Rahvusarhiiv/et_handwriting_recognition huggingface dataset:
lohakast maapidamisest ja muudest pahedest ja wiis asja
nii kaugele, et käsk anti koha pääl kokkuleppe teel
rentniku ja möldri wahel maaküsimus lahendada.
Sõnal "Kokkulepe" on ajalooliselt juba halb kuulsus, ja meie
meie päewil ei ole tem mille põhjal maata, linnu prii
Eesti rahwas teoorjaks alandati, mis tihti hirmsamaks
sai kui pärispõlw. Ka meie päewil ei saa maaküsimust
kokkulepe teel asja õiendada. Seda näeme meie wastse-
otepäälased Alamõisa rentniku ja tuuleweski möldri wahe-
korrast. Selle pääle wihane olles, et walitsuse läbi temalt
maad nõutud ja tema põllupidamist kahtlustatud, ei
lubanud rentnik möldrile jalatäit maad ega luba ka
lehma Karja maale. Mölder satus wihma käest räästa alla.
Jehoova peale ja Kõigekõrgema helduse läbi ei
kõigu ta mitte." Teisel pool aga: "Laulge vastastiku
Jehoova auses tänuga, laulge meie Jumalat kiites
kandlega. Väraval oli 4 kõrget sammast. Üles oli
kunstlikult ehitatud tähed A II 1855-1880.
Ka jumalateenistuse koht oli toredasti ehitud
Vannikute vahele oli ilusaste keisri pilt asetatud. Ja
kümnetuhandeline rahvahulk oli kogunud palvele.
Mitu õpetajat pidasid Jumalateenistust, kuna
laulukoorid ilusasti vastulaulusid ja koraale laulsid,
mida kõike meie muusikakoor oma mänguga saatis.
Pärast hommikust jumalateenistust läks
ring kuberneri maja ette, kust pärast mitmekord-
set keisri-laulu laulmist Pikkjala kaudu raeko-
jast mööda "Lootuse" ette mindi.
Õhtul poole kella 4 ümbr kogusime uuesti-
"Lootuse" ette, et piduplatsile minna. Muu-
sika saatel liikus pikk lauljate-rong lauluplat-
sile ja asus lavale. Ütlemata ilus vaade avanes
siit silmale. Paljud lipud, kirjud rahvariided, kohi-
sevad Kadrioru puud kena laululava kõik lõid mää-
ratu vaimustuse. Ja vaevaga jõudsid tagasi hoida
rõõmuhüüdu.
Esimene laul "Meil tuleb abi Jumalast"
paiskas kõik selle rõõmu ja vaimustuse enesega
välja. Selle laulu kaudu kisendasid sajad inimesed
kiitust Loojale ja ilusale loodusele.
Kiiresti möödusid esimesed laulud. Siis asus
kuulus õpetaja Hurt kõnetooli ja pidas väga meelt-
ülendava kõne pidulistele. Kenasti põimis ta keiser
Aleksander II häätegusid oma kõnesse, kujutledes
neid seitsme sambana. Neodest sammastest ütles
ta lõpul muuseas järgmist:
Üks on sammas teo priius,
Teine sammas kallis seadus,
sest on siin küll sure kunsti
meheka tekemisd, aga siiski
Olen kindel et ükskort
wõitu ura wõime Hüida, sest
Olen Kaks aastad Tekewas
Ollnut, Ja Tunen waenlase
Jõutu kaunis sellkeste,
sest Tema Jõut on wäike
ainult kunsti Jõut wäike
Tema Tarwidab aga meil on,
ka Juba kunsti mehi kes-
weel penemini oskawat?
siis lootame warsi oma
seeka kõigebaremat soowites
Kotuma Noormes Tekewas
lentawa postis Jaan - Jaska
Paluks olge heat Eesti
Noorel Neiud kiriudake kutas
Elate atres
Saadud: 21 MRZ. 1916
14/24 5
Wastatud: Eesti Rahva Museum.
Tulen teid, ausad
Postimehe toimetuse
herrad, tänama oma
paari sõnaga, tänan
wäga teid, selle sosti-
lehe eest, mis teie minule
saatsite, (eila 13) see oli
pühapäew, sain mina
lehe kätte, olin wäga
rõemus, sest sain Kord
ja kaua aja tagast, armast
Eesti keele lehte lugeda
Olgugi kõik mis sääl kirjutatakse
seda meie ammu juba
mõistame, et oma wäe
kaotustest, ehk omast
eksitutest, ehk puudustest
mingid meile, rumalale
rahwale ei ilmutata, aga
Palun teie austud lehes
neile järgnewale ridadele ruumi
leida. Teie lehes No 19nes
Kirjutas keegi - arumets-
Wastseliinast järgmist. "Siin,
ümbruses elutsewate neiude Kõlbliselt
langemisest teatakse juba sestsaadik
palju pajatada, Kui "Wõõrad" ollused
Arusaadaw on, ei ole siia ümbrusesse
"Wõõrad olluseid" ehk ennenägemata
elukaid" peale meie Nowembri kuus
seija korterisse asunud tagawara
pataljoni 2 1/2 roodu soldatite
Kedagi teisa tulnud. Et meie
siia tulekuga ühes siin olewad neiud
Kõlbliselt on langenud, on meile
arusaamata. - arumets- peaks ise
teadma, kes siin ümbruses teatawaste
kooliõpetaja - on, et soldatiteks ei wõeta
1- nägemise ollen ma Teile oma-
sd nõtrused ära seletanud, kirikusd,
Auustusega!
Tartus 1,Weeb, 1916. a.
Sarrap.
Aga need kaks wiimasd jättan
rohkem asjadundjatele ära
seletamiseks: aga üht
ütlen oma nõtrusesd: et need kaks
järgmisd, nägemisd sõja nägmised
Tartus 1. Weeb 1916
Sarrap
Palun auustud Postimeesd
nende ridadele ruumi lubada
et teil nende eest wastusd ei kannaks,
auustades A. Sarrap Tartus
Saadud: 1 FEB. 1916
linn. Ta ei pidanud
kaua vastu. Meie
korpuse parema tiiwa
paugud sundisid warsti-
gi Saksa väed lahku-
ma - ja linn langes
koidu tekkimise ajal
meie kätte - Irkutski
(vist) polgus on paar
surnud, ka mõni haa-
watu.
Üleüldiselt näi-
wad sakslased wenelasi
kartwat. Üle piiri astu
mine oli meil päikse-
warjutamise päewal,
aukartust.
Ka kirjanduses on seda ala palju puuduta-
tud. Nii tunneme E. A. Poe, E. T. A. Hoffmanni, N.
Gogoli ja teiste kirjanikkude õudsusjutte (Eesti-
keeles Aaviku "Hirmu ja õudsuse jutud"). Filmis
"Praga üliõpilane" näidatakse kummalist mees-
nõida, kes Praga üliõpilase kuju peeglist varas-
ühe
tas ja sellega õudseid juhtumisi tekitas. Filmis
"Must ingel" näeme kuidas must surmaingel
sõjaväljal sõdurite sõjameeste surma puhul üle
lahingvälja lendab ja siis ka surejate omastele
kurva sõnume viib. Niisuguseid teisikute esi-
nemisi ja kange maa taha sündmuste nägemusi
tuleb ette sageli tegelikus eluski.
Tuleb eraldada niisugustest juhtumistest tava-
lisi alkoholikute õudsuslugusid. Purjus inimene
näeb sagedasti midagi kummalist kui tal teatud
eelarvamine ja hää fantaasia on. Kuid kui haka-
ta võrdlema alkoholikute nägemusi kaine inimese
nägemustega, siis paistab, et nad on üksteisega
pea sarnased. Esimeste juhtumised on ainult
algelisemas kujus.
Alkoholikute kalduvus on "elusaid kuradeid"
näha. Mõnikümmend aastat tagasi kui olid
Eestis veel maakõrtsid lahti, siis olid talume-
hed sageli kuraditega koduteel kimbu. Torma
kih. asuvas Kõnnu kõrtsist umbes 1 kilomeeter
Mustvee poole on väike võsastik, kus alati joodi-
kud kuraditega hädas olnud. Seepärast haka-
tigi kohta hiljem Kuradilepikuks hüüdma.
