Rahvusarhiiv/et_handwriting_recognition huggingface dataset:
Keisriliku Majesteedi
Ukasi järel
1903a. Mai kuu 23 päewal Kihnu wallakohus
oma awalikul kohtu istumisel eesistuja P. Su
ja kõrwalistujate J. Kester ja J. Türk osawõtmis
katsus läbi kihnu walla talutüdruku Liisu Jaan
Saarents kaebtuse asja sellesamma walla talupo
Jaan Ennu p. Palu wastu peksmise pärast lei
1, et kaebaja Saarents palub südistatawat Jaan Pa
seadusliku karistamise alla ja 10 rubla walura
maksmisele mõista peksmise pärast:
2, et on kohtu ees tõeks tehtud, et Jaan Palu on Lis
Saarentsi ilma asjata peksnud, nõnda et
weri on wälja tulnud, mida tunnistajad
selgeste tõendawad.
3, et tunnistajad päewa raha paluwad; selle
pärast W. K. S. III jau § §
ja Liiwimaa Talurahwa Seadu 1860a. §109
põhjusel
mõistis:
Kihnu walla talupoeg Jaan Ennu p. Palu sel
samma walla talu tüdruku Liisu Jaani t.
Saarents peksmises kohtu poolt süüdlaseks
arwata ja 1 päewase liht-arestiga karistada
ja Liisu Saarentsile 10 rubla waluraha ja tunnis-
tajate Madli Marus ja Liisu Laamend kasuks
kumbgile 30 kopika päewaraha maksmisele
mõista
Otsus sai pooldele kuulutud ja otsuse tühjaks tegemise
kaebtuse kord ja täht-aeg ära seletud.
Liisu Saarents ei mõista kirjutada, Jaan Palu ei
kirjutanud olla
Eesistuja P. Sutt
Kõrwalistujad J Köster
J Tiirk
kirjutaja HTamm
Jaan Palu on 14 Juulil kell 9 aresti alla
pandud ja 15 juulil kell 9 hommi lasti
lastud
Olen 30 kopik tunnistuse raha kätte saanud
M. Marus.
Olen 30 kopik tunnistusraha kätte saanud
kirjamõistmete Liis Saamendi eest alla
Tunnistaja Kihnu walla talunaene Ann
pooldele wõeras räägib, et Liisa Saarents ei ole
temale kedagi rääki nüd ja tema selles asjas kedagi
ei tea üle pea rääkida
Tunnistaja Ann Türk ei mõiste kirjutade
Kohtu poolt soowitud lepitus ei läenud korda.
1903a. Juuli kuu 25 päewal Kihnu wallakohus
oma awalikul kohtu istumisel, eesistuja P. Sutt ja
kõrwalistujate M. Kester ja J. Alas osawõtmisel
katsus läbi Kihnu walla talupoegade Jaan Ennu p
Palu ja Ann Ilia p. Palu kaebamise asja sellesam-
ma walla talutüdruku Liisu Jaani t. Saarents
wastu auuteotamise pärast leidis:
1, et kaebajad paluwad südistawat seadusliku
mõista nende auuteotamise pärast.
2, et südistataw ennast süüdlaseks ei tunnista.
3, et tunnistuse läbi ka ei ole kedagi selgeks tehtud
et Saarents on midagi teotawat rääkinud ehk neile
kedagi ütelnud lasknud, mis teutaw on,
4, et tunnistaja Mari Wesik päewaraha palub
sellepärast W. K. S. III jau § § 54 ja 55 põhjusel
Kihnu walla talu tüdruk Lisu Jaani t. Saarent
kohtu poolt, sellesanema talupoegade Jaan Enn p.
Palu ja Ann Ilia t. Palu auuteutamise pärast, õigeks
lugeda ja Jaan Palu ja Ann Palu käest tunnis
taja Mari Wesikule 30 kopik 14 päewa pärast sisse nõud
Otsus sai kuulutud ja edasikaebamise kord ja tähtaeg ära seletud
Jaan Palu, Ann Palu ja Lisu Saarents ei kirjutanud alla.
kõrwalistujad
M Kester
J Allas
kirjutaja HTamm.
Tõutan oma allkirjaga, et mina oma puhta südame tunnistuse ja
selge teadmise järel kõik ülestunnistan, mis mina selles eesolewas asjas
tean, ja kui seda kuskil kohtu juures tarwis peaks olema, siis oma antud
tunnistust ka wandega kinnitama saan.
Kihnu wallakohtus, 25 Juulil 1903 a.
M Wesik
Tunnistaja:
Mari Mös
Tunnistaja Ann Türk ei mõista kirjutada
tema palwe peale allakirjutanud tema eest
J. Kriiwel.
1903 aastal Mai 23 päewal, seletas Kihnu
P. Sutt ja kõrwalistjad J. Kester
ja J. Türk
Liisu Saarents asja
Jaan Palu wastu
peksmise pärast
Kutsumise pääle oliwad kohtusse ilmunud: Kaebaja Liisu Saarents
südistataw Jaan Palu ja tunnistajad Liisu
Laamend ja Madli Marus.
Kaebaja Liisu Saarents jäeb oma esialgse
kaebtuse juurde.
Jaan Palub räägib, et tema lükanud
kord Saarentsi liiwasse maha, keppi
temal pole sugugi käes olnud ega ei ole
teda peksnud. Lükanud Saarentsi
sellepärast maha, et wiimane tema
auu teutanud.
Tunnistaja Kihnu walla talunaene Madli
Peetri t. Marus 30 a. wana, Greeka õiget
usku, pooldele wõeras räägib, et tema
kuulnud suurt kisa ja plaksutamist, läenud
waatama ja näenud et Liisu Saarents
olnud maas ja Jaan Palu peksnud
rängaste kepiga teda, see tõusnud kõrd
üles, Palu lükanud jälle maha ja peks
nud ikka keppiga edasi.
Palub päewaraha.
Tunnistaja Madli Marus
Saggadi walla
Tallitajalt
Auustud Korgessaare walla
Tallitajale
Saggadi walla tallitaja palub järele pärida, kas
Kõrgessaare walla kogu-konnas on üks mees, nime-
ga Paul Täng passi peäl wäljas elamas olnud 1888 a.
Tähendatud mees on Saggadi walla liikme Esko pere-
mehe Maunus Põldmani käest pettisel kõmbel neli
rubla puhast raha ära wiinud, ja aia wiitmine ning
kirjade kulud mis teda on taga otsitud pärib M: Põldman
weel kaks rubla juure. - Paul Täng on ennast
Saggadi Mõisa metsa, puu raiumise töösse
tahtnud hakada, ja Esku pere-mehe M: Põldmani
(saapad)'
juure korteri asuda; aga ni kui Temal on jalanoud
talwise aia kohta wäga wiletsad olnud, ja tema on
pere mehe Maunus Põldmani käest nimetatud neli
rubla raha laenuks palunud, et siis jälle metsa tööga
ära tasuda mees on poodi läinud saapaid ostma
ja ei ole ennast enam täna päwani ilmutanud.
Paul Täng on tema oma kõne järele wist üks
Kõppo mees, tema üteluse järele peab tema elu
(Majakuga)
maia tule paagiga ühe kõrge mäe peäl olema
teenijaks olnud, - ja weel ta üttelnud oma isa
tiiskuse haigust põdema, ja isa-isa 80ne aastane
tugew wana mees olema. Tema tähtis tunde
märk: pahem silm pime, mõisa teenistuses pidand
hobune silma peäle lööma.
Selle läbi palun nimetatud walla Tallitajad
S.a. M.
Hiiomaa
Kihelkona Kohus
Putkastes
25 Janur 1889.
Kõrgesaare
walla walitsusele
Nimetud walla walitsusel
annan käsku 16ma Webruariks
1889. seia kohtu ette läkitada:
Peter Käär, Andrus Tee,
Jacob Mänd, Ingel Leik,
Ingel Walk, Wiio Uljas,
Jurry Walk, Kihelk. kohtu
korwasmees Peter Kiiwe,
Andrus Ulla tütre wöörmünder
Tõnis Köster ja J. Joesbergi
laste wöörmünder Carl Espen-
berg - nimetud laste kihelk. k.
hoeda olewa raha kirjadega.
Kihelkonna k. peawanem:
24 Februar
wallawalitsusele
Wallawalitsuse kirjaliku teada-
andmise peal No 60mne all, sest 20
Februarist, annab allnimmitud
mõisapolizei wastuseks, et Peter
Lööper metsawarguse perast weel
kohtu all seisab, ei woi kohtuam-
metnikuks mitte saama wallitud,
nenda kuidas § 374 Tallurahwa
seadus kinnitab.
moisa polizei.
