ühelpool küla teed, suurte
põliste puude ja sarapuu hekkide-
keskel, õuna aedasid piiramas.
Üle tee tõusul põllud - talude taga
karja-heinamaad ja kaugemal mets.
Kõik see ilu ja jõukus oli mitme põlv-
konna visa ja ennast salgava töö tulemus.
Nüüdseks on kõigest sellest kunagisest
ilusast külast-ainult riismed järele
jäänud!
Kõik on ära lagastatud, selle mõneküm-
ne aastaga, mis saja või rohkem aastate
vältel oli ehitatud, kogutud ja korjatud.
kes laskis kõik suuremad puud, ja sarupuu
hekid maha raiduda.
Esimesed - areteeritud küüditatud
Ropka vallast - 1940 aastal
1. Luiga Paul - oli viimane vallavanem.
2. Riives Rudolf - vabadussõjast osavõtja ohvitser
3. Könn Mathias Ülenurme mõisa omaniku
4. Puskar-Viktor Peeter Muna väimehed.
Esimesed sõjaohvrid teadmata
kadunuks jääjad - Ropka vallast - 1941 a.
1. Ambre Eduard - Soosilla külast. jäid
teadmata
kadunuiks.
Saadeti talumeestelt võetuid hobuseid
Venemaale viima.
Kolme nädala pärast viidi edasi keskvangla-patareis
Seal olin kuni kohtupäevani 31 maini. Peale
kohut viidi Lasnamäe vanglasse, kus olin kuni
Siberisse sõiduni.
Lasnamäel oli elu viisakam ja rahulikum, olid
lõppend öised ülekuulamised.
Kõige viletsam elu oli Nunne keldris. Ruum pool-
pime, alaline elektri valgus, niiske ja inimesi niipalju
et ei jätkund ruumi ei "istu ega astu", magamisest
rääkimata. Sees haisev parask, mida tühjendati,
kaks korda päevas, hommikul ja õhtul.
Hirmsasti kimbutasid täiad ja kirbud, ning võima-
tult halb õhk, veel kõige hullem!
Patareis oli olukord natuke parem, ika maapääl.
Ruum oli kõrgem ja valgem, ainult et kaheksale
inimesele määratud ruumis olime vahest 30 inimest.
Mingit riidevarustust meile ei antud ja igalühel
tuli olla sellega, mis areteerimisajal seljas või jalas oli
Hommikul saime 300. gr. leiba ja kaks korda päevas
haisevat kalasuppi
Peale kohut (Lasnamäel) lubati pakke vastu võtta.
Toidu kraami, mis oli toodud kodunt, polnud kuskil
mujal hoida, kui akna aluslaual.
Olime teisel korrusel, akendel trellid ees, varastati
meilt öösiti aknalaualt väiksemaid toidupakke,
suuremad ei mahtunud trellide vahelt läbi.
See oli meid valvavate välisvalvurite töö, ju nende
toidulaud oli vilets!
3. Ülekuulamised.
Meid eestlasi, poliitvange koheldi väga jõhkralt, kui
kõige suuremaid kirjategijad,- mõrtsukate ja röövlitena.
Ühest kohast - teise üle viies, lasti alasti võtta.
teha harjutusi, kükakile ja püsti, seda hulga kordi.
Nagu hoolitsetakse tervise eest! Üks valvureist seisis
ees, kes kamandas ja teine taga, kus andis jalahoope
vastu paljast tagumikku ja munandeid.
Nööbid olid riietelt lõigatud, hoia pükse ülevel kuidas
saad?
Ülekuulamistel ähvardati, sõimati, löödi rusikate
ja käsirelvadega.
Valvuritel ja ülekuulajail olid peaaegu alati viina
lõhnad juures.
Ka mind ähvardati, sõimati, lubati peksa, kui ei
võta omaks mida ülekuulaja nõuab.
Nõuti, et võtaksin omaks koostöö metsavendadega.
Teadsin nende olemasolust ja kavatsustest, minust
noorema venna Arnoldi kaudu.
Vend Arnold jäi teadmata kadunuks, langes vist Narva
lähedal sinimägedes, oli sakslaste poolel.
Oleks venna "süü" saand minu kaela ajada, oleks
aastaid rohkem antud.
Minu peamiseks ülekuulajaks oli eestikeelt viletsalt
rääkiv juut.
Ülekuulamised toimusid ainult öösiti, päeval
kongis magada ei tohtinud, võisid ainult tukkuda
istudes.
Ühel öösel, ülekuulamis ruumis, olidki kaks noort-
meest, kes pidid hakkama mind peksma-
Mind viidi kuskile väiksemasse tühja ruumi, kus
hakati hirmutama ja ähvardama, et nii tuleb rääki
nagu ülekuulaja nõuab!
Üks hoidis nagaani-revolvrit, nina all ja teine laske-
valmis nagaani kukla taga. Pead liigutada ei
tohtind. Tagumine mees lõi mind nagaani päraga
mitmel korral kuklasse, rohkem sel korra peksa
siis oleks nii, nagu sada aastat tagasi,
ainult selle vahega, et igas suuremas külas
oli oma kool.
Kõrtside asemel on kauplused, meie
praeguse külarahva ainus kokkusaamise koht.
Arvan, et kunagises Külitse kõrtsis joodi vähem
viina ja õlut, kui praeguse Külitse kaupluse
taga ja seinte ääres.
