Rahvusarhiiv/et_handwriting_recognition huggingface dataset:
kow on sallimata ainult kahe perekonna /S.o.
Woitähowski ja Krohowi / poolt, - ja nende hoolega
oli ka kaebtus toime pantud, ja et sellel
isearalikud põhjused peavad olema /waata Sasi-
Kowi, Nepokajewa, Domorowskaja, Poloschenski,
Terke, S. Proschkini ja t. tunistused/.
Juba peale kohtu wiimist tulid Sinodisse
Woitähowski, preestri Poska ja ülempreestri
Wantschakowi kiriad, milledes midagi uudist
tähtsamad sisu ei ole. Isa Wantschakowi kirjale
juurde lisatud „W. Timofeiew`i“ allkirjade kohta
wõib märkida, et kaebtuse all sarnast all-
Isa Poska kirja kohta peab ütlema, et
selle kirja sisu näitab, nagu isa Poska oleks ennast
kaitsenud süidistuse eest,- mille seisu koha
wastu peab ütlema, et uurimine oli ette wõe-
tud Ooro kiriku kihelkonna liikmete kaebtuse
põhjusel oma ülempreestri Wantschakowi peale,
ja isa Poska kohta, kui süialuse, ei puudu.
Ülewal kirjutatud põhjusel otsustaksin:
1.) On tõendatud, et isa Wantschakow 19 Juunil
1921 a. Nelipühal altaris aujärje ees pidas
poole healega sõnawahetust preester Poskaga
eestseismise oigusest algawal liturgia te-
enistusel, ja selle sõnawahetusega sün-
nitas ärewust kirikusolewa rahwa seas;
Eesti Apostliku Õigeusu kiriku
Sinodile.
koguduse Preestri Aleksander
Manniku,
Austades saadan siin juures Rendile-
pingu proekti, mis ühelt poolt Jõhwi kogu-
duse Nõukogu ja teiselt poolt Jõhwi koda-
niku Juuliuse Kriisi wahel on tehtud,
Sinodile läbiwaatamiseks ja kinnitu-
Jõhwi Jumalailmumise koguduse
No 95.
15 Aprillil 1921 aastal
Eesti Apostliku Õigeusu kiriku Sinodile
Preestri Aleksander Männiku
ametlik teadustamine
Sinodi, 22/X. 1920 a. No 2752, käsukirja
sunnil olen kohustatud austusega teadus-
tama, et hilise Wennemaalt tagasi tuleku
ja kihelkonna teritooriumi suuruse tõttu ei
olnud mul 1seks Jaanuariks s.a. kiriku in-
wentuuri, niisama ka kihelkonnaliikmete
nimekirja wõimalik Sinodisse saat-
miseks walmis saada, sest mõlemad
tööd nõuawad kihelkonna piirkonnas üm-
berreisimist, püsivust ja karwapealsust.
3mal Jaanuaril
1921 aast.
Jõhwi alewis.
Wirumaal.
raudkangiga. Uksel olnud aga haagid lahti ja kang eest ära
võetud. Muud uksed ja aknad ning lukud olnud näiliselt kõik
terved ja korras. Nad sulgenud altari kaudu koridorist väljaviiva
ukse jälle, pannud haagid kinni ja kangi ette. Kui laulu
harjutus lõppenud, lukustanud nad ka kiriku peauksed ja
sellest räägiti ka minule samal õhtul. Et kirikus üteldi kõik
korras olevat ja midagi kadunud ei nähtud olevat peale 3/4 pu-
deli kiriku veini, ei läinud mina ligemalt seda kõike vaata-
ma ja arvasin et ehk on kiriku kella lööja Toomas Koppel
hooletuse läbi ukse lahti unustanud, sest eelmisel päeval,
pühapäeval 28 mail oli Valgas gaasi kaitse päev ja kiriku-
tornis oli vaate punkt telefoniga ja anti lennukite ilmu-
misel häda signaale. Teisipäeval 30 mail tuli kellalööja jälle
pääsemiseks. Kiriku võtmete tagasi toomisel tegin kella lööjale
märkuse, et ehk on see tema hooletuse läbi sündinud, et
altarist väljaviiv välisuks lahti oli. Tema ütles, et ta sellest
midagi ei tea ja ei mäletavat. Pühade laupäeval 3 juunil s.a.
võtnud kellalööja koguduse kantseleist jällegi kiriku võtmed,
läinud avanud kiriku uksed kiriku puhastamiseks ja tuulu-
tamiseks. Hiljem tulnud ka veel mõned koguduse naised abiks..
kirikut puhastama ja ka kirikuvanem O. Kõiv toonud
kiriku ilustamiseks kaskesid ja teinud muid korraldusi kiri-
ku puhastamiseks ja ilustamiseks pühiks. Selle järele as-
tunud ta küünla müügi kassa-kapi ette ja tahtnud seda
avada. Küünla tagavara kapi ees oli rippuv lukk ja sahtlite
ees, kus väheselt vahetus raha hoiti, olid harilikud sahtli
lukud. Kui kirikuvanem aga võtnud rippuva luku kätte,
et võtmega seda avada, avanenud aga see tema käes võtmeta
ja ligemalt nüüd järele vaadates, märganud et kõik lukud
on lahti murtud ja kapid ja sahtlid avatud, küünlad segi
paisatud ja raha ära võetud. Raha on ära viidud ligi
40 krooni. Kui kirikuvanem minule kohe sellest teatas, s.o.
laupäeval 3 juunil s.a. kella 1/2 11 ajal, helistasin kriminaal
politseisse telefoni kaudu ja palusin vanemat ametnikku
hra Hiiopit asja üle vaatama ja juurdlust toime panema.
Kriminaal politsei vanem ametnik Hiiop ilmus viibima-
ta kohale ja algas kirikuvanemaga O. Kõiv`aga ülevaatust.
Mina ilmusin ka ise kohe selle järele kirikusse, et kindlaks
teha vargust ja mis kirikust on ära varastatud.
Kirikuvanem oma arveraamatute kaudu tegi kindlaks,
et raha on küünla müügi kassast ära viidud ühes mit-
mesuguste korjandus,- liikmemaksu- ja lehemüügi rahaga.
kokku 37-38 krooni. Küünlaid ära viidud ei ole, ei ole
ka muud midagi kadunud küünla kassast.
Kirikus on kõik omal kohal ja sealt ära viidud ei
ole midagi. Altaris võtsin üksikasjalise järele vaatuse
ette. Altarist on ära viidud altaris seisvast kiriku tarbe
asjade kapist 2 armulaua pruunist siidist rätikut, ära
viidud ehk ära joodud 3/4 pudelit kiriku veini, aga tühi
pudel oli omal kohal kapis; ära viidud kapist veel ka
60-70 eksemplari surnute üle loetavat andeksandmise
palvelehte. Muud tarbeasjad mis kapis olid, on kõik
alles jäetud, kuid siiski osaliselt segi paisatud ja
nähtavasti on midagi otsitud, kas raha või väärt asju.
Altaris seisva peaaltari aujärje katet üles tõstes näh-
tus ka seal nagu kõik korras olevat, kuid evangeliumi
üles tõstes oli antimins ühes ümbrikrätikuga kokku
kortsutatuna evangeliumi all. Antiminsi ligemalt
järele vaadates ja lahti võttes nägin, et antiminsi
sisse õmmeldud mastikus oleva püha inimeste
ihu jaokese kohalt on antimins katki käristatud
ja mastiku kuulikene välja uristatud, mis aga
seal samas antiminsi vahel oli. Antiminsi vahelt
on aga ära viidud käsnakene. Teised asjad olid
aujärjel kõik omal kohal ja ära viidud ei ole
midagi. Peaaltaris ja samuti ka kõrval altaris olid
kõik teised asjad kohal ja ära kadunud ei ole
midagi. Kiriku üldine kahju on kr. 45 - 50.
Kõige selle kohta koostati protokoll, ülekuulati
mind, kirikuvanemat O. Kõiva, kiriku kellalööjat
T. Koppelit. Asi on määratud juurdlusele ja senini
2) Et Jumala teenistusi ja muid talitusi peab pidama
waga meelega, selgesti ja arusaadawalt, aga mitte tõtates
ja rutates, nagu tema senini mõnikord on toimetanud.
