Rahvusarhiiv/et_handwriting_recognition huggingface dataset:
jällegi kampa, aga vaiksem kui südaöine metsik
salkkond. Oli ju juhiks nüüd - surnu.
Nii kestis see valgeni, kuni noortel vana-
mehest isu täis sai ja ta kiviaiale heideti. Tuli
jälle kardavoi ja kattis ta vaibaga. Ja surnu juures
seisid kaks tundmatut, üks pikk ja näljane, teine
küürus ja väike kui sant.
Pikk katsus rinda ja ütles:
Külm!“
Lühike aga kobas surnu kätt ja sõnas:
"Milline rasvane käsi!"
Imelik, mis oli nendel näljastel mõttes?
ilma sõjariistadeda
kraawidest 4 meest kes ennast palusid
wangi wõtta, tõentades et meil wiina
küll ja küll on aga puudub leib ja
tema kõrwuline, järgmisel aol 19m
Märtsil tulid selles samas mõttes
neil suur söögi materiali puudus
on, nenda leidis meie käest kaks
julged poisi kes ka ilma sõja riistadeda
sakslase (leeri) kaitse kraawidisse
piilusid kus tõest nende üteluse
järgi suur toidu aine puudus on
kuit selle asemel pandsid meie
poistel pead täis kes kallutades
oma kraawi tagasi tulid, wangi tulnud
sakslased tähentawad et saksa maal
warsi on suurt isa maalist mäsu
lõppe, ei leida ühtegi sakslase
wangi kes soowiks sõda edasi
pidada
tori uuemad kirjad on nähtawasti Teil juba
teada. Sügisel sain naesemeheks; selle järeldu-
sel on kirjakirjutamiseks aeg kitsamaks jää-
nud, ja huwitus Seltside elust osawõtmiseks wä-
hemaks jäänud. Ka ei suuda ma kõikide uue-
ma-aja wooludega ja noor-Eesti jampsi-
mistega sõbrustada, mis nüüd hirmus laialt
maad wõtma tikuwad, sellep on mul nõu,
kõigest awalikust ja waimlisest elust eemale
jääda ja uuelaastal ka ajalehe kirjasaatja
kohusest lahti ütelda, kui jalg mind enne
hauda ei wii.
Kõige austusega K. Ruut.
- 14 -
Lipst. Peab päits läbi otsima. (Läheb voodi manu.)
Biern. Pea, lase mind! See on minu!
Lipst. Pooleks, pooleks! (Surub venna eemalle.)
Andi. Armsad vellekesed - ah või! Mis te teete?
Biern. Kasi minema, laperjalg! Mis sa segad?
(Lipstile.) Ja sina, noorem vend, julgesid vanemat
lükata?
Andi. Vellekesed, lubage ometi isakesel esimesel
päevalgi rahulikult puhata!
Lipst (tõmbab midagi päitsist välja). Minu, minu, minu!
Biern. Midagi! See on minu ja jääb mulle!
Lipst (leidu uurides). Ah, see on ainult isa tubakukott!
Biern. Noh, see olgu sinu pärimise osa. Kõik,
mis nüüd veel tuleb, saab mulle.
Lipst. Mulle pool, mulle pool!
Biern (leiab midagi päitsist). Ah, see on ai-
nult hari!
Lipst. Pea siis kõik omale! Ma loobun omast
sääduslikust poolest.
Andi. Armsad vellekesed, paneme enne
isakese lautsile! Kanname tema sooja kööki,
-3 -
peretütar praegu peegli ees ja naerab juba kogu
õhtu enesele kelmikalt vastu, kuna ilmale valguse-
andja, kelle nägu igaüks alati teraselt tunnis-
tab, kunagi peeglit näppu ei saa. Ja sellest
siis see tuligi, et ta kuradi sõnu kohe uskuma
hakkas.
"Kes seda valelikku võib uskuda", mõtles
kuu eneses, võib olla ta valetab, aga võlb olla
räägib ka tõtt ja siis on ju terve maiöö mokas.
Ta püüdis silmi pilgutada, ajas suu ammuli
ja puristas. "Ole hea mees," palus ta viimaks
kuradit. "Pühi mu nägu siis veidikene puhta-
maks. Tasun sulle kõik ilusti, nagu see meie
pool teadagi moeks on. Olgu see parajal puhul
pilverünka pugemine või hoopis taevast ära
põgenemine kõike teen sinu heaks. Pese mind
ainult täna puhtaks."
"Nii siis" arvas kurat tähtsalt, "Sinu-
sihverplaati pean ma puhastama, keda ma elu-
aeg olen püüdnud tõrvata. Kuid olgu siis
päälegi sõprus meie vahel! Tänasest peale
unustame kõik viha, mis me üksteisele val-
mistanud ja saame sõpradeks."
Mõlemad vennikesid pigistasid üksteise
käsa. Siis võttis kurat peoga ihupealt tahma,
mis sinna põrgu räpasest õhust paksu lademena
püsima jäänud ja viipas tolle tahmase käega
siis üle vanapoisi näo nii, et selle nägu kui
karjapoisi tallukas vastu jäi vahtima. Maailm
läks uuesti pimedaks. Kuu tõstis küll kisa, aga
Teatama oma nägusa-
madele Eesti neijukestele
et oma kodukolde kaitseks
praegu sõjaliinis seisame
ja palume neid meile mõnda
reakest kodumaa elust kirju-
tata.
1. W. Liiwamägi
2. A. Tosso.
3. M. Sikka.
4. J. Toots.
5. J. Kruuso.
- 3 -
Kaks viimast osa kontserdist, mis sisaldasid läti heli-
loojate uusimaid laule, tähistavad uut vaatust
läti muusika arenemisel. Siin tundub uus ilm, uued
helid. Nende ümber on kerkinud vaielused, nende kohta
on tarvitatud teravaid sõnu, ent ometi on neis ka
palju huvitavat. Neid laule kandsid ette ainult Riia
koorid, mõnd sümfoonia orkestri saatel.
Laulupeo lõpp oli ülev. Vaimustatud olid nii kuulajad
kui lauljad. Kutsuti välja üldkoori juhid üksteise järele.
Igaüks pidi juhatama veel kord oma õnnestunumat
laulu.
Kuigi peab konstateerima, et Läti kuues üldlaulupidu
on ka kunstiliselt hästi korda läinud (aineliselt andis ta
ootamata suure ülejäägi), siin peab ka juure lisama, et
mõned raskemad laulud siiski ei tahtnud õnnestuda
ja just sellepärast, et nad olid liiga rasked. Üldse peab
ütlema, et eeskava sisaldas õige rohkesti pikki ja
raskeid laule, mis maa kooridele teevad suuri raskusi.
Sellega vist seletatav ka võrdlemisi väike lauljate
arv (võrdlemisi kas või Eesti viimase üldlaulupeo
lauljate arvuga). Ka nüüd võis märgata, et mõnd
laulu laulsid vaevalt pooled lauljad, kuigi kõik
"Sinu uus paat lendab hästi, Aleks," algas sõber uuesti, nähtavasti
ainult seepärast, et peita oma lahkumise valu. "Teeksin temaga teine-
kord veel mõne sõidu, kui meid juba üks teine ootamas ei oleks-"
näitas sõber rannast kaugel ankrus olevale nägusale purjekale.
Selle poole lendaski paat.
"Kas tuled? Räägi..."
"Ei..."
Ivakese aja pärast peatas paat laeva külje all. Vennad jätsid ju-
malaga. Sõber pigistas sõpra kätt ja ütles lahkumiseks: "Jumalaga
Aleks! Sa oled mu ainuke sõber, kedagi teist mul siia maha ei
jää. Ära siis mind unusta ja - hea kui sa mulle mõne neiukese
leiad, kellele siia võiksin kirjutada. Ja tead - mul neid pole..."
Ja jälle aasta möödudes lahkus teine vend, see kord paremate loo-
tustega. Need lootused ei püsinud kaua. Kahe kuu pärast saabus teade
laeva hukkumisest ja venna surmast, kes oli lahkunud rõõmsate
lootustega kord rikkana kodumaale tagasi tulla. Ei olnud ka esime-
sena kodust lahkunud vend enam mõni aeg kirjutanud, kui Tommi
ise laeva otsis kuhu teenistusse minna - - - See pidi nii olema.
