Rahvusarhiiv/et_handwriting_complete huggingface dataset:
Alma_Vaarman (ERAF.9593.1.124)

Lehekülg 27
Huinu waikses wagaduses,
Armas laps mureta.
Ja siis unenägemises,
Mulle meele tuleta!
Kui ma peaks sind unustama
Peaksid kiwid sulama
Jõed jooksmist seisma jääma
Järwed ära kuiwama.
Kui sa mind kül unustad.
Mina sind ei unusta!!!
Mälestuseks sinu kooli-õe kääst
Tallinnas.
E. Holm.
10 jaanuaril 1913 aas.
20

Lehekülg 28
21
Mälestuseks.
Sull soowin õnne südamest
Mis kõige ülem on.
Ja rahu rõemu südames
Kus iial liigud sa.
Kirjutanud sinule. Sinu kooli õte
Ella Baroni. 7 Märts. 1913 a.

Lehekülg 30
Mälestuseks.
Ütle et lepid sa minuka
Ütle et wiha ei kanna su rind
Wagusi kustub mu silmade sära
Wagusi kantakse kalmule mind.
Ella Aller
Talinas 10 ianuari
1914 aastal

Lehekülg 31
23
Mälestuseks
Uks rahulik süda
On parem kui Kuld
Kõik rikkus siin ilmas
Su wastu on muld
Hilda Aun
19 III/15 13 as.

Lehekülg 32
tuseks!
1.
Kui kõnnid niidel Sa,
Näed lilled lehkama,
Siis õnne soovin ma
Mind meeles pea Sa.
II.
Kui kuuled kohama
Tuult puude okstest Sa
Siis tervist saadan ma
Mind meeles. pea Sa.
E. Hinsenberg
19 1/II 13 aastal
Tallinnas
24

Lehekülg 34
Malestuseks.
Nooruse rõemustus, Lühike lõbustus
Kaub kui tühine asi Woolab meist
mööda kui wesi. Päewad mis rõemu
meil teind Kiireste ära on läind,
Kiireste ära on läind,
Sinu kooli õde
M Domingas
1913 a.

Lehekülg 36
Kui sinule kyrjad tormid
tuuled
kõik rahu rinnast riisuvad
Sa ainult halbtust kurjust
kuuled
Su palgel paistvad pisarad
Siis elu lootust ära heida
Ja ära kaeba waljuste
Waid waikselt põue põhja
peida
Kõik walu ohud warjule
Mälestuseks
19 7/III 13
Olga
Baroni
Ella õde
27

Lehekülg 37
Mälestuseks!
Ühtegi tundi tuluta
Ära iial kuluta
Tund wõib palju tuua
Õnnetust ja õnne luua.
19 8/10 16.
S. Wiwwis

Lehekülg 39
Kui sind õnn wast ära heidab
Sinu püüetawalt teelt,
Kõik su õied katab, peidab
Ära heida siiski meelt.
Püüa jälle, püüa ikka,
Püüa püsimata nii!
Lähebgi see püüd wast pikka,
Sihile saad ometi!
Jäädawaks
mälestuseks.
Sinu Alide.
29

Lehekülg 40
Mälestuseks.
Kui noorus lääb,
Weel silm sull nääb,
Üht määlestust!
Weel sõprast jäänd
Kirjutanud sinu kooliõde.
Liidja Allers.
Harku_vallakohus (EAA.1090.1.2313)

Lehekülg 5
4
Kohtu koosoleku protokoll.
1903 aastal Detsembri kuu 17 päewal, kell 11 o. l
awas
Hearku Walla kohus Hearku walla majas
Presidendi M. Jerwan
J Wäljamäe
ja liikmete
O Reinde
H Meri
koosolemisel ja kirjutaja
J Rõmmeeri
juures olekul
kohtu koosoleku Hans Rikko süü asjas Anna
Rikko peksmise pärast.
Kohtusse ilmusiwad mõlemad pooled ja tunnistaja
Leeno Kroonu, kes teise tupa saadeti.
Kohtus sündis järgmine:
Asi sai Eesistujast ette kantud
Kaebaja Karl Rikku hoiab kaebtust
alal ei midagi juure lisades K Rükko
Kaebtuse alune Hans Karle p. Rikko 29 a
wana, enne kohtu all pole olnud, ei tunnis-
ta ennast süüdlaseks seletates et 6 Detsembril
tema teinud Laderwälja reheall puu küna
wend Karl tuli ka sinna meie hakasime
kahekesi seletama koha asjust, sell ajal
tuli ka wenna naene Anna rehe alla nimetas
mind tat ninaks ja seaks selle peale mina ütlesin
"sinul pole siin midagi rääkimist" aga
milgi wiisil ei löönud ega teutanud sell korral