Nimetud walla walitsust
saab sellega palutud rahwale
kuulutada et esmapäew 13mal
Webruaril 1889 saawad Waimla
walla maja juures Puulaitus
oksioni wiisil ära müidud:
üks wanker, kaks tislari-
pinki, üks mullikas, üks siga,
üks kirst, üks hobune, üks-
tunni kell, kaks kasukad
ja üks meesterahwa paleto.
Talitaja: P. Kruusmägi
Korgesaare
walla kohtule
Saab sellega teada antud
et nimetud kohtu kiri 17ma
Januarist s. a. No 26, kellega
neid Waimla walla mehi
kes Mihkel Jago üle kaebanud
27ma selle k. päewaks senna kohtu
ette tellitud said, alles täna
30 Januaril seia walla walitsusele
sisse jõudis selle pärast ei olnud
wõimalik seda nõudmist täita
ja saab palutud nimetud inni
mesi eestulewal kohtu paewaks
waremine tellida.
Talitaja P Kruusmägi
Et siit walla meestel Ongo
külast Karel Weski, Peeter
Uus, Tõnis Engsoo Juhan
Toks ja Mihkel Hanslepal
Kõrgesaare walla mehe
Mihkel Jaagu käest laewa
kraami raha 25 rubla
saada on, mis Mihkel Jaagu
nendele tundmatta põhjuse
pärast maksta ei taha,
Selle pärast saab Eestimaa
talu rahwa seaduse § 812
mööda Kõrgessaare walla
kohut palutud seda asja
oma kohtus ära seletada
ja siit walla mehed seks
kohtu päewaks, kui see asi
ette saab, kirjaga, senna
kohtu ette tellida.
Waimla walla Talitaja
P. Kruusmägi
Kõrgesaare walla walitsus.
Sellega saab pallutud peawõi
malikkult seia saata rahha ülle
pea kokko 2 rubl 60 kop mis sai siit
poolt wäljamakstud 2ne teie walla
wangide eest Kersti Kaske ette 1 rubl
12 kop ja Jakob Keeri eest 1 rubl
48 kop.
c. Ado Küttim laste wöörmunder
Mihkel Lilp.
d. Mihkel Õebik laste wöörmünder
Andrus Jürmman
e., Peter Witsik laste wöörmünder
Jüri Napier
f., Pawel Eeik laste wöörmünder
Andrus Demus
g. Mihkel Lilp laste woormunder
Mihkel Luik.
h., Andrus Ulla lapse wöörmünder
Tõnis Köster
i., Jacob Lõper laste wöörmünder
Gustaw Kiiwe
Kihelkona Kohtu wanem:
Kihelkona kohus
Kõrgesaare walla
walitsusele,
13mal Janr. 1889.
Nimetud walla walitsu
sele annan käsku:
1., 20ma Januariks 1889. seia
kohtu ette läkitada:
Luidja Peter Käär
Kouste Andrus Tee
Jacob Mänd
Ingel Leik
Ingel Walk
Wiio Uljas
Jüri Walk
2., Kõrgesaare moisa walitsuse
kirja nõudmist, mis 7mal Oktob.
1888 No 32 all walla walitsusele
Mälestuseks
Pahandus ei paigastgi. Wii
Sind ijal edasi Mis Sind kõigest
üle wiib See on kannatse tiib
Mälestuseks.
Kadugu nooruse kewadeilm,
Paisugu pisarad, nutku mu silm,
Langegu elugi õitsewast hinnast:
Sina ei kustu mul ialgi rinnast!
Sinu õde
Martha.
28 detsembril.
1912 aast.
Kui sinule kyrjad tormid
tuuled
kõik rahu rinnast riisuvad
Sa ainult halbtust kurjust
kuuled
Su palgel paistvad pisarad
Siis elu lootust ära heida
Ja ära kaeba waljuste
Waid waikselt põue põhja
Kõik walu ohud warjule
Baroni
Ella õde
Mälestuseks!
Ära ilmal walu kaeba
Usu tal on raudne rind.
Küll ta pilkama ja naerma
Igatahes walmis sind.
Sinu
kooliõde
19 I/23 13 aas.
Mälestuseks:
Kui kaugele wiiwad sind saatuse tiiwad
Ja maha jätab sind kodumaa pind,
Kas tunned seal ilu rõemu ehk walu,
Ma palun siis mälesta mind,
pühendanud
keegi tundmata.
I Jacobson
"Taewa ingel kaitsku sind
"Sulle laulgu ööpik lind
"Rõemu tuntku Sinu rind
"Mäleta ka wahel min
M. Hinsenberg
Sinu tuntud kooli õde
Ühtegi tundi tuluta
Ära iial kuluta
Tund wõib palju tuua
Õnnetust ja õnne luua.
19 8/10 16.
Mälestusegs.
Hingel Taewast sini lille!
Oli maha pilanud!
Mina olen seda leidnud!
Kingin seda sinule.
Lowise Trautwah.
Miks
Öö waikne; kõik teised ju
uinuwad, on alganud
waimudetund. Kuid mälestuse
mu lainud aiast ei
lase mu laugele und.
Need kujuta warjud
mind piinawad,
mul rikuwad ära kõk
ööd: mis unustasid su
püüdeid sa miks mõttel
ei järgnenud tööd.
A. Wiitin.
15-6
Ingel kaitsku sind,
Kõigel sinu töödel
Laulgu aknal lahke lind
Uinumiste öödel.
Ada Allik
1 - III - 13.
Aasta läinud oled näinud.
Mõnda elu sees uus sul jõuab
soowi sõuab Ingel käigu ees
taewa Isa juure lisa Elul õnne weel
Kirjutud 16mal Septembril 1913 a.
L Heiswaldt.
Ütle et lepid sa minuka
Ütle et wiha ei kanna su rind
Wagusi kustub mu silmade sära
Wagusi kantakse kalmule mind.
Ella Aller
Talinas 10 ianuari
1914 aastal
Huinu waikses wagaduses,
Armas laps mureta.
Ja siis unenägemises,
Mulle meele tuleta!
Kui ma peaks sind unustama
Peaksid kiwid sulama
Jõed jooksmist seisma jääma
Järwed ära kuiwama.
Kui sa mind kül unustad.
Mina sind ei unusta!!!
Mälestuseks sinu kooli-õe kääst
E. Holm.
10 jaanuaril 1913 aas.
Mälestuseks oma kooli õele.
Siin kirjutan albumise.
Ma sulle kalim sõprake
Sest et paremat ei tea.
Mind sõprana meeles pea.
Kui noorus lääb,
Weel silm sull nääb,
Üht määlestust!
Weel sõprast jäänd
Kirjutanud sinu kooliõde.
Liidja Allers.
Mäles tuseks.
Kui elu hädad sind waputawad
ja elu tormid sind raputawad,
sa Julgeks jää heitluse hoogudel
Sest kajakaid murrab ka tormituhin
ja nendest üle jääb tuultewuhin
kuid julgelt nad õõtsuwad woogudel
Tallinnas 19 14/II 13 LM.
Wõiks laulja lind sull ütelda
Et ial sind ei unusta.
Kui kuuled linnu laulu he
Siis mõtle ikka minu peal!
Kirjutanud sinule.
Kooli õte I Liidres.
Nii kaugele kui näen:
waiksed, laiad aasad
suihaljust helkjat täis.
19 9/III 13.
hönrok
Malestuseks.
Nooruse rõemustus, Lühike lõbustus
Kaub kui tühine asi Woolab meist
mööda kui wesi. Päewad mis rõemu
meil teind Kiireste ära on läind,
Kiireste ära on läind,
Sinu kooli õde
M Domingas
1913 a.
Kui sind õnn wast ära heidab
Sinu püüetawalt teelt,
Kõik su õied katab, peidab
Ära heida siiski meelt.
Püüa jälle, püüa ikka,
Püüa püsimata nii!
Lähebgi see püüd wast pikka,
Sihile saad ometi!
Jäädawaks
mälestuseks.
Sinu Alide.
Kõik mis ilusat ja head.
Kasku, õeke, Sinu pead!
Sinu terwet elu käike
Ehtigu siin lilled, päike!
Sinu õde: Iida
24 detsembril
Sull soowin õnne südamest
Mis kõige ülem on.