3) Et tundide teenistust peab pidama säetud
korra järele, aga mitte oma isikliku wiisi järele,
nagu tema seda tegi 1 mail s.a., nõnda et palwe-
tajatel oli mulje, nagu oleks ilma püha andedeta
liturgiat peetud, mis lubamata on.
Ülempiiskop Aleksander
19 12/X 21.
No 377.
Järel waadates Ooro kiriku kihelkonna liikmete
kaebtuse oma ülema preestri Aleksander Wantschako-
wi peale, isa Wantschakowi raporti ja waimulikku koh-
tu kirja Ülempreestri G. Andersoni poolt toimetud juurdlus-
akti, leidsin.
23 juunil 1921 a. tuli Eesti Ap. Õigeusu kiriku Sino-
disse kaebtus Ooro õige usu kiriku kihelkonna liikmete
poolt, milles nemad süidistawad isa Wantschakowi
järgmises
1. 19 juunil s. 1921 a. Nelipühal altaris püha aujärje
ees isad Wantschakow ja Poska sattusid sõnawahe-
tusesse, kumbal neist teenistusel eesõigus on, milles
Wantschakow ei lubanud Poskale Jumala teenistust pida-
da selle peale waatamata, et kihelkonna liikmed
palusid preestri Poska sellel päewal Jumala te-
enistust pidada. See sõnawahetus sünnitas kirikus ole-
jatte wahel ärewust, ja nemad läksid kirikust
2. 1 Mail 1921 a. isa Wantschakow pidas Paasa
Jumala teenistust pühaduse teotamisega ilma püha
andeta.
3. Isa Wantschakow lohakult täidab oma ame-
ti kohuseid.
K. A. Eestimaa Ülempiiskopile
Kannan siin juures Teie ette Pärnu Issandamuut-
mise kiriku täiskogu koosoleku protokoli No 7 ärakirjas
koguduse preestri ja kiriku wanema walimiste asjus.
Pean oma kohuseks Teile selle asja kohta seletada järgmist.
Kiriku nõukogu esimees A. Küng andis mulle edasi Teie
tellegraafilise käsu – preestri walimised osa kihelkonna
soowil edasi lükata ühes teatega, et ka preester Hiiobile
on luba antud proowi jutluse pidamiseks. Et walimiste
koosolek juba mitmel korral kuulutud oli 2 jaanuari peale,
siis. otsustas kih. nõukogu, kes rutuliselt walimiste eel sai
kokku kutsutud, walimiste edasilükkamise küsimist. Teie
käsu põhjal lõpulikult kih. täiskogu koosolekul otsustada
Nõukogu liikmed ja ka mina saime aru Teie käsust
selles mõttes, et preestri walimised edasi tulewad lükata
selleks, et wõimalust anda preester Hiiob'ile proowi
22. juulil 42.
Ülipühitsetud Tallinna ja kogu Eesti
Mitropoliit Aleksandrile
Valga koguduse ajutise
asetäitja preestri K. Tints`i
Olles lähemalt tutvunenud Valga kogudu-
ses valitsevate olukordadega loodan nendega
toime tulla. Selle tõttu julgen paluda Teid,
Kõrgesti pühitsetud Ülemhingekarjane, mää-
rata mind selle koguduse alaliseks preestriks.
Kesk tn. N 30
19 juulil 1942 a.
K. Tints,
ülempreester.
Protokoll N 8
Valga Eesti Ap-Õigeusu koguduse Nõukogu koosoleku
üle 17 juulil 1942 a. koguduse kirikus.
Koosolid: Nõukogu esimees ülempr. K. Tints ja koguduse
Nõukogu liikmed: A. Valner, J. Mast, A. Zimbrot, P. Piks,
7. Gerasimov, J. Kikas, A. Neljubov ja O. Kõiv.
Koosolekule on ilmunud 14 Nõukogu liikmest 9. Seega
on koosolek seaduslik ja otsuse võimeline.
Koosolek algas kell 19 15 ja lõppes 3/4 21.
Koosolekut juhatas ülempreester K. Tints ja protokollis
Nõukogu liige A. Zimbrot.
1. Saadikute valimine Praostkonna Taiskogule.
2. Kogudusele kuuluvates hoonetes korterite üüride määramine.
3. Puude muretsemine kiriku ja koguduse kantselei
kütmiseks ja kirku leibade küpsetamiseks.
4. Kogudusele alalise vaimuliku muretsemine.
5. Koosoleku protokolli allakirjutajate valimine.
Tehakse ettepanek valida koosoleku protokolli kirjuta-
ja. Muus osas võetaks päevakord muutmata vastu
Suur Valga kogudus vajab alaliselt kohapeal vii-
bivat vaimulikku. Pool aastat on möödas sellest,
kui ülempreester J. Melts Saksa võimude korraldusel
Valga koguduse pealt tagandati ja üle viidi Laane-
metsa. Möödunud on ka tähtajad, mis temale on
antud oma seisukorra väljaselgitamiseks ja
ÖÖRIKU
Juhatus.
17. jaanuaril 1940. a
20. jaan 1940 a.
Orissaare p. ag.
Kpt.
Tallinna ja kogu Eestimaa Mitropoliit
Väljavõte Ööriku ap. õig. kog. Juhatuse koosoleku
protokollist 14. jaanuaril 1940. a. punkt II, teine lõik.
"H-ra Arteemi Väljaots tegi ettepaneku, et Nõu-
kogu koosoleku päevakorda võtta veel – diakoni-
koha avamine Ööriku ap. õig. koguduses. Kuid
Juhatus otsustas h-ra A. Väljaots'a poolt esitatud
punkti mitte päevakorda võtta, ega ka Nõuko-
gule esitada. Samuti jääb ka diakoni koht
Ööriku koguduses avamata."
Protokollile allakirjutanud: Joh. Kuusk. /allkiri/.
V. Kärner. /allkiri./
A. Väljaots. /allkiri./
Protokollija preester M. Ervart. /allkiri./
K. Petrov. allkiri./
Ärakiri alguskirjaga õige.
Preester M. Ervart.
Kõrgeauline Isa Mitropoliit, käes-
oleva väljavõtte saadan Teile h-ra A. Väljaots'a.
soovil. Kuna Ööriku koguduses pole varem
diakoni olnud ega olda sellega harjutud, ning
pole ka tarvidust diakoni järgi ja koguduses
igasuguse lakhelide ärahoidmiseks otsustati mitte
avada Ööriku koguduses diakoni kohta.
Austusega Teie alandlik preester M. Ervart
Riigivap.
Selle tunnistuse omanik
Elsa Grünverk
Kes on lõpetanud Riigi Kunsttööstusekooli täielise
kursuse 1924 aastal,
regisreeriti Haridusministeeriumi Kutseoskuse
rakenduskunsti alal, arvates 16. jaanuarist 1940.
Tunnistuse järgi on
Elsa Grünverk.
Eesti Vabariigi kodanik, sündinud 7. juunil 1901.
17 jaanuar 1940
No 4229.
W. Päts
Haridusministeeriumi
Kutseoskuse osakonna direktor
A. Pärs
Väljavõte
Rakvere ap. õigeusu koguduse juhatuse koos-
olek 30. septembril 1940. a.
Koos olid: N. Kruuse, ülempr. A. Leets ja A. Laredei.
E. A. Õ. Kiriku Mitropoliidi kirja peale 19. IX. 1940. a.
milles pannakse ette võtta seisukoht preest. G. Brant-
manni palve asjus, viimast määrata aset. preestriks
Rakvere koguduse preestri vabanevale kohale,
otsustati: jääda äraootavale seisukohale, ühtlasi
paluda ülempr. A. Luts'i, nagu seda tegi ka koguduse
nõukogu 5. sept. s.a., jatkata tervise võimaluste piires
siin teenimist ja täita edasi koguduse preestri
kohustusi üldolukorra selgumiseni.
Virumaa praosti kirja peale 25. sept. 1940. a.
N 178, milles teatatakse Sinodi eeskiri E. A. Õ. K.
Moskva Kirikuga ühinemise küsimusest ja palutakse
koguduse juhatuse seisukohavõtmist selles E. A. Õ.
Kiriku üldsuuna muutmise vajaduses, otsustati
peale kõigekülgset küsimuse kaalumist: uute
olukordade tõttu pidada meie Kirikule kasu-
likuks uuendada endised suhted Venemaa
Kirikuga ja sellest teatada vahenditult Sinodile.