Pikk ja kirju oli olnud eluahel, mida Tommi kodust lahkudes kolm-
kümmend aastat elanud. Kolmekümne aasta jooksul polnud Tommi
enam kordagi koju läinud - oli võõrdunud kodust. Miks polnud ta
enam kodu läinud? Mis põhjusel oli kodu teda eemale tõuganud? -
Need olid need mõtted, mis keerlesid alatiselt Tommi peas kui ta oma
mineviku pääle mõtles. Ta oli hakanud veenduma, et tal enam kodu
pole, ja et see mõte talle välja kannatamata valu sünnitas püüdis
ta igat kodu puudutavat mõtet ja mälestust lämmatada.
Ta oli olnud õrnatundeline noormees, meri nõudis teda, kuid Tommi
tundis, et ta hing jäi koduranda. Kirjad pidid vähendama piinavat
kojuigatsust, pildid looma sidet kauge kodu ja ulgumere vahel. Aga
neid ei tulnud... Ei tea, kuhu kadusid kirjad? Alguses, siis kui ta veel
võõraid keeli ei osanud, võisid aadressid valesti olla ja kirjad see-
tõttu kaotsi minna, lisaks kestsid kaua purjekate reisid avaratel
lõputa ookeanidel, kuude viisi ei nähtud muud kui taevast ja
vett. Ja kodust, kust ta nii väga teateid ootas, tuli kirja nii harva -
kolme aasta kohta ainult paar. Kurvastusest meelehetel Tommi
lõpetas kodustele kirjutamise uskudes, et vennad, kas kõik sur-
nud, või et nad miskipärast temale kirjutada ei taha. Nii oli see
läinud. Võõraste oludega kodunemata Tommi jäi üksikuks koduta
rändajaks. Merimehe saatus...
Asus viimaks Tommi pääle kauakestvaid merisõite võõrale rannale,
mõeldes päriselt sinna elama asuda ja enesele uut kodu luua - aga ei
Postimehele
Palume Teid "Wõitleja"
seltsi uuemaja awamise
pidust 11. oktobril s.a.
kell 4 pääle lõunat lah-
keste osa wõtma tulla.
Kõige auustusega
"Wõitleja" eestseisus.
75 89
Palun ausad postimeehe
Talitusd meid sõnu ära
trüki meie kui Isaamaa
kaitsjad kotused lahkudes
kaugele wainu wäljale.
sõides neid nimesid
ära Trügi
Tartu kreisi mehed
Jätame vanemaid
wentatele ja õdedele
sukulaisa ja Esti neitusi
jumalaga kuni rõemsa
näkemiseni
kaseba walasd
Hentrig Poist
kätte. Kodu ja Koeru poolt
põle juba paar kuud kirjasi
saanud, Ka minu kirjad
lähewad suurem jagu kaduma.
Olen Teilegi mitmest lahingust
kirjutanud
aga ei jõua nemad siia maale
Kodu aga igast 14. nest lahingust
milles olen olnud.
näituseks sain paar päewa
6dal Nowembril, 17mal okt
ja üks 13mal Dets. Kõik ühe
päewaga
Wahel on nüd siin wahel kaunis
külmad ilmad, on siiski parem
kui wihmane
Südamest tänan meeles
pidamise eest
Teid ja teie perekonda
süd. Terwitades
Julius Wiitmann.
Waenu wäljald
29 Sebtemril
Ausdatud posdimehe toimetus
palume teie lugupeetud
lehes nende ridatele lahkesdi
ruumi
Tervitame tullelinild kõiki
tartu elanikusi, sugulasi
ja tutawaid, ja kõiki eesdi
neiusi, ja palume endile
ajakirjandusd saada.
Eduard Reinv. Tartusd.
Fridrih Samb. Tartusd.
Hinrih Rambak Tallinnasd.
Adres.
"Kulla kallis peremehekene, ei ole teda teda kodus jah, ära
sõitis sinna alevi poole. Ei tema ütelnud kuhu sõidab
aga eks mu tark pääkene kinnivõta, et sõitis vaksali,"
tulevad vist suvitajad. Tea, mõned untsantakad, ikka
on, ega's ju õige inimene Kuusikule tule. Vanaperenaine
kallis
muidu küll ikka ja alalati, kulla Kärdukene kauple
tütrele meest või vaata karjust suveks, aga mine
sinna, siis ei anna süüagi. On aga rikkad inimesed küll
ihnsad. Nagu ma vähe nende pärast jooksnud olen."
"Soo! Mis me siis teeme ?“ pöördus Jüri Karla poole.
Kärt aga, nähes, et temaga noorperemees ei räägigi, hakkas
minema lausudes: "Jumalaga kulla noorhärrad, ei mul
põle aega. Vaja veel paaris kohas käia. Lindat küll
kodu pole." Võttis siis pruntsi ääre kätte ja läks.
Karla vaid vaatas vaikival pilgul Kuusiku poole.
"Ei vea, rääkis Teiba Jüri edasi, aga koju minna
ka ei taha. Peaks ikkagi kuhugi minema.
Pöörduti tagasi ja plaanitseti õhtu veetmise üle.
- 7 -
Lipst.
Sellega ju pole ruttu:
Varandust ei ole palju,
Pole mõtelnud ju poegist.
Isa.
Ah, mu poeg, mis vaene kogub?
Te ju ise minu vara,
Ja see sõna, mis ma ütlen,
See on kõige suurem varast.
Biern (tasa Lipstile).
Kuule, kuule! Mis sa arvad?
Lipst (samuti).
Kui ju rutemini ütleks!
Kehv on mu maalapikene
Ja ka seegi pole minu, -
Ainult mõlemil teil, pojad,
Targad pääd, käed tugevad.
Biern.
Ja ju, ja! ent räägi rutem;
Ütle kord see oma sõna,
Kus on sinu suurem vara?
Sest esimene laul teie uues
raamatus on jo Sakste laul,
Mis on luuletud eesti ma
wõidu üle. Siis oli rahu
põlw taewa all aga mitte
ma peal kui said naad
oma wõitu. Ja on oma
wiha nüüd tunda annud,
üle meie kalli wenema!
Ja nüüd ei ole ka enam taewa
all rahu, sest seal lendawad
nende aerublanid. Ja tahawad
terwed wene maad oma alla
saada kõwemalt kui eesti maad!!
Sellepärast kallid omaksed
ärge laulge seda laulu
mitte palwes. ärge
tarwitage ka seda wiisi sest
selle järel on wäga hea
waltsi tantsida.
1917 aastal.
saadud: 16 MAI 1917
Kirjutatud 23. märtsil
Tervitame Eestlased sõja wäljald
Ja soowime rõemsaid üles tõusmise
pühasid. Ja soowime kodumaal
eesti wendatele ja õdetele, õnne
selles kaua aega ootatud wabatuses
rõemu maitsda. Kallid Eesti wennad
ja õed!!! Nõrkend on orjuse ahelad
maha on rusutud sakslaste ikke
wennad töötage meie heaks meie
aga tahame selle kuldse wabaduse
eest surma tunnini sell põlise-
waenlase wastu wõidelda wennad
priius wabadus 10 uus seadus
elagu hura hurra
Palume eesti õdesid kellel
soowi onn mule lahkuseks paar
Ei paku palju huwitawat
mis huwitaw, ei saa awaldada.
14/24
pühiwa sanitari poolt.
Poolamaal S. 12-III. 15
Olen praegu kohas, kus 6 märtsil sakslastega
wõitlust peeti S. jaamas mis Sch. linnast
17 wersta kaugel Sakslased tulid häkiste,
riisusid elanikudelt hobused ja toi-
dukraami täielikult ära, kuna meil
wähe wäge siin oli kuni see suurenda-
tus sai, algas wõitlus, mis sakslaste
taganemisega lõppes. Praegu on vaelane
umbes 10 w. kaugel – kuuldawaste on seal kõige
ägedam wõitlus käimas, wahetpidamata
mürisewad suurtükkid. On kindaks teh-
tud, et waenlane meie wägede pealerõhu-
misel taganeb. Meie wäed oleks S. juures
kõigile hiilgawa wõidu saanud, kui
neid äraandjaid juutisi mitte poleks
olnud nii kawatsesid meie väed waen-
last igakülgselt sisse piirata. See hiilgaw
töö oli oma täienemise tippul, kui pagana
juut waenlastele sellest teada andis
Palume Teid
Haustatud
Postimehe Toimetaja
Nõna Lahke Ola
Ja Oma Lehes Meie.