Lehekülg 6
kuna aga wend oma perega mind igapidi
taga kiusab. Peale selle palun kohul et Leenu
Kroonu mitte tunistajaks ei saaks wõetud
minu wast, sest tema on nii sama minu
wiha waenlane ja on naene koguni ise kuul-
nud, kui Karl Rikko ja tema naene Leenu
Kroonut sundisiwad kohtus minu peale
tunnistada
Hans Rikko
Et Leppitus poolte wahel korda ei läinud
siis määras kohus tunnistaja Leenu
Kroonu ilma all kirjata üle kuulata.
Tunnistaja Leeno Kroonu 60 a wana
Luteruse usku, kohtu käijate poolte
mõlemate tädi tunnistab: mööda läinud laupääw
nädala eest seisin mina Laderwälja tuas ja
rehe aluse uks oli lahti, Karl ja Hans Rikko
waidlesid rehe all. Karl Rikku naene läks oma
meest keelama ja kui ta parajaste liha
astja juures küürutas, siis wiskas Hans
Rikko ühe puu tükiga Karle naesele wastu
selga, selle juures ähwardas kõiki lüüa
Muud tunistada ei tea
x
Leenu Kroonu ei oska kirja
Muid seletusi ette ei toodud
XX
kohus astus mõistuse tegemisele
Eesistuja M. Jerwan
J. Wäljamäe
O. Reinde
Liikmed
kirjutaja JRommi
H Meri
5
Keisri Majesteedi Käsu järele
1903 a. Detsembri kuu 17 pääwal Harku
walla kohus eel seiswat süü asja sele-
tates tunnistas kaebtuse aluse Hans
Karle p. Rikko süüdlaseks selles et tema
6 Detsembril s.a äritatud olekus oma wenna
naese Anna Rikku peale 2 tolli laiues ja
umbes 15 tolli pikuse puu laastuga wisanud
kus juures mingit wigastust pole sündinud
selle pärast Liiwi m. Tal. r. sead § 1098 juha
tuseks wõttes kohus mõistis
Harku walla tlp. Hans Karlep. Rikko
2 rublaga trahwida ehk maksu jõuetuse
korral üks pääw aresti alla panna
aga Karl Rikko 25 rubl walu raha nõud
mist tagasi lükata selle põhjusel et
kaebaja ja kaebtuse alune kui wennad
wastamisi tülitsenud ja üks teist wihale
äritanud ja et wiga saamist pole millegiga
tõeks tehtud.
Eesistuja M. Jerwan
J Wäljamäe
Liikmed O. Reinde
H Meri
Kirjutaja JHommi
Mõistus kuulutud. Edasi kaebtus
seletud. Hans Rikko, K. Rikko
Ranna_vallavalitsus (EAA.1053.1.203)

Lehekülg 2
K. M.
Nr 3. Prodt. 4. Januar 1889.
Tartu Landgericht.
Tartus
Ranna
23. Detsembril 1888 a. wallapolitseile
Nr. 10.724.
Keiserliku Tartu Landgerichti
poolt saab nimitatud wallapolitsei-
le seeläbi ülesantud järgmistele
inimeestele, ja nimelt.
Wassili Ertis, kohtualune, kes 7. ja 21.
Detsembril wäljajäänud
et nemad ülekuulamise asjus üks Säritse
körtsis olnud üleannetuse pärast
vahi al 16mal Janwaril 1889 s.a. kell
e. l. selle Landgerichti ettetallitada.
S. d. Landrichter. V Dehn
N1
W. Taulus Senrast.