Alguskirjal vastavad allkirjad.
Ülempreester A. Leets.
20 okt. 1940. a
Selles aktis on:
kaksteistkümmend (12) nummerdatud.
ja kinnipitseeritud lehte:
tulewatele kiriku teenijate elu ruumsi
ehitama - selle plaatsi peale, millise eest
on kogudus 16 aastat ulitsa pühkijale,
iga kuu 6 krooni, aastas 72 krooni maksnud
plank aida ümber teinud; ja millise on Isa
Preestri senini üksnes oma kassuks wälja
rentinud - mitte koguduse kassuks.
Olgugi, et mind pärast minu kiriku nõu-
kogust ära ütlemist kutsuti tagasi, aga
selgust ei ole ma saanud - kuhu jäiwad,
ja jääwad Nikolai koguduse warad? -
üksnes Isa Preesti on mind tagasi
kutsudes wäga kardnud, - üteldes: „Wallner
hakab jälle suurt kella lööma“. Aga
mina loen seda kuriteoks enesele
kui ma Sünodile ei teatusta, ja lasen
aru samatul, wõi mõnel oma kassu
püütjal wiimatse oma armsa Nikolai
kiriku waranduse raisata, millise ära
põletasid Koorits ja Isa Tamme lohakus.
Palun wastust. aup. Awerki Wallner
Valga Eesti Peakiriku Ap-Õigeusu koguduse juhatuse koosoleku üle 13. juunil 1938a
koguduse kantseleis Vabaduse tän. 46.
Koosolid: Juhatuse esimees ülempreester J. Melts, juhatuse liikmed:
O. Kõiv, F. Mandre, A. Sõber ja ajutise sekretäri kohuste täitja
A. Solovjev.
Koosolek algas kell 15, lõppes kell 17.30. Koosoleku on seaduslik ja otsusvõimne.
Koosolekut juhatab esimees Ülempreester J. Melts, protokollib ajutise
sekretäri koh. täitja A. Solovjev.
1) _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _
2) _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _
3) _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _
4) _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _
5) _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _
6). Võrumaa praosti kirjale 11. juunist 1938.a. nr. 68 ja nõukogu liikme
A. Vallneri kaebusele seletuse andmine ja kaebuse asjas seisukoha võtmine.
Koguduse juhatus ära kuulanud Võrumaa praosti kirja ja A. Vallneri
kaebuse, üksikasjaliselt läbiarutanud, sisuliselt kaalunud, otsustas seletada
kaebuse kohta järgnevat:
Valga Eesti Peakiriku koguduse täiskogu 3.okt. 1937.a. protokoll nr. 18p. 3,
otsustas Valga kogudusele kuuluvate ja Valga linnas Vabaduse ja Kuperjanovi
tänavatel asuvate kinnisvarade (politsei nr 1. ja 3) kinnistu nr. nr. 34, 119 ja 33
müümise küsimuse üldsummas mitte alla kr. 14.000 ja selleks volitati kogu-
duse juhatust ostu-müügilepingut sõlmima ja müügist saadud raha
vastu võtma. Kirikute ja usuühingute seaduse (R.T.nr.107-1934) juhatusel
esitati koguduse täiskogu protokoll kinnitamiseks Eesti Ap-Õigeusu
kiriku Sinodile ja Sinodi kaudu Vabaviigi Valitsuselt vastava
loa saamiseks. Vabariigi Valitsuse 23. veebruari 1938.a. otsusega lubati
kinnisvarad müüa ja otsus saadeti koguduse juhatusele Sinodi kaudu.
Eesti Ap.-Õigeusu Mitropoolia
Mitmet korda ajalehtedes on
kirjutatud natsionaliseeritud
majade tagasi andmisest. Ja
neid maju on juba õige rohkesti tagas-
tatud. Valga koguduse maja on ka
natsionaliseeritud. Olen mitu korda
pöördunud Linnavalitsuse poole selles
asjas, kuid sealt öeldakse ikka, et kogu-
duse majade kohta ei olevat veel aeg.
Samuti ka teisi seltskondlisi hooneid
ei antavat veel tagasi. Olen aga kuul-
nud, et mõned kogudused olevat nagu
selles asjus sammu astunud. Tekkib kar-
tus, et kas meie ei lase viimaks õige aja
mööda minna.
Mina tahan aga tingimata
seda nõnda, et mitte sea-
duslik tegewus saaks selleks
tunnistatud ja minul on sel-
leks täielised põhjused seda
nõuda ja ma tahan weel
ka seda, et isikud kes on
seadust rikkunud ka selle-
kohaselt korra juurde saaks
kutsutud - see on kogudu-
se käsudekohast wälja
minnes täiesti tarwilik.
Teine põhjus miks mi-
na ikkagi andmete andmi-
se nõude juurde jään on
see, et 18/VII on jällegi
Koguduse koosolek kokku
kutsutud ja seal jällegi
koguduse waranduslised
asjad kaalumisele tule-
wad ja mina kui Jõhwi
koguduse liige, tahan teada
kas toimin mina ja ka
teised koosolijad seadus-
likult wõi mitte. See on
aga iga asja ajamise juu-
kuidagi õige olema, et mi-
nule selle küsimuse otsus-
tamiseks keegi takkistusi
tohiks teha.
Selle pärast palun
ikkagi Sinoodi minu
palwekirja peale sisuline
wastus saata
Agafja Feodoti tr. 39a.
F.331
Arh. 1
Pavel Grigori p. 34a.
Aaliste
Uueks perekonnanimeks määratud
linna nim. kom.
Järvesuu
valla perekonnaseisuametniku
otsusega 8. X 1921.a.
LMändre
Riigi Tr. Tallinn. 540. 06. 47. 140000.
12.I 51.
Fedosja Ivani tr 48a.
Darja Nikandri tr. 18 a.
Wassili
pg. 15 a.
F. 335
Nr. /89
Vassili Ilja p. 61a.
(perekonnanimi)
Aasa.
nim. kom
linna
Panikovitši
1921.a.
otsusega 14.X
27.XII 50.
Maria Stepani tr. 22 a.
Jefimia Aleksei tr. 59 a.
arh. 2
Nr. 8/
lhk. 56.
/12
54a.
Nikander Ivani pg.
Aasa
Uueks perekonnanimeks määratud.
otsusega 1. X. 1920 a.
Natalja Terenti tr. 52 a.
Mihail Wassili p. 28 a.
Semjon - " - p. 24 a.
Arh.1
Nr. /67
Jakov Vlassi p. 59a.
(nimi)
nimeks
Aasalind
linna nim. kom
otsusega 1. XI 1921.a.
16.I 51.
Rosalie Ludwigi t. 37a.
Armanda Augusti t. 16 a.
Voldemar -"- p. 15a.
Efriede -"- t. 13a.
F. 333.
Nr. 40/13
Rätsep. Johannes Jakobi p. 35a.
Uueks perekonnanimeks määratud Aabre
nim. kom.
Narva ja N.- Jõesuu linna
valla Perekonnaseisuametniku
otsusega 2.VI. 1923.a.
Marie Joosepi t. 37 a.
Hilda Johannese t. 11a.
Ella -"- t. 8a.
Erna -"- t. 1a.
Nr. 26
Jakov Andrei p. 41a.
Aalik
Uueks nimeks määratud.
Järvesuu linna
8. X 1921. a.
otsusega
12.I 51
Tatjana Grigori tr. 58a.
Vlas Feodori p. 81a.
Tatjana Vlassi tr. 46 a.
Nr. 131/43
Jevdokion Vassili p. 37a
Aaspõld
Järvesuu valla perekonnaseisuametniku
26.X.1921 a.
17.I 51.
Anastasia Ivani tr. 35a.
F. 338
Nr. 148/8a
Aksonov Grigori Aksenti p. 33a.
Ablonski
perekonnaseisuametniku
otsusega 21 juunil 1921.a.
13.XI 50.
F.333
40/13
Rätsep, August Jakobi p. 41a.
Uueks nimeks määratud Aabre
Narva ja N.-Jõesuu linna
otsusega 2. VI 1923. a.
Anna Ivani tr. 33a.
184/67
Timofei Ivani p. 50a.
Aavamets
1921 a.
otsusega 1.XI
Kust, millal, mis numri all ja mis asja üle kiri
wälja walmistatud sai
Raamatu
millkombel Rõuma mõisa politsei walitsus tuleb talli
taja poolt juhatada.