Ja rahu rõemu südames
Kus iial liigud sa.
Kirjutanud sinule. Sinu kooli õte
Ella Baroni. 7 Märts. 1913 a.
Uks rahulik süda
On parem kui Kuld
Kõik rikkus siin ilmas
Su wastu on muld
Hilda Aun
19 III/15 13 as.
Õrna õitswa õie süles
Ärkab armu mõte üles
Tungib koidu punapalgel,
Südamesse talwe walgel
1-III -13.
IJ.
Elutaewast pilwita
Paistku maha päike
Sinu põue saatku ta-
Õrnalt oma läike.
8 Jaan. 1913
tuseks!
Kui kõnnid niidel Sa,
Näed lilled lehkama,
Siis õnne soovin ma
Mind meeles pea Sa.
Kui kuuled kohama
Tuult puude okstest Sa
Siis tervist saadan ma
Mind meeles. pea Sa.
19 1/II 13 aastal
Närtsigu lilled ja närtsigu puud,
Waikigu laulud ja lindude suud,
Kustugu päiksegi heledam sära:
Sind ei unusta iia ma ära!
28 detsembril
1903 aastal Detsembri kuu 17 päewal, kell 11 o. l
Hearku Walla kohus Hearku walla majas
Presidendi M. Jerwan
J Wäljamäe
ja liikmete
O Reinde
H Meri
koosolemisel ja kirjutaja
J Rõmmeeri
kohtu koosoleku Hans Rikko süü asjas Anna
Rikko peksmise pärast.
Kohtusse ilmusiwad mõlemad pooled ja tunnistaja
Leeno Kroonu, kes teise tupa saadeti.
Asi sai Eesistujast ette kantud
Kaebaja Karl Rikku hoiab kaebtust
alal ei midagi juure lisades K Rükko
Kaebtuse alune Hans Karle p. Rikko 29 a
wana, enne kohtu all pole olnud, ei tunnis-
ta ennast süüdlaseks seletates et 6 Detsembril
tema teinud Laderwälja reheall puu küna
wend Karl tuli ka sinna meie hakasime
kahekesi seletama koha asjust, sell ajal
tuli ka wenna naene Anna rehe alla nimetas
mind tat ninaks ja seaks selle peale mina ütlesin
"sinul pole siin midagi rääkimist" aga
kuna aga wend oma perega mind igapidi
taga kiusab. Peale selle palun kohul et Leenu
Kroonu mitte tunistajaks ei saaks wõetud
minu wast, sest tema on nii sama minu
wiha waenlane ja on naene koguni ise kuul-
nud, kui Karl Rikko ja tema naene Leenu
Kroonut sundisiwad kohtus minu peale
tunnistada
Hans Rikko
Et Leppitus poolte wahel korda ei läinud
siis määras kohus tunnistaja Leenu
Kroonu ilma all kirjata üle kuulata.
Tunnistaja Leeno Kroonu 60 a wana
Luteruse usku, kohtu käijate poolte
mõlemate tädi tunnistab: mööda läinud laupääw
nädala eest seisin mina Laderwälja tuas ja
rehe aluse uks oli lahti, Karl ja Hans Rikko
waidlesid rehe all. Karl Rikku naene läks oma
meest keelama ja kui ta parajaste liha
astja juures küürutas, siis wiskas Hans
Rikko ühe puu tükiga Karle naesele wastu
selga, selle juures ähwardas kõiki lüüa
Muud tunistada ei tea
Leenu Kroonu ei oska kirja
Muid seletusi ette ei toodud
kohus astus mõistuse tegemisele
Eesistuja M. Jerwan
J. Wäljamäe
O. Reinde
Keisri Majesteedi Käsu järele
1903 a. Detsembri kuu 17 pääwal Harku
walla kohus eel seiswat süü asja sele-
tates tunnistas kaebtuse aluse Hans
Karle p. Rikko süüdlaseks selles et tema
6 Detsembril s.a äritatud olekus oma wenna
naese Anna Rikku peale 2 tolli laiues ja
umbes 15 tolli pikuse puu laastuga wisanud
kus juures mingit wigastust pole sündinud
selle pärast Liiwi m. Tal. r. sead § 1098 juha
tuseks wõttes kohus mõistis
Harku walla tlp. Hans Karlep. Rikko
2 rublaga trahwida ehk maksu jõuetuse
korral üks pääw aresti alla panna
aga Karl Rikko 25 rubl walu raha nõud
mist tagasi lükata selle põhjusel et
kaebaja ja kaebtuse alune kui wennad
wastamisi tülitsenud ja üks teist wihale
äritanud ja et wiga saamist pole millegiga
tõeks tehtud.
Liikmed O. Reinde
Mõistus kuulutud. Edasi kaebtus
seletud. Hans Rikko, K. Rikko
Tartu Landgericht.
Ranna wallapolitseile.
sel 8. Detsembril 1888.
No. 10,207.
Keiserliku Tartu Landgerichti poolt saab nimetatud wallapolitseile seeläbi
ettekirjutatud, järgmistele inimestele, ja nimelt:
1. Wassili Ertis,
2. Willem Pajo kohtualuned,
kes 7. Detsembril wäljajäänud
käsk anda, et nemad ülekuulamise asjus wastu
21mal Detsembril s. a. kell 10 e. l. selle Landgerichti ees ilmuwad,
juure pandud kaaskirjad täiendada, ettekutsutawate poolt alla kirjutada laske ning
enne termini ühes eeskirja kuupäewa ja numriga siia tagasi saata. Need, kes ilma
wabanduseta tulemata jääwad, langewad seadusliku wastutamise alla ning saawad
sunduse teel ettetallitatud.
Keiserliku Tartu Landgerichti nimel ja pärast:
N 7.
Nr 3. Prodt. 4. Januar 1889.
Ranna
23. Detsembril 1888 a. wallapolitseile
Nr. 10.724.
Keiserliku Tartu Landgerichti
poolt saab nimitatud wallapolitsei-
le seeläbi ülesantud järgmistele
inimeestele, ja nimelt.
Wassili Ertis, kohtualune, kes 7. ja 21.
Detsembril wäljajäänud
et nemad ülekuulamise asjus üks Säritse
körtsis olnud üleannetuse pärast
e. l. selle Landgerichti ettetallitada.
J.-M.
Tarto
Kihelkonna kohus
Ranna kogukonna kohtule.
Luual
19. mal November 1888.
No: 9620.
Nimetud kogukonna kohtule saab selle läbi ette kirjutud,
Willem Kasiku ja Willem Kaski
Jürri poeg - käest kohtu poolt mõistetud raha
trahwi
summa...rubla á 60 kop. kohaliku
waeste laadikuste hääks oksjooni wiisil
sisse nõuda, wõlglase kulu pääl laadikuse
sisse maksa saata ja selle üle, et see sündi-
nud on, selle kohtule 3 nädala aea sees 1 rubla trahwi
juures teadust anda.
Kihelkonna kohtuherra:
Ranna wallapolitseile
Kodawere - kihelkonnas.
Nr 10724
Tartu Landgerichti kohtust.
selles aktis on 365
/kolmsada kuuskümmend
viis / kokku õmmeldud
ja nummertatud lehte.
No. 1 Prodt. 3. Januaril 1889.
K-M.
Wallapolitseile.
Luuamõisas.
31mal Detsember 1888
10469.
kuulutuse jures et walla polt walitsetud
kohtuametnikud Johan Aunap
Josep Wälja, Maddis Kiwi, Josep
Rätsep, Jakob Kask ja Willem Neider
kohtumeeste ametis selle ülewaataja
kohtu poolt kinnitud saanud käsk,
antud, need nimetud ametimehed
kaaskirjaga 6mas januarist.
1889 kel 9. homiku Palamuse
N-2.
N80 Rannas 16. Marts 1891. 15.
Ranna Wallawalitsusele
Selle läbbi palun mina Ranna Walla-
walitsust, kõigile Ranna walla perremees-
tele teadustata tahta, et mina esmapäew
sel 1sel Aprilil 1891 selle Aprili termini
intressi ja renti maksud Ranna mõisas-
saan wastu wõtma
Iõggewal sel 13mal Märtsil 1891.
Ernst Grahw Maunteuffell
käsk 16. März 91.
Ranna kogukonna kohtule
Kirchspiel Koddafer
No: 10.219
I. Tartu kih. kohtu poolt.
Tartu Kreiskohus.
sel 12 December 1888.
