Rahvusarhiiv/et_handwriting_recognition huggingface dataset:
joniks nõuti 25 rbl sisse. Pärnu mehed
oliwad niisama toimetanud.
walgustadud, maa tasane.
Kasarmu jõudsime kella 3. paiku
ööse mis nii suur hoone on ku
aia uulitsas uus ülikooli hoone,
meie uus ajutine korter on weel
kolme kordne, nii sugused asub
ümbruses paale meie oma teise
rohkesti,
Meeste meele olu on kõike
parem ootatakse rootuse jakamist
Wanas Peterkohowis 10 jaanuaril
ratnik JReichmann
Austatud Postimehe toimetus!
Nabala mõisas on sel aastal ainult Eesti
töölised. Walitseja ütlemise järel ei pidada
tal töölistest mitte puudust olema. Mullu
aastal oli teine walitseja, keda lahti
wisati, selle aegas moonakad paigal ei
püsinud, see tarwitas ka wahest wenelasi.
Sakslasi pole siin weel näha olnud, ega
teisi muulasi, ega pole ma aimanud, et mõis-
nikul nõuu oleks neid sisse widama hakata
Wõi kes nende asju teab. Mõned siin linna
lähedased mõisad: Kurna, Wiimsi j.m.
widawad linnast päewatöölisi kõige kibe-
damal tööajal: kartula panemise
ja wõtmise puhul, heina ja wilja koris-
tamise ajal. Selleks otstarbeks sõidab
mõisa kubjas pühapäewal linna,
kus ta Weneturul suure kahe hobuse töö
wankriga ootama jääb. Warsi hak-
kab wankri ümber tööta töölisi, mehi
ja naisi koguma, räägitakse päewa
palga üle kokku, ronitakse wankrisse
ja kui koorm käes, siis sõidetakse tuhat
nelja mõisa poole. Austusega
Tallinn, 19.IV.14. M. Reimann, kooliõp.
K. a.
Teie endise kirja pääle wastuseks, Siinsetes
Wäike-Maarja ümbruses olewates mõisates ei
leidu saksa töölisi, küllalt aga wenelasi ja
muhulasi. Wiimasel ajal tõuseb wene tööliste
arw märksa. Mõisad on töölised wistist mõne
wahemehe läbi muretsenud. Palga tingimised
üsna paremad, kui Eestlastel. Kaup on nagu
harilikult moonameestel, ühe aasta pääle
tehtud. Maa tükki ega talu pole seni wenelas-
tele ei müüdud ega renditud.
rubla pead saama! Sada rubla!“
Potrjonkov pani käe tasku kobas siit kobas
sealt, aga kopikatki ei tulnud nähtavale. Ja häbi-
ga keeras ta poisile selja
"Noh, mis te vahite, sõgedad?" Meil pole siin
enam kauemat tegemist. Läheme! Läheme!“
Parv katsus, et minema sai, Potrjonkow
aga ruttas ees kui sügisene maru, ja tallas poriste
saabaste alla armetuid ja sante.
Ning kui lõpuks kõik lõbustused korra-
päraselt proovitud, ruttas ülivallatu kaupa ran-
Oli Oi lõbu! Oi sai lõbu!“ naeris Potrjon-
kov terve näoga terve kehaga ja võbistas õlgugi
järele. Kõik präänikukaupmehed, teenaised juudid
ja kristlased hädaldasid ja vandusid kurjategijaid.
Salkond peatus laadatänava lõpus.
Seisatas.
Meri oli ees laat taga.
Mis nüüd? Läbi oli laadalõbu, läbi ma-
gusad naljad.
Potrjonkov silitas tasakesi habet ja tun-
dis, et see veidike porine oli. Siis katsus ta rii-
deid ja leidis, et needki porised olid. Ning järs-
ku tuli tal himu supelda.
"Merre!" möirgas ta korraga. "Lapsed,
nüüd peseme meres. Merre!“
Ja kisades jooksid kõik sügisöise mere
kaldale
Peseme! Peseme merel!" Karjus Potrjon-
kov ja hõõrutas porist habet juba rannaliivas
edasi ja tagasi. Mees oli kole kui kurat, või
kui sügisöine tont,
Isake, ära upu! Isake, jumala eest, ära
upu!" hoiatasid teised vanameest.
nõlvakuil asuvadki vana linnaosa punaste tellis-
kivikatustega kiviehitised. Keset linna tihedalt
majadega piiratud neljakandiline turuplats. Linna
serval kõrgel kaldal asuvad ordulossi varemed. Ajaraamat
jutustab, et ordu ehitanud siia lossi 1254.a., mille ümber tek-
kinud linnake. Lossi on kord piiranud 150 m. pikk ja 50 m.
lai kaitsemüür, millest on säilinud tänini massiivne
neljakandiline torn. Siit avaneb ilus vaade Abavajõele.
1710. a. puhkes linnas hirmus taud - "must surm".
Kandava nimi on seotud kuulsa vene kindrali Totlebeni
nimega. Siin elanud kindrali vanaisa, kes abiellunud lät-
lasega.
Linnakesest põhja pool asub järsul mäenõlvakul muist-
ne kurelaste linnamägi. See on huvitavamaid pagana-
aegseid linnuseid. Kaitsevallid on hästi säilinud. Kaunis
kohas on linna kirik, mille tornist avaneb suurepärane
vaatepilt Abavajõe orule ja puiestikkudega palistatud
kallastele. Kandava kirik, mis ehitatud 1786.a., on huvitav
oma barokk puulõigetega. Selliseid puulõikeid leidub
eriti rohkesti Tallinna Olevi kirikus.
Siiski vist huvitavamaid vaateid avaneb kõrgelt Rie-
big nõlvakult, kus asub ka uus K. Mühlenbachi nimeline
küll iial kallimate käed ei ehi ega
lillekesi nende hauale kanna ei lange
ka ükski pisar armsaist silmadest
liiwasse kus wahwad wõitlejad oma
wiimist und puhkawad. Aga nende
nimed on kuld kirjaga aja loo
raamatus ja järel tulewad põlwed
mäletawad auu kartusega neid
wägilasi. Paljud wõitlewad edasi
ja mitmete rinda ehiwad Georgi
ristid ja rahad. Üheksas sõja kuu
astub käte on neid kes algusest
seal wiibiwad ja ka neid kes haawa-
dest paranenud uueste sõja wäe
ridadesse astuwad et lõpuni oma
kohusele truiks jäeda. Armsad kodu
maalased kirjutame teisel üles
tõusmise pühal. Aasta on mööda kui
üle meie weikese kodu maa nurga
21. Aug. 1914
9.VIII.14
Soldau - Illowo
Armas "Postimees"
Olen praegu Krasno-
jarski polguga Saksa-
maa sees, Illowo-Mla-
wa wahel oli üle eila
wastastikune laskmine,
jäid mõned surnud ma-
ha (Kr. polk oli siis
wähe eemal)
Nüüd on aga
„Kuidas teie olete tulnud sellele, et persikud juba
õitsevad? Puud on veel üsna paljad," ütles ema.
"Siin meie juures veel ei õitse, ent San-Dome-
niki juures terve org täis õisi. Puud veel alasti,
lehtedeta, ent roheliste lehtede asemel on
punased pungad," kõneles Andžolina.
"Tean, tean, tütar,“ lausus kurvalt signora
Asunta, "ta lubas tulla, kui õitsevad persikud.
Tean su saladust. Sa ise oled kui too persiku-
puu,- veel pole sul puhkenud lehed, ent juba
tahad õitseda heledate, punaste õitega."
"Emake, kas teen ma halvasti? Mu süda säde-
leb nii heledate, selgete kiirtega."
"Tütreke, sa oled veel nii noor: te mõlemad
peate ootama, kuni lõpevad need sõjad ja
saabub Džino. Kuni Room on võidetud."
" - Kuni Room on võidetud ja meie suur
2. 1.
Itaalia ühendatud, ja, ja - ent kas tema pole mu
Room?. Ja kas pole meie ühendatutena väike
Itaalia? - Mingem imetlema persikuõisi!“
"Lumi õitel, lumi armastusel, lausub vana-
rahvas," ütles sõnas signora.