Imelik kord on, riik valmistab ja müüb
viina ja õlut rohkelt, aga ei ütle, kus neid
juua tohib. Kaupluses ei tohi ja poe ümbru-
ses ka ei tohi.
Naerdakse-vanade kõrtside aegset aega!
Juuakse - väga palju juuakse - kõiksugu
joovastavaid jooke - nii mehed kui naised,
ka noorukid joovad.
Juuakse - lõhna õlisid, kölni vett, isegi ham-
ba pastat ja saapa määret kasutatakse kui
paremat pole! Igat, milles on vähegi alkoholi
Varem, kui viina hind oli madalam, kõrval
aineid nii ohtralt ei kasutatud. Kui-aga tõste-
ti viina hinda poole võrra, kõlbab kõik mis
kõrist alla läheb!
Paistab, et inimesed on kaotand usu tulevik-
ku - või paremasse tulevikku.
Aetakse puskarit ka ohtralt, kuigi karistused
on kaunis suured.
Jah, sõjast on üle 40 aasta mööda, aga
toitaineid ei jätku!
Poed, on kaubast tühjad, kõigest on puudu!
Mitmel pool on tarvitusele võetud talongi-
tseki süsteem.
Ainult leivast ei ole senini puudu olnud,
sest teravilja ostetakse ja veetake sisse
kapitali maadest miljonites tonnides.
Kui tuleb poodi midagi paremat, on suured
järjekorrad, sest kes jäi hiljaks, jääb ilma!
Nii on praegu lood meie maal ja para-
nemist pole märgata.
Kes läks üksikult minema, selle lükkas, külje poolt
puhuv torm, tundrasse, ning kadus igaveseks.
Kaevanduses olid hobused kasutusel vagunettide veol.
Jässakas Mongoli tõugu hobune aitas mind seekord
laagri jõudmisel.
Klammerdusime viiekesi hobuse rakmete ja laka külge
hobune oskas teed hoida ja teel püsida! Arvan, see
torme üleeland, meile, minule oli ta esmakordne.
Tormine-tuisk, mattis kõik laagri ehitised lume
alla, meil kulus päevi kuni saime barakid lahti kaevata.
Palju vangisid selles tormis kaduma jäi ei tea?
Hiljem, tugevate tormidega, meid kaevandusse ei viidud
konvoi ei tulnud välja.
9. Laagri - elust - olust.
Töötasime elektri tulede valgusel. Põhjavalgus, virma-
lised, olid hästi nähtavad ja valgustasid ainult selge-
te ja vaiksete ilmade korral. Vaikseid päevi oli vähe,
peaaegu alati oli tuule vingumine ja lumetuiskamine.
Barakkide kütmiseks toodi nädalas, autokoorem
kolmanda sordi sütt-söetolmu. Esimese sordi süsi viidi
põhjamere laevastikule (aurulaevad) teise sordi süsi
elektri jõujaama kütteks ning nikli- ja vasevabrikule.
Söe-tolm kallutati kuskile keset laagri platsi maha,
kust baraki päevnikud, (tavaliselt invaliidid) kes - kuidas
oma barakkidesse kandsid või vedasid ämbrite või
kelkudega. Jõulisem seltskond võttis suurema osa,
nõrgemad ja haiged said hoopis vähem, ja pidid
külma kannatama.
Laagris oli maksev jõu ja rusika õigus, venna-
armu ei tuntud, ega tunnistatud.
Toit oli väga vilets, jõuetud kes tööl ei käinud saia
450 gr. leiba. , töötavad - 600 gr., tööl olles normi ületa-
des võisid saada kuni 1 kg. ja 100 g. päevas.
Brigaadile antava leivakoguse jagas brigadir oma
äranägemise järele. Meeldisid brigadirile, või töötasid
teistest rohkem, said suurema tüki, ei meeldind või
töötasid vähem said ka leiba vähem.
Supiks, oli hall sogane vesi, mõne kapsalehe või tangu-
teraga. Anti veel "pudruks" nimetatud körti supi lisaks
Jagajal olid kulbid: 100 -150-200-250-300 grammised.
Putru-körti anti vastavalt leiva kannika suurusele
kellele anti rohkem leiba, sellele ka rohkem körti.
Supi norm oli alati - pool liitrit.
Putru keedeti kas hirsi või niinimetatud setska, (odra
terad jahvatatud koos sõkaldega, või koorimata kaera-
teradest. Ka leib ei olnud õige leiva moodi, vaid must
ja nätske nagu saviplonn.
Süüa saime päevas kahel korral, hommikul enne
tööle minekut ja õhtul töölt tulles.
Leiba anti ainult hommikul ja sõime ta kohe ära!
Toit toodi tavaliselt barakkidesse ja toojaks olid oma
brigaadi liikmed, brigadiri abilised. Oli olemas ka
laagreid, kus olid olemas barakid, kuhu vangid sööma
viidi.
Leib toodi puust kastides, supp puust toobriga, put-
ru, seda oli vähem, toodi aluminum poti või puust
ämbri sees. Vahest oli supi hulgas ka looma konte,
siis teadsime, et mõni loom on hukkund.
Peeti lehmi, nendelt saadi piima väikelastele.