Lehekülg 3
Ranna wallapolitseile
Kodawere - kihelkonnas.
Nr 10724
Tartu Landgerichti kohtust.
selles aktis on 365
/kolmsada kuuskümmend
viis / kokku õmmeldud
ja nummertatud lehte.
No. 1 Prodt. 3. Januaril 1889.
2.
K-M.
I.
Ranna
Tarto
Kihelkonna kohus
Wallapolitseile.
Luuamõisas.
31mal Detsember 1888
10469.
Lim. Politseil saab selle
kuulutuse jures et walla polt walitsetud
kohtuametnikud Johan Aunap
Josep Wälja, Maddis Kiwi, Josep
Rätsep, Jakob Kask ja Willem Neider
kohtumeeste ametis selle ülewaataja
kohtu poolt kinnitud saanud käsk,
antud, need nimetud ametimehed
kaaskirjaga 6mas januarist.
1889 kel 9. homiku Palamuse
N-2.

Lehekülg 12
10
J.-M.
I.
10
Tarto
Kihelkonna kohus
Ranna kogukonna kohtule.
Luual
19. mal November 1888.
No: 9620.
Nimetud kogukonna kohtule saab selle läbi ette kirjutud,
Willem Kasiku ja Willem Kaski
Jürri poeg - käest kohtu poolt mõistetud raha
trahwi
summa...rubla á 60 kop. kohaliku
waeste laadikuste hääks oksjooni wiisil
sisse nõuda, wõlglase kulu pääl laadikuse
sisse maksa saata ja selle üle, et see sündi-
nud on, selle kohtule 3 nädala aea sees 1 rubla trahwi
juures teadust anda.
Kihelkonna kohtuherra:
demuga
Kirjatoimetaja: Viidubadi
No 16

Lehekülg 14
K. M.
Tartu Landgericht.
Ranna wallapolitseile.
12
Tartus,
sel 8. Detsembril 1888.
No. 10,207.
Keiserliku Tartu Landgerichti poolt saab nimetatud wallapolitseile seeläbi
ettekirjutatud, järgmistele inimestele, ja nimelt:
1. Wassili Ertis,
2. Willem Pajo kohtualuned,
kes 7. Detsembril wäljajäänud
käsk anda, et nemad ülekuulamise asjus wastu
pärast
21mal Detsembril s. a. kell 10 e. l. selle Landgerichti ees ilmuwad,
juure pandud kaaskirjad täiendada, ettekutsutawate poolt alla kirjutada laske ning
enne termini ühes eeskirja kuupäewa ja numriga siia tagasi saata. Need, kes ilma
wabanduseta tulemata jääwad, langewad seadusliku wastutamise alla ning saawad
sunduse teel ettetallitatud.
Keiserliku Tartu Landgerichti nimel ja pärast:
Landrichter: Margukonnikule
N 7.
W. Tauber sekr. eest.
Ranna_vallavalitsus (EAA.1053.1.227)

Lehekülg 17
N80 Rannas 16. Marts 1891. 15.
Ranna Wallawalitsusele
Selle läbbi palun mina Ranna Walla-
walitsust, kõigile Ranna walla perremees-
tele teadustata tahta, et mina esmapäew
sel 1sel Aprilil 1891 selle Aprili termini
intressi ja renti maksud Ranna mõisas-
saan wastu wõtma
15
Iõggewal sel 13mal Märtsil 1891.
No 10
Ernst Grahw Maunteuffell
p. m. A. Мевесистия
käsk 16. März 91.
Ranna_vallavalitsus (EAA.1053.1.203)

Lehekülg 8
Ranna kogukonna kohtule
Kirchspiel Koddafer
No: 10.219
I. Tartu kih. kohtu poolt.
K. M.
Tartu Kreiskohus.
Ranna wallapolitseile
Tartus,
sel 12 December 1888.
No 8206
Ülewal nimetud wallapolitseile saab seeläbi käsk antud
Kadri Nõmm
asjus
Jürri Sallo
wasta
nõudmise pärast
Kadri Nõmm
sub poena
sel 25 Januariks t.a. kel 10 ennelõunat, 2 rubla trahwi
praecl.
man wälja jäämise korral selle Kreiskohtu ette tallitada, ja selle üle, kunas
seesinane kutsumise käsk täidetud on saanud, siia Kohtule selle kirja numre
ja asja nimetates teadmist anda.
Kreiskohtu pea: J. von Rennenkampff
N:8.
Sekretär:
Volcke
Ranna_vallavalitsus (EAA.1053.1.227)