23 Juhatus Haapsalu kreisi ülem 25 oktobril No 1630 juhatus
Rõuma mõisa politsei eesistujale Rõuma tallitajale
24. Kommissär 5 Now. No 2932, käsk et 27 Nowembril kõik
healeõiguslised mehed kohtumehe walimiseks Piirsalu kooli
majasse kokku läheksiwad.
25 kommisar 25 Okt N 2896, käsk et mõisnikude pangast korja
mise raamatud wälja saaksiwad wõetud ja Riigi panka
26 Kommissar, worm, mille järele wallawalitsuse liikmete
walimise protokoll saab tehtud.
27 kommissar 5 Nowembr N 2930 et kõik hääleõigulised mehed
27 Nowembril Piirsalusse walla kohtu mehi walima lähwad
28 Kommissar, 18 Decembril N 3052, et talunikud ainult need
wad. -
teed lumest puhastawad, mis talumaadest läbi käi-
29 Kommissar 7 Decembril No 3033 et kõigi walla kassas
olewata wäärt paberite üle täieline nimekiri saaks
sisse antud
Ühendus
haawatud ja haige söeameeste abiks.
Kollowere mõisa
Eestimaa jäotus.
walla kogudusele.
Tallitus.
30 Mai kuu pääwal 1877.
Tehke abi nendele, kes nüüd söeas haawade ja haiguste läbi
waewatud on, ehk ka surema peawad. Need wõiwad teie liha-
sed wennad ja sugulased olla. On need aga ka teised, Jumala
ees on nemad köik meie wennad.
Mart Kalep 1 rubla
Andku igaüks, niipalju kui röömsa südamega anda wöib ja
tahab. Palju ja wähe ei tee wahet Jumala ees.
Kes weiked raha annab, pangu seda selle karbi sisse, mis
selle tarwis iga wald oma koguduse-majas peaks pidama. Kes
täied rublad annab, wöib oma nime körwa kirjutada lasta, ehk
ise kirjutada.
Meie Ühendus on köigi Ristirahwaste läbi, Genfi linnas
alustud, -  ka kõik inimeste rahwad-wöiwad selle sekka astuda.
Weneriikis seisab se Ühendus meie suure Keisri-proua kaitsemise all.
Mis selle korjamise läbi Lehe-kuul ja Jaani-kuul kokku tu-
leb, peab Tallinnas, baron Shirardi kontoris, tunnistuse kirja
wasta sissemaksetud saama. Kogudused wõiwad seda kas ise
ustawa käe läbi sissemaksta, ehk Kihelkonna kohtu-herra lädi sisse-
maksta lasta. Senna kontori wõib ka nende nimekirjad anda,
kes täie rublade kaupa annud ja kelle nimed ülekirjutud on.
Nende nimed saawad zeitungis kuulutud. Kui palju Heina-
kuust saadik sissetulnud, saab zeitungide läbi teadaantud. Kuida
korjatud raha tarwitud, peab aasta löpul teadaantud saama.
Köik peab üksi haawatud ja haige soldatite heaks selles söeas
Türkide wasta, mis kääs on wäljaantud, ja ei ühegi muu asja
juure tarwitud saama.
Ühenduse Eestimaa jäotuse ülem:
Graf Keyserling.
Asja toimetaja:
G. von Peetz.
Toimetus komitee talurahwa tööhooste seltsi ho-
buste näituse asutuse üle Eestimaa kubermangus annab
sellega köigile kubermangu rahwale teada, et nimetud
seltsi hobuste näitus sellaastal Tallinnas 22-sel Junni
kuu pääwa peale on nimetatud.
Näituse peale saawad lastud mära- ja täkku-
hobused, kasu poolest mitte wähemad, kui 1 arshin
14 wershoki, nõndasamuti ka heaseltsilised heast ära-
nuumatud üheaastalised sälud, kelle eest töiste näi-
Üheaastalised sälud peawad ilma rautamatta näi-
tuselle toodama.
Talurahwa hobuste wäärtoleku otsustamise juures
saab isiäranis tähelepandud, hooste wäljaspidine näh-
tus, nende rammu nähtawale saatja olek, wäsimatus
töö peale ja kõlblik olek, s. o. kasu, jämedus, kont,
Talurahwa tää-hobuste näituse peale ettetoomiseks
(ettetoojateks) lubatakse talupojad asunikkud (kolunis-
tid) ja niisugused kodanikud, kes pölluharimise tööst
elawad, kelle hulgast mitte maha ei ole arwatud kiriku
teenistuses seiswad inimesed.
Sellepärast, et auupalgad näituselle toodud ho-
buste eest üksi nende inimestele wöiwad antud saada,
kelle auupalga wäärilised hobused nende oma juures
on sündinud ja kaswatud, siis peawad inimesed, kes
oma hobusid soowiwad ettenäitada, tunnistus kirja
wallawalitsuse poolest ette näitama hobuse päraltole-
mise, nii kui ka selle kohta, et hobused nende oman-
dus on, ühes hobuse nime, seltsi, karwa, wanaduse,
kaswu ja iseäralise märkide tähentusega, aga ka üles-
andega, kas ei ole enne millalgi ettenäidatawa hobuse
eest mingisugust auupalka saadud, ja kui saandud, siis
missugust ja mill ajal.
Auupalkateks paremate hobuste eest on Riigi
hobusekaswatuse peawalitsuse poolest lubatud 200
rubla ja peale seda kaks pronks auraha pealkirjaga
"paremad sugu talurahwa hobuse eest" ja kolm
kiitus kirja.
Inimesed, kes oma hobusid näituselle soowiwad
tuua, peawad neid 22-sel Juuni kuu päewal kell 10.
hommiku Tallinna Tompea Lossi hoowi peale tooma.
Sell päewal saab toimetus komitee poolest tar-
wilik läbiwaatus näituselle toodud hooste üle ja auu-
palkade ärajautamine paremate hobuste eest äratallitud.
Eestimaa kubermangu walitsuses, walitsuse trükikojas,
wäljaandja juures, kes Tallinnas, Toompea lasingu
äeres paroni proua Rausch von Traubenberg'i ma-
jas elab, ning ka raamatukauplustes mõlemais pea-
linnades ja Balti kubermangudes on müia:
Käsude
seaduste kogu
Eestimaa kubermangu talunikude kohta.
Kokkuseadnud ja wäljaandnud (wenekeeles).
A. P. Wassilewski.
Selles raamatus on kokkukogutud kõik seadused talumaade korduse
kohta, mis kunni 1-se Aprilli k. p. 1888 wäljaantud ja ülesse pandud
on: "Seaduste kogus", mis 1857 kunni 1886 aastani awaldatud",
"Kohaliku seaduste kogus", „Täieliku seaduste kogud", "Walitsuse käsude
ja seaduste kogus", „Eestimaa kubermangu walitsuse kirjades, ringkirjates
ja kuulutustes" j.n.e.
Sest et selles raamatus seaduste seas ka need awaldatud on, mis
igalpool Weneriigis makswad ehk Balti kubermangude kohta kuulutatud on,
sellepärast saab se raamat ka Liiwimaa ja Kuuramaa kubermangude kohta
tululik olema.
Raamatu suurus on: põhjakirja 948 lehekülge, lisalehte ja juhtkirja
165 lehek., eessõna ja pealkirja 17 lehek., üleüldse 1130 lehek.
Raamatu hind posti kuluga ühes 6 rubla h.
juuni kuu teisel nädal ja möödusid suuremal osal rahuldawalt.
Eksamikomite esimees teatas: "Andmed teie tööst saadan
Keiserliku Pärnu-Wiljandi kreis-maakooli kohtusse, kus
teie tunnistused kirjutatakse ja sealt teile kätte saadetakse."
Järgnes ühe wõõra pastori kõne, palwe, lõpplaul
ja meie lahkusime seminarist.
Praegu on minu ees laual see 58 a.
wana tunnistus; paber on päris kollaseks muut-
nud, aga kirja wõib weel selgesti lugeda.
Esimesel leheküljel on tunnistus saksakeeles
kirjutatud, kõrwal seesama eestikeele tõlkes:
nööbid, talwel lambanahast kasukas: Suwel põllu- ja
heinatööl tarwitas wiiske.