Toit hobustele, kui lehmadele toodi (suurelt maalt)
kohapääl ei kasvand midagi.
Poriseid ja poolmädand kapsalehti veeti vagu-
nite viisi-Dudinkast, toodi laagrisse, pandi huni-
Hävitus-pataljonil, nagu ütleb nimigi, oli
käsk - kõike hävitada, nii oli "isakese Stalini"
korraldus: "kõik tuleb hävitada, mida pole
võimalik kaasa võtta, et meie taganedes
jääks järele ainult tühi põletatud maa!!
Lahing kõrtsi hoone põlema süttimisest
tuli sellest, et oli kogunend umbes kümme
Ropka valla noormeest oja äärde, maantee
silla juurde, ja kõrtsi taha, et takistada
hävitus pataljoni meestel hävitus plaani-
de täitmist.
Jutud liikusid, - et kõik talud põletatakse!
Hävitajad tulid Tartust, lahtisel veomasinal,
pidid Nõkku sõitma, oma sealsetele aate-
kaaslastele appi
Jõudes Oja silla pääle, hakkasid, end
varjand-kohalikud poisid; neid tulistama.
Toimus vastastikune tulistamine, mille
tagajärjeks oli kõrtsi hoone süttimine.
Hoone põledes, hakkasid vanakesed akendest
välja tulema, ja "hävitus pataljoni" mehed pidasid
neid oma vastasteks ja tõmbasid tule nende pihta
Vaesed süütud vanakesed, kas see oli nende saatus?
Kas "hävitus-pataljoni" mehi surma või haa-
vata sai, ei tea, kuid meie poisid pääsesid
kõik terve "nahaga".
Mina lahingust osa ei võtnud, olin kodus
Laane külas, kuhu kostsid püssi ja kuuli-
pildujate lasud.
Viimased olid ainult linna meestel, meie
meeste varustus oli vilets.
Sõitsin jalgrattal kohale, kui suurem
osa kõrtsihoonest oli juba põlenud.
Hoonet kustutamas ei olnud kedagi.
Vanade kodu toodi Külitse kõrtsi-1930a. -
keskpaiku, endisest Soinaste külakooli-
hoonest, mis asub Variku rongipeatuse juures
ja on praegu veel eluruumidena kasu-
tusel - uus ümberehitatud koolimaja põles ära.
Põles ära mitusada raadio vastuvõtjat
mis oli inimestelt võetud - et nad ei saaks
kuulata saksa saatejaamu!
Suurem kahju oli, et põles ära kogu vallas
olev arhiivi materjal!
Riiklikus arhiivis - Tartus, ei ole Ropka
valla kohta midagi leida!
Mõningaid teateid saab Nõo kihelkonna
arhiivist, sedagi lünklikult, peamiselt koolide
asukohast.- kus külas- nendes töötand õpeta-
jatest ja-laste arvust-nendes koolides.
Viimane eestiaegne vallavanem oli Paul
Luiga, küllalt vana mees juba, ta kas saade-
ti Siberi või hukati punaste poolt Tartu
vanglas - 1941 aastal - sõja puhkedes.
Oleme kõigest ilma, nii Ropka vallas,
kui mööda läinud aegade - elust, - olust -
Ropka vallas.
Kuulume Ülenurme külasnõukogu alla.
Punaste võimu taaskehtestamisel 1949 aastal
oli esimeseks külanõukogu asukohaks Läti
küla Latika talu elumaja - lühikest aega.
See järel - Soinaste küla Kunimäe talu
elumaja.
Järgmiseks asukohaks sai Lemmatsi mõisa
häärber, ja sellest alates saigi-Ropka
vallast - Lemmatsi külanõukogu.
1966. aastal toodi külanõukogu Lemmat-
sist-Ropka-asukohaks - Puru talu elumaja"
Maja oli ümber ehitatud, teine korrus
peale tehtud - kus asus sovhoosi kontor
ja alumisel korrusel - külanõukogu.
Nimetuseks jäi ika Lemmatsi külanõu-
kogu, kuigi asukohaks oli Ropka, põhjen-
duseks, et Ropka nimelist küla ei ole.
Valla nimi külanõukogule ei kõlbavat!
Kui külanõukogu viidi Ülenurme, kaotati
üldse Ropka nimi ära-asemele võeti Külitse.
Sündinud olen 8. detsembril 1913 aastal Tartus.
Esimese ilmasõja puhkedes 1914 aastal kolisid
vanemad - Ropka valda, Laane külla, kus vanaisa oli
hakkand uudismaal eluaset rajama.
Ropka vallas, Laane külas möödusid minu noorus-
aastad, karjas ja koolis käimised. Meid oli 6. last, viis
venda, üks õde, mina kõige vanem.
Kui tulid venelased 1939 aastal, oli teada et elu
muutub, et talupidajad aetakse kolhoosidesse. Ei
tahtnud kolhoosnikuks hakata ja asusin elama Tartu-
sse. Töötama hakkasin raudteel.
Sõja puhkedes oli sellest kasu, jäin suurest sõjast kõrva-
le, kuid Siberi saatmisest ei pääsenud.
Minu töökohaks oli raudteejaam. Meist noore-
maist meestest moodustati remont. brigaad ja meie
ülesandeks oli rinde tagalas raudtee korras hoida.