„Ei, emake, mitte lumi õitel, vaid õieleheke-
sed lumel. Lumi sulab, õied jäävad," ning naer-
waleks tuleb pidada. Selle
E. W. Tikermanni süüdistuse
kirjale, olgu siin mõni sõna
seletuseks juure lisatud.
Sellest ülewel seiswast sõnum-
est, on wõimata sarnaseid
lauseid wälja lugeda, ka - siis,
Kui E.w. Tikermann omale
"vadiumi prillid abis wõtaks,
et ma neid: (Westseliinas
asuwaid soldatid), sõna
wõõrad ollused all, mõnedeks
ennenägemata elukadeks oleks
mõistnud, ehk jälle sellepärast
et nad sinelit kannawad,
põlgvust äratawadeks inimes-
teks oleks pidanud, kellel
õigused ora on wõetud, ehk
oleks jälle seda kudagi arwanud,
Meele olus jumalag kuni
jälle nägemiseni ja ütlen
lauliku sõnadega.
Nüüd wapraste ülesse Eestlaste wäed
Me tormame priiuse riiki
Me tungime läbi kõik metsad ja mäed
Ja näitame waenlastel piiki
Ma olen waba ja mehine mees.
Kel wahwa ju wõitleja süda on sees
Jumalaga Koidu puna
ja helkus waba Eesti maa
Ma ruttan tormi mürinasse
Kus were ojad woolawad.
Ta elu õnnes waba püha Eesti maa
Au pärast lähen sõdima
waenlane ei ial siia saa
Õitse ja Kosu rahuga
Sest wabade Eesti meeste raudsed
käed, sind kaitswad müürina
Aleksander Woldemar Mälson
siin on kuulda,et wäed
wäga laialt (200 w.
laiuselt) saksamaa
sisse on tunginud, ei tea
Ei wõi öelda, et
Wene väed wõidetud
lõunas endid hästi üle
wal oleksid pidanud:
wõeti hõbedat, raha,
wõeti (see on küll luba-
tud) sigarid, paberossa,
murti uhked vaate-
aknad puruks; iga
pudrukeetjal oli
sigar (Havanna) ees,
Tartus, 9 IV. 1916.
24 19
Auustatud hra Hindrey!
"Jaunis" on surnust üles äratatud
ja jälle elawaks saanud. Omas wanas
ja hädaldawas Wiedemanni mõttes
näitab ta ennast juba tihti elujõu-
lisena siin ja sääl. Suurtsugune
"edel" on aga jälle waeseks lapseks
jäämas. Teie üleskutse pääle saadan
Teile wiimase jaoks omalt poolt ühe
proowi, nimelt:
"ülos" (häälida: üloos, mitte aga üloss).
Nii siis:
ülosus, ülikõrge ülosus!).
22/3 1915.
Austatud Postimehe toimetus -
Palume, kui wõimalik meie terwitust ja
wäikest kirjakest ära trükkida:
Esimesel lihawõtte pühal, 22/3 1915 a.
Soowime sõjawäljalt head õnne kodurahwale ja
kodumaale kewadeks. Tänane päew on meie
sõjaelus aruldane päew. Soojal päikese pais-
tel, ülendatud meeleolus suurel rahwaste
rahupühal lehwisid meie soldatid oma
kaewandikudest austerlastele walge rätiku-
tega ja wiimaks ronisid ilma sõjariisteta
kaewandikudest wälja. Waenlased tegid nii-
sama tulid neile wastu. Ja siis hakka-
sid seltsis piipu panema, paberossa
pistma ja juttu ajama, kes aga üksteise
keelt oskas. Ja siis läksid teineteise kae-
wandikusse wõersile. Ja paljud auster-
wastake
Ääremärkusi hra Jaan Kärneri vastusele.
(Vaata "Postimees" nr. 109, s.a.)
Olen rõõmus teate üle, et hra Kärner lubab võtta minu
luuletuskogu põhjalikumale teaduslisele "uurimisele". Kui arvus-
tus või uurimus on eht teaduslik, erapooletu ja asjalik, siis ei
või loomulikult tekkida ka nii kergesti isu vastuväitluseks.
Ja see oleks jumala õnn, sest vaidlemine, eriti niisuguse
arvustajaga nagu hra Kärner, kel on haruldane and rääkida
ja mittemidagi ütelda, ei paku mingisugust lõbu.
Siin tahaksin vaid kinni naelutada hra Kärneri kui
arvustaja "mittepealiskaudsust" tema vastuses minu kirju-
tusele.
Ma küsiksin hra Kärnerilt:
1) Kus kohal olen ma omas artiklis maha teinud, ni-
metanud või tsiteerinud luuletajat Barbarust, nagu seda
tema tõendab? Minu teada ei ma Barbarust üldse nimetanud.
2) Kus kohal olen mina üldse kedagi maha teinud?
Oma väite tõenduseks pidin ma teisi luuletajaid tsiteerima
ja ütlesin: "Kuid neid Eesti uuemate luuletajate vormi-
küll
saavutusi (võib olla iseenesest väga väärtuslikke, selle
üle ma siin kohal ei vaidle) ei leidu minu ilmunud luuletus-
kogus mitte." Kus on siin maha tegemine?
3) Kus olen ma ennast ülistanud ja - geniaalseks nime-
tanud, nagu seda jällegi hra Kärner väidab! Kui ma ütlen
enda neist iseäratsemisist vaba olevat (mida ei eita ka hra
Kärner), siis ei tähenda see veel sugugi eneseülistust ega
geniaalitsemist.
Austatud Postimehe toimedus
Tänan teid kõigi esti wenndate
nemel et meie nimed ja aadress
ulga kirjasid selle läbi
kodumaa sõprade ja sugulasde
käesd meie oleme Jumal
tänatud kõig need mehed
mis lehes ülewal oliwad weel
elus ja ilma wigada seekord
olime kuus pääwa lahingu
kraawides ja wahedati meid
Suure reede õhdu ära siis olime
kollm pääwa metsas ja pidasine
ülestõusmise pühasid esemisel
pühal kell kümme pidas
polku waimulik meile Jumala
teenistusd aga meill Esdlasdel
98 82
lehwis punane lipp, pealkirjaga tervitame
sind waba wenemaa. Sest lippu oli keski
sõjawend südaöösel walmistanud ja ootas
meid hommikul wäljas. Kui pühalikud
kujud kogusime lippu ümber punaste leh-
widega mis rinnas rippusid, huraa.....
hüüdmisega terwitasime lippu ja wiskasime
mütsid õhku uue riigivalitsuse tervituseks.
Pärast seda läksime oma tähentatud kohta,
kuhu ka meie pea tohter ja wene patuska
tuli. Pea tohter terwitas meid wabadusega
uue riigiwalitsuse nimel, aga meie wastasi-
me otsata huraa... hüüdmisega! Pärast
seda pidas patuska jumalateenistust.
Jumalateenistuse lõppul luges patuska uue
riigiwalitsuse wande sõnad ja meie kõik kor-
wandelehele nimed olla. Peale selle kogu-
sime jälle lippu ümber ja laulsime waba-
duse laulu. Lippu kandes ja lauldes
Wennad mõisa pidajad tooge
Kõik wili turole ja pidage
meie üles pidamist, siis ka
meie saame siin oma tööga
hiilgawa lõppuni jõudma.
sest teie teade et mitte
saab kõik oma isamaa poegate
pästmiseks tarwidatama.
wennad nooret kui isa
wanad rinnat ette ja kõik
tööle sõda kuni hilgawa
lõppuni see on mino
soow
kirjodatud Austrijast 19 18/III 17 a.
Juhannes Sommer.
112 117
Saadud: 29 MRZ.1917
Kõrgesti auustud
posti mise talitus
palun Teie nõnda lahked
olla minu soowis Teid
auusase lehte üles
trükita kõige auu jo
auustusega
Tervitan Teit armsad
wanemad ja õed soowin
Teile rõemsaid pühasit
wastu wõtta ja kodu maa
neiutelle soowin head
muna õnne ja head
terwituse soowi saaki
Austadud Postimees
saadud: 24 Feb. 1917
Palume teid nii wäga
lahke olla ja oma auuväärt
lehes wähe ruumi lubada
meie terwitusele kallile
kodumaale. Su soowime
teile ja teie armwäärtlehele
tulevikus head edu töötada
Eesti kasuks
aupaklikult L. Sepp
Haigemajase terwitame
kallid kodu rahwast, maad
ja ise äranis Eesti inimesed
sugu ja palume nendega
kirja wahetust.