Aga mitte ainult joodikutel ei tule niisu-
Majanduslik Avinurme
Põllumaa pole Avinurmes eriliselt viljasigitav. Maa
on siin liivakas ja kruusane, mille tõttu viljasaak on
väga väikene. Seega pole Avin. jõukas, pole aga ka vae-
ne vald. Põllutöö-masinad, nagu üldse igasugused
uuendused põllumajanduses, esinevad harva. Siiski
vähe arenenum selles suhtes on lõunapoolsem vald,
Ulvi ja Laekannu küladega eesotsas.
Et põllutööst saadud kehvavõitu sissetulekule
lisa saada, on Avinurmes eriti arenenud puutööstus.
Metsade vähememisega kipub seegi sissetulek käest
libisema. Vanemad inimesed mäletavad veel aegu,
kuidas vanasti oli kõike küllaldaselt. Läks mees
varahommikul sae, kirve ja hobusega metsa ja
õhtul tuli valmis puuvankriga tagasi. Isegi
raugisid ei olevat unustatud valmistada. Nüüd
kerkivad metsamaterjalide hinnad alatasa ja arva-
tavasti ei lähe enam kaua, kui avinurmikule
senini kuulus "riistavalmistamine" hoopis tund-
matu on.
Pääle puutöö annab väikest sissetulekut
ka pilpalõikamine ja tsemenditünnivitsade valmis-
tamine, mida pääasjalikult Rakveres toimeta-
takse. Kergitust teeb kaubaveos uus Sonda - Must-
vee raudtee, mis läbistab Avinurmet 3 jaamavahe
ulatuses.
Rahva elu ja kombed.
Asudes metsanurgas on Avinurmes hulk vane-
maid kombeid pidulikkudel koosviibimistel säilinud Tava-
liselt pühitsetakse pidulikke koosviibimisi küll ilma
erilise kommeteta, nüüd üksikuis metsanurga külades
esinevad mõnikord veelgi mitmesugused pulmanaljad
Näiteks kasutakse peigmehe kõlbulikust seega,
sügavamaid elamusi ei suuda niivõrd ette kujutada ja
minu enese hingelised elamused. Kui ma seda ei suuda
või ei suuda küllalt sügavalt, siis pean tunnista-
ma, et mul puudub tarvilikul määral see võimi-
ne, see üks orgaan, mille abil ma elavalt enesele
ettekujutada võin, mis teise inimese hinges sün-
nib; pean tunnistama, et ei ole küllalt kunstnik,
küllalt luuletaja, et mul puudub luuleline fantaa-
sia, et ma ei oska luuleliselt mõtelda. Ma võin
olla suur teadlane, mõttetark, matemaatik, võib
olla igati pidi suur vaim, ent kui mul puu-
dub luulelise mõtlemise võime, siis jääb mulle
ikka võõraks elav elu, tema voolav rütm, tema
konkreetne tõelisus, tema lainetav olu.
Nii siis sisemiselt läbielades arusaada, tun-
des arusaama ja ümber haarama kõike elu-
list, tsentraalsel olu, - seda õpetab meile
rikastab
elamustega, elava maailma tarkusega. Ta laien-
dab ja süvendab meie arusaamist maailmast ja
kodumaalt tulnud;
teab, mil need read
Teilegi pärale jõua-
wad.
Hr. Jürgensteinilt
palun vabandust, et
kirja ilma margita
(templita) saatsin, ei
saanud teisti. Palun
selles mõttes vabadust
sellegi kirja pärast
Südamlikult
tervitades
T. Sander
Austadud Posti mehe toimetus
"Tartus".
Austadud lehe toimetus, palun
Teid nii lahket olla ja omas
lehes järgmistele ridadele ruumi
Terwitame südamlikult oma
armast kodumaad, mille pinnalt
meie juba ammu lahkusime ja
warsti jälle wõiduga tagasi
tuleme häid ja rõõmsaid Liha-
wõte pühi Teile armsad wanemad
wennad õed ja neiud ja palume
Teid wabal minutitel meile kirja
sid kirjutada meie rõõmsamaks
ja lõbusamaks aja wiiteks.
Jääme lootma ja ootma, et Teie
meid ära ei unusta ja meie soovi
täitate. Jääme wastust ootama.
Terwitades Sõjaväljalt:
Juhanes Laurisson- Tarwastust
Eduard Alits. - Lustiwerest.
OKT.1916
Sõjameeste terwitused!
Terwitame kaugelt waenuwälja
seljatagant kallid kodumaa
omakseid, sugulasi, sõbru ja
iseäranis unustamata neidusid.
Oleme terwed ja elurõõmsad omas
saatuses. P. Sarapu. Tartu maak.
K. Selbergleich Rakwere m. M. Sigus
Saaremaalt. J. Roos. Narwast.
A. Oja Tartu m.
Palume neidusid kodumaa
uudistega meid rõomustada.
nii et
aina klabisesid tuhvlid. Juba eemalt hüüdis ta:
"Tulge koju, signorina Džilda! Saabus! saabus!"
Joostes kadus puutuhvel. Teie peate teadma, et
need gratsiöössed, väikesed tuhvlid - itaallased kutsu-
vad neid cokol´iteks - püsivad jalas vaid nahkrihma-
kestega, mis tõmmatud üle varvaste. Peppin peatus het-
keks.
"No tule rutemini! Kes saabus? Kas Džino?"
Poolel teel kohtas ta Beppot. Ta hoidis käes ilusat
roosat persikuoksa. Andžolina karjatas rõõmust ja, unus-
tades hetkeks austuse oma emanda vastu, viskus Beppo-
le ümber kaela.
Peppo nägu ujus üleni naeratuses, ometi
ei unustanud ta oma sõdurlikku ülalpidamist;
Džilda haaras ta käe.
„Kas Džino on veel üleval ema juures? Kas te
tulite korraga? Kas Džino on väsinud?"
"Me oleme siin mõlemad, - kuipalju suudame ol-
la," vastas kõigile küsimusile Beppo, mingisuguse
ebamäärase häälega. Kõik tema nägu oli muu-
tunud, rõõm võitles temas tõsidusega, sügav kurbus
näis kõike võitvat. Tütarlapsed ei pannud seda omas
Terwitus Eesti meistesa
terwitawad kõikid
Sukulaisi ja tutawaid
Kõige rohkem esti
Neitusid Sõja wäljale
sõites Terwitajad
est sõja mehet
Karl Upen
Jaan Sepp
Etuart Tamp
Peetr Kroow
Aleksanter Niitman
Peter Eleman
15 27
Kül weel kahju juhtunud aga Pommi
killud on Kül meil juba proowiks käes
Eila lennas jalle kogu päew neie
kohal oli siid mõni werst Eemal
ühe sillale pommi wisanud siin
pead õige ooles olema üles wahtima
Tana tahame ka Kommissaarile
pallwekirja saata palga kõrgenta
miseks ja on mehed kõik nõus
kui kommissar palwed mitte ei täida
Ülemuselt Ennast wabaks paluma
siis jääb wallal omale walidakast
tulewad Peremehed isse wõi paneb
kroonu soldatid meije asemele
palja põranda peal ära magatud
ka wahel wangri peal ööd mööd
saatetud ka Sauna siin ei ole
Loomad sööwad meie mehed.
ei ole ka hääwitajad saada.
parem järele saiwad kiita... Sõrmed seisiwad ühtelugu
püsti, kui tikud. Teadsiwad kõik Schatalowi tarkuse
peast. Kes Schatalowi tarkuse wastu rääkis ja
tema armualune ei olnud - selle pääle waadati
wiltu silmaga.... Aga ajalehes: "Sa waene kooliõpe-
taja"! jne jne.
Hiljuti kirjutas mu ligidane ametiwend inspektori-
le: "Teie alandlik teener" ja teised tõendawad
et ta koolikatsumise korral ka ta insp. kätt suudleda
Aga muidu kaebab: Küll on raske - küll su raske!
Nad kiidawad harjakestele järele ja kui see neile
sälja pöörab - siis nutawad. Kas see on meeste
wiis !!