Soowi awaltata.
Estii Sööa Mehed
Wiibime paerku Sööa Wäljal
Ja soowime kõigile
kõigile palju Terwisid
Kaalile Kootumaale
Armsatele Omastele ja
Tuuta watele. Sööbratele
Ja ka Estii Neiutele
Palume Esti Neisid kes
Teie muituki wastate
Nõnna Lahgeolema
Tegewas sõjawäes 15. III. 1917a.
APR.1917
Austadud Postimehe tallidus
Palun kui wähagi wõimalik on,
Teie austadud lehe järmistel
numertel, nente järmiste
ridadele ruumi!
Paluja August Jansen.
Terwitan siid kaugelt wõerald
kõige koduma neidusi
aknast
wististe julgelt sisse
Palume siis teie lehes
paar rida ruumi leida.
kõigile kodumaalastele
sugulastele ja sõbradele
teie auwäärt lehe kaudu
ütelda August Awer Tallin
maakaitseväelane 1 roodut
2r. Ernst Murs Kirepiel m.
Aleksander Metsaots
Audrust Wabatahtlik
Woldemar Tamberg Pärnu-
maak. sapõridi komandost
Tegewast sõja
wäst 23dal Märtsil
1917 aastal
K. A. Herra
Postimehe toimetaja
Palun Teil nõnda lahke olla
ja omas kuulsas lehes meie
wäikest palwet awaldada.
Austatud Eestimaa wanemad
wennad ja õed
Tuleme siit kaugelt sõja liinilt teid
terwitama ning soowime Teile
head õnne nüüd wabaduses elada
Meie peame teile wäga tänulikud
olema selle eest, et teie olete wana-
uus jalole seadnud.
Siis oleme ka meie nüüd wallmis
et tema enam meie armsal
Eestimaal ei walitse nagu ta seie
maale walitses wait meil peab
wabadus olema. Praegu kus
iga isamaa kaitsja rõõmuga
2. MAI 1916
20/34
Auustatud "Post." toimetus!
Lubage paar sõna selle
hrade Aaawiku ja
Hindrey jaunlemisest
lausuda
Märt Rebane
Saame ka wäljas pool asjasd
teada siin on kül se aeg
pikk ja igaw waenlane
tugew kuid sellegi perast
talle üks kord jallad alla
teeme et ta linnu tiiwul
tagasi lähab enne ei
taha meie kodugi tulla,
kui waenlane on wõidedud
Siis wõime täie uhkusega
Kui wõitjad koju poole
sammuda ja öelda
nüid on se meie isa
isade waenlane murtud
Kes meid kül ja on
piinand ja werd imend
Palume meid ikka
edaspi p meeles pidada
Auu Paklekuld
kõikete nimel head Sowides
Karl Ellerman
puni 34jas Siberi kütti pol-
gus ja selle samase pol-
guga olen ka jälle nüid-
ses sõjas.
P.S. Olen pärit Wiljandi maa-
konnast ja Imawere wallast.
JR.
Töö juures kuuldub nurinat sakste poolt
wenelaste töö oskamatuse jne. üle. Ümber-
käimine wenelastega sõbralikum kui
eestlastega. Leidub weelgi kohte selle pääle
waatamata et meie "priius kallis anne"
laulame, kus Eesti töölised "herra" keppi
maitsta saawad, sõimamine wälja arwatud.
Tuleb ette ka wenelaste töö pooleli jätmist
ja nurinat olude üle kawatsusi Saksa
tööliste üle pole kuulda. Teine kord pikemalt.
Aust. Nora Rosenbaum
Wäike-Maarjas.
Põdrangul
P. S.
Palun nõnda lahke olla ja mulle endise kaastöö arwel
Nora Rosenbaum
25 23
W. a. Herra Waga!
Olen hoolega püüdnud järele kuulata
oma ümbrusest "Saksa kolonistide ja töö-
liste kohta - aga mingit katset ega kawat-
sust ei ole kuulda saanud - ega ole siinses
mõisades neid sugugi olemas. Ainult
wenelasi ja ka Leedulasi on siin Lihula - Kloostri
Tuudi - Matsalus olemas - kus mõnijagu
juba ära kolinud olla. Seega ei woi
ma Teie lahke kirja peale paremat mi-
dagi teatada. Eesti Rahva Museum
1914 a.
Palun seda ligi olewat sõnumi
lehekest lahkeste toimetusse edasi
Seesama
maakonna olema noorem
abiline, minule eeskirja, ja wõttis
minult allkirja, et ei tohi edaspidi
mitte Kellegi eest kosta, - kah
Ja mis on mull öelda
meie isandate Balti würstide
kohta, siis oleks Walitsus pidanud
nemad kohe sõja alguses kõik
minema kihutama, sest missugune
isik läheks wäljas madusi häwitama,
aga oma kodu kaitseb nende
pesasi. - nemad kisendawad, et
neil on tööliste puudus, aga
ise peawad endil prii söödikuid
nagu kubjad, kiltsid, kutsarid,
tallipoisid, toa poisid, mis
tarwis on need isikud? Kas
need ei wõi kõik põldu teha.
Siis kurdawad et hobused
Moskwast 25 Oktobril
Saadud: 27 OKT. 1915
Armas Postimees!
Palun teid südamest
kui teil wast Wirmalises
rumi jätkub siis trükike
need salmid ära mis mina
siia paberi peale olen kirjutand
mina satan teile tulewa nätale
siit ühe kirja selle Automobili
rotu ilusast elust mis
meie pitime siin kurwa
südamega mööd satma
seda sate minu käest warsti
ja wõid siis omas ajalehes
kirjutata, kui Teie soowite
wast minu pildi Wirmalises
ilmutata siis palun wõide
- 11 -
rim patt - ei olla ilus.
Dorian Grei ümbritseb ennast terve eluaeg ainult
iludusega, elab vaid ilusates asjades, ilusates joontes,
on/.
värves, helides, kõik tema ümber ilus: vaasid, maa-
lid, vaipad jne. Ta armastab ilusaid nägusid, ja ai-
nult ilusaid. Ilusaid liigutusi, ilusaid vorme, ilu-
said sõnu armastab ta, kuigi nad midagi ära ei üt-
leks, või väljendaks sügavamat ebatõde. Kõik peab
ilus olema. Kui tema ilus mõrsja mängib ilusas-
ti Juuli osa Schakespear´i draamas, siis ta ar-
mastab teda. Ent niipea, kui ta üksainus kord
mängib inetult ja, nagu ta viimati üles tun-
nistab, mängib halvasti sellepärast, et ta teda,
Dorian Greid,
nii armastab, et terve tema hing, terve tema
viimase
olevus on tema päralt, ainult tema päralt,
ja et näitelava on temale nüüd vastik, siis
tõukab Dorian Grei selle endast eemale, ja kui
viimane pääle selle enese hukkab, siis katsub
ta võimalikult ruttu kõike seda unustada,
uhta maha endast just kui mõnda musta
plekki, et see tema ilutunnet ei haavaks.
Austatud
"Postimehe" toimetus!
Palun kui wõimalik all pool
awaldatud kirjatööd kui ta selleks
sünnis on Teie wäga austatud.
lehe weergudel awaldada.
Saatus.
Kuu paistab kõrgel tähed õhus
Kõik loodus rahus hingamas
Kõik inimesed une rahus
On uinumas püüd mureta
Seal kaugel Wene Saksa piiril
Seal pole rahu iialgi
Seal surm teeb tööd ja tuule tiiwul
Küll ööd ja päewad alati.
24 22
Auustatud toimetus!
Teie järelpärimise peale Saksa asu-
mise politika asjus teatan, et San-
gaste mõisa omanik graf Berg senni
wist kunagi Saksa töölisi pidanud
ei ole; niisama ei ole siin talusid
Saksa asunikkudele renditud ega
müüdud. Mõisa töölistest ja ametnik-
kudest on praegu sakslased: ülemwalit-
seja, telliskiwimeister ja keegi isik karja
peal; ennem oli ka aidnik sakslane,
praegu on ta eestlane. - Laatre mõisa
omanikul v. Stryk'il ei ole mõisas wist
ühtegi sakslast, ka ülemateks teenijateks.
Puuduwad sakslased ka Telliste ja Restu
96/141.
Minu atres on järkmene
Auustatud Postimehe
talitus.