No 8206
Ülewal nimetud wallapolitseile saab seeläbi käsk antud
Kadri Nõmm
asjus
Jürri Sallo
nõudmise pärast
sub poena
sel 25 Januariks t.a. kel 10 ennelõunat, 2 rubla trahwi
praecl.
man wälja jäämise korral selle Kreiskohtu ette tallitada, ja selle üle, kunas
seesinane kutsumise käsk täidetud on saanud, siia Kohtule selle kirja numre
ja asja nimetates teadmist anda.
N:8.
Volcke
No 54
Ranna wallawalitsusele
Nim. wallawalitsus saab
selle wallawalitsuse poolt selle
läbi palutud, sealsamas elawa
Widrik Ereisele kõwa käsk anda-
et tema oma wana isa toitmi
seks 2 aasta wõlg wili 2 wakka
rukkid ja 2 wakka odre wiibima-
ta ära maksab.
Wallawanem: I Ernits.
16./II saadetud
Tellerhof
wallapolitseile
Koddafer
kihelkonnas
No 8206,
Tartu Kreiskohtust.
wallapolitseile.
Kihelkonna kohus.
Nimetud wallapolitseile saab selle läbi ettekirjutud
Luuamõisas
wallawanema kaebtuse asjus wasta
22mal Nowembril 1888.
kogukonna kohut
No 9755.
pärast sel 7. Deetsembril
s. a. kell 9 hommiku - rubla 60 kop. trahwi
juures selle kohtu ette tarwitada:
peakohtumees listiga
peärahawõlgnikude üle
ja saab ühtlaisi kõwa käsk
antud, et sel min. pääwal
kõik wõlad sissenõutud
peawad olema.
N 10.
7mal Deetsembril 1888.
No.10.234.
pantud trahwi käest kohtu poolt mõistetud raha
summa 1 rubla - kop. Kohal
waestelaadiku hääks oksjooni wiisil
sisse nõuda, wõlglase kulu pääl wiimase
sissemaksa saata ja selle üle, et see sündi-
N17.
N 60. Rannas 27. Webruaril 1891.
Ranna walda walitsusele.
Selläbi ma satan Teile mino
pass, ja kaks rubla, ja palun
et satate mulle teine pass
tagasi.
Josep. Aunap
Minno adress
12. II. 91
Raha sees kaks rubla
Saadetud 8/III 91. N 55.
5mal Detsembril 1888
No 10.219.
Nimetatud kogukonna kohtule saab selle läbi ette kirjutud,
sealsamas- elawa Karl
Johannson käest kohtu poolt mõistetud raha
ja 2r. 40 Kp. peak. Piiri hääks oksjooni wiisil
sisse nõuda, wõlglase kulu pääl senna kus
tarwis maksa saata ja selle üle, et see sündi-
nud on selle kohtule 3 nädala aea sees 1 rubla trahwi
Karel Johansooni koest
240 (Kaks rubl nelikümment Kop)
vastuvõtnud Jakob Piiri
N.6
on pahha lugegu ja Mule
s antakse sis kas kuu ehk
kohhe peale witunk kellega
kui teiega pasi assi selge on
Minna ei tahhaks küll sedda
tüli agga ei wäi Miski parasta
muidu
se pärrast palun ma teid
tulikud walla wanemad
ni pea kui wõimalik Mulle
ei sa sis pean just Mine
ma palwe kirjaga kohtu
teada andma et ni kaua
passi ei saddeda kui
teie sele kirju kätte sade
sis pallun wibimadta sadto
posi 1. Minna ollen jubba
Rannawalla Politseile
No. 740
Nimetud Wallapolitsei saab selle
Wallakohtu poolest palutud se siin jures sadetud
Kutsumise seddel: Omedu kartsimehe. Jürri
Lompile Kwitungi vastu wälja anda selle
Käsuga et tema peab sel. 28 Detsembril siin
Wallahohtu ees olema, se Kwitung agga
saata tahta
Josep Kask
N.2.
N 253. Rannas 17. Oktobril 1891.
3. Oktobril 1890
No 563.
Ranna wallawalitsusele.
Õmedu küla koolmeistri palwe
pääle saab nimetud wallawalitsus
selle läbi palutud, allnimetud
inimeste käest Õmedu küla kool-
meistri palka wõimalikult ruttu
sissenõuda, Õmedu koolmeistrile
kätte muretseda ja selle üle siia
teadustada:
1., Jakob Wene wõlgneb 2/3 wakka rukkid
2/3 wakka odre, 1 rubla 82 kop. raha,
1saat heinu, 200 rääbist ja 1 süld puid.
2., Jüri Stamberg wõlgneb 1 jalg puid ja
3., Mart Jürgenson wõlgneb 3 jalga puid.-
Wallawanem: G. Saar.
N.116
Ranna walla politseile
Kirchspiel
No.728
I Tartu kih. kohtu poolt.
3mal Webruaril 1889 a
N 987.
Nimetud wallawalitsusele
saab Anna Lõhmuse kaebdus
ga kubermangu walitsuse kiri
25. Januarist 1889 No 591 all selle
ülesandmise juures läkkitatud
seletus selle kaebduse üle ühes
kirjade tagasi saatmise all.
wiibimata siia ettelautada
N.90
aatres on nenda
Eewa Härtis
Aupaklikult J. H.
Tuddo
walla wallitsus
20mal Detsemb. 1890.a.
N. 152.
Ranna walla wallitsusele.
Tuddo kogokonna walitsuse poolest
saab siin juures saatetud sealt walla
liikme Willem. Keersi palwe peale
tema ümber kirjutuse pärast tunistu-
sed Teile kätte, ja palume seda woima-
likkult rutto ära selletada, sest
meie saadame need mõlemad seäduslik-
kud tunistused siin juures teile
et saab kauge maa pärast enem selletud
ja palume selle ümber kirjotuse üle
meile teadust tagasi saata, ja wälja
lubamise sedel.
Kogokonna Talletaja Jakob Tomson
N 33
Oti ja Maria lapsed.
1. Tütar Marta, abielus Martinson, 1935.
aastast Mäesalu. Sünd. 19. jaanuaril 1893.
Õpetaja, kolhoosnik. Kirjandusmuuseumi
ja Etnograafiamuuseumi korrespondent,
Emakeele Seltsi tegevliige, auliige. Elab
pensionärina Tartus poja juures.
2. Poeg Mihael 26. sept. 1896 - 11. veebr. 1919.
Õpetaja.
3. Tütar Anastasia (Anni), abielus Brakman,
1936 aastast Kalmuk. 27. juuli 1900-
5. okt.1974. Õpetaja, koduperenaine, teenis-
tuja. Kirjandus- ja Etnograafiamuuseumi
korrespondent.
kandma. Vabanes jõulureedel ja tuli jalgsi
läbi öö koju (ca 40 versta), omal hirm südames:
noorel naisel olid oodata rasked päevad ja pidi
sel ajal elama ihuüksi majas. Jõudis varahom-
minul koduõue, aknast paistis juba valgus. Vaa-
tas läbi akna tuppa (ega tol ajal kasutatud
maal eesriideid), nägi kuidas naine toppis
pliidisuu ees vorste, endal pisarad voolamas.
Möödusid talipühad ja kolmekuningapäevale
järgneval hommikul, 7. jaanuaril 1893 sündis
majja tütreke, kes sai hädaristimisel nimeks
Ott oli põllumehe hingega, tema naine hoolikas
ning kokkuhoidlik perenaine. Mihkli teine naine oli
kadestanud: "Isa on Otile andnud paradiisi. Loomad
kosuvad, söövad rammusat rannaheina, joovad
merevett...“ Oti vanemad lapsed mäletavad, kuidas
nende peade kohal rippus nagu Damoklese mõõk
hirmuna: Mihkel võtab maa ära! Kuni isa Jüri
lõpuks Pärnu-Viljandi rahukohtu krepostijaoskonnas
selle 12 vakamaad seaduseparaselt Oti nimele
kinnitas. Selleks ajaks oli Jüri oma vanema poja ja se
naise õiget palet juba küllalt tunda saanud.
Mereäärse osa ülejäänud 6 vanamaad ostis
Ott rahahädas olevalt vennalt mõned aastad pä-
rast isa surma, kaubaga, et Mihkel võib sellelt
oktoobrikuu lamu oma põldudele vedada. Nii
sai Ott oma valdusse 18-vakamaalise kohakese,
mis oli looduse poolest kaunis - männimetsa, oja
ja mere vahel - kuid tulukuselt keha. Hooned
asusid tasel kõrgemal liivasel ribal männiku veerel;
järgmine vöönd maast oli madal porimullaala, põhi-
line põllu- ja heinamaa; järgnes puhta liivaga lui-
tekünnis. Selle ja veepiiri vahele jäi ribake ranni-
kuaasa, mille sügistormide ajal vesi üle ujutas.