Tervitame kallist kodumaad
Üli armast Taaralaste asupaika
Auustatud "Nooresoolehe" toimetus.
Katsed, esimesed, noored, nõrgad, sihita
tööd ja see on kõik! Kõik, mis vaene
laps pakkuda võib. 7 salmikut pistsin
paberisse, seitse nime alla - kuulsus
kuulsus aga võib minna paberikorvi ja
ka trükimusta väljakannatada - nimelt
minu kuulsus: -emb-kumba - olen
kõigega rahul. Ei püsi ka siis veel
paberikorvi otsusega: taimest kasvab
puu ja mida vanemaks sa saad, seda
rohkem sa õpid, ütlevad vanasõnad,
Esimesed, kui on nõrgad teised vähe pare-
mad, - inimene õpib - lõpulikult jõuavad,
sadamasse toredad laevad, trööstin ma,
Noor olen nooruse elu on vallatuslik
ajab mõtlema ja unistama. Umbes 1 1/2
aastat tagasi asusin töö juurde, vili
on suur esimene lõikaja on "Noore-
soo leht." Kui ta aga küpsenud vilja
leiaks! Eesti Rahva Museum
Et "Nooresoolehes" noorte tööd aset
leiavad on vist tõsi. Aga missugu-
sed? Võib olla, et "Kadunud suveöö-
de laul" ja,"Kas mäletad?“ ei ole mait-
sekohased "Nooresoolehele". Kui ehk nad
Ühingulased.
Katke pikemast jutust.
Joh. Eomois.
Ühel pühapäeval pärast Jaanipäeva oli Kivisaari
asunduse poissmees, asunik Lepistu Karla ruumi kokku
kutsutud raadio ühingu asutamise koosolek. Teati küll
rääkida, et Lepistu Karla võlgades ägab, ent kust ta
raadio ostmiseks raha mõtles hankida, seda ei osanud
arvata keegi.
Juba olidki määratud ajal naaberasunik Rääbuse
Jaan ja pisut kaugemal elav käsitöö kruntniku
Teiba Aadu poeg Jüri jõudnud Lepistule. Oodati ja
vesteti kolmekesi saalitoas juttu heinategemisest ja vilja-
kasvust. Kuna ootamisel siiski paremaid tagajärgi
ei olnud, hakkas Lepistu Karla rääkima kaaslastele
raadiost ja tema häädest omadustest, millest ümbruskonna
tuusad ei oskavat sugugi lugu pidada. Kirus siis
saadud: 4 FEB.1917
Palume lahgesti Teid, omas austa-
tud lehes "Postimehes" järgmiste
ridadele ruumi lubata.
Praegu T... linnas tagawara
polgus teenites, terwitama kõiki
kodumaalaisi, sugulaisi, sõpru
tutawaid, weel iseäranis Eesti
neidusid ja soowime kirjavahetust.
Johanes, Reero, Jurjewest.
Karla, Uibo. Keenist. W.
Johanes Kristal. Tallinast
19'28 17 as. Weike
Eesti kolmik ühisus
28mal Septembril.
ja "Elu" toimetus.
Palume teid meie
järgmiste ridade jauks
Tervitame kõiki kodu-
maa sugulasi ja tu-
tawaid neiusid ja peiu-
sid kaugelt were väl-
jalt, kus maa hoigab
taewas hiiglaste rak-
satuste käes katkeda
ähvardab. Ja palume
et meid oma südame
palvetes ära ei unus-
mitte teinud. Et mul aga 2-3 nädala jooksul kuidagi
wõimalik ei ole neid asjaolusid isiklikult waa-
tama minna, siis saadan teated ainult Käru
kohta ära.
Lelle mõisast ei tea ma midagi kirjutada.
Küll olla aga Wändra klaasiwabrikus palju Saksa
töölisi ja moonakaid, keda sihikindlalt sisse
toodawat. Ehk on juba Wändra mehed nen-
dest teadustanud.
Kärus, 15 mail 1914 a.
AugRaud
võinud, piinav koju igatsus käis igal pool ta kaasas ega lahkunud-
ja Tommi pidi veenduma, et ta soolakõrbe merikaru hinges tundeid
ja kohti oli, millede olemaolemisest nad isegi enam ei teadnud.
Nii tuli, et Tommi asus kodumaale, aga mitte koduranda -
kartes tõtt. Ammugi oli ta kaotanud iga lootuse veel kuulda kodust
midagi head. Ja nüüd elas Tommi nii kuidas elavad teised tuhanded
temasugused kelle kodu on olnud ookean ja kelle haud saab olema mere-
sügavus.
Ta elab üksi oma majakeses, mille ta omandanud ja käib merel
kalapüügil, seda ainult ajaviiteks, sest raskete elukombetega
Tommi on oma pika teenistuseea kestes omale väikese vereandluse
kogunud, mis talle mureta elu võimaldab. -
Oli saabunud ammugi öö, kuid Tommi istus kivil ja uneles ja
mõtles ja ta ei suutnud isegi enesest aru saada ega enesele aru
anda mõtete ja sündmata ülespidamise üle, mida ükski õige
merikaru enesele lubada ei tohi.
- See vana kapten ... aga õigus, endisel aegul olid nad tundnud
koosviibides mõndagi igavat tundi kiiremini kaotavat. Aga need
olid möödunud ajad, neid ei tuletada enam meelde... sarnaseid asju
enam mitte vanade merikarude vahelises vestluses. Mis oli vanamehel
viga? Kes õige merimees, see ei pane end teise minevikku puuduta-
mise läbi maksma vaid teeb seda ausas kahevõistluses luiske ju-
tudega hulkade päältkuulajate ees.
Ja Tommi ei saanud lahti tundest, mis ütles, et ta lõplikult
siiski vaid üks suur argpüks on olnud...
Istus Tommi üksinda kivil ümbritsetud öisest vaikusest. Ta kõrval
kohas meri oma alatist leina laulu lõputa haudade, mis ta eneses
peitis - Tommi kuulas seda kohisemist innuga, see tervitas teda
hommikul esimesena kui ta ukse ette lävepakule istus, et rahuga
üht piibu täit tubakat suitsetada; mere kohisemine oli talle ka õhtul
viimane jumalagajät, kui ta korraarmastaja inimesena end ööks
kinnise uksetaha oma muuseumisse lukutas, sest Tommi maja
sisemus kujutas eneses, kui kunagi õigel merimehel, väga korraliku
muuseumi.
Öö vaikuses kuuldusid sammud, see oli vana kapten, kes koju läks.
Nähtavasti olid tedagi ta mõtted rannal kinni hoidnud poole ööni. Kapteni
alles noor ja terav kotkapilk leidis pimeduse pääle vaatamata Tommi
üles. "Halloo! Tommi, näib nagu poleks meil tänaseks ööks rahu
lubatud. Asi on see, et sain pojalt kirja... jõuab homme siia.
Head ööd!" Sammud kaugenesid. Siis kriuksus kusagil aiavärav,
Ja vaikne juulikuu öö laotas omi tiibu üle ranna ja mere. Need tun-
dusid olevat ilmalõpmata suure rahu tiivad, nagu ei puutuks see temasse,
mis peitub nende inimestelaste hinges keda ta katab.
- 4 -
juba ees mitmed teised koorid. Sõlmiti tutvusi,
ja hirmutati pasunatega linna voorimehi ja tehti
muud nalja. Üks naljahammas, nähtavasti mõni linna
hulgus, oli vaksali katussele roninud ja tahtis nüüd
sealt toredat ja algupärast kõnet pidada. Inime-
sed jäidki huvitusega kuulama, kuid kardavoid
vedasid mehikese maha. ja Vist rändas see pidu
"esikõneleja" pokri.
Ei kestnud kaua, kui Ülemiste poolt
rongimürin kostis ja uute pidulistega Tallinnasse ki-
hutas. Tulejad olid enamasti Rakvere ümbruskonna
koorid, kes Rakveres kontserti olid annud. Rahva-
murd vaksalis oli veel suurem kui eelmisel õhtul.
Vaevalt jõudis politsei inimesi tagasi suruda, et
lauljatele teed teha
Umbes tund aega hiljem tuli uus rong.