Lehekülg 12
10.
10
No 54
Ranna wallawalitsusele
Nim. wallawalitsus saab
selle wallawalitsuse poolt selle
läbi palutud, sealsamas elawa
Widrik Ereisele kõwa käsk anda-
et tema oma wana isa toitmi
seks 2 aasta wõlg wili 2 wakka
rukkid ja 2 wakka odre wiibima-
ta ära maksab.
Wallawanem: I Ernits.
16./II saadetud
Kirjutaja ap. O. Seiduubade
Ranna_vallavalitsus (EAA.1053.1.203)

Lehekülg 9
Tellerhof
wallapolitseile
Koddafer
kihelkonnas
No 8206,
Tartu Kreiskohtust.
I.
Ranna
Tarto
wallapolitseile.
Kihelkonna kohus.
Nimetud wallapolitseile saab selle läbi ettekirjutud
Luuamõisas
wallawanema kaebtuse asjus wasta
22mal Nowembril 1888.
kogukonna kohut
No 9755.
pärast sel 7. Deetsembril
s. a. kell 9 hommiku - rubla 60 kop. trahwi
juures selle kohtu ette tarwitada:
peakohtumees listiga
peärahawõlgnikude üle
ja saab ühtlaisi kõwa käsk
antud, et sel min. pääwal
kõik wõlad sissenõutud
peawad olema.
Kihelkonna kohtuherra: Münge
Kirjatoimetaja: J. Samberg
N 10.

Lehekülg 13
11.
I.
Tarto
Kihelkonna kohus.
Luual
7mal Deetsembril 1888.
No.10.234.
Ranna kogukonna kohtule.
Nimetud kogukonna kohtule saab selle läbi ette kirjutud,
kog. kohtule 31. Oktobr. Laa pääle
pantud trahwi käest kohtu poolt mõistetud raha
summa 1 rubla - kop. Kohal
waestelaadiku hääks oksjooni wiisil
sisse nõuda, wõlglase kulu pääl wiimase
sissemaksa saata ja selle üle, et see sündi-
nud on, selle kohtule 3 nädala aea sees 1 rubla trahwi
juures teadust anda.
Kihelkonna kohtuherra: luua
Kirjatoimetaja: O.Edembr.
N17.
Ranna_vallavalitsus (EAA.1053.1.227)

Lehekülg 15
N 60. Rannas 27. Webruaril 1891.
13
Ranna walda walitsusele.
Selläbi ma satan Teile mino
pass, ja kaks rubla, ja palun
et satate mulle teine pass
tagasi.
Josep. Aunap
Minno adress
12. II. 91
Raha sees kaks rubla
Saadetud 8/III 91. N 55.
Ranna_vallavalitsus (EAA.1053.1.203)

Lehekülg 7
5.
I.
Tarto
Kihelkonna kohus
Luual
5mal Detsembril 1888
No 10.219.
Ranna kogukonna kohtule.
5
Nimetatud kogukonna kohtule saab selle läbi ette kirjutud,
sealsamas- elawa Karl
Johannson käest kohtu poolt mõistetud raha
summa 1 rubla kohal kop. waestelaadiku
ja 2r. 40 Kp. peak. Piiri hääks oksjooni wiisil
sisse nõuda, wõlglase kulu pääl senna kus
tarwis maksa saata ja selle üle, et see sündi-
nud on selle kohtule 3 nädala aea sees 1 rubla trahwi
juures teadust anda.
kihelkonna kohtuherra: Ounuor
kirjatoimetaja: Judubgob
Karel Johansooni koest
240 (Kaks rubl nelikümment Kop)
vastuvõtnud Jakob Piiri
N.6
Ranna_vallavalitsus (EAA.1053.1.227)

Lehekülg 2
Rannawalla Politseile
No. 740
Nimetud Wallapolitsei saab selle
Wallakohtu poolest palutud se siin jures sadetud
Kutsumise seddel: Omedu kartsimehe. Jürri
Lompile Kwitungi vastu wälja anda selle
Käsuga et tema peab sel. 28 Detsembril siin
Wallahohtu ees olema, se Kwitung agga
enne termini seie wallakohtu kätte tagasi
saata tahta
Peakohtumees: Kasupoli
Josep Kask
Wallakirjutaja A Kuulbars
N.2.