Ent juhtus nii, et liivakünnis sai mõneks
ajaks kohakesele sissetulekuallikaks. Just Oti maa-
tüki kohal reidil oli rannasõidulaevade peatus-
paiku. Talvel vedasid ettevõtjad küttepuud metsast
välja randa ja see künnis sobis hästi puudeplatsiks.
Kui meri lahti läks, veeti puud hobuveokeil merre
nääku või kaugemale nikki (nääk oli lameda-
aga sai preestri antud sünnitunnistuse järgi doku-
mendile isanimeks Joosep-Ott, kuigi õigeusus polnud tavaks
ei pandud,
Meenutan vahepeal Jüri ja Mari üle-
jäänud lapsi, enne kui Otist edasi jutustan.
Järgmine poeg Peeter (1869-1920) tegigi
läbi kroonuteenistuse ja jõudis tagasi ka. Ta
elas vallalisena, oli pikka aega Kablis ree-
der Mihkel Grandi ustav sulane (kutsuti
isegi vahel pühade ajal sakste lauda söö-
ma). Vahete-vahel võttis endale puhkust, siis
veetis päevad enamasti Otist venna juures,
ööseks läks õe juurde Alt-Võtsile magama,
kus oli rohkem ruumi. Päeval ta ei tahtnud
õe juures olla, kurtis, et õepojad pilkavad
teda ja teevad talle tempe. Aga ta ise oskas
ka tembutada. Kord viljalõikuse ajal tulnud
peremees ka põllu äärde tööd vaatama. Peeter
tassinud parajasti nõugukartsaid põllule.
Peremees hüüdnud: "Peeter, jookse kah!" Pee-
ter visanud kartsad plärtsti maha ja jooksnud
peremehe juurde. See öelnud: "Ma käskisin
ju kartsastega!" Sulane vastu: „Kartsastega
ma ei jõua ju," ja läinud lonkides töö juur-
de tagasi.
Ustav sulane pidas oma peremeest samu-
ti ustavaks, jättis oma töötasu tema kätte
hoiule. Peremees aga tegi pankroti ja Peeter
jäi ka oma töötasust ilma. Juba see kibes-
tas tunduvalt juba keskikka jõudnud mehe
meelt. Teenis veel lühemat aega reeder Mark-
soni juures, seejärel Naarismaa talus. Viimane
Laigiste
koht oli talle eriti vastumeelt oma lohakuse
Pole paela ka seinas
ja räpasuse poolest. Seal ta pani ise käe
oma elu külge, lõikas endal kõri läbi. Suri
Pärnu haiglas, on maetud Pärnu kalmistule.
Jüri ja Mari perekonna lõpetasid tüt-
red. Emiilia (1873 -1943), abielus Grant.
Mees Jüri oli osav puutöömees, aga ka kange
viinanina. Elasid algul Oti juures, siis
naabruses üüritoakeses viiekesi (kaks last ja
Matsi poeg Andres abiellus Eva Allikasega
Pütassepa perest Kablis. Eva õde Dora oli Kembi
talu perenaiseks Häädemeeste Krundikülas. And-
res kui "lahtine inimene" siirdus parema elu
lootuses Volga äärde Samaarasse, kuid talle ei
meeldinud seal, tuli tagasi. 1870-ndates aastates
sai ta Penu külas 30-vakamaalise asuniku-
krundi, mille nimetas oma reisu mälestamiseks
Saamariaks. Kuid väikekoht jäi 13- lapselisele
perele kitsaks, seepärast müüs Andres koha ja
siirdus uuesti Venemaale õnne otsima, seekord
Suhhum-Kaleesse. Seal ründas perekonda soo-
palavik, vähesed ellujäänud naasid Orajõele.
Lõpuks jäi järele ainult üks tütar Elisabet,
kes elas tädi juures Kalmeti peres Kembi talus.
(Sellest suguvõsast on pärit lavastaja Leo Kalmet.)
Elisabet abiellus Grenzsteini nimelise mehega
Laiksaarest, asusid Läänemaale Kullamaa
lähedale Laukna külasse. Perekonnanimi ees-
tistati Nurmeks. Nende lastest oli Juhan Nurme
kodu-uurija, Kirjandusmuuseumi korrespondent,
(surnud). Tütar Valeria (abielus Taubel) elab Säre-
veres, on isetegevuslik kunstnik, käsitöömeister.
Matsi poeg Ants elas pärast Mihkli
lahkumist venna mereäärsel kohal, sai hiljem
Põlenumetsast 9 vakamaad maad. Oli risti
vastupidine oma töökale ning ettevõtlikule vennale
Jürile - laisk ja hoolimatu. Miks ta oma lais-
kuse tõttu hukka ei läinud, selle eest hoolitses
ta naine Eeva, kelle tublidust ja toimekust otse
imestama peab. Näiteks sünnitanud ühe oma
11 lapsest üksinda kodus, näinud läbi akna, et
lehm on end köie sisse ära mässinud, võtnud
vastsündinu kördihänna sisse ja läinud väl-
jale lehma päästma. Ühel varakevadel käinud
minu isa ja ema onu Antsu juures järjekordse
lapse sünni puhul katsikul. Kuuldes-nähes, et
neil toidu poolest suur nappus, lubanud minu
isa neile kolm vakka kartuleid. Onu Ants, kes
voodis selitanud, krapsanud seda kuuldes kohe
Jättis Riias laeva sinnapaika ja marssis jalgsi
koju tagasi. (Samal kombel kordas ta seda teekon-
da paarkümmend aastat hiljem poega kooli viies.)
Koju jõudis ta öösel. Pole tahtnud koduseid häirida,
pugenud saunapealsele õlgedesse magama. Hommi-
kul tuli õde Gusti loomakarjaga saunast mööda,
kuulnud köhimist, jooksnud emale ütlema: "Ott
jälle kodus!"
Et merel töö ei istunud, tuli maal kanda kin-
nitada. Ott läks õe juurde Alt-Võtsile sulaseks.
Õemees Hendrik Kallas oli tollal vallavanem, uhke
mees, aga sulaselgi oli perepoja-uhkust hinges.
Kui vallavanem oma pireda täkuga koju sõitis,
siis tahtis ta, et kui juba kaugelt sõidumürin kuul-
da, siis sulane jookseks väravat lahti tegema. Ott
leidis selle nõude enda jaoks alandava olevat ja
nii juhtus ka vahel, et peremees värava maha sõitis.
Siis aga andis isa Oti nimele paariteist-vaka-
maalise maatüki, suurema osa talu eraldi mere-
rannas asuvast maatükist. Osa jäi ikka talule -
just vajaliku põlluväetise lamu pärast. Sinna
vastu merd männimetsa külje alla ehitas Ott
isa abil endale majakese, mis koosnes ainult
ühest toast, esikust ja sahvrist. Esiku - veeruse-
ees oli veel väike lahtine katusealune. Katus
tugines sammastele, mille vahel olid poole keha
kõrguseni seinad, nende ääres pingid. Ka rehi
valmis samal korral, 1891. a. lõpul.
Sellesse majja tõi Ott endale naise 1892. a.
algul Häädemeeste vallast Pulgoja külast
Saaremaa talust Maria Andressoni. Kaasava-
raks sai Mari lehma, riidekapi, kangaid.
Sama aasta sügisel juhtus Otile ebameeldiv
lugu. Käinud isakodus oma jahipüssi ära
toomas. Naasnud parajasti otse rada läbi män-
niku risti üle maantee, kui juhtus mööda
sõitma metsaülem ühes kohaliku metsnikuga.
Otile koostati protokoll püssiga riigimetsas
viibimise pärast ja mõisteti aresti. Saadeti
tapikorras vallaküüdiga Pärnu karistust
Miili ema). Hiljem ehitas Jüri Oti maale
endale majakese. 1909. aastal asus Jüri pe-
rekonnaga Venemaale Orjoli kubermangu
(hilisema jaotuse järgi Brjanski oblastis). Said
seal heale järjele, kuid naasid 1922. aastal
kodumaale. Elasid esialgu Viljandimaal, hil-
jem Treimanis, kuhu nad ka on maetud.