Palume teie lehes mõne
reale ruumi lubada.
Tervisid Kaukasi sõjawäljalt
omakestele tutwatele ja
iseäranis Eestineidudele.
Palume kirja wahetust
neidudega.
Sellel "ül" tüwel (üll - all", kas siit
perest ei ole Suitsu Soomest leitud
"üllatama"?) on palju ülosaid lapsi,
nii: ülendama (auu ehk teenistuse astmes.
Õpetaja laulab kirikus: ülendage omad
südamed! Siin mõttes: ülostage!).
üles (poole = kõrgele, taewapoole).
ülis (kuub. Ilusam ja parem, kui alus kuub).
üli (kool), ülem, -us, ülewal jne.
See sõna "ülos" peaks ka hra
Aawikule meeldima: on ju siin
pääle mitte mingi wasturääkiwa ka
"o" olemas. Ilma "o"-ta teda aga
ülosalt ja ülosaks luua ei saa,
ehk olgu siis jälle mitmesuguste
puudustega, näit.: üline, üliw,
ülew - igal ühel oma puudused.
Kõige auustusega J. E.
P. P. wabandage, et wiisakuse wastaselt
poolel poognal saadan. Paber on hirmus
kallis!
(tuntud läti keeleteadlane) algkool. See valmis 1936.a. ja
läks maksma 120.000 latti. Kooli läheduses on valmimas
Läti Punase Risti sanatoorium.
Kandavat tuntakse ka supelasutisena. Abavajõe vasa-
kul kaldal asub väävliallik, mis avastati 1902.a. Siin
antakse suvel iga päev kuni 300 väävli- ja muda-
Nüüd on siin kerkimas uus moodne vesiravila.
vanni. Kandaval ongi vist ees suur tulevik kui kuur-
ordil. Selle mägimaastik, kaunis ümbrus (Abava ürgorg,
kõrgete kallaste ja sügavate põikõrgudega), kuiv ja tervislik
kliima meelitab siia juba nüüd palju suvitajaid. Kandava
kui kuurordi tähtsust aitab tõsta eriti siinne väävli-
mõnede arvates
allik, mille raadioaktiivsus olevat isegi suurem kui
Kemeri ja Baldona väävliallikatel.
Umbes 10 km. kaugusel Kandavast asub sama Abavajõe
kaldal Sabile linn. Sabile minevikku tuletab meelde
linna vapp: kuldpõhjal loomulikes värves viinamarjakobar.
Ordu ajal, 16. ja 17. sajandil olnud Abavajõe paremal kal-
dal suured viinamarja plantaatsiad. Sabile vein olnud
heas kuulsuses kõikides Kuramaa ordulossides ja seda
saadetud isegi välismaale. Kuulus ordumeister Valter
Plettenberg peatunud igal sügisel viinamarja koristamise
lõikusepidustused. Ka nüüd kavatseb linnavalitsus
tükk aega, pisar silmil ja mõt-
lesin et enne ära minekut teen
temale kuid oma kadunud wennale
mälestuseks ja kohe wõtsin siit
ühe wäikese tapoli puu ja istutasime
hauale kastsin pisaradega küll
aga ei tea kas lahep kaswama.
Koht on siin kaunis kena
linna jalutus käigu kõrwal
kõrge mäe peal, see linn on ka
ilus ja suur, suured majad,
aga kõik on enamasti terwed
teel kust me läbi tullime oli
enamasti kõik purul wõtame
Austria kasarmus praega aset.
Selles kirjas mes tema
omale abikaasale on saatnud
leidsin ma neid ridasi ja
kirjutasin wälja.
Jurjewis. Raatuse uul 65
A. Hurt.
Wa Eesti Rahva Museum
Postimehe talitus!
Olge nii hääd ja saatke
see sõjawangi kiri, mis
Tormost teile on saadetud
ja saksamaalt Eeduard
Hansu poeg Toombergi
käest olla järgmise
adressi järele ära
Рriipalu
Rosenbergi poodi
Teaded selle kirja üle
saime Teie laupäewassest
lehest
kõige austusega
J. Toomberg
Katkeid ajaloost.
Vanaaeg. Eesti Wainul mängivad poisid kurni.
Säälsama lähedal on teine salkkond
kivitõstmisega tegevuses. Ja mees, kes suuremale
kivimürakale tuule alla teeb, väärib kõikide lugu-
pidamise. Mõned jälle maadlevad, mõnet weawad
sõrme või wägikaigast. Walgepäised piigakesed
aga naerawad päält ja õhutawad meeste rammu.
Kõik läheb kainelt ja karskelt, nagu õndsa Jann-
Lähem minevik. Avaral spordiväljal jooksewad kibe-
dasti edasi-tagasi triibulistes trikoodes jalgpalli män-
gijad. Publik ergutab, plaksutab ja naerab äpardusi.
Võistlus on kibe. Seal vääratab ühel mängijal sõrm.
Vahekohtunik katkestab mängu; õnnetuse tekitaja
vabandab. Asetatakse uus mängija haavatu asemele
ja mäng läheb hoogsalt edasi. Keegi kukub. Viisa-
kalt aitab teda vastasmängija üles ja aitab ise-
pükse
gi tolmust puhastada. Ning publik lahkub tervelt
ja heas meeleolus, sest lemmikmeeskond higistas
võidu.
Uusaeg. Sama spordiväli, ainult selle wahega, et vä-
ravate taha on punaseristi haigemajad
ehitatud. Ning põetajad-õed ja welskerid seisavad
kui endised piirikohtunikud. Kõlab wahekohtuniku
vile. "Mis sa kurat vilistad. Kas sa tohlakas ei näe,
et mul saapapael lahti", kirub üks harjasjuukseline
"sportlane". Vahekohtunikku ei rõõmustanud ega
kurvastanud see imevääriline lahkus põrmugi.
Ja mäng - või kuidas seda toimingut nüüd nimeta-
da - säärtetogimine - algab. Tempo muutub ikka metsi-
kumaks, nii et kohalikul spordireporteril on hiljem
-6 -
"Seda seal Laduniidu männikus, kus karja-
poisid sõda peavad?"
"Lollpea! See on paljalt karjalaste Ku-
keharja kuningriik. Mis see meisse puudub! Aga
kuula nüüd. Kukeharja kuningriik on väike riigi-
kene meist lääne pool. Seal valitseb kuningas
minu endine sõber ja tuttav. Tema aga on küllalt
juha kuningapäevi näinud, võiksime ehk nüüd
sind troonile upitada?“
Kui nüüd kristlik perekond nõnda
vaikselt maiõhtu juttu puhus, sadaski nõid
puhkides leelõukale. Silmapilk moondas ta end
mustaks kassipojaks ja jäi teravasti peremehe
juttu kuulama.
"Kukeharja kuningaks?" ümises ta
enese ette ja laskis nurru, nagu eht kassipoeg
kunagi. "Kukeharja kuningaks?... Hm!... Katsu-
me järele... mis ütleks vanasarvik, kui kuuleks,
et ma temale appi hakkan ja nüüd korraga
Kogu kristliku perekonna ta püünisesse
püüaksin. Ja ega's säärased inimesed vast ku-
radi abi tagasi ei lükka? Hm!... Tarvis vaa-
data! Tarvis vaadata!"
Väljas kumavad maituled juba kau-
nis kõrgele. Ja inimesed tantsivad pööraselt, nagu
mõnikord kuradid põrgutule ümber.
Taevaalune kees juba pisukestest põr-
gupoistest, peaasjalikult nendest, kes Harzi
maitulele tõttasid. Kiikesti sibavad, nad pilvete
lähedal, et mitte hiljaks jääda. Sest ju seal
Kõrgesti auustatud
herra cand. jur. J. Tõnisson!
Teie küsimise lehe peale on mul au Teile
teatada, et Alatskiwi mõisas praegu
Saksa töölisi pole ja et neid ka enne-
malt siia toodud ei ole. Muulasi saab
mõis päiwiliste näol rannal asuwatest
wene küladest, nii et siin terawat tööliste
puudust weel tunda pole olnud.
Kokkora mõis olewat omale paari aas-
ta eest Lõunawenemaa Saksa asundustest
töölisi tellinud, – nende üle pole mul
lähemaid teateid. Hra Rosenberg, Kokkora
Kirjutaja ehk teaks lähemalt.