Wanaisa Kustas /Gustaw/ Seiman sünd. 10. oktoobril 1805, sur.
17. oktbr. 1894. Wanaema Anne, sünd. Tammepu, eluiga kestis 68 aastat.
Nende lapsed.
1) Jaan, sünd. 23/IV 1827, surn. 2/II 1910. Tema Naine Mai, sünd. Keres, sünd 27/V 1832.
Surn. 22/XI 1905.
2) Mai, tema mees Tõnis Adamberg, Rässi ja Sellituma peremees.
3) Madli, " " Mart Reier, Reinumurru ".
4) Ann, " " Hans Wihterstein Jissaare ".
Jaan ja Mai Seimani lapsed.
1) Kustas/Gustav/, sünd 30/X 1853 w.k.j. Tema naine Liisa, sünd. Koppel.
surm 2/VII 1905.
2) Jaan, sünd. 30. sep. 1856 u.k.j. " " Klara, " Bähr.
3) Ado, noorelt surnud.
4) Juhan, sünd. 22/V 1871
5) Anna. 6) Maia ja 7) Mari. Nad kõik olid abielus, kuid nüüd
juba mitu aastat tagasi igawesele puhkusele
ellu kutsumisel töötas. Nii Siimon kui ka
tema mõtteosaled nõudsid Jaani kogudu-
selt oma ettewõttele toetust. Saades eitawa
wastuse, andsid nad oma nõudmise kohtule
lahendada, mis kauema aja järele igatahes
koguduse kasuks lõppes. Kooliselts awas
oma esimese kooli Peterburi poolel Suure
Dwarjanskaja uulitsal, kust ta warsti üle-
wiidi Wiiburi poolele Soome waksali lähe-
dale. Siin õpetasin ka mina 1888. a. lühi-
kest aega enne Mihkli kirikukooli juha-
taja kohale asumist. Koolil oli ainult üks
klass kolme jäoskonnaga. Warsti leiti Liiwal
/na peskah/ parem korter ja suurendati
ka klasside arwu. Seltsi liikmete arw kas-
was. Peterburi eestlased tulid aegamööda
arusaamisele, et ei ole weel sellest küllalt,
kui me wenestatud ning saksastatud alg.-
Sõber, teisiti Tallinna tõbras, nagu teda harilikult hüüti/ ei
ei räägitud sõnagi. – Jaanilaupäewa õhtul läksin ühes
oma tuttawatega Ülemiste järwe ääre kõndima ja jaani-
tuld waatama. Eemal kaugel oli mõni tõrwatünn põle-
ma süüdatud, aga järwe kaldal mitte ühtegi. „Ka meie
teeme siia jaanitule," hüüdis keegi kaaslaseist; „waada-
ke, sealt tuleb kaks meie meest, mõlemal raske kimp tõb-
rasid käeotsas, neist teeme jaanitule." Nii sündiski.
Mitukümmend eksemplari põles tuhaks „hurraa,
kadugu tõbras!" hüüete saatel.
Tartus Wanemuine, siin Lootus ja osalt ka Estonia,
kus koosolekuid peeti, lauldi, teatrit mängiti, tantsiti ja
üldse püüti meie seltskonnale ajakohast lõbu pakkuda. Aga
see ei olnud kõik. Nii Tallinnas kui ka kogu Eestis oli siis
oma kaks walulast. Ühest ootasime ja lootsime, et ta warsti
käima hakkaks. See oli Aleksandrikool. Temal oli abi waja.
Korjati raha, korraldati näitemüüke, mis otstarbeks meie
naispere iseäranis suure hoolega tööd tegi. „Kui minu
Wanemuises laiemate ringkondade osawõtul koosolek, kus
Hurt ja Jakobson oma põhimõtetega koosolejaid tutwus-
tasid. Esimesena astus kõnetooli Hurt. Tema püüdis
pikemas kõnes näidata ja tõendada, et tema teguwiis
ja töösiht on meie rahwale kohane ja kasulik. Jakob-
son kui tuline isamaalane lükkas oma wastulause-
tega kõik Hurda wäited peapeale. Weel kord katsus Hurt
oma ütelusi kaitsta, kuid ta ei suutnud seda, lahkus
saalist ja nii mõnigi tema poolehoidjast enne koos-
oleku lõppu. Mäletan, mitmel meist oli tõesti kahju,
et nende waieluskõnede järele meie paremate Eesti meeste
wahel mitte üksmeel, waid lõhe oli tekkinud; kuid pidime
siiski oma arusaamise suhtes tõele maad andma ja
tunnistama: Jakobsonil oli õigus, ta jäi ka wõitjaks.
Juba Pärnus hakkasin ma gümnaasiumi õp. hr.
Banhardi juures ladinakeelt õppima, esimesed greeka-
keele tunnid andis mulle üliõpil. Aleksander Sõrd.
Kauemat aega töötasin mina wanas keiltes Tartus õpet.
istuma jäid. See oli ka nende lahkumis põhjus
meie gümnaasiumist. Sellega ühes wabanesime
Rasputinist ja tema austajate wastuwõtust.
Õppejõude puudust Petrogradis ei olnud ja
selle tõttu wõisimegi oma koolitööd niimoodi korral-
dada, et minu naisel ja minul enesel wõimalik
oli ülikooli dotsent Julius Forssmani uute keelte
ülemkooliõpetajate õhtukursustel 1913-1915. a õppida,
mis meile palju kasu tõi ja ka kaudselt meie ette-
wõttele head mõju awaldas. Meie kool töötas hea
eduga. Õpilaste wanemad ja kooliwalitsus olid
meie töö tulemustega ra rahul. Nii ühelt kui
teiselt poolt soowitati ja saadeti meile õpilasi. Kart-
sin, et meie õppeasutuse ruumid hakkawad kit-
saks jääma, sellepärast kawatsesin järgmiseks
kooliaastaks weel ühe kõrwal olewa korteri kooli
alla wõtta, millega ka majaperemees nõus oli.
Oktoobris 1917 tuli meile kõigile ootamata
Olin jälle Tartus. Koolitöö oli mul juba enam-wähem
tuttaw, sest peale harjutuskooli oli mul aastane praktika
seljataga. Palju keerulisem ja raskem oli edasiõppimise küsimus.
Polnud ju siis õhtukeskkoole täiskasvanuile nagu nüüd.
Seadsin ise enesele õppekawa kokku. Esimesel semestril
töötasin iseseiswalt, korrates tuttawaid õppeaineid ja püüdes en-
nast nendes täiendada. Peale selle tuli iga päew teatud
arw tunde koolis anda. Aeg möödus kiiresti. Umbes 10. det-
sembri ümber tahtsin ma isale kirjutada ja teda paluda,
et ta mulle hobuse Jõgewa jaama wastu saadaks. Aga
weel enne, kui kirjutama hakkasin, koputati
uksele ja sisseastus politseikordnik teatega,
et ma järgmisel päewal kell 11 pidin politsei-
meistri juure minema ja ka oma passi kaasa
wõtma. Mul ei olnud aimugi, mispärast mind
sinna kutsuti. Läksin. Politseülem teatas:
„Mulle on keiserliku Pärnu sillakohtu poolt käsk antud
Sabalkanski prospektil. Ka siin käisin ma
kordakaks ja tutwunesin kirjatoimetaja Jaan
Plado kaudu nii mõnegi seltsi tegelasega. Neist
on mul meele jäänud seltsi esimees ülemõpeta-
ja hr. Luik, Maria teatri koorilaulja preili
Prüsk ja wabriku omanik hr. Wadja
1887. aastal asusin mina kauemaks
ajaks Peterburki elama ja astusin Eesti
seltsi liikmeks. Seltsi põhikiri oli wist muudetud,
sest nüüd kutsuti teda Eesti Heategewaks seltsiks
ja tema esimeheks oli dr. Peter Hellat. EHTS. kind-
lat asupaika ei olnud. Eestseisuse koosolekud
leidsid aset Hellati korteris, peakoosolekud Jaani
kirikukooli saalis ja mujal, piduõhtuid peeti
Wischnjakowi, Winogradowi ja mitmes teises
saalis, kuna me wiimaks selleks otsarbeks ena-
masti Pawlowi saali Trotskaja uulitsal tarwi-
tasime.
tuleb, seda meie ei tea." Nii ei saanud ma
Ditmariga kokku ja pidi mõni kuu hiljem
sellepärast kibedasti kannatama. Meil oli loo-
tust Pärnus edasi töötada. Kui aga gümnaasiumi direktor
Liven minu endise Wändra ülemuse surwel oma lu-
batud toetusest loobus, siis oli mul hea nõu tõesti kal-
lis. Läksin oma tädipoja, restorani omaniku oma-
niku Adamsoni poole ja kurtsin temale oma
häda. Seal istus weel keegi härra, kes meie juttu
tähepanelikult kuulas. „Lubage," ütles tema „wäga
kahju, et Tartu Wändrast palju kaugemal kui Pärnu,
aga Teile on ta ometi kasulikum. Mul on seal hea
tuttaw pastor-adjunkt X ja kogudusel, kus ta praegu
ametis, on oma kool. Ma annan Teile tema aadressi
ja kirjutan ka ise temale. Nagu öeldud, nii tehtud
ja juba mõni päew hiljem sain ma kutse Tartu
kooliõpetajaks minna.
wene perekonda toa ja ootasin, mis tulewik mulle toob.