Ja vaevalt oli raudruun ohjad trammile tõmma-
nud kui uus puhang pidulisi jaamaesisele pais-
kus. Askeldati veel vähe aega, saadeti kraami kor-
teritesse seati tegelased rongi ja mängiti ja lauldi
keisri-laulu. Vägevalt ja vaimustavalt kõlas laul,
et isegi Kalevi kaljud värisesid ja Soome-lahe
veed virvendama pani. Ja vaimustuses oli nagu
pisut häbi, et vene ammetikandjad su peale, kui
võõra, kui tõrkuja rahva peale vaatavad.
Kaua mängiti keisri-laulu, kuni viimaks
pikas rongis koorid "Lootuse seltsimaja ette sam-
musid. Meie koor oli rahvariietes. Samuti olid ehti-
nud end Kanapää, Väägvere ja mõned teised koorid.
Nähtavasti meeldisime tallinlastele oma riiete al-
pidamata imestushüüdeid ja kiidusõnad
"Lootuse" ees peatus rong. Kõik koorijuhid,
lipukandjad ja teised nimekamad tegelased läksid selt-
simaija, kuna meie välja jäime. Seal antud korteri tähti,
eeskavu jne.
asto saab: Raha himulisele maja
peremehele ära andma. Kohus on mõistnu
wälja maksma. Se on täitsa ülekohus
meil siin Eesti meestel üles näitatud.
selle maja pere mehelt.
Nõnda siis armsad Eesti wennad ja õed
ärge mõistke hukka sõja meeste
perekondasid: aitake neid ehk meie
küll oleme iga minut se 5 kuud.
wõitelnud Keisri hera ja Jumala
abiga muidu ehk oleks mitmet
linnat ja majat ahewaremet
olnut - lõpetan oma kirja õnne
soowites kõikile Eesti wentatele ja
odetele: omast valuvikast südamest
elage heaste: Jumalaga!!!
terwitates; Johann Kuus:
palume südamest ära trükida
küll ära tasume auusasti kui Jumal kodu-
maale aitab:
Kiri tegewast sõja wäest
23 MRZ.1917
W. A. Postimehe tallidus,
palume nende ridadelle teie a, w.
lehes ruumi leida, kõige pealt
soowime õnne teile wabatusega
ja uue vahwa walitsusega,
kõigile Eesti neiudele ja peiudele,
kõigi sugulasdele ja sõbradele
ja ühes koos terwe Eesti rahwale,
lubage teile kõigile õnne ja jõudu
soowida, meie wana ja ülekohduse
walitsuse wastu wõitelda,
ja meie uut wabatuse vahwa
walitsust toetada ja õiged korda
ka rikkaid peremehi, kes uueaja tehnilisi leidusi ei
oskavat hinnata nagu seda rikas Kuusiku peremees ja
teised tema samased.
"Noh, ütles Jüri siis naerdes - kas sina ei tea, et Kuusiku
peremehel vaja ju tütrele kaasavara koguda, et mõni
Tõrvapalus elav Kraavi Kustase taoline vanapoiss võiks
temale kosja sõita.“
"Kas Kusta on tal siis kosjas käinud?“ küsis Karla uudis-
himulikult ja jutt siirduski raadio alast hoopis teisale.
"Tohoh! - imestas naaberasunik Rääbuse Jaan, kas
sina ei teagi veel karjasõidust midagi; kõik asundus
aga juba teab. Kuula Karla, lased viimati ta omal
käest libiseda."
"Ah mingu! - heitis Karla ükskõikselt käega - mina
juba Kuusiku Lindat ei kosi - on paremaidgi. Aga kuidas
Kusta, see igavene kägarik ja näljarott, julges talle
kosja sõita? Kas Linda välja ei virutanud? Muide
paistab ta ju olevat niisugune tulihark? päris Karla
Avinurme
Lähemalt omapärasest vallast.
Sügaval metsaparis asub see vald kaugel
linnadest ja alevitest. Puudusid tal viimase
ajani ajakohasemad liiklemisvahendid. Küla-
teed olid suvel viletsad kevaditel ja sügistel
koguni täieliselt läbipääsmatud.- Ainult talvel
võis kergete regedega üle saade ja rabale, läbi
kännustikkude ja, padrikute välisilmaga ühen-
dust pidada. Sellastes tingimustes on Avinur-
mes hoidunud palju vanaeestilist algupära,
vanaaegsete kommete ja moodidega.
Kust on tulnud Avinume nimi:
Minevikus aastasadu tagasi tulnud sise-
maalt lesk mees kolme pojaga ida poole, et uut
ja rahulikumat elukohta otsida. Jõudnud nad
Peipsi läänerannikule, praeguse Lohusuu jõesuhu
ja ehitanud sinna maja. Pea aga hakanud vene-
laste ja teiste naabrite röövretkad asundust tüli-
tama. Mees põgenenud oma poegadega siis jõe
kallast mööda üles poole tunginud läbi metsa-
de ja jõudnud lõpuks praeguse Avinurmeni.
Jõe ääres olnud siin laiad heinamaad - nurmed.
Mehele meeldinud säärane asukoht ja ta ehita-
nud siia uue asula. Poisid olnud agarad kütid,
kuna vanamees ise kalu püüdnud. Ja kalu olnud
siin nii palju, et käegagi neid võinud tabada.
Palju olnud eriti just haugisid või havisid,
ehk
Seepärast hakanudki nad asundust Avinur-
meks kutsuma.
Nõnda jutustas üks vanaeit Avinurme
päästetud, aga olime kõik puu paljad. ja ka
kergeld
mõned tulest haawatud, ka mina pahemast
kaest, jalast ja kõrwast. Aineline kahju on mõnel
suur, ühel olewad 500 rb ja tõisel 35 rbl raha ühes
olnud ja sisse jäänud. Tule hakatuse uurimisel
läksid arwamised lahku. Ühed utlewad et tuli
ahju torudest olgedesse paasenud, teised jälle
et wene poisid kaardi mängus tüliga lambi
olgedesse ümber ajanud, mis kül õegem näitap.
Nüid istume juba kolmad päewa, wäikse
ridega palja jalu ja palja peadega teiste
palatide al tuule warjus ja ootame staabist
abi, sest oträti ladus tarwlike riideid ja
saapaid ei ole. Kunas abi siia jõuab ja
mis meist pärast saab on täädmata, kodu
ei taheta lasta. Nii on siis minu lühike
aga tõe kirjeldus meie hirmsast ööst.
Palun auustadud toimetust kui soodus lu-
bab ja ruum kannab seda ära trükida
selle pärast et ehk kõrwald kodu joudnud juttud
liialdud woiwad olla, neid korwale tõrjuda.
Kõikide soowil. Hans Tõlp
Kõrgest austatud
lehetoimetus palume
teid nii lahke olla ja neid
järgmiste ritadele
ruumi lubada
nendega terwitame
kodumaalasid ja
palume kodumaa
neiusid meile kodumaal
kirjutada. Meie aatres
Saadud: 15 OKT 1915
Teie poolt kingituseks
saadetud lehe saame
korralikult kätte.
Tema on meie ainuke
trööst ja alatine
seltsimees
Selle lahkuse eest
ütleme Teile tuhatkordse
tõuu
August Pill, Eestlaste
nimel
kese pakikese ja andis selle Džildale ühes persikuoksa-
Džilda hoidis kätes oma armsamat. Äkki pehmus
ta kangestusest ja hakkas nutma; ta oli pöördunud
jälle sesse maailma Džino südame juure.
See ei juhtunud sel maal ega sel ajal.
Oli täidetud südame-tõotus.
Tõlk. K. Aben
marsisime mõned ringid ümber oma elu
pisarad, mis maha kukkusid, weeredes, kui
pärli terad. Ehitasime ka igawese mäles-
tuse samba, lauluga, langenud wabaduse
wõitjadele kes oma rinnaga teed läbi murdsid
nendest müüridest, mis mittu sada aastad
oli ehitatud ja kuulipildujadega kindlustedu,
Lõppuks hüüdsime! weelkord uue riigivalitsu-
rele huraa... ja otsata huraa...
langenude wabaduse wõitjade kalmu
küngale ripputasime pisaratest peal kirja,
hinga sa rahus hiiglase rind! su
kalmul laulku wabaduse lind.-
Elage kõik hästi kallid, kodumaal ja
ootame aega rõemuga, millal paistab
endine rahu päike ida serwal ja millal
laulab jälle ööpik oma armast laulu
kodumaa metsades ja orgudes, et siis meie
kõikide jalg wõis sammuda eesti rohilisel
murul, Elagu wabadus elagu uus riigiwalitsus
kirjutanud Rudolf Kool
Ausdatud Postimehe toim.