Kui sakslased olid vallutand Läti, katkes rongi-
liiklus Lätimaaga, oli veel kaks võimalust, kas
Petseri või Tapa kaudu jõuda suurele "kodumadle".
Sõitsime Petseri-Pihkva suunas, esimesed tule-
ristsed saime Petseri jaamas, ja säält edasi enam
ei olnud võimalik sõita.
Saksa lennukid pommitasid ja tulistasid meid, õnneks
keegi meist surma ei saanud, ja sõitsime tagasi Tartu.
Toodi meile liiva, ja hulga tühje kotte, hakkasim
vagunit kus elasime - liivakottidega kuuli kindlaks.
tegema. Õhtul kella üheksa ajal oli väljasõit Lenin-
gradi-Tapa kaudu.
Et meie riigitoidul veel ei olnud, kästi igal mehel
kolme päeva toit kaasa võtta. Et toitu muretseda,
tuli minna linna, milleks ka loa saime.
Saanud loa, läksin kontori juurde, võtsin seina äärest
oma jalgratta ja sõitsin maale.
Sõjaväe-patrullid peatasid mind mitmel korral,
aga ettenäidates raudteelase liiklusluba, lasksid
edasi sõita.
Egas mina ainuke põgenik ei olnud, paljud toimi-
sid samuti. Hiljem toodud sõjaväe valve rongi
juurde, et takistada põgenemist ja mõned mahalastud
põgenemisel. Mitmed olid teel olles rongilt maha-
hüppand.
See päev oli neljapäev 9. juuli 1941 aastal. Samal
päeval lõhati üle Emajõe olev Kivisild, üks Tartu
vaatamisväärsusi.
Taganedes lasksid venelased raudtee-jaamas puruks
palju pööranguid ja Valga maanteed ületava raudtee
viadukti.
Oli olemas "isakese Stalini" käskkiri: taganedes tuleb
tuleb kõik purustada, hävitada, põlema süüdata.-
mida võimalik pole kaasa võtta!
Järele peab jääma ainult tühi põletatud maa!
Tartu raudtee-jaamas oli tegutsetud selle käskkirja
kohaselt!
Olid moodustatud "hävitus pataljonid" kelle rida-
desse olid värvatud inimesid,- kes olid valmis
hävitama - kõike - kõikjal!
Kui rinne seisis veel teiselpool jõge hakkasime
raudteed korda tegema, sakslaste poolel, koos saks-
lastega.
Esimeseks tööks oli maanteed ületava viadukti
taastamine, sest silla rusud olid sulgend maantee
liiklemiseks. Mõnel päeval ei saand teha midagi,
venelane tulistasi meid - kahuritest teiselt poolt jõge.
Külitse-sidekontor, Külitse - kauplus, Külitse -
bussi-peatus,- jäi ainult Ülenurme sovhoosi
Ropka osakond, Ropka raudtee jaam ja
Ropka mets-metsavahiga
Seejärel suleti ka Rahvamajas asuv kolme
klassiline algkool-peatselt ka Rahvamaja,
ju vist arvati, et Ropka rahvale pole ei
üht - ega teist tarvis!
Kes tahab kultuurselt elada - või sellest,
osa saada-mingu kas Ülenurme või Tartu!
Nii soovitas Tartu rajooni kultuuri osakonna
juhataja - Madis Järve!
Meie Ropka-Külitse rahvas, muutusime
teise järgulisteks inimesteks - ainult - töö-
inimesteks!
Kahju, et ei tea millas ehitati meie põ-
letatud vallamaja, meie koolimajad?
Millas hakati esimest kooli haridust
vallas andma ja missuguses talu tares-
või rehes?
Põles ära ka oja ääres olev Külitse kõrtsi-
hoone, mida ajutiselt kasutati koolimajana
mitme aasta vältel-kuni Soinaste kooli-
majale tehti juurde-ehitus.
Kõrts võeti kasutusele koolimajana, kui
alghariduse alammääraks kehtestati 6- klassi.
See oli aastal - 1924 väi 1925.
Sõjast jäid valla keskusse ainult magasi-
ait, mille ehitus aega ei tea, ja Rahvamaja,
mille ehitus ajaks on 1907 aasta.
Kõrtsi hoone põlemisega oli lugu nii, et
selle lasksid leekkuulidest põlema punased
"hävitus pataljoni" mehed.
Sel ajal oli kõrtsi hoone kasutusel valla-
vanade koduna.
Mitmed neist vanadest tulistati surnuks,
mitmed põlesid koos kõrtsi hoonega.
Paljudele kõrtsi hoone eluasemaks oli- ei
mäleta, arvan-nii viieteistkümnele vanakesele.
5. Röökimisest laeval.
Laeval siis, meile eestlastele, oli suureks katsumiseks ja
tutvumiseks eluga, mis meid ees ootab!
Laevas olid sulid ja vargad täielikud peremehed, tegid
mis tahtsid, nendega ühes mestis oli meid saatev konvoi.
Toiduks anti kuiv-produktid, leib ja soolakala, korra-
ga saime päeva normi.
Sulid ja vaigad olid jagajad, ise sõid niipalju kui
jõudsid, ülejäänd anti meile.
Vesi oli laevas kõige rohkem hinnas, ka seda jagasid
sulid! Kogu aja oli kohutav janu, mida oma korda
suurendas antav soolakala.