Alatskiwil, 21.IV.14
Auustusega J. Tari,
köster.
minema. Praegu ei ole neid wist mitte ühtegi
enam olemas. Mõis läks ka von Bergi kätte.
Ainult paar Saksa metsawahti on weel
Hummulis, Patkülas on üks, Lõwel on üks.
Kuis lugu nendega on, sellest olen ma Teile
ennem, juba nende ilmumise aegu Teile kir-
jutanud, kuid nahtawasti ei ole Teie seda
tähele pannud, wõi mitte uskuda tahtnud.
Mina olen aga omas endises usus weel
kindlamaks saanud, seda näitab nüüd
ka ajalehtedes ilmunud teated riikide tule-
wiku plaanide üle, nimelt: need Saksa
metsawahid on Saksariigi kõige osawamad
spiionid, on Saksariigi alamad, Saksa
ohwitserid. Nad on meie maast kõige täie-
lisemad teated ja kaardid teinud, isegi
iga kartuli koop ja metslooma teerada on
neil ära tähendatud. Esimesed, kaarditegijad,
kadusiwad warsti siit ära, asemele toodi
alamwäelised. Mõned neist lasti nende eneste
"Aa tee!.. Kalla tee porisse."
"Porisse? Kuidas nii, härrakene? Porisse? Tee?
Misjaoks?"
Kalla tee porisse, vanaeit, ära torise. Kalla kohe,
enne, kui saad kolki me kampalt."
Vanaeit pidigi ülemulikute käsku täitma, lõi
lahkusid.
Tekkis inimmurd kusagil. Sõeluti, karjuti, kisati.
Rahvast tuli ikka rohkem juure. Keegi külapoiss mängis
lõõtsapilli ja sellepärast need inimesed nii lärmitsesidki.
"Vot tubli, vot tubli!" kiitsid inimesed.
„Mis tubli? Mis on tubli?" karjus juba Potrjonkov
sealsama lähedal
Äh, mis tubli või. Eks härra näe, et külamees
lõbusasti lõõtsapilli tõmbab," seletas keegi.
Potrjonkov kuulatas.
Külapoiss, kes rahvamurru ligi meelitanud istus
kaksiti käru otsas ja mängis vägevaid viise. Män-
gis laialt ja lõbusalt nagu hoovaksid ta pillist
ääretud Volga vood ja Dnjepri kärestikud. Rahvas
aga ümberringi kuulatas hinge hoides ja imetles
poissi. Kui aga poiss veel marulist "Marseljeeset"
mängima hakkas, tõusis torm laadal Karjuti,
ning lauldi kaasa ja näis, et laadarahvast oli
mässuline rahvaparv saanud.
"Kuule, külapoiss, sa mängid üsna toredasti",
kiitis Potrjonkov ja häigas käega üle habeme.
"Nagu härra näeb" kostis külapoiss häbe-
likult. "Novgorodis teenisin hulga rublatükke
kokku."
Nii siis, sina korjad aga rublatükke? Siis
selle eest mängisid?"
"Nõnda küll herra."
"Tubli! Minultki pead raha saama. Sada
5 Now. 1917.
Postimehe Toimetusele
Eesti maa esimene ja uuendatud Maapäew on popside ja
maatameeste Maapäew. Ei jõua endise õpekonna kuratoriga
tõime saada ja oma õigust maksma panna, kuna asi koguni
lihtne on, kraam see peale ja üle piiri, nagu wabrikutes töömehed
meistre käsu peale panewad ja wärawa taha saadawad. Niisama
ka maa kaitse asjus, tarwis oma abi korraldada, wene ameti-
wõimude poolt, kes ise omas kodus wõimetud on, abi loota ei
ole ja igale ühele on selge meie maa tulewane saatus, et
wõiks tule purjid tuule poole pöörda, aga meie Maapäewa
(juhid) mehed ei oska muud kui oma palkadeks rahwa käest
raha sisse nõuda ja wene ametiwõimudega kirju wahetada,
nikude pesa, ja kirjawahetus ja kantselei tööstus, Meie
Maapäewal on tarwis esimesel kohal oma abi korraldada, oma
Eesti polgud malewa kokku seadida, ja maa kaitse rüüsta-
miste eest korraldada.
See kaitsekraaw wõib hauaks saada
Mis ise saab seal kaewatud.
Ei sa seal kirstu kuuest lauast
Ei üksgi nuta pisaraid
Ei kuule ühtgi palwe sõna
Ei ühtgi saatjaks pole seal
Seal saatjaks ainult püssi kuulid
Ja kalmu künkaks kaitse kraaw
Seal pole leida: ka neid käsi
Kes silmad kinni suruksid
Ei palgelt lange nendel pisar
Kes langjaid hauda kannawad
Ei keegi haua künkal seal
Ka omaksed sa palweta
Ei wanemad seal nuttes hüüja
Meie poeg siin hinge rahuga
Ei kallim haua küngast seal.
Sa ehti lille pärjaga
Ei kuule seal tema armsad sõna
Ei sa seal haual wiibida
K. A.
78/100
Paluge teid soojaad sütamed et teie minu all pool
Kirjeltadud soowidesele omas lehes ruumi lupags
Ja teda ära wõdags trükkita. Täidge meie esti sõja
Meeste palwed mis meie omale kodumaale wabaduse lippugs
Soowime Teid soojald palutes kõigite nimil teid auustades
Woltemar Udsu
Soowitusi Kodule! Pühategs.
Wabad lippud siiti purjed meil on hagand lehwima.
Kadund wana raugend kisa uus on löönd meis tärgama
Soowime kodumaale õnnerigast tulewigu täidgu wabatuse
Mõdet iga ühe sütand lehwigu lipud kotumaa pinnal.
Ka nõuta nagu meil sõjameestel wabatuse sunnil rõõmu
Huraa Hüütis igawese kintlusega Soowime ja hüüame
Teile kodumaalastele eesti neiutel rõõmsal nägutel wabaduse
Huraa
79 117
waenuwäljal
aruldused asjad on, siis
peab sellega leppima, mis
ülewalnimetatud teel
sünnib, nii kaua, kui
kord sõjatee lõpeb, rahu.
aeg wastu ratsutab ja
wõitlejad wäsinult, kodu-
maa kallimate sülles
saawad wiibima
Siis ei saa enam kaht-
laselt küsima: Kas
neiu musu?
Eesti Rahva Muuseum
Tegewas wäe- A. Kilter
rinnas 24 Dets.
1915 a.
Palun lehes ilmuda lasta.
A. Kilter.
mis Linda ütleb või näeme, kuidas ta ka meie vastu on.
Ehk saab nalja.“
- Läheme, oli ka Jüri nõus, kuna Jaan peanoogutusega
oma nõusoleku andis.
„Aga kuidas jääb siis raadio ostmisega?“ küsis viimati Jaan,
ilma, et teda oleks Jüri jutt eriliselt huvitanud.
"Ah soo - vastas Karla - raadio seltsi asutamise võiks
edaspidiseks jääda. Pole ka suvel aega temaga jännata,
tööd iseg rohkesti, küllap talvepoole ostame, pikemad õhtud
ja..."
Õigus kiitis ka Jüri järele, raadio on ikka samane
riistapuu, mis ei täida kõhtu ega kukkurt. Parem roni
selleks ajaks, kui oleks raadiot kuulanud, kuhugi, eide
juure aidalakka ja saada öö mõnusasti mööda, kuna
raadioga pole ka midagi pääle hakata."
Nad lahkusid toast.
„Mul nagu ikka pole aega ühes tulla,“ ütles Jaan õuest
Postimehe toimetus.
Palun allpool seiswaid
ridasid Teie wägaaustatud lehes
awaldada.
Soowime Omakstele sugulastele
sõpradele tutawatele ja iseäranis
õrnemale soole palju terwisi
ja head jällenägemist
"Moskwast" hospidalist saime,
oktoobri kuul lõuna õhtu
liinil Lutski linna all lahingus
wigastatud
Eesti sõjamehed:
Priidu Wägewus, Hapsalo, kreis
Juhan Rosenberg Wana wandra
Emme Karl, Rakwere kreis.
Johannes Russi Rakw kreis
Mihkel Wolmerson ,Pärnu kreis
Hermann, Talwik, Walga kreisist,
Palus teid alandlikut
Posimehe tallitu
et meile ka ühe
sellest. numbrist
oleks saatnud
järmise adresi all.
aupaklikult.