Mina kirjutan Eesti keelest ja kodumaa tundmisest, aga
nad kõnelewad nii, nagu kirjutaksin ma Wene keele
õppimisest külakoolis. Ma tahtsin just näidata: ärge
pressiga nii kangesti wõerast asja - pange rohkem
rõhku oma pääle..... See oleks päewaselge pitanud olema
Siis weel toimetusele üks tilgakene. Ei julge enam sõnumid
kirjutada - kuiwawad hirmus kokku. Ma olen kaks kümmend
aastat ajalehtedele sõnumid, kirjeldusi ja juhtkirjasi saatnud (juba
Otepää kihel. koolist), aga niisuurt põuua aastat kui 1904. Postimehes, ei
olema näinud. Mul ei ole hästi meeles, aga ma arwan et üksainus
sõnumike pääsis nii läbi, nagu ma ta kirjutasin. Üks sõnum aeti
nii segi, et mul sellepärast lauluseltsi eestseisusega tüli tuli: Ma olewat
neid ajalehes teotanud. Teie olite aga wälja jätnud, lausesid ühendanud ja
muutnud. Ma kirjutan sõnumid isegi lühidalt, harilikult ikka 1/8 lehel
üks pool täis ja mõnikord kaunis laialt - aga siisgi... Jumal teab!
Kui ma oma sõnumid teiste saadetustega wõõrdlen, sest siis leian ma,
et nad niisamasuguseid asjasi omalt poolt teatawad ja neil on äratrükitud.
Ma mõtlen ja mõtlen, miks mind tagasi lükatakse, kuna ometi ükski teine Eesti ajaleht
20 aasta jooksul minuga nii ei ole teinud...... O. Grossschmidt.
Randlased.
Kuumal juulikuu pühapäeva päälelõunal istus trobikond
kalureid ühel noist paljuist poolsaarena kaugele merre ulatavaist
väikesel neemel paari kidura rannapaju varjus kivihunnikul.
veel kasutati istepingina igivanat katkist paadikeret, see lebas
kummuli pööratult kivihunniku kõrval.
Randlased vestlesid.
Ehk küll tüübilt üksteisest erinedes, oli kõigil kalureil üht-
lane brongspruun profiil. Ja nad kõik kandsid jalus kõrgeid vee-
saapaid ehk küll vähesed neist olid sel päeval merel käiud ja
kaldale ülestõmmatud paadid nüüd päälelõunases päikese leitsakus
kuivasid.
Iseäranis hoogsa ja elava vestlejana pidi eraldama teistest kalu-
ritest üht, kelle ohtrate naljanditega läbipõimitud vestlus pani
eas madrusena ja hiljem tüürimehena oli kõik ilma mered läbi
sõitnud.
Praegu lõpetas Tommi kuulajate üldise naeru saatel ühe huvitava
loo jutustuse, istudes kalurite keskel kivihunnikul.
Jutudest - õigemini luiskejutudest - ei olnud Tommil kunagi
puudus, teda kuulates naersid kõik, ka kõige tõsisema merikaru
Olles lõpetanud, laskis Tommi end pajutüvi vastu seljakile, andudes
vaikselt hälliva mere vaatlemisele ja andes kuulajaile, kes kustunud
piipe uuesti täis toppisid ja süütasid, mahti kuuldud loo üle järele
mõtelda. Tommi tumedad silmad, milledesse oli löönud läikima
särav tuluke, rändasid avaral mereseljal jälgides purje mille olid
vilunud meremehe silmad paarist valgest pilveribast eraldanud.
kadus sulades kaugel horisondil vee ja taevaga ühte. Seejuures kee-
rutas Tommi teine käsi pool poolteadmatalt risti üle teise jala pandud
põlve otsa vajutatud vana luitunud "panama kübarat" milline -
värvi järele otsustades - võis olla sama vana kui ta omanik.
"Ja-jah, Tommi, vilets on meie päivil kalasaak"- ütles üks habeme,
kalur piibust suuri suitsupilvi sinavasse suviõhku saates.
"Nii see on," tõendas teine kalur.
"Aastat paarkümmend tagasi võis ühe päevaga rohkem kala randa tuua
Waba Maa ja sohilapsed. Imestama paneb
igat tõtt ja õigust armastajat inimest "Waba Maa"
tõearmastus. Lugege "Waba Maas" ilmunud joonealust,
"Haridus minister ja sohilapsed. H. Bauer ja prof.
Rahamägi." mis siin sõna sõnalt ära on trükitud
ju siis "Waba Maas" 28. märtsil s.a. ilmunud
"Prof. Rahamagi Päewalehe sohilastest", mis ka
siin järgneb, ja otsutage siis lugijad selle tööera-
konna healekandja lehe tõe ja õiguse armastuse
üle. "Waba Maa" on ise "sohilaste" isaks saanud ja
siis julgeb ta ilma punasesks minemata oma weergu-
del ära trükida: „Seda on teinud "Päewalehe" kaas-
tööline, prof. Rahamäe wäitekirja refereerides, mis
ka meie kaastöölise eksiarwamisele wiis." Nii, nii,
„Päewaleht" on waga ja õiglase "Waba Maa" patuoinas,
Aga oma "sohilaste" sünnitamise kirjatükis paja-
tab ta: "Jumal on tahtnud, et kaks silmapilku enne
Eesti wabariigi haridusministriks saamist on
debüteerinud teine - sohilastega. Meile langes õnn osaks
materjaale
lugeda üle tuhande lehekülje statistilist sisaldawa
doktori wõi professori wäitekirja retsensiooni
imposandi ning masendawa töö, millel kõik eeldused
on trükitööna maailma sündida härra professori
ning haridusministeeriumi abiraha kõigiti seadus-
likult saabunud abielulapsena." Ja nüüd ühekor-
raga on "Päewaleht" "W. Maa " kaastöölise eksiar-
wamisele wiinud?!! Ja niisugust waimu toitu
annab "Waba Maa" oma lugijate ringile, kelle hulgas
ka palju kooliõpetajaid ja ka mõni professorgi.
"On weel üks tegur olemas", mis ka "Waba Maa" toime-
tajaid suudaks hoida "hingelise waeseksjäämise eest",
see on tõe armastus kaaskodanikude wastu."
Kristlik moraal on tema talu elanikudele, kelledele
ta omal ajal ka "proowiöid" soowitas, muidagi
wastawalt. Kui "Waba Maa" toimetajatel ja
Kaastöölistel tütreid peaks olema, siis lasewad
nad nendel wististe "рroowiöö" eksami ära teha.
Näeb ja kuuleb!
Millega nüüdsel ajal "Waba Maa" kõik maha ei
saa ja karta on, et ta omal algatud teel weel
kaugemale läheb. Pea iga ministri ja riigiwanema
kohta ilmuwad temas karikatuur pildid. See
nähtus on wist üksi Eestis ilmuw. Eesti
wabariik peaks "Waba Maa" peatoimetaja riigi
wanemaks ja ta kaastoimetajad, "Soori" ühes
arwatud, ministriteks walima, siis alles saak-
sime walitsuse, mis kõigile meeldiks. Nii-
sugune pilkejutt liigub juba rahwa hulgas.
Sohilaste isale ja ta perekonnale soowib õnne
Keegi
Wäärlaps.
Wäga auustud toimitus!
Teid südamest terwitades siit
waenu piirilt ja palju õnne soowides,
palun mulle mu armsad herrad kui Teil
aegu selleks juhtub teadustada, kas on
Eesti küti bataljon juba asutud,
wõi kawatsedas, weel sellega tegemist.
teha? Kui ja, siis mill põhjusel wõib
sinna sisse pääseda, ja mulle palun
andge täieline adress; sest ma eitea
kohta õigeid teadeid. Ja mulle on
teada, asub wist tagawara bataljoni
lätlastel Jurjewis, aga kuidas
sinna sisse pääseda pole mul
teada. Ma palun olge nii head ja
teadustage mulle minu küsimuse
On juba
pl.
Riia näitus-mess.
Tänavune Riia rahvusvaheline näitus-mess
paistab üldse harvem kui eelmistel aastatel.
Mõned paviljonid, nagu Vene oma, on päris
tühjad. Ka masinaid on üldse vähe, samuti on
harv käsitöö osakond. Ainult elavate eksponaa-
tide ja autode poolest ületab käesolev näitus
eelmised. Suurel arvul on välja pandud sugu-
pullid, kirjud, sinised, pruunid. Mõned neist on
ära müüdud 65,000 Lrbl. tükk. Rahvast huvitab
laialt masinaga lüpsmine.