Laev läks. päikese paistest palavaks, õhk muutus lämma-
tavaks, tuhandete inimeste hingeaurust, hakkasime
karjuma, tagajärjeks oli, et avati laeva luugid, värske
õhu sisse pääsemiseks.
Meilt võeti, riisuti ära kõik, mis eelmistel röövijatel
oli alles jäetud! Neid, kel arvati raha olevat peksti,
nende riided lõiguti puruks, arvati et on riietesse mi-
dagi peidetud. Röövlitel olid noad laeva kaasa toodud.
Peksti paraski kandmise puuga, mõni veeti paraski
juurde ja püüti pead haisevasse nõusse suruda.
Kaebamise õigus meil oli, kaebasime, kuid "õiguse
mõistja," konvoi ülem ei tulnud kunagi kohe kohale,
vaid alati hiljem. Kui tuli, küsis; näita kes sind
peksis või kes sinult röövis? Selleks ajaks olid sulid
juba laeva teistesse trümmidesse kadunud ja sul polnud
kellegi peale näpuga näidata. Said ülemuselt vas-
tuse: kust mina selle suli siit mitmetuhande vangi
hulgast üles leian ja oligi kõik.
Vahest said kaebamise eest veel uue keretäie peksa!
Võim ja voli oli nende käes, tuli vaid kannatada.
Meid eestlasi peeti sakslasteks-fašistideks, meiega
võidi teha mis heaks arvati!
Vähe oli meie hulgas venekeele oskajaid!
Minuga ühes laevas oli: Ropka valla meestest: Luud Karl
Viia Villem, Tiit Hugo, Kängsep Aleksander ja Holvandus
Paul, peale selle tuttavaid, kelle nimed olen unustand.
Istunud paatidesse, esimene soov oli, janu kustutamine
Paljudele sai suure hulga vee sissejoomine saatuslikuks.
Järgnes kõhulahtisus ja üldine kurnatus, esimesed meie
hulgast jäid igikeltsa - igavesele unele.
Esialgu jäime Dudinkasse, mis on üheks paljudest
vaevu märgatav. Palgiparved jõel olid kui saarekesed,
väikeste putkadega parvetajaile.
6. Sõit Norilski.
Lõplikuks peatuseks oli Norilsk: söe, nikli, vase kaevan-
dustega - 120 kilomeetrit Dudinkast. Sinna viis kitsa-
rööpmeline raudtee, mis hiljem ehitati laiarööpmeliseks
Vangide teele saatmine kestis mitu päeva. Kolmandal
päeval jõudis kord minu kätte. Inimesed paigutati
lahtistele platvormidele, muidugi püssimeeste valve all,
ja põgeneda peale tundra polnud kuskile.
Nii istusime teiste hulgas platvormil kolm Laane
küla meest, silmitsesime põhja loodust-tundrat ja
püüdsime eelolevat elu ja saatust ette arvata.
Vaevalt oskas Luud Karl aimata, et tundra jääb tema
viimseks puhkepaigaks. Kui olime port-Molotovskis oli
ta väga optimistlik ja lootis kindlasti et jõuame koju
Optimismiks andis põhjust et meid toiteti, ameerika
konservidega, Venemaa on väga vaene, variseb kokku!
Karla karistuseks oli 20 aastat sunnitööd. Sunniööli-
sed võeti mõni kilomeeter enne Norilski jõudmist
rongilt maha ja pidid hakkama lennuvälja ehitama.
ei saanud. Kästi ülekuulajale kõik ülestunnistada,
aga vastasel korral enam nii kergelt ei pääse.
Ähvarduste ja peksu põhjuseks oli peale kaebus-
ühelt kinni istuvalt Kängsepa nimeliselt raudteel
töötajalt.
Naine oli rääkind teistele naistele, kui Aleksander
(nii oli mehe nimi) 8. meest üles annab saab ise vabaks.
Ühel ööl pandi mind ülekuulaja juuresolekul,
Kängsepaga vastamisi istuma ja vaidlema, mille
süüdistusest
tulemuseks oli vabanemine koostööst metsavendadega.
Minu teada, sellel Kängsepal mingit süüd ei olnud.
oli üks suur pläraja, tühjajutu puhuja.
Tahtis saada teemeistriks, võeti kursustele ja säält
areteeriti. Oli Petseri kandist päri, oskas venekeelt.
Eks ta andiski, temalt nõutud 8 mehe ülesandmist ja
üks nendest olin mina.
Tema oli kõvasti peksa saand, tal oli kaunis suur
nina, see oli verine ja koorikus, samuti panem kõrv.
Talle tehti ka soodustusi, lasti kodus saunas
käia, valvurite saatel, elas raudtee majas, Ropka
raudtee jaama lähedal.
Kohtus, sõjatribunali ees olime neljakesi.
1. Niia Villem - 10 aastat + 5 aastat asumist.
2. Tiit Hugo - 8 aastat + 3 aastat asumist.
3. Kängsep Aleksander 7 aastat + 3 aastat asumist.
4. nende ridade kirjutaja 10 aastat + 5 aastat asumist.
Meiega ühes kohtus oli kaks venelast, lehmavargad,-
Läänemaalt, kes said karistuseks, kas aasta või
poolteise ja olid Lasnamäel meie kamandajateks
ja toitlustajateks. Imestame, miks meil niipalju
vargaid on!