Noorim tütar Augustine (1876 - 1960) abi-
ellus juba vanapiigahõngulisena Kabli post-
kontori ametniku Jakob Kuusikuga. Neil oli
kuus last.
Isa Jüri oli vanema poja Mihkli suuna-
nud meremeheks. Ta õppis ka Heinaste mere-
koolis (leidsin 1887.a. Pärnu lehest, et ta oli
tüürimehe eksami sooritanud) ja noorpõlves
sõitiski ta meredel. Isal oli mõte, et vahest
Mihkel jääbki oma elukutsele truuks, nii et
saaks talu Otile anda. Aga kui aeg kätte jõu-
dis, ei loobunud Mihkel oma vanema poja
õigustest. Lisaks olid ema ja isa vahel lahk-
helid ja ema otse vihuti soosis oma lemmikut
Mihklit.
Mihkli esimene naine oli Häädemeeste valla
Tatra talust Liisu Grünberg, kes jõudis ilmale
tuua 7 last, neist 4 matta, ja suri ise 1899.
aastal. Teiseks naiseks oli Mihkel heitnud pilku
Ülevelt-Kura peretütrele Tildele. Kuid ükskord
oli Tilde ema talle teatanud: "Ei saa sina Til-
det. Tilde läheb Sootsi Kustale. Kusta tuli meile.
Mina vaatasi läbi ukse priu. Tilde istus Kus-
ta süles. Andis Kustal musi."
Mihkel kosis siis Maria Tomsoni Häädemees-
te valla Krundi külast Laane talust. Mihkel ei
olnud põllumees. Talu minetas kiiresti endise
korra ja jõukuse. Laanele kosja sõites laenas
ta vankri popsist venna Oti käest. Kuna ta
ööseks pruudi koju jäi, olid ümbruskonna
noormehed, vihased sellele, et nende küla tüd-
ruk võõrasse valda viiakse, vankri linaleo-
auku uputanud.
4. Poeg Peeter (Peter Callas), sünd. 25. mail
1905.a. Meremees USA laevadel. Elab pen-
sionärina Floridas.
5. Tütar Nadeshda (Nadežda), 1937. aastast
Enda. Õpetaja, ajakirjanik, kodu-uurija.
Kirjandus- ja Etnograafiamuuseumi korres-
pondent, Emakeele Seltsi tegevliige. Elab
pensionärina Pärnus.
Pärnus, 10. jaanuaril 1983.
Toimikus on 18 (kaheksateist)
nummerdatud lehte jrk. nr. 1-18.
83 01 12
Võtsi talu valdjatest minevikus.
Võtsi talu asus Häädemeeste kihelkonnas
Orajõe valla põhjaosas Liivi lahe rannikul Jaa-
gupi jõekese kallastel; nüüdse jaotuse järgi Hääde-
meeste kn. Penu külas.
Poollegendaarsed pärimused, mis suuliselt
põlvest põlve edasi anti ja minu isa kaudu ka
minuni ulatusid, pajatavad järgmist.
Põhja sõja ajal on hakanud kujunema uus
elu siin mere ja metsade-rabade vahelisel kitsal
rannikualal. Sõja ja katku poolt laastatud paika
pages talupoegi kaugemalt, otsides vabamat elu-
ruumi mõisnike ahistuse alt.
Nii on jõudnud siia Võrtsjärve äärest ka
Käbra Ott sõja jalust eemale. Rändamine toimu-
nud puutelgedega vankril, kaks härga ees. Vali-
nud endale talukohaks maatüki nimetatud
jõe äärde, poole versta kaugusele mererannast.
Talu nimetatud endise kodukoha järgi Võrtsiks,
üks pikk tuba ja tehti sinna sisse pliit. Välja-
pääs oli üksainuke, läbi peretoa. Ükskord kui
Karla naine Liisaveta väljas loomi talitas, läks
ta väike tütreke lukuaugust vaatama, kas ema
tuleb. Kõrval küdevast pliidist kargas tuli talle
riietesse. Laps kisendas ahastavalt, kuid võõras-
vanaema peretoas ei teinud kuulmagi. Kuni
ema ise tuppa jõudis, oli abi hilja, laps suri
põletushaavadesse. Karl tegi seejärel oma toale
eraldi välisukse ja sulges peretoa vahelise ukse
hoopis.
Mihkli lapsed olid koolis head õpilased ja
sõbralikes suhetes Oti lastega, kuigi isad pi-
dasid omavahel vimma.
Jüri ja Mari kolmanda poja Oti lapsepõl-
vest oli ema jutustanud järgmise loo. Ema
tahtnud külla minna, väike Ott takka järele.
Ema ajanud teda tagasi, aga nii kui ta selja
pööranud, kõndinud Ott uuesti talle järele. Ema
võtnud siis vitsa, kuid poiss kukkunud paluma:
„Pai ema, ära veel löö, oota natuke, las ma kö-
hin enne." Ema hakanud naerma ja peksust
pole midagi välja tulnud. Reieluumurre.
Nagu öeldud, läks luhta isa plaan teha
Otist kohapärija. Oli siis Otile pakkunud vä-
hemalt poolt talu, kuid Ott loobunud, teades
et tuleks jääda vähemalt esialgu vennaga
ühe katuse alla ja neil polnud head läbisaa-
mist. Ott oli omajagu kooliharidustki saanud.
Oli nüüd külakool mis ta oli - seda pidas
legendaarne Lõvi-Pritsu, kelle naine pani kooli-
jütsid sageli endale kakutseid kakkuma - aga
hiljem käis ta kaks aastat Häädemeeste kihel-
konnakoolis. Esimesel aastal oli koolijuhatajaks
Mihkel Uusna, teisel aastal äsja Tartu semina-
rist tulnud Peeter Laredei, keda Ott elu lõpuni
sügavalt austas.
Seejärel proovis Ott meremeheks hakata. Sai
teha reisi laevaga Pärnust Riiga, juhtus ka tor-
mine ilm, ja tundis, et pea ei kannata merd.
seemne ületalve hoidnud püksisääre sees rehetoa
seinal naela otsas (kustki teisest talust on teade,
et hobusepeakotis), aga pops Ott sai sügiseti terve
keldritäie kartuleid. Oti mälestuste järgi on tema lap-
sepõlves toiduviljaks kasvatatud põldude kaupa ube.
Ott ehitas endale uue maja, ainult pisut suure-
ma kui vana, millesse koliti 1919. a. suvel. Ühtlasi
hakkas ta pere kokku kuivama. Vanemad tütred
abiellusid, vanem poeg suri, noorem poeg läks
18-aastasena merele ja jäigi välislaevadele (asus
pensionipõlves Floriidase elama). Oma teenistusest
sai ta vananevaid vanemaid aidata, kellel vii-
maks ju lisasissetulekuid polnud. Ühtlasi võimal-
das ta oma nooremal õel õppida Läänemaa Õpetajate
seminaris - seega lahkus viimanegi laps kodust,
kus viibis küll pikemat aega suviti.
Kui Oti naine 1945. a. halvati, viis noorim tütar
ema enese juurde. Isa viimaseks abiliseks sai Anni, kes
oma mehest lahku oli läinud. Ott suri 1946. a., tema
naine 1955.a.
Ülevelt-Võtsi elamu visandplaan.
Ehitatud 1865.a
Rehala
Koli-
Rehetuba
Sahver
Noorte
Peretuba
Esik
Peremehe
Isalt oli Mihkel küll pärinud armastuse
kirjasõna vastu, emalt tantsulusti. Mäletatak-
tütre pulmas 1910. a.
se, kuidas ta kusagil pulmas tantsinud
ristitantsu, kaks peergu ristamisi põrandal,
ise laulnud seejuures : "Ai sissaisiidi - sus-
sai - suudi, sissairuudi rallala!" Ainus,
mis ta majapidamises korras püsis, oli aed.
Tema naine Mari oli aga tüüp, kes sobi-
nuks Gogoli "Surnud hingede" tüüpide ritta.
Kõneles maheda laulva häälega, kuid süda
oli kalk. Kuni võõraspojad veel väikesed olid,
sidus ta nad voodijala külge, et jalgu ei jää.
Pühapäevahommikuti sõid võõraslapsed eestoas
laupäevaõhtust külma putru, kuna perenaine
ise mehega tagatoas sõi kooke ja jõi kohvi.