Lehekülg 5
32
on pahha lugegu ja Mule
52
s antakse sis kas kuu ehk
kohhe peale witunk kellega
Minna ellada waei ni koha
kui teiega pasi assi selge on
Minna ei tahhaks küll sedda
tüli agga ei wäi Miski parasta
sest et muiddu ei wöi ellada
muidu
se pärrast palun ma teid
tulikud walla wanemad
ni pea kui wõimalik Mulle
passi sada Mu kui Mitte
enne kolme pauda pasi Mina
ei sa sis pean just Mine
ma palwe kirjaga kohtu
teada andma et ni kaua
passi ei saddeda kui
teie sele kirju kätte sade
sis pallun wibimadta sadto
posi 1. Minna ollen jubba

Lehekülg 33
29.
N 253. Rannas 17. Oktobril 1891.
3. Oktobril 1890
No 563.
Auustatud
Ranna wallawalitsusele.
31
Õmedu küla koolmeistri palwe
pääle saab nimetud wallawalitsus
selle läbi palutud, allnimetud
inimeste käest Õmedu küla kool-
meistri palka wõimalikult ruttu
sissenõuda, Õmedu koolmeistrile
kätte muretseda ja selle üle siia
teadustada:
1., Jakob Wene wõlgneb 2/3 wakka rukkid
2/3 wakka odre, 1 rubla 82 kop. raha,
1saat heinu, 200 rääbist ja 1 süld puid.
2., Jüri Stamberg wõlgneb 1 jalg puid ja
3., Mart Jürgenson wõlgneb 3 jalga puid.-
Wallawanem: G. Saar.
Kirjutaja: Gürrgem
täidetud.
N.116
Ranna_vallavalitsus (EAA.1053.1.203)

Lehekülg 84
Ranna walla politseile
Kirchspiel
Koddafer
Уере331
Depnik
No.728
I Tartu kih. kohtu poolt.
I.
Tarto
Kihelkonna kohus
Ranna wallawalitsusele
Luuamõisas.
3mal Webruaril 1889 a
N 987.
Nimetud wallawalitsusele
saab Anna Lõhmuse kaebdus
ga kubermangu walitsuse kiri
25. Januarist 1889 No 591 all selle
ülesandmise juures läkkitatud
seletus selle kaebduse üle ühes
kirjade tagasi saatmise all.
wiibimata siia ettelautada
Kihelkonna Kohtuhärra: Luua
N.90
Watson J. Kimberg
Ranna_vallavalitsus (EAA.1053.1.227)

Lehekülg 11
aatres on nenda
Eewa Härtis
Aupaklikult J. H.
Tuddo
walla wallitsus
20mal Detsemb. 1890.a.
9
N. 152.
Auustud
Ranna walla wallitsusele.
Tuddo kogokonna walitsuse poolest
saab siin juures saatetud sealt walla
liikme Willem. Keersi palwe peale
tema ümber kirjutuse pärast tunistu-
sed Teile kätte, ja palume seda woima-
likkult rutto ära selletada, sest
meie saadame need mõlemad seäduslik-
kud tunistused siin juures teile
et saab kauge maa pärast enem selletud
ja palume selle ümber kirjotuse üle
meile teadust tagasi saata, ja wälja
lubamise sedel.
Kogokonna Talletaja Jakob Tomson
Kirjotaja P. Niineberg
N 33
NAE_EAA_P-1050_Enda_Kallas (EAA.P-1050.1.12)

Lehekülg 2
Korrespondent Kallas, Enda
Eluk. Pärnu.
Postiaadress: 9. Mai 23-20
Sisu: korrespondendi isa suguvõsa
ajaloost (end. Orajõe valla
Penu küla Võtsi talu).