4. Siberisse sõit.
Sõit algas 24 juunil (Jaanipäeval) öösel 1945 aastal
tselluloosi vabriku haru raudteelt.
Eselon oli pikk, kaks vedurit vedasid, palju oli va-
guneid, ei mäleta.
Vagunid olid suured 60.tonnised, muidugi trellitatud
ja ega vaguni põhjas põrandal keskel auk igapäevas-
teks toiminguteks. Igasse vagunisse pandi 60 inimest.
Kuni Narvani pildusime maisipaberile kirjutatud
kirjasid maha, raudtee ülesõidu kohtades, kus nägime
inimesi liikumas.
Mina viskasin 3 kirja, ühe nendest kirjadest olid
omaksed kätte saanud.
Vanglas-Tallinnas olid liikvel jutud, et egas ingla-
sed - ameeriklased lase, venelasel, eestlasi siberi vedada!
Vene piiril peetakse rong kinni ja meid lastakse vabaks
Oh neid lapsikuid jutte ja lootusi!
Kui sõitsime Tartust- Tallinna, võeti kas Jõgeva või
Kaarepera jaamast rongipeatuse ajal 2 raudteelast
ja toodi meie hulka. Üks neist oli jaama korraldaja
kes oli meie rongi vastuvõtja, teine venemaa eest-
lane, kellel oli kaasas suur mitu kilo kaaluv leiva-
päts. Mees oli väga mureliku olekuga. Meie
ütlusele, miks nii murelik, kui kaasas nii suur päts.
leiba?
Tema vastus: Väravad, mis meid ees ootavad on
väga avarad ja laiad, aga väljatuleku väravad
on väga kitsad!
Elu näinud mehe sõnad, aga sel ajal ei oskand
meie veel neid sõnu hinnata, ega nende õiget tähendust.
Läbides, Narva, mis sel ajal oli üks suur vare-
mete hunnik ja ületades eesti piiri, hakkasime
isamaalisi laule laulma.
Sõja kahjustustest külades; peale eelpool
märgitud - ühiskondlikest hoonetest oli
taludest: küla Kleini, kus peale sauna kõik
hooned hävisid, ka peremees Kaarel Klein
sai surma ja Puru talus perenaine, kes on
maetud talu aida.
Haage külas hävisid Erila-Müüri talu
hooned ja Soinaste külas Kunimäe talu.
Soinaste külas oli kaks Kunimäe talu, ühe
peremeheks oli Ratassep, teise talu peremeheks
Kallamis.
Oli veel mitmel pool väiksemaid sõja-
kahjustusi, ka minu kodus Laane külas,
sai elumaja pommi tabamuse, kuid põlema
ei süttind.
Said veel kannatada - Ani talu Haagele
mineva teeääres, Luka Johannese laut ja
Näki raudtee ülesõidu juures asuv väike
raudtee majake.
Üle valla oli veel mitmeid sõjakahjustusi.
Reola külas põlesid ära kõik Nirgi talu
hooned - peale kuivati, Ülenurme kõrtsi hoone-
mis oli ümber ehitatud rahvamajaks.
Põlesid Ülenurme asunduses, mitme talu
hooned, ja kõiki kahjustusi ma ei teagi.
Sõja kahjustustest oleks üle saadud, kui
inimestel oleks lastud rahulikult ja loovalt
tööle asuda peale sõda.
On ju varemgi meie eestimaad laastand
sõjad ja muud õnnetused. Alati on nendest
üle saadud, muidu ei oleks ju meid olemas!
Selle sõja järel rahulikku ülesehitus töö
võimalust inimestele ei antud.
Maad võttis inimeste üksteise vastu üles
ässitamine.
Algasid areteerimised, küüditamised, ini-
meste Siberisse saatmine.
Talud tehti tühjaks tõelistest peremeestest,
kes veel sõjast olid järele jäänud, asemele
tulid - elurentnikud, kellede sooviks oli
Raudtee korda seadmisega oli tööd palju, sest vene
ja saksa roopa-paari laiused olid erinevad.
Sakslastega kestis koostöö, kuni nende lahkumiseni-
eestist. Sakslased purustasid taganedes ka raudteed
kuid mitte nii suures ulatuses, kui venelased olid
teinud. Ehk ei jatkund neil materjali lõhkamiseks?
Venelaste tulles tuli hakata raudteel jälle taastamis-
töödega.
Korter põles linnas ära. Elasin maal vanemate juures
ja tööle käisin liinile - Ropka piirkonda.
1. Areteerimine.
Oli esmaspäev 23. aprill 1945 aastal, kui tuldi mõ-
ned minutid enne kella kaheksat brigadiri elu-
ruumi, kus oli meie töömeeste hommikune kokku-
tuleku paik, jäädi seisma ukse juurde ja hakati
kontrollima meie dokumente.
Kontrollijad olid julgeoleku mehed: ohvitser, kes
oskas eesti keelt ja kaks soldatid-venelased.
Keda kaasa ei võetud, anti dokumendid tagasi.
Meile neljale dokumente tagasi ei antud, ja kästi
Tartusse kaasa tulla, "kus teid veel kontrollitakse, ja
siis saate koju.“
Üks meie nelja hulgast suri laagris, kolmekesi tu-
lime tagasi!