Eeesti sõja mehed
aga hüppanud koerad kallale ja karjakoer Mekka
tõmanud naksti - püksid lõhki. Istunud siis vankrile
õuelt
ja sõitnud mürinal välja. Alles teel toibunud mehed
ja osanud olukorda hinnata. Peremees hakkanud siis
süüdistama Kustat, et tema pärast uued püksid oli lõhkunud
aga Kusta omas märjais püktes peremeest, et ei osanud õieti
hea kosjaisa olla ja asjad sassi rääkinud. Nii tõusnud
vaielus, mis päris tuliseks olla kujunenud.
Jõudnud siis ikka suure purelemisega koju. Teisel päeval
aga olnud Kustal peremehe poolt "hundipass" käes ja
pidanud lahkuma korterist. Kusta palunud küll öeldes,
et ei ole minna kuhugile aga Tõrvapalu vana pole jätnud
ja Kustase välja ajanud korterist."
"Aga kuhu siis Kraavi Kusta viimati läks? küsis Karla.
„Ei tea, vist läks kuhugi kaugemale. Häbi läheduses elada
Ka karjapoisikesedki naeravad teda, kui kuulevad sellest loost."
"Aga teate mis? - arvas Karla korraga juukselokke üle
pea tõugates - läheme õige Kuusikule, kuulemegi ehk
5/10 9
kuidas jalgu ja käsa otsast ära
lõigutas neid tuleb iga päew
ette kes oma käed ehk
jalad hauda saadab aga isi
jääb siin ilma elama
kirjutaks weel rohkem aga
jalg teeb hirmsast walu ei
saa enam edasi.
terwitan kodu maad J. O
poolt maha, kellest nad äraandmist kartsi-
wad. Asi algas kohe Jaapani sõa järele. Sel ajal
pidasiwad mõisnikud sügiseti suuri klapper-
jahtisid, kuhu poole Liiwimaa mõisnikud
kokku walgusiwad. Need oliwad poliitilised
nõupidamise koosolekud metsades kesklagen-
dikku, ustawatest wahtidest kaugelt üm-
ber piiratud, kuhu ühtegi saksa keele mõistjat
ja ära walitud usaldusemeest mittemõisni-
kkude seast ligi ei lastud. Selle järele tekki-
siwad Baldi maale Saksa kooliseltsid ja
Saksa kolonistid ja töölised. Sealt saiwad
punase aasta sündmused oma alguse. Waene
talumats ja wabrikutööline lükati ette, lasti
tulest kartulid wälja tooma minna, et nä-
ha, kas asi õnnestab; need pöörasiwad piigi
otsa nende eneste poole, sest et neil asja sihist
aimu ei olnud. Selle eest maksis Mats weriselt
oma nahaga.
Ajalehe teateid praegu tähtsat ei ole. Inspek-
– 5 –
Pimeduse tõttu oli ta aga kogemata aknaid vales-
ti lugenud ja oli nüüd väga imestanud, kui otse
pesuväel direktoriga silm-silma vastu seisis.
Seisukord oli nii täbar, et isegi kavalam pää
midagi ei oleks mõistnud ütelda. õp õnneks
ei tunnud pimedas direktor õpilast. Enne aga
kui ta tuld sai põlema panna, jooksis "murd-
varas" akna juure ja hüüdis alla õue:
„Hei, Jussi, lase jalga sissemurdmisest ei
tule seekord midagi välja, vana on kodu ja
valvab hõbeasju kui öökull.“
Ise heitis end eht apaashi hüppega õue
ja kadus. Direktor aga ei tea tänagi, et need
murdvargad hoopis omad õpilased olid.
muidu mitmel viisel poissi aidata, aga kõik kat-
sed läksid luhta. Parajasti aga sõitis sarvik,
kellega nõiaeit teekonda Harzile pidi tegema.
pilvetükil Kukeharja kuningriigi kohale. Kohe
tundis ta nõia ära, moonutas end sääseks ja
tuli nõia juure asja pärima. Kui nüüd sarvik
kuulis, et terve perekonna hinged kaalul, katsus ta
igal moel poissi aidata. Küllap vanaõelusel
kõik korrapärast korda oleks läinud, kui samal
ajal kuud Kukeharja kuningriigi kohale ei
oleks ilmunud. Ainsa pilguga tundis kuu-
oma vaenlase ära ja nabis tal turjapealt kin-
ni. Kurat ei olnud säärase kallaletungi
vastu sugugi valmistanud ja kõhn sääsekene,
milles kurat sel silmapilgul istus ei pida-
nud sugugi kuu jämedatele näppudele vastu.
Sarvik karjatas... ja oligi valmis.
Kohe tõusis piduliste kära. Näha oli, et
sarvik oma viguritega palju südameid oli võitnud,
sest tema surmaga kõik poisipoolt pidulised
üsna vakka jäid. "Mis nüüd?" mõtles nõiamoor.
"Sarvik on surnud, katsume nüüd, et aga kiiresti
minema saame." Ja enne kui keegi arugi sai,
oli poiss kõige hobusega kadunud.
Aga taevaalune on tühi, et ühtegi
elavat hinge näha ei ole. Seal toomab nõid
lõõtsutades pilve vahelt välja ja jääb ühe
tähe külge rippuma ja teravasti kuulatama
Harzi poolt kostab kära ja kisa, määratu
tulepragin ja lõbusate tontide röökimine.
Sõja wäljalt. M. Arold.
Wäga auustatud
Palju kirjasi tuleb seia
Tonis Sanderi nime
peale, ja mina ei
tea neid kuhugi
asendata; Sellepar-
ast olge nii lahke ja
teatage Herra Sandri
omakstele Wõhma, et
naad mitte ei kirjuta
polku. Siin ei tea
Temast keegi midagi.
Enne esimest lahingud
palus Ta mind, kui
ma juhtuks nägema
Tema surma, ehk
haawamist, siis Teile
11 -
Südaöö oli juba ammu mööda, kõrtsmiku
kukk laulis juba hommikut, kui parv poolkaineid
poisse ja tüdrukuid sai lõõtsapillimängija külapoisi
juure pärale.
Külapoiss oli vahepeal väikese tsirkuse mäe-
kallakule ehitanud kaaslase naise tantsima pannud
ja nüüd kuulutas ta rahvale kuulsa tantsja esinemist.
Inimesed algul ei märganudki suurt tantsu-
telki. Ja kõik sööstusid lällutades mööda.
Külapoiss oli nukker. Ja nukrana ta ei
tahtnud mängidagi. Aga laadarõõm temalegi
pikka pähe lõi ja äratas kurvast mõtisklu-
sest. Ruttu haaras ta lõõtsapilli ja hakkas
kõrgel ukselävel marulisi marsse mängima.
Mängis rõõmsalt toetus pääga uksepiidale ja
vahtis üle laadatänavate, üle käratsevate inimeste.
Just telgikese ukse alt algasid laadatelkide read
mis ulatusid kaugele sügisöö pimedusse. Siit-
sealt rahvamurrust tõusid sinised suitsupil-
ved ja teemasina hallid aurud värisedes üles. Ja
siis hakkas ta pimeduses märkama kiirgavaid
inimsilmi, mis kui võlutult külapoisile lähe-
nesid.
Nii koguski rahwas kõigepealt muidugi
Potrjonkovist lahkujäänud kampa
Potrjonkov ise magas kiviaial samal
aeglaselt istuli tuikus, tunnistas: mees,
mis mees aga näib veel joobununa kui vetikas
Potrjonkov oleks meeleldi näinud et
joobnu ta kõrval oleks ärganud ja siis tedagi
üles upitanud. Aga võõras oli vakka nagu
sukk ja Potrjonkovil ei jäänud muud üle, kui
ise end istukile ajada. Nii tuikudes,
kaperdades, ümisedes, hakkas ta viimaks võõra-
19.30/X 16 aastal.
Wäga haustatud, "Postimehe,
Eest Rahva Museum talitus.
järgmiste ritatele ruumi lubata.
udud: 5 NOV.1916
maalastele, wanematele sõpratele
sugulastele, tutawatele ja weel
iseäranis kodumaneidutele palju
terwid. Ja palume meile kirjutata.
Terwitawat. Oskar Tamm Ellistwerest
ja Johannes. Jaanson. Tartust.
Meie adres.