Läksin gümnaasiumi direktor Bertingu jutule. „Teie olete
õigel ajal minu juurde sattunud. Meil on linna III alg-
koolis asetäitjat õpetajat waja," ütles ta pärast mõnda küsi-
must. „Siin on minu kaart, wiige see linnapea härra
Greifenhagenile, tema otsustab." See lahke härra kin-
nitas mind joonelt ametisse ja käskis mind koolijuhataja
hr. Tomsoni poole minna. Nii olin mina ajutiselt jällegi
päris pigist pääsnud ja algasin juba wiiendat aas-
tat koolipõllul töötama.
Tallinna elu-olu oli mul wõõras. Ühel pärast-
lõuna tunnil jalutasin ma mööda puiesteed Jaani
kiriku juurest wene turu poole. Seal kuskil pingil
nägin ma kahte hästi rõiwastatud härrat, kes sulas
eestikeeles juttu ajasid. Ei niisugused mehed poleks Tartus
kõnniteel oma wahel julgenud emakeelt tarwitada,
mõtlesin mina, tallinlased on selles suhtes näh-
tawasti kaugele ette jõudnud. Mõni päew hiljem
juures/; tema toetas kogu oma nõu ja jõuga
seltsi ettewõtteid. Sel tööl oli edu, sest nii mõ-
nigi, kes enne oma igapäewase tegewuse kõr-
wal wene- wõi saksa seltskonnas meelelahu-
tust ja lõbu otsis, hakkas meie õhtutel käi-
ma ja astus EHTS. liikmeks. Ka mitmed kõr-
gema õppeasutuste õpilased olid meie ala-
tised külalised ja mõned nendest üliõpl. A.
Tombach, H. Erjapea ning Stieglitzi kooli
õpilane Kuusik tegutsesid isegi wahel meie
näitelawal.
Peterburi eesti seltskonnas oli tol
ajal õieti kaks woolu. Wanemad, kes Eestis
saksa koolides õppinud wõi saksa mõjul
üles kaswanud, rääkisid oma keskel hea-
meelega saksakeelt, kuna nooremad omas
kõnes juba rohkem wenekeelt tarwitasid.
Ka selles suhtes tuli samme astuda ning
pärast lõunast kas kirikus; muuseumis ehk kustahes käia,
kuid kodukorras ettenähtud tunniajal pidime jälle
täpselt tagasi olema. Üks meie kaasõpilastest jäi
siiski paarkorda hiljaks ja pidi sellepärast kaks pühapäeva
kartseris istuma. Meil oli tõesti kahju temast, aga polnud
midagi parata, kuid suitsu muretsesime ikkagi temale.
Ühel tunni lõpul ütles direktor: "Warsti lahkute siit, et ise-
seiswalt koolipõllul töötada. Mõnes kohas soowib rahwas,
et koolimajas ka palwetunde peetakse. Ärge tehke seda. Siin
Tartus on palwemaja. Igal pühapäewa hommikul tullakse
sinna paluma, sealt minnakse kiriku, kirikust tagasi
palwemajja, kus jälle palutakse, siis sealt kõrtsi ning lõ-
puks minnakse kes teab kas wõi hobuseid warastama. Kiri-
kuõpetaja kohus on jutlustada ja paluda. Nii mõnelgi
teist on jõukad wanemad. Kes palwetunde pidada tahab,
see õppigu edasi ja astugu ülikooli usuteadust õppima,
teistel pole seda waja."
Kooliaasta jõudis lõpule. Eksamid algasid
riigipööre. Enamlased pääsid wõidule, kuid sellele
waatamata töötasid Petrogradis kõik koolid endiselt
kuni 1917/18. kooliaasta lõpuni, ehk küll uus
haridusosakonna juhataja juut Grinberg 1918. a.
juba mitmesuguste tühiste kirjadega kantseleitööd
suurendas
Kümne aasta jooksul oli meie keskkoolil
kolm lendu, s.o. peale 60ne tütarlapse lõpetas
gümnaasiumi kursuse. Suwine waheaeg möödus ül-
diselt kaunis rahulikult. Sügisel, esimese koolinädala
lõpul sain ma Grinbergilt järgmise sisuga teate:
Teie endine gümnaasium kuulub nüüd riigile, kõik
õpilased wiige VI gümnaasiumi." Wanemate nõu-
kogu esimees ja õpilaste esitajad, nende seas ka kaks
juudi soost tütarlast, käisid haridusosakonna
juhataja palwel, et see wähemalt ühe aasta
weel meie koolis lubaks tööd jätkata, kuid
asjata. Pidin ülemuse käsku wastuwaidlemata
Minu lapsepõlw.
Kuna wanaisa oli iseloomult karm, siis põõ-
rasime meie lapsed oma wanemate äraolekul
wanaema poole, kes peaaegu alati meie soowe täitis.
Ühel talwe hommikul küsisime wennaga wanaemalt,
et kas ta ei lubaks meile kelguga sõitma minna.
"Kusti," nii hüüti minu wanemat wenda "sina võid min-
na, aga Jantsu peab veel tuppa jääma; tule, ma
näitan, mis isa sulle eile linnast tõi." Ta ulatas
mulle raamatu, mille esimesel leheküljel oli suur
kukk, just niisugune, nagu meie omad. "Nüüd waata
siia," ütles wanaema ja näitas mulle teist lehekülgi
"Need neli esimest suurt tähti, et A, B. D. E õpid sa kätte;
pea meeles meeles nende nimed, kas saad aru? Ma küsin
warsti, on nad sul selged, siis wõid kelguga
sõita." Sellest ülesandest sain ma ruttu jagu,
sest kelgusõit pakkus meile kõige suuremat lõbu.
Kuidas wanaema mind edasi õpetas, seda ma enam
Translat.
Keiserliko Perno Willandi kreis-maakoolikohtust walla kool-
meistri-tunnistus
Jaan Seimani Wändrest
Walla koolmeistrile katsmiseks seätud Tarto komite ees on
ülewal nimetatud Jaan Seiman, kes Tarto walla kool-
meistride seminariumist on läbikäinud, oma eksamen
nende õppetuse asjades, mis Liiwlandi ülem-koolikohus
walla koolmeistridest nouab, häesti ärateinud ja
kreismaa koolikohus annab oma pitseri senna
jaure pannes tunnistust, et
Jaan Seiman
walla koolmeistri ametiks woib walitsetud ja seätud
Willandi sel 4. Julil 1877. No:200?
Keiserliko maakooli kohto nimel
Körber
Teie tihti kokku saate. /Olin Mihkli kooli juhataja
ja kindral-sup. Pingoud Mihkli kiriku pastor./ Kü-
sige kindral-sup. mulle selleks luba. Läksin pastor
Pingoudi juurde ja jutustasin, mis tarwis. "Minul isik-
likult", ütles kindral-sup., "ei oleks midagi pühit-
semise wastu, aga mis ütlewad mõisnikud selle koh-
ta? (Aber was wird der Adel dazu sagen?). Ütelge
pastor Hurdale, et ta piiskopi poole pööraks, piis-
kop Freifedlt on ise eestlane, küll tema ot-
sustab." Teatasin sellest dr. Hurdale. Tema tai-
pas joonelt, milles asi seisis, ei palunud ta loa
saamise pärast enam ei ühte ega teist waimu-
likku ülemat, waid läks otsekohe siseministri
jutule. Selle resolutsioon, nii kui dr. Hurt seda
pärast teatas, olla järgmine olnud: "Pidage
nimetatud päewal niipalju jumalateenistusi,
kui Teie ise soowite".