Lehekülg 3
Võtsi talu valdjatest minevikus.
Võtsi talu asus Häädemeeste kihelkonnas
Orajõe valla põhjaosas Liivi lahe rannikul Jaa-
gupi jõekese kallastel; nüüdse jaotuse järgi Hääde-
meeste kn. Penu külas.
Poollegendaarsed pärimused, mis suuliselt
põlvest põlve edasi anti ja minu isa kaudu ka
minuni ulatusid, pajatavad järgmist.
Põhja sõja ajal on hakanud kujunema uus
elu siin mere ja metsade-rabade vahelisel kitsal
rannikualal. Sõja ja katku poolt laastatud paika
pages talupoegi kaugemalt, otsides vabamat elu-
ruumi mõisnike ahistuse alt.
Nii on jõudnud siia Võrtsjärve äärest ka
Käbra Ott sõja jalust eemale. Rändamine toimu-
nud puutelgedega vankril, kaks härga ees. Vali-
nud endale talukohaks maatüki nimetatud
jõe äärde, poole versta kaugusele mererannast.
Talu nimetatud endise kodukoha järgi Võrtsiks,

Lehekülg 4
millest ajapikku sai Võtsi. 1930-ndates aastates
kuulsin tuttavalt Orajõe valla kantseleiametnikult,
et ta oli leidnud vanadest dokumentidest tõepoo-
lest Võrtsi-nimelise talu. (Valla arhiiv hävis suure
Isamaasõja päevil, ei saa enam kontrollida)
Talu Maani piiras kolmest küljest jõgi
Käbra Otil olnud kaasas palju vara. Õu ol-
nud ümbritsetud tugeva taraga, mille raudväravate
lähema naabri Sõõru tallu
sulgemise ragin kostnud õhtuti (Kablisse ära (2-
3 versta taha). Oma raha aga matnud ta maha,
sõnades tingimuse, et selle leiab 7 põlve hilgem te-
ma nimekandja; lisandi järgi nimelt siis, kui kün-
nab kaksikutena sündinud mustade härgadega.
Kuidas võis ta ette teada, et seitse põlve hiljem ei
küntagi enam härgadega!)
On ka igas põlvkonnas püütud poegadele an-
da nimeks Ott, kuid kõik need on surnud väikes-
või noorukitena.
tena. Ette rutates nimetan, et esimene Ott, kes ellu
jäi, oli minu isa (1865-1946). Tema eluaeg oli 80
aastat ja 4 kuud. Aga esivanemate varandust ta
siiski ei leidnud.
Põllumaa on siin kehvavõitu, see-eest aga
pole siin olnud nii ränka mõisaorjust nagu mu-
jal. Rüütlimõisad polevat siin jalgu alla saanud-
ki. Need, kes pärisperemeestena Orajõele asuda
tahtnud, leitud peagi kuskilt metsavahelt sur-
nuks koksituna - ilmselt tabamatute talupoega-
de käe läbi. Kroonumõisates oli olukord ikka
pisut vabam. Olid vist mõisarentnikudki üsna
lihtsad inimesed, näiteks Häädemeeste mõisas
eelviimane eestlane (Soots), viimane lätlane,
(Behrsin), kes abiellus oma teenijapiigaga, keh-
viku tütrega. Orajõe mõisarentnikud olid küll
sakslased.
Konkreetsemaid pärimusi Võtsi suguvõsast
on mu vanaisa isast alates. Tema nimi oli Mats,
ta oli esiisast arvates viienda põlvkonna esin-
daja, elas 19. sajandi alguse murrangulisel
perioodil. Tema ajal toimus üleminek päris-
orjuselt teoorjusele. Sellega seoses hakati and-
ma perekonnanimesid. Käbra nimi oli vahe-
NAE_EAA_P-1050_Enda_Kallas (EAA.P-1050.1.12)