Awaldame Teile oma
südamlikku tänu!
Soomest. Oleme senini
lehet korralikult
kätte saanud;
August Mehine, Willem
Sedrik ja Andus Riin
Kouwolas 16 VI 15
ärgu olgu teie südamed kiwised
ärgu jägu teisd ükski tallitus puutumata
ega ükski wõimaluse pilk tarwitamata
kui meie ühineme siis meie wõitame
üks ulga wastu ei jõua ärge pange
oma majasid luku ärge keelage
sisse minemasd ühel wäsinul sõjamehel
et kül ehg teid tema wäsinud sõnad ei
uuwita tema saab wisd teile kül igaw
olema tema on tulewane kodanik ja
tuleb teile kaugeld rõersild külasse
Peeter Enno.
30 minutid tagasi las kis waenlane
kihwti kaasi maskad on meil peas lõppeks
kiiresti kirja halb on hingata
minu adres-
Kõrgem algkool (V ja Vikl), apteek, kaks kauplust,
arst j.t.
1910. a. paiku avaldas Avinurme suurt
kasvamise dendentsi. Siis tekkisid Seltsimajad, valla-
maja, hulk eramaju, veidike varem kirik ja teised
hooned. Avinumest oleks vast peagi alevik
kasvanud, kuid uue Sonda-Mustvee raudtee ehi-
tuse järele hakkas ehituspalavik Avinurme vaksa-
li juure valguma. Nüüd, paariaastase ehitus-
hooaja järele on vaksali ümbrusse tekkinud
mitu kauplust, paar teemaja viinapood ja hulk
eramaju. Ehitusel on praegu üle paarikümne
maja. Kuna Avin. vaksal ja vallamaja ainult
ühe-kilomeetrilise distantsiga on, siis on loota
et, vana"alevik" ja vaksali asula peagi kokku
sulavad.
Seltskondlik ja hariduslik elu.
Seltskondlik elu ei ole Avinurmes eriti
intensiivne, ei ole ka kurtmisväärt loid. Pää-
tegevusena domineerwad igapühapäevased peod
tantsuõhtutega nagu see mujalgi Eestis veidi
keskmisest tasapinnast mahajäänud valdadel oma-
ne. On korraldatud ka kursusi ja kõneõhtuid, kol-
me aasta kohta umbes 1-2, milledest aga osavõtt sage-
ligi elav. Eriti elevusrikkana õnnestus karskus-
selts "Edu" poolt korraldatud 1925.a. kehalise
tusel. Muide pidudest ja tantsuõhtutest on ikka
rohke publik huvitatud, kuigi neis midagi väär-
tuslikku ei pakuta. Soovitusena märgiks, et
na-
Avinurme seltskondlikud ja haridusjuhid rahva ela-
vat osavõttu tasuks ja parema eeskava pidude-
le tooks.
on; selle jagamise järele saime
lõunaks kohe esimese kapsta
suppi, liha porstjoniga, mis
heasti maitses; leib on meil
prii ninda palju kui keegi
pappi ja sealt wõtame kui himu
on, peale lõunad tegime ka
kohe esimese marshirowka,
heasti läks et kiita saime.
"Teie Eestlased õpite tunniga
rohkem kui siin endised terwe
nädalaga" Täna peame kõwasti
pühapäewa, kuni kella 2ni siis
jälle marshima. - Et oleme mitmed
äri mehed siin, kes oleme mitmed
aastad Postimehe toimetusele
mitmedgi aastas üle 100 rubla
kuulutustega osa maksnud, siis
- 6 -
Andžolina jooksis Džilda tuppa:"On! on! Läki
välja kaema!"
"Kas Džino on?" Džilda kargas üles.
"Pungad õitsevad! pungad õitsevad! Sääl all-
pool, järve ääres, kõik puud roosakad, terve org
täispuistatud!" ning ta tormas välja.
Ärevusest värisedes hakkas Džilda rõivastu-
ma. Andžolina jooksis taas tuppa. Ärevaid jooks-
misi ja huikeid kuuldes tuli Džilda ema, signora
Asunta.
"Kuhu sa nii kiiresti lähed? Mis sa teda nii
lehvitad, Andžolina?“
"Ma lähen vaatama, kuis orus õitsevad persi-
kud. "
"Sa külmetad end, tütar, parajasti hakkas
lund sadama. Kas siis sina, Andžolina, ei näinud
ja ei öelnud?"
„Ma ei pannud sugugi tähele,“ vastas Andžo-
lina.
"Olgu lumi! roosad õied pole kunagi nii
ilusad kui valges lumes, tähed pole kunagi
nii heledad kui pimedal ööl," - ning Džilda
jätkas rõivastumist.
nüid umbes 1/3 rbl. wõla tasumist, mis
seemneks wõtnud. Ja ei ole temal praegu minu
nägijad kelle peale tema võist põhjendada oma
kaebust. Aga weel mis on tema peale isa surma
antud, sell 22 Nowembril se. a. nõudmise asjus
päiva. Ja nüid palun teid wäga auustatud Jurist
mulle teadustada, kui Eesti sõjalasele kes praegu
tegewuses olen. Kas on temal võimalik praegu
seal kaebada wõi mitte? Ja mill kombel wõin
mina peale algada temaga, sest minu on ka
olen kumbermangu lehest lugenud, on walitse-
mida teie isegi juba teate, et kuhtu käimine nende
isikude wahel seisma jääb, kes tegewes sõjawes on,
kuni sõja lõpuni ja peale selle veel kolm kuid.
Ja palun wäga austatud herra Jurist minule,
teadustama millega mina pean peale hakama
kas pean ma palwe kirja andma kuhugi, wõi midagi
muud ette wõtma? Ootan teilt wastust.
Kõige auustusega:
Samuel Torop
Tartu Postimehe
toimetus.
Palume Teie auwäärt
lehes järgmisele kuulutusele
ruumi lubata
Soojemat tänu
Räpina
Ühistöö Neiudele
jõulu kingituste eest.
I se Ratsa polgu
Majanduse jaoskonnd.
Petja.
Eestlased awaltame
sügawaid südamest
sõjamehelik soe tänu
et meile lehte saatate sest
lehd on meil ainukene rõemus-
tus kes meile sõjasd ja kallild
kodumaald teateid kannab.
Tänu awaltajad J. Kuusik
A. Raudsep. M. Kõiw.
Albert. Witebiskis 1915 as.
1sl. Ok.
seal põletab teda päikene tema jääb
kui rehe põrand temast ei tungi enam
ükski taim läbi tema wärtus on katund
tema ilu on katund tema taimed wara-
sed on kui kiwi katte all nad nutawad
sala sõnu rääkites pimetas külmas
maapõues millal tuleb jälle kewad
millal peaseme ära meie wälja
päikese alla naad tunnewad igawad
piina naad ootawad nad loodawad kas
ei tuleks ju ommeti see ilus ja
ammu igatsetud kewad mitte nii
karm ja wallatu kui minewiku kewad
see maatük oli ilma peremeheta,
ilma korraltajata temasd ei taheta
mitagi saada teha ei wõtnu keegi kor-
raltada teta üiti kõlbmata maas.
lasuw talw kadus küll oli ta pik ja
piinlik külmakrad tõusis märatuma
kõrkuseni lume tormit matsid mää-
ratumad ulkad oma alla maa jäi
Samal kooliõp. oli aga kellegile 32 rbl.
maksta, ja ta palus tallitajat seda wõla-
nõudjale wälja maksta. See ei teinud seda.
Nüüd wõttis nõudja täitmise lehe ja kirjutati
kohtu poolt, ilma ette ütlemata kooliõp. 2
looma ülesse, sel põhjusel kooliõp. wõida
Kraami ärapeita (?!) pealegi et temal tulewa
aasta palk maha wõeti! Ja waene kooliõp?