Autod, mis eelmistel aastatel olid väljapan-
dud õige piiratud arvul, omavad käesoleval
näitus-messil õige tähtsa koha. See seletatav
taksomeetrite sisseseadmist. Ja tõesti, Riias
on taksoaotoga sõit odavam kui voorime-
hega.
Sitman on välja pannud "Fiat" tüübi aotod.
Selle vabriku autosid on Lätis õige palju liikvel.
P. Roman esineb lugupeetud ameeriklaste
88/117
kiri sõjawäljald / 8 märts.
Wäga austatud Posti-
mehe toimetus terwitan
wälja ja nimeld
Ruumõnijast ma olen
Teile südamliku tänu
wõlgu lehe saateduste
eest ma olen kõig lehe
numbrid käte saanud et
küll mõni lehed üle
19 päewa tee pääl on
olnud arilik tulek on
kümne päewaga meil on
ta ika päris, uus kui
leht tuleb siis on kõig
ümber kuulamas muidugi
meid Eestlsise on kõigest
kolm weel järgi jäänud
- 19 -
(näeb laiali veerenud hõbetükikesi) - Oi, missugused
kenad hõbetükikesed säravad põrandal, just kui
laiali pillatud tähekesed taeva all. Missugu-
sed nad siis õige välja näevad? (Tõstab ühe tüki
üles.)
Biern. Ära puutu neid! Viska kohe maha, mis
sa üles võtsid! Anna tagasi!
Lipst. Kas näed laperjalga! Tema tahab ka siin
raha kokku habida!
Biern. Mis sa tuled siia tuppa? Mis sa otsid?
Kas sa ei näe, et siin tõsised asjad sünni-
vad; sinul, poisikesel, pole siin midagi
tegemist.
Lipst. Kas sa ei või teha, mis kästud? Isa vaevalt
silmad sulgenud ja sina juba laiskled!
Andi. Ma pesesin juba isa puhtaks ja tulin teilt
puhast hamet, uusi riideid ja palajat palu-
ma. Vaja armas taadikene riidesse panna
ja temale igavene asemeke valmistada.
Biern. Pole mul praegu aega hamet ja palajat
otsi. Pean suurist asjust mõtlema.
Sääl, näe, sääl! kus istub voodis.
Näe, nüüd laskub põlvedele!
Nüüd veel kõrgemale roomab -
(tüki aja pärast hinge tõmmates)
Oota nüüd, mu päev, veel vähe,
Üürikeseks aega anna!
Nüüd ju lähen su'ga ühes,
Sest ma näen, et pääsu pole.
paar
Öelda poele ära minnes!
Ära mine, isakene!
Ära jäta meid veel üksi!
Nagu pääta meie jääme.
Ise tõesti on ju pääta.
Õlgadel müts mõistuseta.
Ah, ma lähen, minu lapsed -
lt 1, weerand pikkus, wähe aega põlesid.
need küünlad ja tall olli küünla tuledega
hästi hiilgawad kuldriided, ja nõnda pikk .1.
kuld auu mõõk nagu merrewäe ohwi-
tseeridel auumöögad lühikesed on,
pool hariliku ehk praeguse ehk weel lühem
em kaks wiie kop wiksi karpi suurused
plekkisid ja nende sees olli harjased nagu
2 riiede puhastuse pürsti ja need näitasid
nagu punase werega arjased koos olewad
küünlaid põlema, süitaja kuld riietes
kindrali wäljanägemine kuld mõõgas
küinla jalga käes hoides ilma et ma
talt oleks küsimud. Ütles eesti keeles
minule, kuldriiedes ja mõõgas kindral
seepärast põleb ta hästi, et ta
sakslastel palju on maksma
läinud, 6 - 8 toopi werd, seega on
need puhastatud !? ja puhkas see
kindral need küünlad ärra, 1. Weerad jäi järele
kui ollinud kõned lõpetanud!
langenud - arumets - näib teadma
et need ei ole enam inimesed, kes
Kannawad soldati riideid, Kes peawad
wõitlema kodumaa ja kodurahwa ja
temagi - arumetsa - eest waenlaste
wastu, kannatama ja kandma neid
riideid mis - arumetsa - arwamise
järele teewad inimese (soldati
põlgdust äratamaks, eemaletõukamaks
wõõraks olluseks, sellega eksib
tema - arumets-. Oleme ausad
sineli kandjad oskame wahet teha
ausa ja auutu tegude wahel
tema arumets - meijega
kokkupuutudes ei wõi iialgi
neiud, wanemad inimesed, ega lapsed
Kõlbliselt langeda, näib et
- arumets - ei tea õieti mis on
auu. auuteutus, ja kes on
auuteutaja.
noh, mis see kõik tähendab,
eks ükskord pääse
petetutel silmad lahti
noh siis on raskem petust
õigeks teha, kui nüid petta
oli, Millal polnud Saksamaal
leiba, oli esimine sõa alguse
süttitus meile, noh pärast
polnud tema wägi osaw,
aga kunas nüid paistab
et meil leiwast puudus on,
ehk wahest rohkem weel kui
Saksamaal, lõpp
Wõitu õnne palume
meie ka, sellele kes kes on
kawalam, kellel on õigust
rohkem
Minupoolt olge
terwitatud igawest
tänan weel kord, lehe eest
Ki. A. Laas, Witep. kup.
ta korjas ka noori, tööjõulisi inimesi,
neid oma sõjategewuse juure töösse pannes.
Ta korjas noori tütarlapsi, kellede juures
barbarlikud Saksa ohwitserid oma lihalikka
himused taltsutasid. Ta läks oma ettewõttega
nõnda kaugele, nagu weel ükski kulturi-
rahwas pole läinud. Metsinimesed on nii
paljudeski asjades inimlikumad...
Inimesed põgenesid metsadesse
warjule, elasid ja nälgisid sääl, kuulates,
kuidas suurtükid mürisewad ja surm
halastamatalt lõikust peab. Paljud ei
raatsinud siiski oma kodudest lahkuda,
waid pugesid kuulirahe eest keldritesse,
kus nii paljudki tähelepanna wõisid, kuis
ta kodu tuleroaks langes ehk mitmekülgselt
purustati. Alles siis, kui waenlane tagasi
löödud, julgesid nad metsadest ja mujalt
peiduurgastest wälja ronida, aga paljud
leidsid oma kodude eest waremed...
Nendest aga, kes olid julgenud wõitluse
ajal lagedale tulla, niitis kuulirahe mõndagi
Salitsist 31-17a. Eesti Rahwa Museum
W. K. A. toimetus.
Terwitan teid mõne kirje reaga, ja paluks
Postimehe läbi terwitada koduseid omakseid
"Teist korda sõjawäljale minnes isamaa
kaitsjaks: "Terwitan kõiki sugulaisi
omakseid ja sõpasid, ja iseäranis kodu-
maa neidusid. Ja soowin kõigib kõikse
paremaid terwisid ja õnne kunni üks
kord Jälle nägemiseni: Johannes Liblik
Kredinalt A krasnojarski polkust.
vad sentimentaalset draamat, kuulavad gramo-
fooni või anduvad naiivse kalendrijutu lugemi-
sele. Kõik tunnevad rõõmu, kõigis hakkab midagi
liikuma, lainetama, sünnib midagi, mis tõstab
kõrgemale hallist igapäevsusest, pakub elevust
ja vaimustust.
Milles seisab see sisemine rõõm, mis meis
kunst äratab, kuigi see oleks ka halb, ebatõe-
line, odav kunst?
Ma mõistan seda nii:
Kunstnik kudagi sisemiselt reageeris elule,
kudagi viisi mõistis, kudagi viisi tundis elu,
ja seda hinge lainetust, mida teatav elu nähtus
temas elustas, tahab ta nüüd sulle avaldada -
sõnades, joontes, värves, helides. Ning kui sa
oled vähegi temale hinges sugulane, ja kui ta
täielikult, ja õieti ja elavalt on avaldanud
oma hinge sündmused, avaldanud selle sisu,
elamused
need elamused
siis see sisu tärkavad ellu ka sinu hinges, siis ka
sinu hing hakkab lainetama samas rütmis,
on siin mõisa häärberitaoline köstrimaja, kus sündis ärkamis aja kirja-
mees O. W. Masing. Siis Avinurme pool põlistes männimetsades Põhja
sõja aegsed rootsi kääpad, millede lähedusest pimedast metsast surub läbi
kiirejooksuline Avijõgi. Kohati ei jää selle lookelise jõe kõrged (7 -10 m.)
liivakaldad ilult maha kuulsast Ahja Taevaskojast. Ühe säärase kõrge-
kalda varjus asetseb maaliline vesiveski nii sügaval orupõhjus, et
maanteelt Veskile tuleb vaadata ülevalt alla.