Pikale venis "dokumentide" kontrollimine, keskmi
selt kümme aastat.
Jalgsi astusime püssimeeste saatel ja viidi meid
raudtee jaama vastas olevasse sõjaväe komendantuuri.
Soe ja varajane oli selle aasta kevad! Kased, toomin-
gad, sirelid olid "hiirekõrvus" pungad puhkemas.
Tulles raudtee ääst mööda linna poole, peksti
raudteele lähedal olevas Partsi talus möödund aasta.
vilja.
Sõda ei olnud veel lõppend, maal oli inimesi vähe
Meeleolu oli vilets, teadsime umbes, mis meid ees
ootab. Seda et äraolek kestab üle 11 aasta, ei oskand
küll arvata.
komendantuuris võeti meilt kõik, peale seljas olevate
riiete ja lõuna leiva, mis oli hommikul kodunt kaa-
sa võetud.
Neljandal päeval viidi meid Tallinna.
Mälestused Siberi vangipõlvest ja asumisel olekust
on kirjutatud 1976 aastal, kui jäin pensionile.
Seega 20 aastat peale vabanemist ja mõeldud järel-
tulijaile - lastelastele. Et kirjapandud minu elu-
ajal kuskil avaldada saab, see ei tulnud kirjutamise
ajal mõttesegi.
Palun vabandust, kui küsite, miks ma nii vähe ni-
mesid olen nimetand, kellega sai laagris koos oldud,
või kes sääl surid.
Mul ei olnud kõikide nimesid enam meeles, ja
nendele, kellele ma tookord neid ridu kirjutades
mõelsin, poleks neil võõrastel nimedel mingit täht-
sust olnud.
Kirjad: Kaiele, Taavile.
Siber, sa põlislaante, suurte avaruste ja
kannatuste maa!
Vangipõlv, mille kestus oli 11 aastat, 4 päeva.
2. Nunne keldris.
Tallinnas viidi meid Nunne tänava keldrisse, Mis
nummer oli majal, mille keldris olime ei mäleta.
Varem olid keldrid kasutusel olnud juurvilja hoidmi-
sentimeetri sügavuselt.
Et barakkide juures suvel natuke rohelust oleks kae-
vati maa ja külvati kaera seemet.
Ühel soojal suvel läks kaer isegi pöörisesse, ainuke
kord, tavaliselt tulid külmad varem kui kaer niikaugele
jõudis kasvada.
Lumi jäi mägede põhjapoolsetele külgedele sula-
mata, kust saime suvel joogi vee.
Ka talvel sulatasime lund vee saamiseks, sest igi-
keltsas on vesi ainult jääna.
Kolm kuud aastas: november, detsember, jaanuar olid
päikese paisteta - polaaröö-aeg.
Veebruari alul hakkas idataevas punetama ja armas
päike end näitama!
Kohalikud: evengid, neneetsid pidutsesid sel päeval.
Ka meie vangid olime sel päeval rõõmsamad!
Kevadel, kolm kuud ei loojund üldse päike, vaid
paistis 24 tundi järjest.
Öösel kella 12 ajal laskus madalamale, kuid hakkas
peatselt tõusma. Ega päevalgi päike kõrgele tõusnud
vaid liikus kaugel kaares kollase kettana.
Tundra on meie mõiste järele üks lõputu soo suvel
madalate veenõgude, järve silmadega ja tohutute
sääse parvedega! Sääse-võrguta väljas töötada või
liikuda, oli ainult suure tuulega võimalik.
Sääsed on meie sääskedest hästi suuremad ja
kollakad.
Vaevalt jõuab suvel lumi sulada, kui tuleb sügis
uute külmadega. Suland veele ei anta aega ei aura-
miseks ega äravoolamiseks.
Kohati, varjulistes kohtades kasvab maarjakaski põosaia.
kus neid talvel lumi katab, suurem osa tundrast on
lagendik, kaetud kidura samblaga.
Mõnes kohas, mägede lõunapoolsetel külgedel
kasvab mehe kõrguseid - siberi lehiseid, mis kaugelt
vaadatuna oleks nagu metsaga tegemist, kuid kohale
minnes leiad eest ainult hõredalt kasvavaid kääbus-
puid, mõne sentimeetrise tüve läbimõõduga.
Tundra õhk on puhas, selge, võib öelda ehk hõre,
asjad, esemed on kaugele nähtavad.
te ilmadega on väga kaugelt nähtavad - öeldakse - 80 km
kauguselt. Talvel on tundra üks lõputu lumelagendik.
Suured tormid, purgaad, ajavad lund kokku, nii et
tundra ehitised, kahekordsed majad on mattund
lumme! Sisse-, väljakäimiseks lumme mattund majadest
kaevatakse tunnelid. Välis-uksed nendes majades on sisse
poole avanevad.
Lumi vajub ja külmab nii kõvaks, et murdub tava-
line raudlabidas, lund kaevates.
Laagrite juures olid lumikarjäärid, kust varusime
puhast lund sulatamiseks. Käsisaagidega lõigati
nii 15-20 kilogrammi raskused lumekamakad, mida
oli paras õlale võtta ja sulatus katla viia.
Norilskis ei saja baltikumi lund, vaid jääkristalle.
pehmet
Katmata näoga vastu tuult minnes, peksab näo pu-
netama ja valutama
On meeles üks erakordselt tugev torm 24 dets. 1949 a.
kui olin teistkordselt Norilskis.