Lehekülg 5
peal unustusse vajunud (isa teatel pidi see tä-
hendama mäkra). Perekonnanimeks sai asu-
koha järgi Kallas.
Teine asjaolu, mis uus olukord kaasa tõi,
mõis jagas,
oli, et vanatalud jagati kaheks - et mõis rohkem
teolisi saaks. Võtsi talu jagati Matsi ja tema
Jüri
venna vahel Ülevelt- ja Alt-Võtsiks. Viimase
valdaja ehitas oma hooned oja vastaskaldale,
mere poole külge. Niisama jagati kaheks naab-
ruses asuv Kura talu (omaniku perekonnanimi
Jürgenson). Talule oli nime andnud esimene pe-
nemees, Kuramaalt pärit liivlane, kes oli ostetud
pärisorjuse ajal Orajõe mõisasse kutsariks. Kuna
kahe Kura peremehed omavahel läbi ei saanud,
vahetas Ülevelt-Kura valdaja oma koha Kablist
pärit Vaheri-nimelise mehega.
Hiljem said need talud, kus maa piirid me-
reni ei ulatanud, rannast ühismaast juurdelõike
kuni paarikümne riia vakamaa suuruses. Nimelt
ajasid sügistormid kaldale palju adrut, kohali-
kus murrakus lamu, mis oli heaks väetiseks
liivastele põldudele, seepärast oli rannatükki
taludele vaja.
Võtsi suguvõsas on olnud kahesuguse iseloo-
muga inimesi: ühed töökad, ettevõtlikud, õige
põllumehe vaimuga, teised passiivsed, laisad, hoo-
letud peremehed, seevastu võib-olla rohkem kunsti-
meelsed. Mats Kallas kuulus ilmselt viimaste liiki.
Tema taluosa laostus ja vaesus. Kunagised raud-
väravad olid haihtunud muinasjutuks. Aga
Mats suutis võita ümbruskonna rikkaima
tüdruku südame. See oli Heinaste meresõitjate
ja veskiomanike Veidede perekonnast. Seitsme ven-
na ainus õde seatud oma perekonnas otsuse
ette: kas jätab vaese näljaroti, või laseb end
perekonnast välja heita. Tütar jättis maha oma
koduse külluse ning omaksed, et jääda selle juur-
de, kelle külge köitis süda. Ei tähendanud ka
Matsile asjaolu, et Ann tuli talle kahe tühja
käega - nurisemata elasid nad oma töö- ja
NAE_EAA_P-1050_Enda_Kallas (EAA.P-1050.1.12)

Lehekülg 6
murerohket elu. Üksteistkümmend last oli
neil, poegi ja tütreid, kuid talu laostus üha
rohkem.
Kord rukkilõikuse ajal - kas oli siis vaimu-
olnud ja et mõisa käsule ei tohtinud vastu panna
tüdruk haige või polnudki talus tüdrukut
tulnud perenaisel endal teolisena mõisapõllule
minna. Sealsamas põllu ääres kraavis sündi-
nud talle poeg. Minu isa armastas kinnitada,
et see olnud tema isa, Matsi teine poeg Jüri,
kuid mulle tundub, et ta vahest tahtis oma
päritolu "poetiseerida" ja põllu ääres sündis
ikkagi vanem poeg Mihkel, kes võis sündides
viga saada - oli küürakas.
Kui pojad järjest täiskasvanuks said
ja tuli otsustada talu üleandmisest, loobus
Mihkel oma õigusest talule mõisa nõusolekul,
et talu on laostunud, majad vanad, tema
ei jõua uusi ehitada. Ta oli õppinud rätse-
paks, nagu see kehalise veaga mehele tavaline
oli. Ehitas endale majakese isatalu mere-
äärsele osale. Kui vend Jüri aastaid hiljem
oli uue elumaja sarikate alla saanud, tulnud
ka Mihkel seda uudistama. Rinnutanud akna-
ava najal, lasknud pilgu sees ringi käia ja
ütelnud: "Nah, selles maksaks juba elada ja
leiba süüa!" Ja hakanud talu tagasi endale,
kui vanemale pojale tahtma. Muidugi ei
peremehest
saanud ta seda enam, kuid hakkas venda
niivõrd kiusama, et see ta oma maa äärelt
minema ajas. Mihkel läks ära Häädemeeste
valda Viira külla (nüüd Jaagupi), kuhu ehitas
mere kaldale endale väikese nägusa käsitöölise
majakese. Aga ta olnud ka "kange tark":
Võtsi mereäärselt lahkudes pöördunud ta
iga kolme sammu järel ringi, heitnud põlvili
selja taha jäänud
ja needinud mahajaanud maa ära.
Teine poeg Jürist (1831 - 7. dets. 1909) oli
kasvas
Tema noorpõlvest rekruis püüd.
kuldsete kätega põllumees. Ta sai Ülevelt-Võtsi
peremeheks 1856.a. Sugulaste sobitusel sai talle
naiseks Alt-Kura nooruke peretütar Maria
NAE_EAA_P-1050_Enda_Kallas (EAA.P-1050.1.12)