Kohaliku elanikkonna jutu järele olevat siin metsas ühelt
kääpakünkalt kuulda vaiksetel laupäevaõhtutel nelja kiriku kellahelisid-
Nimelt Lohusuu (1,5 km), Avinurme (15 km), Tudulinna (12 km) ja Mustvee
(17 km).
E. Ernits
Südame-tõotus.
J. Rainis.
Nad pidid nüüd varsti, varsti tulema. "Kui õit-
sevad persikud, olen ma sinu juures," lausus ta.
Varsti, varsti õitsevad persikud. "Veel vaid mõ-
ni nädal," lausub Andžolina. "Kannatage, kal-
lis signorina Džilda."
„Kas ta saabub, kas saabub? Kas ei hilju? Nüüd
nihukesed ajad. Iga hetk võib kostuda Garibaldi
hüüd, ja siis ta järgib temale, mitte minu ar-
mastuse kutsele."
"Signorina, signorina, ärge kahelge tema üle.
Kes on ustav vabadusele, see ustav armastusele."
"Sul on õigus, Andžolina, armas," - äkki ruttas ta
teenija juure ja suudles teda tormakalt kaisuta-
"Jah," lausus Andžolina, "nüüd mäletan ka mina
üpris selgesti, et ta tõotas olla oma südamaga üha
teie man.“ -
Maiöö
Maiööl teeb nõid end kirjuhilbuliseks
mardisandiks ja ruttab tulisel kiirul Harzimäele
kuhu kõik maailma sortsilased, paharetid ja muud
sedasorti olevused tuisates kokku kihutavad. Soo-
memaa tuuletargad, Lapimaa posijad ja Karjala ku-
pumoorid olid juba ammugi teel. Ja praegu ki-
hutab Venemaa nõiakari uhkel lennul mööda sel-
get taevalaotust edasi. Kuid mis ime see on, et va
meiemaa nõiamoor ikka veel kusagilt taevaalla ei
kerki. Vanatühi, kellega nõiamoor seltsis teekonda pidi
algama, istus juba ammugi Munamäe kuuseladvas,
vahtis inimeste maitule lõbu ja imes igavuse pärast
pooltooreid kuusekäbisid. Kuid nõid ei tulnud! Põr-
gusaks vehkles sabaga, keerutas teda paar korda ümber
jämeda puutüve, venitas käed pikaks ja päästis sõlme-
jäänud sawaotsa kuusejuurikast lahti ja mängis
temaga
kass lõngakeraga. Vahetevahel käänas ta kaela, keeru-
tas pea seitsekümmend seitse korda ringi, laskis siis
kaelasooned lodevale ja pea veeres kui vurri endisse
olekusse tagasi. Veel palju muidki vigurid ja tem-
pa tegi see sabasaks, et aga aega kuidagi ära viita.
Nõiast aga ei olnud kippu ega kõppu
kuulda, ehk küll vanakurat teravasti kuulatas. Ta
ajas nikasõõrmed kui oreli lõõtsatorud laiali ja nuu-
sutas teravasti igasse ilmakaarde. Kuid mis ei ole,
see ei ole. Sarvikul hakkas igav. Orust tõusis
satmise kohta
Wõtikwere walda ametnikud
satawat mula tölisi ühtelugu
Nüidne sadmine oli 9. Nowembril
Suresr wala pealt sateti ainult
4 mest, net kõik oli ühest
L.....u külast ühe nurka pealt
See tähentab et wõtikwere
Aga wõtikwere walas on meehi
külalt wait teiset mehet
kees on peremehe pojat neit
nemat ei sata. Veet maksawad
wala ametnikute ja kirjutaja
uratnigu silmat rahaga täis
Ja mõnet mehet tõwat ka
Ja maksawat 12 rubla tobit
Austatud lehe talitus!
Palun kui on wõimalik
siis need paar rida ära
mahudata oma lehte!
Terwitan kõige Omakseid
sugulaisi ja tuttawaid.
ja soowiks kah et mulle
mõni kiri koduu maalt
Tulen teid kah weel
tülitama. Olin mulla
tööl ja Üksi sai muidugi
wolinikuks walitud et
raha meile Postimehe tallitu
sse saadab. Olge nii lahge
ja saatge mulle teadus
kas tema Teile seda raha
24 Märtsil lõpetasin õppuse
ja sõitsin sõja wäljale. Taganesin
ja wõitlesin kuni 20 Augustini
kus mind Willna alla waenlase
kuul paremast puusast aawas
kes sellega mull jõuu rööwis ja
Terwe öö ja päew weel kuulide all
lamasin
29 Augustil jõuudsin
Pio linna Wasiili saare piale
Nasledniku Temidowa ladsareti
kus ma küllalt igawaid päewi
läbi elasin, läksin ka palwega
Piolinna Päewa lehe talitaja juure
kuid sialt ei leidnud mu palwe
wasto wõtmist
sial oli küll ka eesti õde
kellega ma waist eesti keelt
püüdsin rääkida, aga see kartis
oma ema keelt, nagu merilinnd
paha aiisu
nägin alati
kui wiisakalt ta mõne õiige usu
aawatuga ümber käiis weel
wiisakumalt kui tarwis oligi
aga minul ei tihganud ta
tilka wettki tuua, kui ma
tõeste rasgeste aiige olin ja 40 krati
palawik ühes aawa waluga kurnas
et küll tenud palusin, aga
siisgi jäii wesi toomata
selle asemel oli õde teise
ameti wõtnud, ja naljatas kellekiga
kusagil rinnuli lauua pial kord
palusin jälle eesti õde, ja Tohdsin oma
V. a. "Postimehe" toimetus!
Juurelisatud fotod on järgmised:
N1. Avinurme kirik N2 - Avinurme
vallamaja ja N 3 Avin. tuletõr. seltsimaja
(Foto E. Pääro).
Austuse Erich Ervit
Avinurmes, 28. VIII 28.
8 5/9
Kiri sõja hospidalist
Kirjutan jällegi mõned read.
Käsi on liiga nõrk ei taha
hästi tõotada kui ma terwe olin
siis oli iga liigutus kerge aga.
nüüd kus ma paremast jalast
haawata sain, on kõik ihu surnud.
walu mis jalg teeb on wäga suur
meile tungis sakslane 30 Det
peale oli juba pime kui äge
laskmine hakas ja wiimaks
wõitluse liin hakas suure
tükidega tuld andma. igal pool,
kus saa waadasid olid suured.
tule sammbad näha mis suure
teistele nii, et ka nemad seda kuulevad.
Ja kui see nii on, siis peame ometi tunnista-
ma, et see peab olema suur, tähtis ja püha
töö - levitada igale poole kunsti ja luulet,
äratada igatsust selle järele, kasvatada õiget
arusaamist sellest. Ja peab tunnistama, et see
on teataval määral hädatarviline seltskond-
line töö, sest mis võib enam edendada ja muu-
ta produktiivseks kõike seltskondlist tööd, kui
mitte soe, intiim omavaheline arusaamine.
Kunst ja luule avab ju hinged, lähendab neid
üksteisele, heidab ühelt teisele silla. Nii siin on
suur ja tähtis ülesanne: luua lai, sügav ja
tõsine kunstiline kultuur, mis terve elu muu-
daks sügavamaks, inimlisemaks ja sisimaks.
Kunstilisele kultuurile tuleb alus panna.
