Karu_vallavalitsus_Parnumaal (EAA.2522.1.199)

Lehekülg 16
15
maa
aga õnnetuseks jäi mõisnikudele see õigus oma renti oma tahtmist
mööda määrata. Seega wõib mõisnik weel ikka keelmata renti
nõnda suureks tõsta, et maa ometi tema kätte jääb.
Seesama lugu on ka talu kohtade müümisega. Talupoeal on
seadust mööda küll luba oma talu kohta ära osta, aga mõisnik
ei ole sunnitud müüma ja wõib nõnda suurt hinda pärida, kui
tahab. Senna juure tuleb suureks õnnetuseks weel see, et maadega
ühtlaise ka kõik nende peal olewad hooned, mis talu rahwas ise
oma kuluga ehitanud, mõisnikude kätte on langenud. Iga talupoeg
püüab oma koha peale wõimalikult täielised ja sündsad hooned
ehitada, sest muido ei wõi tema maea-pidamine ja põllu-hari-
mine mitte edeneda. On talurentnik wiimaks kõik oma raha ära kulu-
tates ja sagedaste weel juure lainates head hooned ülesse ehitanud,
siis on muidagi koht paljo enam wäärt, kui enne. Kohta päriseks
osta rentnik sedamaid ei jõua, sest ta põle weel mahti saanud,
oma ehituste peale ära kulutatud kapitali kasuga kohast wälja
teha. Seal tuleb siis sagetaste niisugune, kes kaubitsemise wõi mõne
muu kõrwalise teenistusega omale raha on korjanud, ning ostab
koha ära. Aga rentnik, kes koha hinda seega ülendes, et head
hooned ehitas, peab kohast wälja minema, ilma et tema oma
hoonete eest mingisugust tasumist wõiks nõuda. Nõnda peawad
just kõige hoolakamad ja tublimad taluspoead oma kohtadest
ilma jääma. Sellepärast ei julge talu rentnik enam häid hooneid
ehitada, waid on sunnitud wiletsa urtsiko sees kiratsema,
ning läheb põllu harimisega ikka tagurpidi. See on meie üle-
üldise põllu harimisele suureks takkistuseks.
Sellepärast oleks siis soowida, et mõisnikud sunnitud
saaksiwad talumaid, Riigiwalitsuselt 12 wiimaste aastate
rendi põhjusel ära määratud hinna järele talu rahwale müüma
ning hooned, mis talu rentnik oma kuluga ehitanud, peaks
ka rentniko omandus olema. Muido ei ole iialgi loole,
et Riigi walitsuse tahtmist mööda talumaa täiesti
Eestlastele jääb ja Eestlased niipaljo kui wõimalik aega
mööda maa omanikuks saaksiwad ja oma põllu harimises
edeneksiwad.
mõisadest
II. Kiriko waldadest, kiriko waldadest ja õpetaja palgast.
Praego on kiriku wallad sarnatsel wiisil kiriku õpetajate wõimuse
all, nago mõisnikude wallad mõisnikude all. Õpetaja wõib renti
oma tahtmist mööda määrata ehk kogoni teuorjust oma talu-
maade peale seadida, mis läbi sagedaste kogoduse liikmete ja
õpetaja wahel pahandused siginewad, mis kiriko ametiga mitte
kokko ei sünni. Et õpetajad kiriku mõisade maid enamist ise hari-
wad, siis peawad kihelkonna talu rahwas neile mitmel pool
hulk teo päiwi orjama ja kiriku mõisa tööd kas kõik ehk
osalt ära tegema. Nõnda on õpetajate palk wäga mitme
sugune: raha, mõisa, walla-talud, tööpääwad, puud, wili,
linad, kanad, munad, kindad, sukad, wööd j.n.e., mis läbi
nende aastane sissetulek 5 kunni 6 tuhat rbl. ja tihti weel
suusem on.
Sellepärast oleks õige, et kiriku waldade talumaad
Riigi walitsuse sundmusel nõnda sama wiisi talurahwale saak-
siwad ära müüdud, nago kroono mõisade talud, ning et kiriku
mõisad saaks wälja renditud ja õpetajatele koguduse suuruse
järele kindel raha palk määratud. -
III. Talukohtade kaubakontrattide uuesti läbi waatamisest.
Maa kauba kontrahid mõisniku ja talu poea wahel ei tehta
mitte igakord seaduse järele, ehk küll seadusgi talupoegadele
kui ostjatele ehk rentnikkudele liig paljo kohuseid peale paneb.
Mõne talukoha peale kirjutatakse mõisamaa maksusid,
ehk mõisnik jättab enesele weel mõned omanduse õigused,
nagu kruusiaugud, lina leotamise kohad, kalapüüdmise
õigused j.n.e. järele, nõnda et ühel kohal kaks omaniko
on. Mõne kohale pannakse weel niisugused tööd peale