Ta pidi seda rahuliste sündida laskma,
Mis siin teha on? ole aga wait ja kan-
nata; nõnda kõige asjaga. Tüli ja segadust
kooliõp. teha ei taha ega tohi-
Kooliõpe abinõude nõudmist ära awalda kel-
lelegi... seda ei panda tähelegi. Olgu nüüd
kuda on: Ometi tunneb süda sellestki rõemu
kui "Postimees" "neile" wahel kolli teeb, et nad
kord ju walgust nõudma hakaksiwad!
Awaldada palun siit mitte ühtegi, kui siiski
kooliõp asjas nõuu tuleks, katsuksime ometi.
Et mina lehte edasi tellin, kui Jõhwi ehk Rakwere
sõidan - siis palun teda ikka saata aga
Kestla kooliwanem hra M. Tomson.
paistet kartes; kadusid kõik meie
Wana irmu walitsuse liigmet oma täited-
ut tasgutega, ja jätsid meie krehnungid
ära segatud paberi unikude ulga.
Nüid Istume ja puhkame oma waewatud
nimetud pooleli illma tööta ulgutes ja
ute peale, mille peentrad ja raiad lootuse
järele warsi lume alt paistma akkavat,
juures nutab, mille käed meie esemele
sahka kanda jõua.
Antku Jumal ise nüid meie Uue waba
Walitsusel jõudu ja mõistust aru saada
et illma leiwata kaduwat kõik ette
wõtted.
5. Roodu töö pataljoonis 5 rootus.
1917 a.
Tartus, 1. VI, 28.
V.a. "Postimehe" toimetus.
Palun käesolevat tööd teie
l.p. ajalehes avaldada ja tasu alla
arvata.
Erich Ernits
Kui keegi Ratnik oma puuduliku
terwise üle kaebas ehk tohtri abi palus
sellel anti pilwega tagant järele ja saat-
eti tööle, kui keegi oma oma viletsa
riiete üle ehk puuduliku söögi kohta
kaebama juhtus, sellel olli kortsas ehk
tundide wiisi roodu Isanda kalesi
juurte wahti pidama küllma kiwi ja
läbi tõmbawa aluses,
Mõõda läinud Jõulu pühataeg selletas
Pataljooni komontöör, et et teie töö
raha mis lubatud olli 37 1/2 kopikad
18 kopika peale maha wõetud, et selle
üle nurinat ja kaebtusi keegi tõsta
ei julge, ja oma koduse Naise ja
lapstel kirjutage et meie sööme
piima mett ja pränikuid, et nemad
rõemsad on.
See Uue seadu ja walitsuse walguse
Pihkwas, 5 Aprillil 1915 a.
Postimehe tõimendust pa-
lun ligemas lehes minu
sugulastele, sõbradele ja
tuttawatele täedustada,
et mina ühe siberi küti
polgu roodu komander Kap-
tan Joosep Hansu poeg
Rets, pärast suuretuki kuu-
list põrutud pead parene-
mist, jälle oma polku te-
gewa sõjawäe rinda taga-
si sõitsin, kõigile siia jäe
watale head terwist ja pa-
remat elu järgi soowides.
Aupaklikult Kapitan Rets
P.S. wõtan osa juba sellega
kolmandamas sojas: 1900 a. Wene-
Hiina sõjas, omatahlikult sin-
na 118-nest Schuiski polgust minnes,
olin seal 22-ses ida-siberi küti
polgus: 1904 -1905 a. olin Wene-
Jaapani sõjas algusest kuni lõ-
Jan. 1915
9/15 14
Aulik "Postimehe" toimetus
Palume teie lehes nende
ridadele ruumi lubada.
Kallid kodused rahvas.
Teie kirjadest loeme meie
siin sõja wääs, et teie
kodu meie eest wäga
palwetate. Kallid omaksed!
Ka meie palwetame siin
wõitluse wäljal. Ja meil on
peaegu igal ühel laulu
raamat kaasas. "Aga kallid
omaksed!" Mis aitab see
palwe kui meie enne oma
waenlase eest palume!
eesti keelest aimugi ei ole.
Missuguste alatute abinõudega
see korda on saadetud on päris
häbistaw. 29 juunil käis
Werska kihelkonna saatkond
Pihkwa ülem-piiskopi jutul,
andis palwekirjad ja wolitused
ära ja piiskop on lubanud
eesti keele oskajat preestrit
määrata, aga nüüd kuuldub
kõrwalt, et saatkond on
Pihkwas wale teele juhitud
ja ei ole piiskopiga kokku-
gi lastud: arwata saadikud
teda ka ei tunnud,
nonda siis kõik paberid
kaduma läind. Nüüd
- 5
paljast rinda ja sõnas nagu kahetsedes:
"Surnud!"
Teine aga katsus külma kätt ja ütles:
"Milline rasvane käsi!“
Laadamöll kees edasi. Rahvahulgad voola-
sid ühe poe juure ja teise poe juure käisid
tsirkuses ja karusselli juures. Ei vähenenud
põrmugi rüselemine. Mass trügis, mass su-
rus, mass taganes, mass veeres mass röökis.
Igalt poolt kostsid hääled ja sõimlemised
Potrjonkovi kampa taarus lällutades
präänikukaupmehe juure. See tegi mesimagusa
näo, kuid hoidis kõik kümme sõrme valmis, et
hulgustest kaitsta varanatukest. Potrjonkov
nimelt ei küsinudni luba, vaid ahmis suhu
ja tasku, ja mis üle jäi, loopis laiali. Kui
aga raha küsiti, lubas ta poekese uper-
kuuti järve lükata.
Kuus rubla kuusnümmend kopikat" uri-
ses Potrjonkov, "seda raha näed sa ükskord põrgus
vanatont"
Poisid pistsid kooris naerma ja tüdru-
kudki itsitasid kõrvalt. Kaupmees aga käänles ja
väänles leti taga, kiskus habet ja neas Potrjon-
kovit ja ta kõlvatut kampat.
Ära torise lontrus lurjus, tõbras, hul-
gus, varas," sõimas Potrjonkov vanameest. "Täna me
sulle ei maksa. Ei maksa ka homme, ega ülehom-
megi. Ei maksa seda kunagi, Eh, vennas, kas kuuled,
kunagi ei maksa me seda sulle.
"Minu präänikud, minu präänikud", kiunus
kaupmees. "Kuus rubla kuuskümmend kopikat!
Ptui, kui mahavisatud."
"Eh, eh, eh," naeris Potrjonkov, "ära nuta
papakene, ära nuta. Hoia aga silmad lahti ja
ainult Postimeest lugeda.
Ta on meile nõnda
waimusse jäänud et muid
lehdesid Teie ausa ja
lugu peetud lehe kõrwale
hinnata ei jaksa.
Weel kord Postimehele
head rikkast tulewikku
ja kõike soojemad wastu
tulekud, igas Eestlaste
külades talutes ja igas
wiimases sauna urtsikus.
Uuel aastal
Terwiduste saadja, kõiki
sugu wentade nimel.
Eduard Kurg Tartumaalt
Ahja wallast
Sõja wäljal sel. 19 XII/22 15
- 12 -
Nii tunneb, mõistab, elab läbi Dorian Grei
ilu, kuid tema hing sureb. Tema hing on külm
kui jää. Ja inimene võib olla suur ja peentund-
lik esteet ja ühtlasi võib olla tõesti külm nagu
jää.
Ent suur kunstnik, suur luuletaja, ei saa
olla külm, ilma sügava hingeta, ilma süda-
me soojuseta.
Suur luuletaja võib olla ainult inimene,
sügava peentundlikkuse ja sooja hingega inimene.
Ta peab tõesti armastama seda, mis ta kunsti
huvita ei või ta midagi intiimselt mõista ja
õieti kujutada. Ning armastada võib ta küll ilu-
sat, küll inetut. Nagu ema armastab oma last,
olgu ta ilus või inetu ja kelleletema laps on kõi-
gest armsam ja ilusam, samuti kunstnik ja
luuletaja armastab kõike, mis teda huvitab, köi-
dab, soojendab, vaimustab, näeb suurema välise
inetuse juures sügavat sisemist ilu. Hilpudega
-2 -
valge udu, mis kui piim mööda mäekülgi ja metsa-
tükke ikka kõrgemale ja krgemale tõusis. Kuradil
ei olnud see murueitede temp sugugi meelt mööda
sest teatavasti ju põrgus sääraseid niiskeid vesiaure
ei sallita. Paharet aevastas ja puhus kangesti enese
ümber, et udu vähekesi tagasi tõguda. Näis aga, et
kõik olevused sarviku toredaid plaane tahtsid luhta
ajada. Ja murueitki kiusas täna öösel teda mis kole.