Taluema rõivakirstule ei leitud enam toas ruu-
pööningule
mi, vaid viidi lakka. Kui ema ühel nelipühil
lakka läks end riidesse panema, et kirikusse
minna, võttis minia kartsa alt ära, nii et emal
tuli päev läbi lakas konutada. Kontrahi järgi
pidi
isal talu karjas peetama ka lammas ületalve.
Ent kui minia lammastele süüa andis, seisis ta
vitsaga vahel, et isa lammas sõime ligi ei
pääseks. Kui vanapaar leiba tegi, ei lasknud
minia neid ahju ligi. Isa võttis siis taina pala-
kaga selga, viis randa Oti juurde, kus sealne
minia leiva küpsetas.
Mari ihnsus arenes hiljem selliseks haig-
luseks, et nii villad - lõngad - kangad pehkisid
ja mädanesid tal ulualustes, aga isegi oma
lastele ei tihanud ta korralikke riideid selga
teha. Talu kunagine karjapoiss meenutas al-
les hiljuti sealset olukorda. Toidunõusid pes-
tud harva. Kui topsidel korbakord liiga
paksuks läinud, siis kaabitud enne uut tar-
vitamist seda noaga maha.
Mihkel ei suutnudki lõpuks ise majan-
dada oma 60-vakamaalist kohta, müüs poole
sellest oma esimesest abielust tütre mehele Karl
Petersonile. Majast eraldati kaaspererahvale
Jürgenson. Jüri piiblis, mis minu käes on, lei-
dub Jüri käega kirja pandud märkus : "Marri
on vanna 1842 ja kui ta minule sai, seta
aeka on 1858 aastal." See abielu ei olnud
õnnelik, sest abielupoolte südamed ei hoidnud
nii kokku kui isa Matsi puhul. 16 - aastane Ma-
ri oli jõudnud juba enda südame järgi valida
teise noormehe ega unustanud seda surmatunnini.
Ei hoolinud ta ka suuremat perenaise kohustus-
test, käis aga meelsasti lõbutsemas - peamiselt
Kabli kõrtsis (kõrts asus praeguse Kabli rahvamaja
kohal). Aga ta tõi oma mehele ilmale üksteist-
kümmend last, kellest üles kasvas seitse. Ja Jüri
suutis talu korda seada ning eeskujulikule jär-
jele viia. Sai hiljem sellega kuulsaks, et tal oli
aidas kahe aasta vili ees. Võib siis arvata, et
tema pere elas kergemalt üle 1860-ndate aastate
ikaldusaastad, mil vikatimehel jälle kord, oli ümb-
ruskonnas rohkesti lõikust.
Ka oli ta tuntud heade hobuste
kasvatajana. Kui oli vallal vaja täh
isikuid küütida, valiti ikka tema
1865. aastal ehitas Jüri uue ruumika maja
Tartusse piiskopi; viimane kinkinud talle tänutäheks piibli,
esimese korstnaga elumaja ümbruskonnas (selle-
sama, mille pärast vend Mihkel talu endale tahtis).
Maja püsis üle 100 aasta. Asukoht oli tal
põndakul talumaade keskel. Esimesena ümb-
ruskonnas asutas ta ka puurilja- ja marjaaia;
eeskujule järgnesid peagi Alt-Võtsi ja Kurad.
Ta valmistas kõik puuesemed majas ise.
Ta oskas lugeda ja kirjutada, oli "Sakala" tellija,
hiljem käis tal "Valgus". Tema pojad õppisid
peale külakooli veel kihelkonnakoolis, vanem
poeg Mihkel isegi Heinaste merekoolis, kus ta
jõudis tüürimehepaberiteni. Jüril oli sellega
isegi oma plaan: ehk jääbki Mihkel meremeheks
ja talu saaks esiisa nime kandjale Otile, vahest
leiaks see siis peidetud varandusegi.
Jüri naine Mari suri 1905. aastal tütar
Miili juures käsitöölise kitsas üüritoakeses; Jüri
suri 1909. aastal poeg Oti popsitares. Talus
ei jätkunud vanapaarile ruumi ega hoolda-
mist. Ainult Jüri matus korraldati talus, Mari
läks viimsele teele tütre juurest.
peal unustusse vajunud (isa teatel pidi see tä-
hendama mäkra). Perekonnanimeks sai asu-
koha järgi Kallas.
Teine asjaolu, mis uus olukord kaasa tõi,
mõis jagas,
oli, et vanatalud jagati kaheks - et mõis rohkem
teolisi saaks. Võtsi talu jagati Matsi ja tema
Jüri
venna vahel Ülevelt- ja Alt-Võtsiks. Viimase
valdaja ehitas oma hooned oja vastaskaldale,
mere poole külge. Niisama jagati kaheks naab-
ruses asuv Kura talu (omaniku perekonnanimi
Jürgenson). Talule oli nime andnud esimene pe-
nemees, Kuramaalt pärit liivlane, kes oli ostetud
pärisorjuse ajal Orajõe mõisasse kutsariks. Kuna
kahe Kura peremehed omavahel läbi ei saanud,
vahetas Ülevelt-Kura valdaja oma koha Kablist
pärit Vaheri-nimelise mehega.
Hiljem said need talud, kus maa piirid me-
reni ei ulatanud, rannast ühismaast juurdelõike
kuni paarikümne riia vakamaa suuruses. Nimelt
ajasid sügistormid kaldale palju adrut, kohali-
kus murrakus lamu, mis oli heaks väetiseks
liivastele põldudele, seepärast oli rannatükki
taludele vaja.
Võtsi suguvõsas on olnud kahesuguse iseloo-
muga inimesi: ühed töökad, ettevõtlikud, õige
põllumehe vaimuga, teised passiivsed, laisad, hoo-
letud peremehed, seevastu võib-olla rohkem kunsti-
meelsed. Mats Kallas kuulus ilmselt viimaste liiki.
Tema taluosa laostus ja vaesus. Kunagised raud-
väravad olid haihtunud muinasjutuks. Aga
Mats suutis võita ümbruskonna rikkaima
tüdruku südame. See oli Heinaste meresõitjate
ja veskiomanike Veidede perekonnast. Seitsme ven-
na ainus õde seatud oma perekonnas otsuse
ette: kas jätab vaese näljaroti, või laseb end
perekonnast välja heita. Tütar jättis maha oma
koduse külluse ning omaksed, et jääda selle juur-
de, kelle külge köitis süda. Ei tähendanud ka
Matsile asjaolu, et Ann tuli talle kahe tühja
käega - nurisemata elasid nad oma töö- ja
üles ja läinud külalistega kaasa. Kannud kolm
rakka kartuleid mõne korraga seljas koju.
Mu vanavanemate Jüri ja Mari elu ise-
loomustab mälestuskilluke, mille jutustas nende
kõige vanem laps, tütar Ann, minu tädi. Ühel
jaanilaupäeva õhtul tädi 14-aastase türukuna
ehtinud end Kabli kõrtsi juurde jaanitulele mi-
nema. Märganud küll, et ema oli juba enne ko-
dust kadunud. Isa tulnud Annele õues vastu ja
ütelnud: "Kas sa siis mitte enesest võitu ei saa...
Ema läks ära, aga loomad tahavad talitada,
väikesed lapsed hoida ja kasida..." Tädi saanud-
ki siis "enesest võitu", läinud tuppa tagasi
ja nuttes võtnud endalt piduehted ült.
Ann (1859-1938) abiellus oma kolmanda
põlve sugulasega Hendrek Kallasega ja sai Alt-
Võtsi perenaiseks. Sellises sugulusastmes abiellumine
oli õigeusu seaduste järgi lubatud; luteri usus või-
sid abielluda juba teise põlvkonna sugulased - onu-
ja tädilapsed. Noorikul olnud uue kodu tavadega
esialgu raske kohaneda. Söögilauas seisnud leib
äia käe all. Sellest lõiganud äi algul igaühele
kannika kätte; kes lisa tahtis, pidanud küsima.
Kuigi keeldumist pole olnud, häbenenud minia
küsida. Nii jäänud talle lauas kõht tühjaks
(oli ka suguvõsa kõige tüsedam ja pikem naine!).
Siis käinud üle oja oma isakodu sahvris
salaja söömas.
Vanavanemate teine laps oli poeg. Sel puhul
tekkis isal probleem, mis pojale - 7. põlvkonna
esindajale - nimeks panna. Paneks esiisa nime,
aga et esimesest pojast pidi peremees saama, siis
ei julgetud: seni olid ju suguvõsas kõik selleni-
med surnud. Ristiti siis Mihkliks.