Hommikul viis konvoi meid kaevandusse, aga õhtul
järele ei tulnud.
Oli alanud must purgaa (kohutav torm), ilm muutus
peaaegu päris pimedaks. Kaevandus oli 800. m. kaugu-
sel laagrist. Meile öeldi: katsuge igaüks laagri
jõuda kuidas suudate! Ei enam ütlust: samm pare-
male või vasakule, saad kuuli!
Laulsime kõvasti ja nendes, vagunites, kus oli ole-
mas eestlaste ülekaal.
Rong peatati kahel korral, vaguni uks avati, tulis-
tati mõned lasud vaguni lakke. Hoiatati ja ähvar-
dati, kui laulmist ei lõpetata, lastakse inimeste
pihta.
Kaua sa tühja kõhuga ika laulad, jäime nukraks
mõni nuttis, ja meeles mõlkus vist kõigil, kas näe-
me enam eestimaad ja omakseid?
Umbes pooltel tookordsetel sõitjail jäid kodud ja
omaksed nägemata.
Sõitsime Leningradi, Vologda-Arhangelski kaudu
Valge mere äärde - port - Molotovskisse, kuhu oli
ehitatud suured laevade ehituseks tarvilikud hooned,
Ruumid seisid kasutamata, puudus vastav sisseseade.
Meie ei ehitand sääl midagi, oli vaid peatus edasi sõidul
Põhja jäämeri oli veel jääga kaetud ja meist, eestlastest,
ei saanud täis koormat suurele okeani laevale.
Ühel ööl viidi meid, umbes 30 meist, randa laadimis-
tööle. Ühelt väikselt pargaselt tuli maha laadi: kala-
tünne, telliskive ja latt rauda.
Valge meres on tõusu ja mõõna vahe mitu meetrit.
Laadimist alustades, oli laev sadama kaiga ühel kõrgusel
kuid lõpetamisel seisis laev mitu meetrit sadama
kaist allpool, tuli trappe kasutada laadimisel.
Neil, laadimis töödel saime esmakordselt tunda vene pettust.
Öeldi: "laadite kalatünnid maha, saate laagrisse! "Nõustu-
sime, töötasime hoolsalt, aga ei lastud laagrisse!
Laadite kivid ka maha, siis lähete! Ei lastud ka siis,
vaid nõuti ka raudlattide maha laadimist.
Laadisime raua maha ja siis olime nii väsinud, et
vaevalt jõudsime laagrisse kõndida. See oli meile esi-
meseks õppetunniks, algavas vangipõlve elus.
Ei maksa vangil kunagi kiirustada, ega uskuda
kõike, mida sulle räägitakse!
Meie rongile, eestlaste hulka oli Tallinnas "sokutatud".
suliseid, vargaid, mõrtsukaid, röövleid ja eestlasted kes olid
sattund sulidega ühte vagunisse olid teel olles paljaks
röövitud. Kõik oli võetud, mis kõlbas, suhu, selga või
jalga panda.
Ka kohal olles käis röövimine peamiselt varastati,
sest "meie poisid" olid ülekaalus, sulid vähemuses.
Minul midagi paremat võtta ei olnud kui säär-
saapad, nendel rebisin tallad lahti. Et kõndida
nendega, sidusin tallad traadiga üle saapa nina kokku
Meile seltsiks toodi ešelon poolakaid, teine vlassov-
lasi (venelased, ukrainlased) kes sõjaalgul olid sattund
sakslaste kätte vangi,- värvatud saksa sõjaväkke kindral
Vlassovi ülemjuhatuse alla. Nad olid sõdind lääne-
rindel, sattund inglaste kätte vangi ja anti venelastele
välja, kui nõukogude kodanikud.
Inglise sõjaväe vormiriided olid kõigil veel seljas
kui nad toodi. Need võeti nendelt ja anti räbalad
vastu. Et meid olla palju koos, jäi toit veel kehvemaks
kui oli olnud senini.
Juulikuu lõpul, kui jääolud põhjamerel olid
muutund laevatavaks, laaditi meid suurele kauba
laevale "Arhangelsk". Laev oli kohandatud vangide
veoks, trümmis olid kuuekordsed narid lamamiseks.
Sõit läks üle Valgemere-Põhja jäämere, läbi Kara
väravate- Jenissei suudmesse-Dudinka reidile.
Suurlaev, sadamasse ei sõitnud ja sõude paatidega
toodi meid maale.
See päev oli 10 august 1945 aasta, merereis oli kest-
nud 13 ööd-päeva. Ilmad olid kogu sõidu ajal
ilusad, päikese paistelised.
Uue- "ministeeriumi" kooli ehitamisega
samale krundile möödund sajandi lõpu.
aastatel, sai vanast külakooli hoonest
valla vanade-kodu.
Et Külitse kõrtsi ruumid ei vastand tol
ajal kaasaja kooli nõuetele, tehti endisele
Soinaste ministeeriumi koolile juurde-
ehitus.
Kooli õpetajate korterid viidi uuest- ümber
ehitatud majast,- vanasse - mida senini
oli kasutatud - vanade koduna.
Soinaste kool tehti 6e klassiliseks ja
Külitse kõrtsis lõpetati laste koolitamine