Teie lugupeetud lehte tä-
na kätte saades, oleme
ülirõõmsad, seda äratun-
des, et armsaks saanud "Pos-
timees" oma rahwa poegi
ka hirmsa sõja möllus ei
unusta!-
Meie suureks kurwastuseks
ei saa Teie lahkusele ja hel-
dusele muul wiisil wasta-
ta, kui et Teile oma sü-
damlikku tänu ütleme!..
Ela kaua, Postimees!..
Õnne sulle soowiwad:
Petrogr. Nikolai hospita-
Petrogr., 7. Jan. 1916.
li haig. Eesti sõjamehed.
J. Ehrenbusch ja t.
Tartus  11. Mail 1916
Eest Rahwa Museum
W. aust. Postimehe toimetus!
Mitmelt poolt awaldatud
soowil annan Teile Saar'e
perekonna praeguse wiletsa
seisukorra üle teadust, ja
awaldan Teile paljude palwet,
ka siin abiks astu, et esimeset
suurest hädast üle saaks, seni
kui kusgiltpoolt teist nõu
ja abi leitakse.
Nimetud perekond elab:
Tartus, Õnne uul. No 3, krt. 9.
Saar, perekonn. isa ja üksik
toitja on praegu sõjawäljal;
ema suri minewal nädalal
ära; järele jäid 4 weikest last.
kõige wanem - 11 aast.
kõige noorem - 3 aast.
kes praegu wana ema walwuse
all on ja sellest elawad,
285/368
Sõjäwäljal, Jõulupühil 1916a.
W.a. Postimehe" toimetusele, Tartus
(Palun wäga järgmist uue aasta õnnesoowi
omas lugupeetud lehes äratrükida.)
Kolmas uusaasta ligineb waenuwäljal. Kuipalju
raskusi, uneta olekut, surmahirmu, külma ja nälja
häda on kogu Europa sõjamehed möödaläinud
kahe ja poole aasta jooksul ära kannud. Kui
otsatu pikk paastuaeg oma miljonide wereohwridega
on käesolew sõda küll üks walusamatest Jumala
witsadest inimese soole olnud. Raske on kõigest
sellest wiletsusest inimesel arusaada, kes ise sellest sõja
karikast joonud ei ole. Paljud on see raske aeg
tõsisemalt mõtlema pannud. Walitsuste ja rahwaste
meeled kainemaks ja selgemaks teinud. Wast ka
laiemad ringkonnad südamliselt üks teisele ligen-
danud.-
Suurelt isamaalt ning kallilt kodumaalt kuulduwad
ka kurwad sõnumed. Sõda on laialt "Kauka-juma-
lad" päewakorrale toonud, keda kõuu ega sõda
äratada ei jõua, kes kõige wastu külmad on, pääle kõlisewa
tukka taha kadus. Peagi olime mahajääjate silmist
kadunud, kuid pasunakoori mäng ja laul kuulnud
veel kaua nendeni.
Mäel, kuhu paistab viimasena Iisaku torn
peatusime ja mängisime päikese tõusule vastu "Meil
tuleb abi Jumalast", siis "Mu isamaa" ja teisi laule.
Siin võsastiku varjul kohendati, einetati, võeti
riideid.
"laulupeo-tuju" ja siis läks sõit edasi. Mitmed
laulukoori liikmed sõitsid esimest korda pikema-
le teekonnale. Niisuguseid hirmutati rongisõiduga
kus hull "merehaigus" möllavat jne. Palju nalja sai
Jõhvis, kus üks maatüdruk kuidagi rongile astuda
ei uskunud. Suurte julgustuste, teiste hirmutuste ja
naljatuste saatel viimaks viidi ta rongile. Kuid nii-
vedur
kargas ta püsti ja karjus Jumalat appi. Aga
noh, maha ta vaeseke ikka ei saanud enam
ja teiste pilkamine tegi ta peagi vagusaks.
Rongiski ei kadunud suur laulupeo
tuju. Mõned, kes esimest korda säärase masinaga
sõitsid, ütlesid küll südame paha olevat, kuid suu-
rem osa laulis ja suurte naljatustega läks aeg ruttu.
Õhtu eel hakkas korraga Oleviste kiriku
torn Lasnamäe tagant paistma. Kiiresti säeti
kõik pakikesid korda ja valmistati mahaminemiseks.
Suure mürinaga tormas rong Lasnamäelt
alla ja jäi järsult vaksali ette seisma.
Vaksali oli määratu rahvameri kogunud,
et kalleid laulupeolasi vääriliselt vastu võtta. Enne
meid oli Baltiski rong pärale jõudnud. Kuid seal
oli ainult mõni koor, kuna meie rongis tervelt
13 koori sõitsid. Seepärast vast oligi nii suur rah-
vaparv vaksali tulnud.
Rahva seas askeldasid pidutoimkonna liik-
med kirjude punutud pae õlapaeltega. Meile anti
9 -
Kukeharja kuningrigis peeti suurt pidu.
Kõik suuredhärrad olid pidule ilmunud, et mai-
ööd vääriliselt vastu võtta. Kuningalossi lähedale
mäele oli palju puid ja haorisu kokku kantud.
Kui nüüd paras silmapilk tuli lehvitas kunin-
gas taskurrätti ja haohunnik süüdati põlema.
Raginaga keerles leek üles. Härrased karjusid
hurraa ja kuningas, pidas suurepäralise rahva-
liku jutluse truudele alamatele.
Ka kõid nägi tuld juba eemalt. Ei
läinudki kaua aega, kui ta maitule-mäele tor-
mas. Kohe kadusid tal tiivad külgedelt ja pere-
poeg märkas imestusega, et tal enesel uhked
riided seljas olid, mäherdusi ta, kogu elu ajal
uneski ei olnud näinud. Teel oli nõid poisile
ilusasti õpetanud kuis uhkelt rinda ette ajada
ja kuis vägeva sõnadega kuningat kukutada
ja rahvast enese poole meelitada. Nüüd aga jäi
poiss, selleasemel, et riigipööret korraldada,
toredaid riideid vahtima ja unustas kõik tarkuse.
Nõid märkas ka kus poisikese mõtted
olid ja ta andis salamehti tulise hooli sauaga.
talle vastu silmi. Poiss haaraski valjad ja juh-
tis hobuse otse maitule ligidale.
"Mis imeinimene see on", pärisid suurt-
sugused külalised üksteise käest. Ka kuningas
oli võõrast märganud ja nähes ta toredaid
riideid, ruttas talle isiklikult vastu.
"Kallis kupumoor" kogeles poisikene suures
hirmus, "ole hea ja vii mind siis kiiresti minema.
kistud, niisuguse matsu jala
reit mööda, mis mats oli.
(Eläjä moodi mes rüökma küll
es nakka) Õhtul, kui välja
ronisime oli mäekülg sarna-
seid aukusid täis, et Sinu
venna elumaja võiks sisse
pista. Kas Sa tead, missugused
need augud on? Aga ta pillab
kõik, mis sääl augu asemel
enne oli, kui kaugele laiale,
et äärele midagi ei jää.
Aga mul oli õnne – jäin terveks.
Üleüldse on mind Kõigekorgem
senini hoidnud. Mis edaspidi
tuleb, on teadmata.
Jõulud läksid kehvaste. Igapäev
sõime hapu kapsa supi leent hommikul
ja õhtul kõik pühade aeg. Keskmise
püha olime üsna ilma leivata
sest es. p. õhtul ei arvanud
kaptenarmus hääks mitte ilmuda.
Pühade laupäeva öö olin karaulis,
Niisama keskmisi püha.
Esimesel pühal kaevasime all
8 APR.1917
W. K.
Austatud Postimehe
lehe toimetus.
Siin awaldame
oma alandliku
palwet. Et Teie
oma lehe weergudel
meie terwitustele
kodumaalastele.
ruumi lubaks
Terwitawad kõiki
tuttawaid, sõpru ja
sugulaisi, ning
Eesti Rahva Museum 51. 28
Jakob Õunapuu,
August Tammo,
August Härmak.
Jaan Roosipõld,
Karl Samuel,
Arnolt Õunapuu
Wõrust!
Oswalt Luks,!
Johan Lado,!
Albert Enok,
Aleksandr Parimann
Paul Lõhmus
Austates
Kõikide ülewel nimetatude
nimel:
Johan Kukk
mis lahked naabrid (maja -
rahwas) neile omast heldusest
senini on annud ja toonud.