Pärast jumalateenistust Jaani kirikus
tundides harjutuskoolis pealt kuulamas; ka oli meil
õigus õppetöö konferentsidest igal laupäeva õhtul
osa wõtta. Harjutuskool asus siis seminari õues ühes
Tartu linna algkooli ruumes; selle juhatajaks oli
sakslane Kuglev, keda ümbruskonna elanikud lamba-
karjaseks hüüdsid. Tema olla enne ühe Tartumaa mõis-
niku juures lambakarjane olnud ning selle soowitusel
saanudki ta Tartus eesti laste karjaseks. Harjutuskoo-
li juhatajaks oli meil Aado Grenzstein /Piirikivi/, mees,
kes kiiret tööd ja otsustamiswõimet nõudis. Nii tema, kui
ka seminari direktori pastor Hollmanni ja õpetaja
Kurriku juures tuli meil hospideerida ning
peale oma koolitöö teisel õppeaastal nende juhatu-
sel teatud arv proowitunde anda, milline töö
sugugi kerge ei olnud, sest siis töötati maal ja
ka mitmel pool linnas 3s jaos korraga ühes klassis.
Seda tuli õppida
Lisa. Olen 8 wõi isegi rohkem aastat kolme jaos-
köögi. Siin oli waikne, suurepärane ümbrus,
isegi linnud ja jänesed ei kartnud inimesi. Suur-
mujal
würst ise elas kuskil wõi wälismaal. Tema ilu-
sas pargis kõndisime pea iga päew, niisama
ka lähedal mere kaldal; tihti käisime ka Uue-
Peterhofi toredaid weewärke ja sulisewaid pursk-
kaewe waatamas ning keiserliku Kapelli muu-
sikat kuulamas, kus ka minu noor, andekas
tuttaw Jaan Tamm, pärastine Tallinna kon-
serwatooriumi direktor, waldhorni mängis.
Juuli kuu alul muutus see idilline,
waikne elu hoopis teiseks. Õhtul istusime me
harilikult oma wäikses toas, lugesime
uudiseid ajalehtest wõi mõnda huwitawat
raamatud kuni kella üheni ja mõni kord
isegi kauem. Kord kuulsin öösi umbes kella 12ne
paigu koputawat meie aknale. Läksin joonelt
wälja ja küsisin: "Kes seal on?" Awage ja näi-
Peterburis ja selle ümbruskonnas.
Juba 7. jaanuaril järgmisel aastal olin ma Peterburis
uuel kohal. Ilusad suured klassiruumid ja korralik
õpetajatetuba meeldisid mulle. Kogu majas walitses
Preisi distsipliin. Üks suur puudus oli seal siiski: kas-
nendest
wandikke toideti halwasti. Kord pööras üks kaswandik
minu poole küsimusega: „Ütelge, palun, missugune
tundmus on inimesel, kui ta kõht täis on?" Mis ma te-
male wastasin, ei mäleta enam, aga selle lapse küsi-
must ei ole ma weel nii mitme kümne aasta kestes
unustanud. Minu ametiwend ja mina, meie andsime
niisugustele tühja kõhtu kannatajaile tihti ühte ja
teist omast õhtusöögist, mis meile õpetajatetuppa
toodi. Ühel poisikesel oli siiski korda läinud salaja
kaswatusmajast koju joosta. Kui tema isa ta
tagasi tõi ja inspektor poisilt seletust nõudis,
wastas see: „Minu kõht oli hirmus tühi ja sellepärast
läksin ma isa juure." Kuid oma kasupüüdja
ta, "siin on tema tunnistus Kasani Maria gümnaa-
siumist". Aga tema meetrika, küsisin mina "Tema meetrika
saate hiljem, seda ei ole mul praegu kaasas", wastas
proua. Selle tütarlapse nimi oli Matrona Nowõh tema
koolitunnistuse järele ja ülewiidud II klassi. Nii kirju-
tasin mina tema II klassi õpilaste nimekirja. Umbes nä-
dalat kaks wõi kolm pärast õppetöö algust ütles mulle
üks õpetaja: "Kas teate, et Rasputini tütar õpib
meie gümnaasiumis?". Mina selle nimelist õpilast
ei ole wastu wõtnud. "Kinnitan Teile, et Matrona Nowõhi
õige nimi on Matrona Rasputin", jatkas õpetaja ja
tõepoolest nii ta oligi.
Sügissemestri lõpul oli koolis õpilaste
piduõhtu, millest rohkearwuline wanemate pere
osa wõttis. Etendused olid juba alganud, kui saali
ilmus keskealine, kaunis pika, tumeda juustega
mustawerd mees; seljas oli temal wene särk, mille
peal ta kreeka-õigeusu mungale sarnanewat kuube
kaks kreeklast, üks armeenlane, üks grusiinlane,
üks juut ja grusiinia würst Baratow. Juba 1. juuniks
1904 lõpetasime oma töö. Inglased olid ausad tööandjad ja
tasusid ka minule ausasti minu waeva eest. Oleks
wõinud weel edasipidigi nende teenistusse jääda, aga
ma olin päris võõras wõõraste keskel; peale selle
muutus ka Bakus Jaapani sõja ajal wäga ra-
hutuks: Armeenlaste ja tatarlaste wahel tekki-
sid werised kokkupõrked. Oli isegi hädaohtlik
kontori tööle minna ja selat tagasi tulla. Otsus-
tasin Bakust lahkuda.
Teekond kodumaale
Minu naisel läks korda mõne päeva
jooksul meie korteri sisseseade päris rahuldawa
hinnaga rahaks muuta ja juba 2. juunil sõitsi-
me Tiflise poole. Siin ilusas Gruusia pealinnas,
Kaukaasia rahwaste kirjus keskuses, wiibisime
kaks päewa. Mitmed wanaaegsed ehitused,
Eesti selts.
1881. a. sügisel sõitsin mina esimest
korda Wenemaa pealinna. Jaani kirik ja kool
olid siis ainukesed kohad, kus eestlased harili-
kult üksteisega kokku said. Siin teatati aga
mulle: "Meil töötab juba oma selts Läti seltsi
ruumides. See oli mulle uudiseks. Läksin ühel
laupäewal sinna Eesti seltsi õhtule. Segakoo-
ri poolt kanti ette mitu laulu ja sellele järg-
nes tants. Kas peale selle seal rohkesti kokku
tulnud rahwale weel midagi pakuti, ei tea
ma, sest ma lahkusin warakult. 1882. a.
peeti seltsi õhtuid Palme saalis: Peale koo-
rilaulu ja tantsu lauldi siin nalja-
laule /Hr. Kinkmann/ ja mängiti ka teatrit.
Pärastpoole üüris selts omale wäikese maja
kandis, mille alt läiksäärtega saapad nähtawale
tulid. Ta jälgis tähelepanuga laste ettekandeid. Ise
äranis huwitas see isik õpilaste wanemaid ja
keegi küsis minult: "Kas see on Rasputin?" Ei
ole teada enne näinud, kuid arwasin, et see on tema,
wastasin mina. Umbes weerand tundi hiljem tuli
jälle üks wõõras saali otse Rasputini juure ja ütles
temale kaunis kõwasti: "Piiskop ootab!" Selle järele
lahkusid mõlemad.
Pärast seda käis Rasputin mitukorda
oma tütart waatamas. Neil käikudel saatsid teda
pea alati üks wene kõrgema aadli seisusest daam
oma täisealise tütrega, ka harwa tema nais-
sekretär; isegi mõni endise Balti aadli wõsu,
näit. Lilly Dehn, kuulus tema järelkäijate hul-
ka. Need kõik austasid teda kui mõnda pühakut;
kas ta seda tõesti oli, on muidugi ise küsimus.