See tähendab: kunst levitada kunsti ja luulet
mitte välise dekoratsiooni ja esteetilise naudin-
gu jaoks, vaid selleks, et kunst ja luule muu-
tuks loovaks jõuks vaimlise elu harimises, et
118/167
Saadud: 31 OKT.1916
Palume teid nii lahke olla ja Eesti
sõjameeste turwitusi oma Lehe ridadese
Terwitame Sõja wäljalt kõiki Eesti
Neidusi ja tutawaid, ja palume
kodumaalt kirjasi
Gustaw Kalt Pärnu kreisist
Jakob Jürgens Narwast
Juhannes Pirn Tartust
Aleksander Leiw Tallinast
Eesti Sõjamehed
Sõjawäljal 22 Oktobril 1916.
hoitakse alles
na. Siin tahetakse säilitada loodust, nagu ta olnud
sajandite eest. See saar, kus ainukeseks elanikuks on
metsavalvur, on looduseuurijale tõeline Dorado. Ta esi-
neb taimeteadlasele võrratu uurimiskohana, kuna seal
leidub Euroopa ja Aasia taimestikku. Nagu registreeritud,
kasvab saarel 404 õistaime. Aga ka harilikule inimesele
maa-alal, suletud igasugusele inimeste liiklemisele, valitseb
elu, täis looduslikku ürgjõudu. Varjatud kõrgete hiigelkuus-
kede ja -mändidega (mõned 40-45 meetrit kõrged) sirutavad
vanad tammed auväärselt oma okskäsi taeva poole.
Maas areneb väänkasvudest ja põõsastikust dshungli-
taoline rägastik, nii et inimjalg leiab vaevalt teed. Ükski
inimkäsi ei ole püüdnud siin korda luua, siin on loodus
puutumatu, nagu jumal teda loonud, - mis langeb, jääb
maha ja annab uuele elu, ruumi ja toitu. Kohtame pik-
sest tabatud hiigeltamme, mille õõnsusse mahtuvat 40
inimest. Vaevaga ronime üle mahalangenud puutüvede,
mis maas kõdunevad, poeme läbi peaaegu võima-
tuseni kinnipõimunud tihniku või teeme endale
kitsa teekese läbi metsnurmedel kasvava mehekõr-
guse rohu. Kaugel läänes aga punetab päikese looje-
nedes taevas tulekumana.
Palume auustatud lehe toi-
metust kui on wõimalik awalda.
25 sept. Petrogradist sõja
wäljale lahkudes jätame
wanemaid, sugulasi ja
tuttawaid
Jumalaga 68
Carl Nowek
Ferdinand Engelberg.
Victor Orro
Juulius Thal
August Kärblane
Eduard Riga
Kui Tommi vanem oli täiseasse jõudnud ja kõik teised vennad
temale nii kasvus kui aastates järgnesid, käis esimene tormipuhang
neist üle ja käristas kate ühelt ühelt tundelt, mida nimetatakse suureks
valuks. Kord tormisel sügisööl merelt tulles nõudis meri, kes neile
sinna kalasaagi andis, nende käest selle eest suure tasu: Isa, kes neil
kaasas oli, uhtusid lained üle parda. Alles teisel hommikul, kui
maru raugenud, leidsid pojad isa kodu lähedal rannal, kuhu
lained ta kandnud. Ja siis nad seisid muremõtetes. Nad olid
oma isa väga armastanud.
Ent nii nagu ta alati kõigutamatalt kindlasti oli seisnud, jäi
vanem vend nüüdki kindlasti seisma ja ta ütles: loodame _ _ _
See vanem vend oli olnud sama mehine kui ilus.
Ei olnud veel ühtki sarnast takistust juhtunud mida vanema
venna kindel mehemeel mitte võita ei oleks suutnud, ja ka siis
oli ta võitnud vendade mure.
Aga vennad ei tohtinud vennale koormaks olla ja kui oli möödunud
üks aasta pääle isa surma teatas vanemale järgnev vend enda ka-
vatsusest laevale teenistusse minna. Nii tegid kõik nooredmehed
külas, sest vähene oli kaluri vaevatasu. See vähene sissetulek
ei süütanud kuigi heledasti põlema lootuse tulekust kord haljale
oksale jõuda; kergem paistis olevat laiast ilmast õnne otsida.
Ei olnud see teade vanemat venda rõõmustanud, ta oleks
meeleldi näinud, et vennad jääksid koduranda. Tema ise armastas
kodumaad palavalt.
Siiski oli läinud teisiti.
Ühel kaunil suvihommikul tõmbas vanem vend oma uuel paadil
purje üles, et teha vennale ja oma noorepõlve sõprale, kes ühes
vennaga lahkus, viimast sõitu kodumere lainetel.
"Tule meiega ühes, Aleks," nurus sõber, "saad ilma näha ja
seda, mis sa siis teenid, võid mujalgi teenida."
Aga ta raputas pead.
"Võimatu. Mul on ema ja vennad."
"See pole takistus. Vennad saavad juba ise läbi ja emale võid
raha saata. Tule!"
Ta raputas uuesti pead. Ta terasinised silmad libisesid üle
kodumere, üle ranna, üle kauge metsapalistuse, aga ta ei öelnud
omi mõtteid, ja kui ta oleks öelnud, siis ta oleks vastanud, et ta
end sellest kõigist, milles ta siiamaani elanud, lahti kiskuda ei
suuda. Ka kulla vastu ei vahetaks ta seda. Ka siis ei lahkuks ta
kui talle seda ette teatatakse, et teda kauges ilmas kuld ja rik-
-kus ootamas. Ta ei vaheta kodumaa armastust kulla vastu.
Ühte kui teist Divinskist.
8. nov. 1915.
Wastatud
Dvinskis on olukord juba palju endisest
muutunud. Ärevust pole enam peaaegu sugugi
märgata ja toiduainete hinnad on tugevasti
alanenud. Nii maksis saianael alles mõni
nädal tagasi 35 kop., kuna nüüd 18-20 kop.
maksab. Ka muu produktide hinnad on nii-
võrd alanenud, et neid, teiste linnadega võrrel-
des, üsna rahuloldavaks tuleb pidada.
Praegu on vaenlane linnast umbes 25 versta
kaugel. Suurtükkide laskmist on tumedalt kuul-
da. Selgetel ilmadel lendlevad linna pääl tihti
vaenlase aeruplanid, mida meie tuli neid tervitab.
Pommisid on nad võrdlemisi vähe alla pildu-
nud. Üleüldiseks nähtuseks on saanud, et nad
kuigi hädaohtlikud ei ole ja sellepärast vaatab
publikum nende pääle väga rahulikult ja, kui
meie poolt aeruplanidele tuld antakse, siis on
pubilikum rõõmsamuikeline...
Wastse Otepää wald.
Wastse Otepää wald on Tartu maakonna lõuna-
poolses serwas nagu saar Wõru maa konna põhja pool-
setest waldadest sisse piiratud.
Wald on alles noor meie kodumaa waldade hulgas.
Tulewal aastal 1920. wõib ta oma 50. aasta kestwust
mälestada, sest enne 1870. aastat oli ta Otepää (prae-
guse Wana-Otepää) walla lahutamatu osa. Lahutamine
sündis tolleaegse IV. Kihelkonna kohtu korraldusel ja anti
mõlemale wallale ka oma nimi. Ühisest Otepää wallast
sai Wana- ja Wastse-Otepää wald.
Ei tea, kas see nimede andmine just õnnelik oli
sest juba, alguses tuli aadresside juures segadusi
ette. Kihelkonna kohtunikud olid kohalised Saksa
mõisnikud, kes Eesti keelt ainult kohaliku mur-
raku järele tundsid ja nõnda siis andsid nad uuele
wallale "Wastse- mitte Uue-Otepää nimeks. Ise
tarwitasid nad Saksa keeles Wana Otepää kohta
Schloss-Odenpäh ja Wastse nimetasid Wastseh
Neu-Odenpäh. Kuid ka saksa keelsetes adressides
tuli segadusi. Otepää Kiriku ligi konda Pühajärwe
mõisa päralt olewa Nuustaku Kõrtsi juurde oli
alewik tekkinud. Selle alewiku silmapaistwamateks
kodanikkudeks olid tol korral sakslased ja nimelt
kaupmehed wennaksed Ferdinand ja Otto Matz
ning wendade Zastrowite perekonnad.
Neile ei meeldinud "Nuustaku" nimi ja nemad lasksid,
oma äri lehtedesse "Neu-Odenpäh" trükkida. Sak-
samaalt tulnud kaubad saadeti Nuustakule Neu-
146 121
171.