Kui kaua see nii wiisi edasi
wõib kesta, ja kui palju
mu rutulise abi pääle wõib
loota, teate Teie isegi wäga
hästi! Seepärast palume
teid siis südamulikult: Ärge
unustage ka neid waeseid lapsi
ja mahajäetud wana emad
ära, ja kergitage ka nende
häda ja praegust wiletsat
seisust, nii palju kui wõi-
malik on.
Palume ka, et nende seisust
lasete waatama minna, see
räägiks Teile tõesti rohkem,
kui siin mõne reaga wõin
kirjeldata.
Meie loodame Teie lahkuse
pääle! Paljude soowil
M. Anderson
Kullamaal, 18 April. 1914.
27. April 1914
W. a.
"Postimehe" toimetusele,
Teie järelküsimise peale Saksa tööliste
kohta, pean teatama, et siin ümbruses (wis-
sist terwel Läänemaal) ühtegi Saksa töölist sisse-
toodud ei ole, selle asemel küll wäga palju
Wene töölisi. Ümberkaudsetes mõisates on
rohkeste wene töölisi olemas.
Kui nende kohta ligemaid teateid
saada soowite, olen seda kohe walmis
tegemas.
H Anniko
köster Kullamaal.
2 jaanuaril 1915 aastal 5
Kallis sõber, Jaan
Su uue aadressi sain kätte juba
ennem, aga ei saanud kirjutada,
sest kirjaümbrikutest oli kange
põud. Ja teiseks ei ole siin laske-
kraavides kirjutamine mitte nii
kerge – praegu on ju talv ning
meil on ka lumi maas ja mõni
kraad külma - Siia kraavidesse
asusime 16 detsembri õhtul ja oleme
senini ära elanud. Esimestel
päevadel olime kange suurtüki
tule all, mis küll õnneks meile
suuremat kahju ei teinud.
Laskis granaatisid ja schrapnelli-
sid. Suurem osa lendasid üle
meie pää. Meie koopad olid
otse keset mäe külge Dunajetsi
jõe kaldal, mitte kaugel
Tarnovist. Poole versta kaugusel
on jõgi, jõe taga vaenlane.
Üsna jõe kaldal on karauuli
mehed, siin meie omad, säälpool
vihma. Tuba tuli vett täis...
Pääle pühade liigutati meid jälle
teise kohta. Siin ehitasime
endile kolme pääle (mina, Lippas-
saar ja vabatahtl. Lomp) uue
näib nii koopa moodi välja.
Seinad ja põrand mullast ja seest
õlgedega tehtud, lagi
laudadest, õlgedest ja mullast,
Isegi aken on ees – ukse augu
ees on küll õle kubu, – aga,
mis pääasi – ahi on sees.
Pimedal ajal kütame, saame
sooja koguni theedgi keedame.
Tuba sai uueks aastaks valmis.
Kuid samal ööl on püss üle löödud,
Otsin teist hoolega. Eila olin jälle
karauulis. Eila ja täna laseb vaen-
lane jälle ägedaste suurtükkidest,
Võib olla viiakse meid nüüd ehk
vahest mõneks päevaks reservi-
puhkusele ja tulevad teised asemele.
Kuidas Sina elad? Soovin
Sulle kõike, kõike hääd, mu
kallim sõber. Sinu truu Kristjaan.
Ei wala meie hauda kallima pisar
käed
Ei ole meie haual lille ega roosi
Õitewad puud aga lehkawad põõsast
Ei leina meid taga meie kallima süda
Ei sa meie pärast walu tuntma teie rind
Sest soldat on wiimane inimene ilmas
Tema kodu on seal kus puhkab ma
mullas
Minu salmid on lihd ja labased
Ei tungi naad iial teile südame
Mina mõtlesin neid omast peast
Ja käsi kirjutas neid reast.
Kirjutanud keegi eesti
Noormes Moskwast
Karl. Lukk
Auustatud "Postimehe"
lehe toimetus
Palume lahkeste omas
lehes mõni rida ruumi
lubada Eesti sõjameeste
terwituste jaoks, Pealin-
nast lahkumise ja
sõjawäljale minemise
puhul, mis järgmine
Petrogradist lahkudes ja
sõjawäljale minnes, oma
kodumaa kaitseks, ütleme
südamlikka ja sooje terwi-
tuisi oma sugulasteele, sõp-
ratele, tuttawatele ja kõikidele
kodumaa neidudele ja jäta-
me teid Jumalaga kuni
rõõmsa jälle nägemiseni!!!
keegi ei pannud teda pimeduse tõttu tähele. Va
joodik Jüri tuli praegu kõrtsist ja kõneles ja kinni.
tas jumala nimel, et näinud, kuis vanasarvik kuu
mustaks tõrvanud. Aga kes seda uskus! Kui ta
oma sõnu ka piiskopi ees vandega oleks kinnita-
nud ikka oleks inimesid ütelnud, et Jüri hoopis
porujommis oli.
Aga jätame need sortsilasid ja paharetid taeva-
alla tembutama ja vaatame parem nii teeb siis
see nõid oma peakorteris, sest kell on juba. am-
mugi kümme. Aga väga pimedaks lüheb ja tont
teab, kas paljalt maitulede valgel nõia juure teed
leiamegi.
Tõepoolest ei olnudki nõid enam kodus.
Juba ammu enne kui taevatähed peakohal sira-
ma löid ja palju enne, kui kuu kuratilt tüssata
sai, oli ta ehtimisega valmis. Ei läinudki kaua
aega, kui mullamättalt sinist suitsu hakkas tõus-
ma, esite tasa ja vähehaaval, siis suuremaks paisu-
des ja korraga seisis nõid kaksiti künkapääl. Nõid
pani käe silmile ja vahtis teravasti taeva poole, nagu
tunnistades, et kas tarvikut kusagilt ei lähene.
Aga midagi ei olnud näha. Ta tõusis mätta otsast
paar sülda kõrgemale, raputas käsa ja sõitis siis
kui tuul otse edasi.
Kui nõiamoor sel kombel taevalaotusele
tõusis nii et ta määratu tondina iga karjalapsele
kätte oleks paistnud, juhtus, et sabasaks parajasti
Munamäe kuuulatva laskus ja sellest siis see ep tu-
ligi, et mõlemad tuttavad üksteist ei kohanud.
õhtu söögi ära sõime, hakas tuul suureks
tõusma. läksime ära palati alla. Tuul muutis
ennast tormiks, ja wapustas palati riidest
seinu ja kattust õige kardetawalt. Siiski sai
pääle mõne wähese jutuajamise umbes kella
9 ja 10 wahel magama heidetud, lootes et homme
ilus ilm saab. Wähese magamise järele hakasid
minu ja koikide elus kõige hirmsamad sil-
ma pilgud. See oligi meil hirmus öö!!!
Päälmisel magamise korral oli tuli lahti
pääsenud, mis suure tuulega silmapilk
kõik meie palati leekidesse lõi. Häda kisa
mis magajaid äratas oli juba hilja et weel
oma kraami ehk riideid päästa, sääl oli
ainult elu päästmisega tegemist mis iga-
ühel juukse karwa otsas ripus. Järgmisel
silma pilgul olime kül kõik wäljas aga
suuremb jagu pool alasti palja jalu ja palja
pääga hirmsa tormi käes leekide all ja
warandust ära neelab. Elu oli kül kõikidel
Wiljandis,
W. a
herra J. Tõnisson
WILJANDI EESTI
Laenu- ja Hoiu-Ühisus.
WILJANDIS. TELEFON 70.
Eesti Rahwa Museum
Nagu ma Teile kord telefoniga rää-
kisin, wiisime meie, mina ja Härm,
Wiljandi E. Laenu ja Hoiu-Ühisuse obli-
gatsionid ja wäärtpaberid Petrogradi
Wene-Asia Panka hoiule. Selle tarwis
wõtsime sealt kaks tulekindlat kasti
teraskambrist, tegime kõikide doku-
mentide üle täieliku nimekirja kahes
eksemplaris: ühe eks. panime ühes do-
kumentidega kasti ja teise eks, kui
tõendusdokumendi, tõime kodu.
Nendele nimekirjadele kirjutasiwad
peale meie weel kui tunnistajad
alla: Põhja kredit ühisuse juhatuse
liige herra Jaakson ja sellesama
ühisuse ametnik Metsamärt. Kauts-