Ka järgmisele pojale ei pandud veel seda
nime: teist poega ootas ju ees kroonuteenistus, ar-
vati, et saab sõjas surma või jääb kusagile kau-
gele Venemaale, siis pole esiisa nimest kasu. Sai
siis nimeks Mats (sünd. 1893).
Vahepeal meenus, kuidas vanaisa Jüri ise oma
millest ajapikku sai Võtsi. 1930-ndates aastates
kuulsin tuttavalt Orajõe valla kantseleiametnikult,
et ta oli leidnud vanadest dokumentidest tõepoo-
lest Võrtsi-nimelise talu. (Valla arhiiv hävis suure
Isamaasõja päevil, ei saa enam kontrollida)
Käbra Otil olnud kaasas palju vara. Õu ol-
nud ümbritsetud tugeva taraga, mille raudväravate
lähema naabri Sõõru tallu
sulgemise ragin kostnud õhtuti (Kablisse ära (2-
3 versta taha). Oma raha aga matnud ta maha,
sõnades tingimuse, et selle leiab 7 põlve hilgem te-
ma nimekandja; lisandi järgi nimelt siis, kui kün-
nab kaksikutena sündinud mustade härgadega.
Kuidas võis ta ette teada, et seitse põlve hiljem ei
küntagi enam härgadega!)
On ka igas põlvkonnas püütud poegadele an-
da nimeks Ott, kuid kõik need on surnud väikes-
või noorukitena.
tena. Ette rutates nimetan, et esimene Ott, kes ellu
jäi, oli minu isa (1865-1946). Tema eluaeg oli 80
aastat ja 4 kuud. Aga esivanemate varandust ta
siiski ei leidnud.
Põllumaa on siin kehvavõitu, see-eest aga
pole siin olnud nii ränka mõisaorjust nagu mu-
jal. Rüütlimõisad polevat siin jalgu alla saanud-
ki. Need, kes pärisperemeestena Orajõele asuda
tahtnud, leitud peagi kuskilt metsavahelt sur-
nuks koksituna - ilmselt tabamatute talupoega-
de käe läbi. Kroonumõisates oli olukord ikka
pisut vabam. Olid vist mõisarentnikudki üsna
lihtsad inimesed, näiteks Häädemeeste mõisas
eelviimane eestlane (Soots), viimane lätlane,
(Behrsin), kes abiellus oma teenijapiigaga, keh-
viku tütrega. Orajõe mõisarentnikud olid küll
sakslased.
Konkreetsemaid pärimusi Võtsi suguvõsast
on mu vanaisa isast alates. Tema nimi oli Mats,
ta oli esiisast arvates viienda põlvkonna esin-
daja, elas 19. sajandi alguse murrangulisel
perioodil. Tema ajal toimus üleminek päris-
orjuselt teoorjusele. Sellega seoses hakati and-
ma perekonnanimesid. Käbra nimi oli vahe-
põhjaline paat madalas vees liiklemiseks, lükati rit-
vadega. Nikk - suur ümarapõhjaline sõude- ning purje-
paat) ja viimasega laevade juurde, millega transpor-
diti puud Pärnu või Riiga. Ajal, mil töötas Pärnus
"Waldhofi" puupapivabrik (1899-1915) laoti talviti
rannas üles tohutud puuriidad nii halupuid kui ka
titse. Maanteelt kuni mereni ja sealt edasi süvaveeni
Oti kaht maaosa lahutavat piirjoont mööda oli raja-
tud nn. laadimistee.
Ka Ott teenis talvel metsast puid vedades, suvel
näägu- või nikimehena, tema naine aga puid paadi
juurde vedades. See polnud väikesekasvulisele naisele
kerge töö. Meeste kõrval, kellele vesi niki ääres üle
puusade ulatus, rabeles tema rinnuni vees, visates
halge kõrgele üle nikiparda. Küllap sinna ta oma
tervise uputaski, mille tõttu kümme viimast eluaastat
tuli veeta liikumisvõimetu halvatuna.
Annist tütar on jutustanud mälestuse oma lapse-
põlvest. 10-aastasena on ta oma lehma karjatanud
samal rannaniidul, mille veert pidi puid laaditi.
Pooleaastane õeke oli tal teki sees kaasas. Kui väike-
sel tissisaamise aeg tuli, viis ta lapse puuriitade
vahele emale toita, ise püüdis samal ajal hoolega
halge vankrile tõsta, et ema oma koormaga ikka
teistega koos liikvele pääseks. Ema oli häbenenud, et
tal nii vanana (39-aastasena) veel laps rinna otsas.
Ja kui vanemad lapsed oli saanud emarinda kaks
aastat (seesama Anni oli ema järel tooli lükanud,
nõudes: "Itsi tooli, anna natu!") siis pidi viimane
leppima ühe aastaga. Kasvas siiski õdedest kopsaka-
maks. Puuplatsi tarvidus kadus suurelt osalt,
juba "Waldhofi" kadumisega, lõplikult aga 1923.
aastal, mil läks käiku Ikla-Pärnu raudtee läbi
metsade, põhiliselt metsaveoks ehitatud.
Kõrvalteenistus oli popsitares väga vajalik,
sest oma põllult ei saanud aastast leiva vilja. Kas-
vatati pisut rukist ja kaera, hiljem ka otra. Nisu ja
lina sellisel pori-liivasel maal ei kasvanud. Ainult
kartulit jatkus nii endale kui müügiks. Jüri oli
oma talupidamise alguaastail kogu talu kartuli-
noorpõlves kroonuteenistusest pääsis. Tol ajal olnud
selline korraldus, et iga vald saanud teate, mitu
nekrutit ta sel ja sel aastal peab andma. Kui
(liisuvõtmis pole tollal olnud)
vabatahtlikke nõutav arv kokku ei tulnud, siis kor-
raldati vallas noormeeste püüdmine, kes kätte saadi,
viidi vägisi kroonu kulli alla. Jüri oli kord noo-
re erksa hobusega Häädemeestelt kodu poole sõites
märganud, et eespool teda varitsetakse. Ta oli
hobusele hea tulise äianud, ise aga vankrist ma-
ha libisenud ja võssa kadunud. Hobune oli nelja
koju kihutanud. Jüri aga pagenud tuttava mets-
niku juurde, kes ta oma tallilakka peidutas ja
koju sõna saatis. Ema hoolitses siis, et poeg süüa
saaks. Niiviisi paar nädalat, kuni püüdmisaeg
möödus, siis võis jälle välja tulla.
Matsil (sünd. 1863) tuligi hiljem kroonuteenistus
läbi teha. Ta on kangesti kodu järele igatsust tund-
nud, kuid ei jõudnudki tagasi. Väeteenistusest va-
banenud, oli ta surnud koduteel Haapsalus ja
on sinna maetud, nüüd muidugi jäljetus hauas.
22. oktoobril 1865 sündis Jüri ja Mari kolmas
poeg, esimesena uues valges korstnaga majas - emal
polnud enam vaja sünnitamiseks lambalauta min-
na nagu eelmiste laste ajal. Ka väeteenistuse hir-
mu sellele pojale ei teatud karta, kui perest üks
poeg juba oli sineli all, siis samal ajal teist
samast perest ei võetud. Ometi oli nimepanemi-
sel oma konks juures. Pere oli vahepeal siirdu-
nud õigeusku (nagu ca 80% rannarahvast),
ja selle usu seadusi oli, et lapsi võis ristida ainult
pühakute nimede järgi. Ott oli aga paganlik
nimi. Isa Jüri aga saavutas preestriga kau-
beldes kompromissi: laps sai ristimisel ametli-
kirjutati
kuks nimeks Joosep, kuid kirikuraamatusse lisati
lisaks
sellele ka Ott.
jälle pean vahepalaga ette ruttama. Selle Oti
lastest oli poeg Mihael Riia vaimulikus seminaris
õppides Iosifi poeg. Tütar Marta hoolitses selle eest,
et ta saaks passi isanimeks Ott. Tütar Anasta-
siale oli vallamajas kirjutatud Otto. Tütar Enda
murerohket elu. Üksteistkümmend last oli
neil, poegi ja tütreid, kuid talu laostus üha
rohkem.
Kord rukkilõikuse ajal - kas oli siis vaimu-
olnud ja et mõisa käsule ei tohtinud vastu panna
tüdruk haige või polnudki talus tüdrukut
tulnud perenaisel endal teolisena mõisapõllule