Auustud posstimehe
toimetus palume
teid nõnda lahke
olla ja meie järkmiste
ridatele ruumi
Need on järkmised
Kolme kuu sõja wäljal
wiibimise järele.
Terwitame kallid kodulasi
ja kõiki tutawaid.
ja ise äranes weel
õrnemad eesti sugu
Weel palume Teid auustatud toimetus!
Wõimalikult meile üks eksemplär proovi
numbrid saata. igawuse sünnil tellime
edaspidi Teie auustatud lehe.
Auupaklikult Maju ja Kallas-
Swabergis 8/II 17 aastal.
tõendanud hommikul, et öösel kaks võõrast
vahelist järve poole jooksnud. Alles hommikul
ilmunud parun jälle koju. Kuid mõni päev hil-
jem surnud parun.
Veel kummalisem lugu juhtus ühe Vene-
vere hullunud poisiga. Poiss oli ööseti alati
hirmsasti kisendanud ja abi palunud, sest uppu-
nud vend tahtvat teda tappa. Asi ei annud isa-
le rahu ja ta läks poissi Tartu kliiniku viima.
Teele asuti hobustega ning saatma olid läinud
ka naabritalu peremees sulasega. Nii jõuti
ööseks Saare kõrtsi juures läheduses asuvasse
metsa. Mehed jäidki sinna ööseks. Umbes kella
kahe ajal hakkas korraga haige kisendama,
et vend kihutab praegu ratsa järele ja ähvardab
teda tappa. Teised püüdsid poissi rahustada, kuid
miski ei aidanud. Siis aga juhtus midagi, mis
isegi teistele keeletuks tegi. Kõik nägid, kuidas
uppunud vend teelt alla nende juure keeranud
ja isale ütelnud.
Isa, mis sa halvast pojast kaitsed. Tema pä-
rast pidingi mina uppuma.“
Siis kadus ilmutis. Isa, kes mõni aasta ta-
gasi suri tõendas veel surmawoodil, et ta tõesti
surnud poega näinud.
Üks teine juhtumine kus samuti mitu
isikut surnut on näinud.
Kadunud Torma õpetaja Landeseni poeg suri
teatavasti juba noorelt. Ta maeti ühel kevadel,
kui parajasti leeri lapsed peeti. Ühel õhtul, peale
matuseid, kui leerilapsed hariliku rongikäiguga
86 103
Saadud: 1.APR.1917
II.3
Austatud. Passimehe
Toimetus. palon wäha
raumi lubada nende
paari sõna jaogs
Palawad Terwituset
sõja wäljalt.
Tere waba wene maa.
ja wene maa pojad ja õed.
Soowin palawast südamest
Teile õnne. selle wahwa töö
eest mis teie seal kaugel
kodo maal üles näidasite
oma tööd hoolega tegema.
Kuni hilgawa lõppuni,
Kuidas sakslased tihti märki
lasevad.
Ajalehed toovad sagedasti "statistikalisi"
arvusi, kui palju sakslased ühel kui teisel
päeval pommisid välja lasevad - neid loe-
takse harilikult mitmekümnete tuhandeni.
Eemalseisjad, kes asja käiku muidugi lige-
malt ei tea, võivad arvata, et küll vaen-
lane võis meie vägesid hävitada ja purusta-
da. Kuid uskuge, hädaohud on tihti nõnda
väiksed, et küllalt imestada ei jõua kuul-
sate sõdijate laskeosavust ja kunsti sellel
alal. Võib väga palju näitusi tuua, mis
näitavad, et kahju, mis vastane oma pä-
ratu hulga pommide pildumisega teeb,
õieti nõnda väikene on, et sellest juttugi
ei maksaks teha. Nii näit. andsid saks-
lased oma batareidest Petrokovi all meie
vägede seisukohtade poole neli päeva
järgimööda õige hirmsasti tuld ja kahju
Petrogradis 7. aug
1915. a.
Käisin täna würst S. Manssõrewi juures
usutlemise käigul. Tema waatab Balti-
maa seisukorra pääle õige kahtlaselt: ar-
wab, et Riia tingimata langeb ja selle-
järele ka Tartu. Tallinnaga olewat lugu
parem. Edasi seletas ta, et inimesed teeksid
hästi kui nad juba nüüd wälja koliksid,
sest et ega Riiaga pikka iga ei olewat.
Et aga meie kord wõidame, selle juures ei
kahtle ta sugugi, kuid see läheb meil
palju maksma. Üleüldine seisukord olewat
praegu wäga raske. Riigi wolikogu kodu-
laskmise päew olewat pea nagu kindel (15. aug).
Wõõrastemajad on inimesi täis, nõnda et
siis raske on korteri saada. Korteri hin-
on kahekordsed.
Terwisi
A. Tõllassepp.
nende omad. Päeval pidime
siis oma koobastes elama, et
vaenlane meist midagi ei
märkaks. Hommikul ja õhtul
pimedaga saime suppi. Suure-
maks tööks oli muidugi karauulis
käimine, kus öösel rohkem mehi
oli kui päeval. Suurtükkidega
laskmine mis üle meie muidu-
gi käib, sünnib päeval. Esimes-
tel päevadel oli siis kange granaa-
tide valu. Kuid olime sellega
nii harjunud, et tähelegi ei
pane. Kirjutasin om koopas
kirja. Väljas vihisesid pommid
ja lõhkesid mäe küljel ja otsas
nii et maa värises ja koobas
kõikus nagu lootsik vee pääl.
Õhk kiskus telgi riide koopa
suu eest ära ja mulla tükid
ning kivikillud lendasid
koopa. Sain ühe savikivi
poolega, mis maja küljest oli
- 18 -
Biern. Ha-ha-ha! Siin nüüd oli su tarkus, va´
targem! Oled sama lollike, kui Andi. Mina
olen see tugevam ja targem.
Lipst. Aga näe! lontrus, kurjategija. Näe, mis
mul on! (Näitab leitud rahapunga.)
Biern. Anna siia, suli niisugune!
Lipst. Oot-oot; otsime siin! Kas siin tõesti
midagi pole? (Vallandab kotikese ja leiab.)
Ennäe, mis siin veel on!
Biern. Mis sinna pääle on kirjutatud? - (loeb)
"Nooremale vennale!“
Lipst. See on minule, sest kolmandat ei võeta
arvesse.
Biern. Ei, noorem on see, kes kättesaamise
man virgem. (Hõberaha puistub põrandale -
ja veereb mööda tuba laiali; mõlemad vennad
korjavad koos ja tõuklevad.)
Neljas etendus
Needsamad; köögist astub Andi tuppa.
Andi. Armsad vellekesed, ma tahtsin teid paluda -
Tegew sõjawägi 19/X 16 a.
ud: 24 OKT.1916
Palume Teid nõnda lahked
olla ja mahutada, Teie austatud
lehe Eesti sõjameeste terwituste
jaoskonda, järgmised terwitused:
Saadame kodumaa neiudele
südamest terwisi. Georg Jürisson,
Pärnumaalt; Alexander Plotnik,
Austusega APlotnik
Süda temal hää, teid kuulab -
Vanem poeg, ma sulle annan...
Ruttu, ütle, mis mull` annad?
Ah, mul hõng jääb juba kinni -
Teine poeg - ah või, ju suren...
Jumalaga, - armsad lapsed - (Sureb).
Must ema (kaob ära.)
Oota! ütle ju! - - Viivitas
Näe, - ei võinud rutem lõppe,-
Nüüd, mil öelda vaja, sureb!
Jonnija olnd ja selleks jäi..
Või, ah või! - mu armas isa! -
Läheb - - Vennad, nüüd me üksi!
midagi harukordset - tundus, kui oleks suured rahutiivad laotanud
endid üle mere ja maa. Ja selles vaimses kui oleks keegi lugenud nende
kahe inimese elulugu, pühalikult kui piiblit, hoolimata sellest kui nende sisu
ka piibli pühakirjale täielikuks vastandiks oleks.