Siis juhtus, et va vanake kuu nina pilvetagant väl-
ja pistis. Öö läks valgeks ja lõõskavad maituled.
kahvatusid. Sabasaksale ei ole küll kunagi see läi-
kiv vanapaiss mokkamööda ja alati kui kuu taeva alla
tõuseb, katsub sarvik, et aga põrgusse tagasi saab.
Kuid täna otsustas ta kuud veidi narrima hakata.
"Vaat' mis" arvas paharet, "mulle näib, et
sa oma silmi täna sugugi pesenudki pole."
"Kuis pole pesenud?" imestas kuu jämeda
bassihäälega. „Praegu vast tõttasin pilvetest läbi.“
Mis? Kas ta siis veel küllalt ei läigi?“
Kurat juba rõõmustas, et vanapois ta sõnu
nagu uskuma hakkas. "Mis siis", vastas ta hoole-
tult ja kehkis savaga pealetükkivat udu laiali,
"mis arvad, et mind või ilmarahvast petta tahad?
Nagu näha, pole sa kuigi puhta töö päält tul-
nud, sest ega's sul muidu sihverplaat mus-
tusest otse ei lõhna,“
Muidugi polnud vanapoisil häda midagi.
ja sihverplaatki hiilgas nii päev, sest, nagu ütel-
dud, sõitis ta ja hiljuti pilvetükist läbi. Kuid nõn-
da on need ilma imelikud asjad. Siin istub edev
5. -
mind siin esimest korda suudled..."
Vahepeal oli orkester määratumas tempos
arenenud. Miski ei pidanud enam piiri. Pannilööja
ja saxofon on sirge nagu telefoni post. Ainult kass
näitab loidust, sest sadatpidi käänatud ja vääna-
tud sabajupp on täiesti tuimaks läinud. Ja muusi-
kus, ehkki suur asjatundja omal alal, higistab
kas või
end pehmeks, kuid häält instrumendile sisse
ei saa. Ka hällivoodis on laps uinunud ja ta aseta-
takse uuega - pisut metsikumaga.
Siis tehti pidule lõpp, sest orkestri revolvri-
oli laskemoon otsa saanud.
26/XII 14
Paki sain just Jõulu laupäew
kätte. ütlemata palju tänu
Täna see on Laupäewa õhtu on
meie roodu kord ette liinile
minna. Õhtul enne kui kuu
tõusis, läksime laskekraawi,'
need on need samad laskekrawid
kus paar nädalat tagasi
waenlane meie IIse bataljoni
ära purustas, ja kraawid
ära wõttis ja meie nemad
pärast tikkudega wälja ajasime.
Siin oleme kohe päris surnute
hulgas. Tuhanded waenlase omad
on Siin maas ja sadanded ka
meie omasid nende hulgas
kõik ootawad rõemuga et sõda
lõpeks ja ei looda sugugi nende
(sakslase) wõidu peale
Lehte palume edasi saata
Kärvab - vara jagamata.
Lipst (raputab veel isa õlast).
Ütle! ütle! kas sa kuuled!
Isakene, sulu silmad,
Need ei kae enam me pääle.
(Suudleb isa silmi.)
Suudlused neid litsku kinni,
Et nendesse liiv ei pääseks!
Hinga uue päikeseni!
(Laskub isa voodi ette põlvedele ja hakkab nutma,
käsi isa pää ümber sirutades).
Teine etendus
Needsamad Musta emata.
Vahi veel, vahi veel! Lõppenud on ja mi-
ne nüüd tea, mis ta mulle veel lubada tahtis?
Lipst. Ah, sina! - Kas kuuled? (Pöörab isast eemal-
Wäga austud Postimehe toimendus
Teie auwäärt ajalehe Postimees
pühade aeg kätte südamlik tänu et
kodumaa wennad ja õed oma isa maa
kaitsjaid ka kaugel were wäljal mitte
ei pole unustanud.
Sellega tahan ka meie wäe liinilt
maalt mõnd wäikest wahe juhtumist
meie ja Saksa wägede wahel teadustada.
Waiksel nädalal waikis ka meie ligikon-
nas laskmine (sest mõlemad pooled on
ennast kaitse kraawidesse kindlustanud)
harwa tuli ette püssi ja weel wähem
kuulipildujadega laskmist, nenda
18mal s. k. p. öösil tulid saksa kaitse
elust ja selle läbi määrab suurel määral meie
suhtumise maailmale. Sest sellest, kudas meie
maailmast aru saame ja tunneme, oleneb ka
see, kudas meie selle vastu end üleval peame, ku-
das meie elame. Nii siis on kunst ja luule
suur ja tõsine asi, sama tähtis kui teadus,
moraal, poliitiline või ühiskondline tegutsemine.
Küsimus, mis seisab kõrgemal, kas teadus või kunst,
on valesti püstitatud: nii teadus kui kunst ra-
huldavad võrdselt tähtsaid vaimlisi nõudeid.
See, et kunst ja luule võib olla ja tavaliselt on ka
kaunis, nõiduv, meeldiv asi, see ei tõenda veel
sugugi, et ta oleks vähem väärtuslik, kui teadus.
Kas võib siis teadus meid täiesti rahuldada, kas
suudab ta meile kõik anda? Teadus vaid seletab
seda, kudas teatavad asjad tekkivad, muutuvad,
mööduvad, surevad, kuid seda elavat asja ise tea-
ei võimalda seda tunda ja läbielada. Ja pääasi:
ta ei ava meile elavat inimese hinge. Selle avab
kunst ja luule. Ainult kunst ja luule.
Mälestusi IIIst laulupeost.
Ühe laulupeolase ülestähenduste järele.
Tänavu (kirjutatud 1880. a. sügisel) kevadel, juuni
kuu esimestel päevadel, tuli Tallinnast meie selt-
sile (Iisaku Muusika- ja Kirjanduselts) kiri, et 3. üldi-
ne ja ühtlasi 1. Tallinna laulupidu siiski 11., 12.
ja 13. skp. ära peetakse. Juba läinud talvel oli
kuulda jutte laulupeost. Et kaks eelmist pidu Tar-
tus oli peetud, siis kavatseti nüüd kolmandat Tal-
linnas pidada. Nähtavasti vaimustas seltskonna juh-
te sellele ettevõttele hästi kordaläinud Tartu läi-
nud aasta laulupidu, sest, nagu kuulda oli, otsus-
tatud juba Tartu laulupeo ajal järgmisel aastal
uut laulupidu pidada. Wahepeal aga jäi asi na-
gu unustusse. Iseäranis halvas laulupeo eeltöid
keisrinna Maria Aleksandrowna surm. Kuid weel
wiimasel silmapilgul oli keisrilt käsk tulnud
laulupidu siiski pidada. Et ammetliku põhjuse-
na keiser Aleksander II 25. aastast valitsuse-juubelit
nimetati, oligi see vast põhjus, miks laulupidu
leina tõttu ära ei keelatud.
Ka meie selts asus uuesti kiirele etteval-
mistusele. Ja juba nädal hiljem asusime teele.
Teisipäeval 10. juuni hommikul kogusime
kiriku juure ja säält läks sõit pikas vooris Jõhvi
poole. Vaimustus oli pidulistes suur. Mängiti ja
lauldi mahajääjatele ja joodi laulupeo eel-liiku.
Mitmed mahajääjad koguni nutsid...
Ilm oli veel udune ja tee oli kastest märg.
Hommikusse uttu jäi kirikutorn, kui vägevate muu-
sikahelide saatel meie pikk voor Jõhvi poolsesse metsa-
kuigi elavalt Eesti seltsis jne.
Viimasel ajal aitas lätistumisele kaasa
veel üks asjaolu, mis Eesti - Läti piir kaasa tõi.
mis varem oli väga elav juba sellepärast, et kõigil
küll lähemal (Missos, Vastseliinas, Haanjas, Rõuges),
küll kaugemal (Sangastes, Viljandimaal, Karksis).