Järgmisel õppeaastal astus ka tema noorem tütar
ei saadetud. Aga ka siin muutus olukordpäev päewalt
halwemaks. Juba weebruaris 1919. a. jäid Gubprodkooma
suured ruumid külmaks. Küttematerjal puudus. Meil
kõigil tuli paliteis tööd teha.  Suwel wähendati
lõunasööki ja kaardi järele wälja antawast
toiduainete normi. Sügisel lõppesid läätsid
ja lõunaks saime kaerajahu leent. Kui kaerad
otsas, ütles keegi tasa, siis hakatakse meile heinu
andma. Nii kaugele me küll ei jõudnud. Palka
suurendati aasta kestes kümmekordseks, aga sel
oli naeruwäärt wäike wäärtus. Detsembris 1919
külmetasin ja jäin haigeks. Jaanuaris paranesin,
aga teenistusse ma enam ei läinud.
Ka minu naine külmetas ja oli mitu nä-
dalat raskesti haige. Pärast haigemajast ko-
ju tulekud rawitses teda üks juudi naisarst.
See kirjutas mu abikaasa palumise tõttu tunnis-
tuse, et haigel on hädapärast waja kellegi teise
läksin sadamasse ja sealt laewale. Ilm oli waikne, selge
ja päike saatis oma wiimased kiired merele, kui laew
hakkas liikuma. Astusin laewa sisemisse ruumi, istusin
laua ääre pingile ja tellisin pudeli õlut. Ühe noore
mehega juttu ajades olin ma magama jäänud. Laewa tugewast
kõikumisest ärkasin, sest ilm oli tormiseks muutunud.
Pea uimane, halb tundmus; jõudsin waewalt püsti tõusta.
Ronisin mööda treppi laele, kus mitu inimest minule sar-
nases olekus waewles. See oli merehaigus, millest ma küll
kuulnud ning lugenud ja nüüd ka ise sain selle all
kannatada. Räägi, laew sõitwat Kõrgessaare lähe-
dalt mööda, see olla kardetud koht mei teel.
Aegamööda jäi torm waiksemaks ja ka mina toi-
busin. Kella 12ne   paiku päewal Kroonlinna kahu-
rite reast möödudes, wõisin juba kõndida Peterbu-
ris, Wassiili saarel maandudes tundsin, nagu jalut-
jalutaksin ma weel kõikuwal laewal.
Ka siin suures linnas, kuhu inimesi
Teie pass joonelt sinna saata. Teie ise aga peate Tartust
24 tunni jooksul lahkuma." Minu palwe peale pikendas
ta seda kahe päewa wõrra.
Pikaks teekonnaks Tallinna-Keila kaudu Pärnu
oli mul liig wähe raha; ka tuttawatel ei olnud wõimalik mind
aidata. Ühes kapluses midagi ostes jutustasin ma
lahkele müüjale oma kurba lugu ja mis mul sellest
pääsemiseks hädasti waja oleks. „Siin on paber ja 20rbl,
ütles keegi preili wõi proua, wist kaupluse omanik ja
kirjutage, et olete 25rbl saanud ning lubate seda 15. jaa-
nuariks tulewal aastal ära tasuda." See tuli ootamata.
Tänuga võtsin pakkumise wastu ja see lahke wõlausaldaja
oli - juut. Kui see oli ka liiakasu wõtmine, aga ta aitas
mind hädast. Härra Idol, üks pärastine Peterburi kooli-
seltsi tegelane, teatas mulle, et üliõp. Aleksander Sõrd
tahtwat ka pühadeks oma wanemate juure sõita. Temaga
ühes asusingi teele. Pärnus tutwunesin ka hr. Sõrdi pere-
konnaga, kus mind lahkesti wastu wõeti.
Läksin sillakohtu esimehe paron Pillardi juure
ja teatasin temale oma tuleku otstarbest. Paron mõtles ja
ütles siis: „Mina teie asjast ei tea õieti midagi; aga siiski
minu assistent v. Ditmar rääkis kord sellest. Tema on praegu
Wändras. Minge sinna ja õigendage see oma wahel ära."
Nii, nüüd teadsin. Juba järgmise päewa õhtul olin ma
Kargussaares oma wanemate juures. „Ka Rõuusa Ditmar
elab nüüd Wana-Wändra mõisas," ütles isa, „kes teab,
mis ta jälle tahab." Läksin mõisa. „Kas Teie ei tea,"
hüüdis Ditmar, „et Teie wõlgnete Liivimaa rüütelkonnale
400 rbl. See kandis Teie õppimiskulud seminaris ja nõuab
nüüd seda Teilt minu kaudu sellepärast tagasi, et Teie maalt
Tartu asusite." Seda kuulen mina esimest korda, ütlesin mina. Tean,
minu isa on minu eest kooliraha maksnud ja mitte wähem
kui igas teises õppeasutuses ning pealeselle ei ole keegi
ka ka
ei temale ega minul ütelnud, kus ma pärast kooli-
lõpetamist pidin ametis olema; seega ei ole mina
peale oma wanemate kellelegi koolitamise eest wõlgu.
Minu esiwanemad
Kes minu esiwanemad on olnud ja kust nad pärit, sel-
lest tean ma ainult niipalju, mis minu ammu kad. wanaisa
meile lastele jutustas. Oleks igastahes huwitaw tema andmeid
võrrelda Wändra kirikuraamatute, Saaremaa maawalitsuse
arhivaalide ja mõisate revisjoniraamatutega. Ka rootsi-
ja weneaegsed wakuraamatud oleksid selleks otstarbeks
kasulikud, kuid see on töö, mis palju kulu ja aega
EESTI KULTUURLOOLINE
ARHIIV
Wanaisa jutustas: "Umbes 1750ne. ümber asus
minu wanaisa Mihkel oma naise Maie, kolme poja ja
tütrega Saaremaalt Wändra Wõiari /Wõiaru/ külla elama.
Mõniaeg pärast seda austas sisserännanud Mihkli poeg
Mihkel oma poegade Aadu ja Jaani abil 2 1/2 Klm. Wõia-
rist lõunahommiku poole suure laane koha, mis
Karusaareks, pärast aga Kargussaareks hakatud hüü-
elanik teatas meile, et keisri proua olla juba Peterhofis
ning tõllas, mis meie nägime, istunud tsaari lapsed.
Kui ekslik oli minu arwamine, see mees wõis juba oma
lapsi kaswatada. Mõni päew pärast seda teatasid aja-
lehed, et ka keiser olla Peterhofi tulnud. Nüüd oli igalpol
igalpool mitmesuguseid ametnike ja salapolit-
seinikke liikumas, peale nende seisid weel õhtul ja
öösel jalutusteede ääres põõsaste warjus püssidega wa-
rustatud ümbruskonna wene talupojad. Sõidu- ja
kõnniteel läbi metsa kuni raudtee jaamani jalu-
tasid soldatid ja pinkidel istusid nuuskurid, kes
möödaminejaile terawasti näkku wahtisid. Ja need
kõik olid Nikolai II ja tema perekonna kaitsjad.
Alates juulist sõitsin ma mitukorda
ńädalas Petrogradi kooli asju õiendama ja õpi-
lasi wastu wõtma. Ühel minu kõnetunnil astus
kabinetti daam, nimetades ennast tõsise riiginõuniku
Sasanowi abikaasaks. "Toon Teile õpilase", ütles
Oktoobris algas koolitöö. Ka õde Anna tuli Wõiari
koolist minu juure õppima. S Meie sõitsime pea|iga lau-
päew wanemate juure ja pühapäew jälle tagasi. Juba tei-
sel nädalal tuli õp. Sokolowsky Saalemale ja õnistas mind
õpilaste juuresolekul ametisse. Koolis oli umbes 50 last,
kellele kolmes jaoksonnas peale laupäewa tuli iga
päew kuus tundi anda. Õhtul oli kirjalike tööde
parandamine ja järgmiseks päewaks ettewalmista-
mine. Tööd jätkus. Koolikord oli eeskujulik, õpilased sõ-
nakuulelikud, tähelepanelikud ja edasipüüdjad ning selletõt-
tu edenes õppetöö, mille tulemustega peale lastewa-
nemate ka kirikuõpetaja nähtawasti rahule jäi.
Otsustasin Saalemalt lahuda. Rääkisin sel-
lest pikemalt oma wanematega ja kirikuõpetaja
Sokolowskyle, kes selajal kihelkonnakoolide juht
ja revident oli. Läksin mõisa ja tahtsin ka hr.
v. Ditmarile sellest teatada. „Härra on merewette
sõitnud," ütles teenija, „aga millas ta sealt tagasi
üks kuulsamatest jutlustajatest oli ja keda nii-
mitmed pidasid hugenottide järeltulijaks; direktor