Seda kõike tundis ja vaatles Tommi mõistikledes, rahutult veendudes,
et mingi teine võim ei suuda inimest rohkem mõttetesse suruda mä-
lestusi ja igatsusi äratada, kui pääle päikese loodet vaikne hääleta
videvik mererannas. Ning oma minevikku ei tahtnud Tommi ära-
tada - see pidi ilmuma. Kuid siiski ei saanud Tommi rahulikuks jääda
vana kapteni vaadeldes, kui see pikkamisi vee piiri mööda edasi
kõndis, siis seisatas ja Tommi poole tuli.
Kapten istus Tommi vastu paadikerele ja ivakese aja vaikisid
mõlemad. Kapteni olemust ja liigutustest oli näha, et ta end pikkemale
rääkimisele ette valmistas. Muidu tusane ja vaikiv vanamees võis
mõnikord haruldasse jutuhosse sattuda.
"Eks ole, Tommi," koputas kapten kepiga paadikerele. "Sarnaneme
veel ainult vanadele lagunenud laevakeredele... Aga kord oli kõik
teisiti... kui mõte ja mälestus ärkab, siis ei jäta ta sind enne
rahule kuni oled jälle kord kõik mineviku pildid vaimusilmade eest
mööda libiseda lasknud. - -
See oli Ameerikas, Tommi, kui sind esmakordselt nägin. Mina
olin tol ajal "Nordi" kapten ja sina kahekümne-aastase nooremehena
madrusena "Lenal" oma esimesel reisil Ameerika. Ai poiss! Sa olid
iseloomult natuke pehme, aga julgust ja jõudu sul ei puudunud.
Oma külmast verest andsid sa enne Ameerikasse sõitu tuli proovi Themsel,
kus üks Inglise aurik teie "Centauril" külje pihta sõitis ja "Centaur"
kahe minuti jooksul põhja vajus. Sina, kahe madruse ja tüürimehega
olite ainukesed, kes eluga pääsite ja needki kolm võlgnesid pääsemise
sinule. - Jah, poiss, ma ei mäleta enam igat üksikasja sest ajast
kuid vägitegu see olid mida võis vaid korda saata julgus ja külm
veri.
kes oli see noor madrus, kes tol päeval, kui käisin "Lenal" oma tuttavat
kapten Fosteri külastamas palus esimest ohvitseri omale kirjutada õiget
aadressi - sina ei saavat kodust kirju. - - Imestanud ohvitser
täitis sinu soovi, sa seisid laevas igaühe juures hea lugupidamises,
kõik teadsid, et sa oled Themse kangelane, kuid sellejuures olid sa
karske kui noor tütarlaps. Kui siis paberileht suurte selgete tähtedega
ja ilusa käekirjaga kirjutatud aadressiga su käes oli ütlesid sa: Nüüd
on õige aadress... ma tahan niikaua maal olla ja oodata kuni kodust
kirja saan ja kirjutagu mu vend head või halba - kõigiga tahan ma
rahul olla... "Imelik poiss," ütles kapten Foster seepääle, "päält
K. A. Postimehe toimetaja
Palun teid nõnda lahged olla
ja omas lehes järgmistel
ridatel rumi lubada
Terwidan kõigi koduma omakseid
wanemaid weendasi õdesi ja
kõigi suigulaisi ja weel Esti neiusi
et kirjaliguld meelde tuledawad
et walmastan wiied korda
wanat awad kõig wälia põdend
Üksinda sa oled minnes.
Kõik tulevad puhtist koju,
Magama sind jätvad üksi,
Kes sull´ pääle katab kaska?
Kes sul päitsit kergiteleb?
Kes sul palajat kohendab?
Kes sull´ ütleb armsa sõna,
Kui ju niiskus luid sul murrab?
Ammu luud ju minul murdnud
Ruki kotid, nisu kood;
Ader, mulda sõrendades,
Sõrendas ka minu ihu, -
Võõras, näe, mull´ pakub rahu,
Lähen ühes puhkama nüüd.
Mis sa nüüd nii palju sonid?
Parem varandus loe ette,
Mis sa poegadele jätad.
20 37
14. April 1915
Üllestõusmise pühade trama.
21 Märtsil Kena kewade ilm. Külas on
liikumisd enam kui harilikult, sest
bataljon soldatid walmistawad pühade
wastu.  Ja mina ruttan ühes teiste
Lutteri usulistega, mitmest rahwusest,
L. linna Jumala teenistusile et ka
armulaual käia. Terwest polgust kogus
umbes 250 Luterlast, kes tahes ehk
tahtmada Saksa keeli Jumala tenistu-
st pidid kuulama. Ootamada sain
Teada saades et naad kõik elus ja terwed
on astuti themajase kus ühiselt lõbusad
juttu aeti ja klaas kohwi jõeme. Ühel
häälel lasksime henda kimme kooli
õpetajaga ühiseks piltiks täie lahingu
mundris wotograwerida. Komandu oli
juba tagasimarsimisel, kui õnneliku
Ülestõusmise pühasid ja rõõmsad
jällenägemisd soowides lahkusime.
Austadud Herrad
kui meil tuleb miskid
muudetust kas wahetadas
meid 14 post kontorist ära
positsija piale küll
Siis meie Saadame teile
tiadmest et enab numrid
Saata ei tule, teil
oleme wäega tänulikud
teie helduse wastu
et teie meid ka rõõmus
tadi oma postilehega
Jään Jumalaga
Herrad
Suure-Jaanis 6 mail 1914.
Auustatud "Postimehe" toimetus!
Olen katsunud Saksa kolonistide
ja tööliste kohta Suure-Jaani
kihelkonna mõisates õigeid teateid
muretseda.
Järelpärimistest ja oma äranäge-
mistest selgub, et siin üheski
mõisas Saksa kolonista ega töölisi
ei leidu.
Ainult Lõhawere mõisas on Saksa
riigi alam abiwalitsejaks. Mõnes
siinses mõisas on küll wenelasi töölisteks.
Saksa tööliste toomisest ei ole midagi kuulda.
Suure-Jaani kihelkonna waldadest,
kus seda küsimust on harutatud, ei
ole ükski kroonu koolide wõrku
astunud.
17. Mai 1914
Herra J. Tõnissonile, Tartus.
Teie kirja pääle Saksa kolonistide
asjus on mul au teatada, et Käru
wallas olewates mõisates praegu Saksa
töölisi ei ole ja ka kunagi neid ei ole
olnud. Olla küll aastat 40-50 tagasi
Käru mõisas paar perekonda wist olnud,
kuid need olla juhtumisi siin lühemat aega
elutsenud.
Küll on praegu Käru mõisas (omanik
von Renteln) 4 perekonda wenelasi moo-
nakateks. Need on siia sel teel saa-
nud. Mõisas on teliskiwi koda, kuhu su-
wel wene mehed ja naesed teliskiwe tege-
mas käiwad. Nende kaudu on Mustwee
ümbrusest need perekonnad ka siia rän-
nanud, kus nad nüüd teist aastat moona-
kateks on. Palgatingimised on needsamad,
mis eestlastelgi. Ei wõi ütelda, et sisserän-
dajad oma elukorraga rahul oleksid.
Ma tahtsin ka Lelle mõisa ja Wändra
klaasiwabriku mõisa kohta teateid saata,
kuid need, kes mule säälsete asjaolude koh-
ta teateid pidid saatma, ei ole senini seda
Juhtumised vaimudega
Sageli kõneldakse õudseid juhtumisi
vaimudest ja saladuslikkudest ilmutustest. Ja kana-
nahk käib üle ihu kui sääraseid lugusid kuu-
latakse. Kuigi mõnikord on kõneleja sõnu raske
uskuda, ei saa ometi tagasi hoida hirmu-
värinat, eriti kui aeg on hiline või kui ollakse
üksinda. Arvatakse, et niisugused lood tule-
vad panna mõne närvirikue ja suure fantaasia
arvesse. Sagedasti juhtuvad niisugused õudsed
lood koguni seepärast, et hirmul olla suured
silmad. Nii, näiteks, sõidab mees julgelt öösel
läbi surmaia. Ta on julge ja naerab vaimude
ja igasuguste ilmutiste üle. Kuid salajases süda-
mes on tal siiski väikese vaimukartuse ristinut.
Ja tarvitseb tal ainult häha kas või liikuvat
oksa, kui tekibki mõttes vaimu pilt. Fantaasia
aga arendab nägemust edasi ja õudne juhtumine
õngi käes.
Kuid õudsuslugusid on juhtunud palju