Ja iga aasta tulid kauged külalised. Tehti ka
vastukülaskäike ning toodi endisest kodukihel-
konnast sageli isegi naisi.
Eesti - Läti piiri tekkimisega kadus see ühen-
dus peaaegu täiesti, sest piirist ülekäimine
oli äärmiselt raskendatud. Piiriäärsetele elani-
kele anti küll legitimatsiooni piletid, kuid ma
võin ütelda, et nende saamine ei olnud Alo-
linna eestlastel ka just alati kerge. Aga paljud
elavad piirist kaugemal kui 15 versta. Nad või-
sid ainult välispassiga üle piiri pääseda. Ja selle
saamine oli juba vaeva- ja kulurikkaks.
Siis nemad wala ametnikud
jowat henast purje ei tea
keta memat satawat.
Nagu näituseks ühet kes
Tegewas sõja wäes on "Tuleb
kätu kässk järele et
tõ kronu mula tõse mina
Ja üks mees ei sanut
kahte päewagi kodu ola
Tuli käsk järele ja mine
jäle kronu mula tõse tagasi
See on kõik nende lolite tegemine
Palun teit Austatut lehe
talitus seta lehe hete
otsa trügita.
ligatku küla. August Buck
lapsi sinna kooli saata, Samuti kirikus käia
või Eesti seltsi tegevusest osa võtta. Möödunud
suvel Alolinnas viibides kavatsesime küll üliõp.
keskel
Voolainen'iga Ilseni eestlaste mõnda rahvuslist
seltsi ellu kutsuda, aga jäi mõnede asjaolude
tõttu teostamata. See kavatsus peab aga lä-
hemal tulevikul täide viima. Samuti oleks sääl
kuna sääl pea terve vald eestlasi elab.
Ka Alolinna eestlastest peab ütlema, et
need perekonnad, kes Alolinnast ja Eesti piirist
kaugemal elavad, on enam lätistunud või õi-
gemini - lätipärastunud (sest lätistumisest sõna
Ja selle juures on ikka ja ikka välised olud
paratamata tegevad. Nii näit. paneb 20 versta
Alolinnast eemal asuv eestlane sageli oma
oma lapse külje all asuvasse lätikeelsesse kooli.
See on palju kergem. Samuti ei käida nii kaugelt
salaja omas kambris et kirikus arilik
Jumala teenistuses aga meil tuleb meele
sõna kuninga asjad peab salja pidama
aga Jumala tegusid peab tema auks
ilmutama ja meie ei ole seda teinud
nenta kui ütleb ta Jumalale tunistust
ohwriks seda ta nõuab kes ohwriks toob
tunistust se austab minu ja teeb teed
et ma wõin Jumala õnistust anda näha
rõõmuga aga nüd oleme meie Jumala
wastu igapidi raskeste eksinud mis läbi
meie tema wiha olla oleme lagenud sest
Jumal kääst on mõõk wälja tulnud mis
nud meste sugu hirmsaste häwitab
ja seda kõik watame meie wait oles
päält tema sõna oma selja taha
heites kui kau peab se kesdma sõda
ei ole mitte Jumala meele järele kui ta
ütleb Jumalal ei ole rõõmu hobuse wäest
ega meele head jala meste säre lutest
wait kui inimesed tema sõna järel teewad
mis läbi neile elu on tõutatud seda
kõik meele tuletates ja oma pattu
walu tuntes tulen mina waene kõlwatu
ema kõikite emate nimel teie jalge
aotoga "Нupmobile" Tähelepanu väärib kokku-
hoidlik "Sitroen" aoto, mis minimaalse bensiini
tarvitamise eest on viimasel võistlusel auhinnasta-
tud. Tema hind on ainult 5.000 latti.
Aotode kõrval on esitatud rohkel arvul ka moto-
tsikletid.
Ühisus "Vahrpa" on väljapannud humala ekstrak-
tid, puuviljast ümbertöötatud produktid, keedised jne.
Ettevõte on varustatud moodsate abinõudega
ja töötab spetsialist-tehniku juhatusel.
2. Riia puuseppade ühisus esineb Stiilse ja Kunsti-
lise korteri sisseseadetega, mis rahuldab tõesti kõi-
ge peememat maitset.
Tähelepanu väärib veel J. Bokumi harmoo-
niumi vabrik Leepajas. See vabrik on valmista-
nud umbes 100 harmooniumi, mis tarvitusel pää-
asjalikult Läti koolides.
Näitus-messil on esitatud ka Soome, kuigi
väljapanekuid ei ole palju. Puuduvad isegi
soome "pussid", mida otsitakse huvitusega.
Kirjutatud 3. Oktapril. 1916.
W. A. Postihi mehe tallitus
palun meije järkmeisi kulutuse
ritasid üles panta Sõja seljataga
wipites. ja jälle tule lini
minnes jätame armsaid vanemaid
ja sugawentasid jumalaga ja wel
esi äranis esti neijtusid. ja palus
esti neijutega kirja wahetusd.
ja meije atres 240.
"Matkame õige Tõrvapallu, tegi Jüri korraga ettepaneku,
natukene pikk ta küll aga tüdrukud magavad aida-
lakas ja Anu ikka on kodus.
"Tja maigutas Karla huuli, "tsipa varajane", ning
pöördus kõrvale ja hakkas kõhima.
"Kuidas varajane?"
"Nojah noh, või mis ma tahtsin ütelda... Ah soo! Mine
siis pääle, mul pole aega ühes tulla. Küllap teinekord võin
minna."
"Hää küll!" oli Teiba Jüri sellega väga rahul, kuna
tahtis
seda teed ta just üksinda paremal meelel ette võtta.
"Kahekesi on ikka soojem magada, ütles Karla, kellele
teada olid need Jüri teekonnad.
Siis lahkusid nad teinetese suunas.
Õhtu ämarikus aga liikus sama teed Lepiste talu poolt
Kuusikule nooremehe kogu, kelle peas pisitsesid juba hoopis-
teised mõtted, kuid milgil tingimusel mitte raadio.
72/99
Kodumaa neiusid.
wiibime praegu sõja-
wäe laatsarettis.
August Kattel Tartumaak.
Alfret Sander W. Maarjast
12/III 17
Kiri. Sõjawäljald.
Armas postimees; palun teid
omas auustatud ajalehes minu
wähestele ritadele ruumi lupada
waenu wäljald oma armsale
kotumaale;
Terwitan oma armast Eesti
pinda, armsaid sugulasi
ja sõpru ja kõiki armsaid
omakseid, tuhat kord olge teie
terwitatud ja hõitsewad õnne
soowime teile wäike Eesti
rahwas kõik meie Eestlased meie.
pattareist sel uuel aastal et se uus
aasta teile wastu waataks võemsal
palgel ja et jälle ka meie wõiksime
hanede parwed üle kaewikute lendawad.
Üleültse on meie asukoht nii suurepäraline
ja kindel et sõda meelegi ei tuleks kui
mitte Webruari kuul külmetatud jalad
ja sõrmed nahka ei wahetaks. Sellega
lõpetan kirja ja soowin kõikidele sõbratele
tuttawile rõõmsad kewatetulekut.
Ahja Metskülla kooliõpet-
aja Johan Kottissee
26 Märtsil 1915 a.
K A H. Palun teid ja olge
nõnda head ja trükkike selle
sõja mehe kiri lehte. On tema
palwe ja kõike palawam soow.
Ja tema tahab seta nunerd
et mina temale sõja wäljale
saadaks kas tema kiri. Olge nõnda
lahked ja tehke seda palwet pea.
Aupaklikuld Jaan Pedoson
Ahja Metsküllas
vana Sabile kuulsust jalule seada ja asutada linna
nõlvakutele laiad viinamarjaväljad.
Sabile asub sügavas orus Abava kaldal. Kalju-
dega piiratud ning kõrgete kallastega põhjatuule eest
kaitstud, paistab ta nagu mäerüppe uinunud. Valged,
punaste telliskivikatustega majakesed on surutud käga-
rasse üksteise kõrvale mäenõlvakule, justkui otsides
varju mägitormide eest.
Ka Sabiles on näha muistne linnamägi ja selle lähedal