Lehekülg 7
Jürgenson. Jüri piiblis, mis minu käes on, lei-
dub Jüri käega kirja pandud märkus : "Marri
on vanna 1842 ja kui ta minule sai, seta
aeka on 1858 aastal." See abielu ei olnud
õnnelik, sest abielupoolte südamed ei hoidnud
nii kokku kui isa Matsi puhul. 16 - aastane Ma-
ri oli jõudnud juba enda südame järgi valida
teise noormehe ega unustanud seda surmatunnini.
Ei hoolinud ta ka suuremat perenaise kohustus-
test, käis aga meelsasti lõbutsemas - peamiselt
Kabli kõrtsis (kõrts asus praeguse Kabli rahvamaja
kohal). Aga ta tõi oma mehele ilmale üksteist-
kümmend last, kellest üles kasvas seitse. Ja Jüri
suutis talu korda seada ning eeskujulikule jär-
jele viia. Sai hiljem sellega kuulsaks, et tal oli
aidas kahe aasta vili ees. Võib siis arvata, et
tema pere elas kergemalt üle 1860-ndate aastate
ikaldusaastad, mil vikatimehel jälle kord, oli ümb-
ruskonnas rohkesti lõikust.
Ka oli ta tuntud heade hobuste
kasvatajana. Kui oli vallal vaja täh
isikuid küütida, valiti ikka tema
1865. aastal ehitas Jüri uue ruumika maja
Tartusse piiskopi; viimane kinkinud talle tänutäheks piibli,
6
esimese korstnaga elumaja ümbruskonnas (selle-
sama, mille pärast vend Mihkel talu endale tahtis).
Maja püsis üle 100 aasta. Asukoht oli tal
põndakul talumaade keskel. Esimesena ümb-
ruskonnas asutas ta ka puurilja- ja marjaaia;
eeskujule järgnesid peagi Alt-Võtsi ja Kurad.
Ta valmistas kõik puuesemed majas ise.
Ta oskas lugeda ja kirjutada, oli "Sakala" tellija,
hiljem käis tal "Valgus". Tema pojad õppisid
peale külakooli veel kihelkonnakoolis, vanem
poeg Mihkel isegi Heinaste merekoolis, kus ta
jõudis tüürimehepaberiteni. Jüril oli sellega
isegi oma plaan: ehk jääbki Mihkel meremeheks
ja talu saaks esiisa nime kandjale Otile, vahest
leiaks see siis peidetud varandusegi.
Jüri naine Mari suri 1905. aastal tütar
Miili juures käsitöölise kitsas üüritoakeses; Jüri
suri 1909. aastal poeg Oti popsitares. Talus
ei jätkunud vanapaarile ruumi ega hoolda-
mist. Ainult Jüri matus korraldati talus, Mari
läks viimsele teele tütre juurest.
NAE_EAA_P-1050_Enda_Kallas (EAA.P-1050.1.12)

Lehekülg 8
Matsi poeg Andres abiellus Eva Allikasega
Pütassepa perest Kablis. Eva õde Dora oli Kembi
talu perenaiseks Häädemeeste Krundikülas. And-
res kui "lahtine inimene" siirdus parema elu
lootuses Volga äärde Samaarasse, kuid talle ei
meeldinud seal, tuli tagasi. 1870-ndates aastates
sai ta Penu külas 30-vakamaalise asuniku-
krundi, mille nimetas oma reisu mälestamiseks
Saamariaks. Kuid väikekoht jäi 13- lapselisele
perele kitsaks, seepärast müüs Andres koha ja
siirdus uuesti Venemaale õnne otsima, seekord
Suhhum-Kaleesse. Seal ründas perekonda soo-
palavik, vähesed ellujäänud naasid Orajõele.
Lõpuks jäi järele ainult üks tütar Elisabet,
kes elas tädi juures Kalmeti peres Kembi talus.
(Sellest suguvõsast on pärit lavastaja Leo Kalmet.)
Elisabet abiellus Grenzsteini nimelise mehega
Laiksaarest, asusid Läänemaale Kullamaa
lähedale Laukna külasse. Perekonnanimi ees-
tistati Nurmeks. Nende lastest oli Juhan Nurme
kodu-uurija, Kirjandusmuuseumi korrespondent,
(surnud). Tütar Valeria (abielus Taubel) elab Säre-
veres, on isetegevuslik kunstnik, käsitöömeister.
Matsi poeg Ants elas pärast Mihkli
lahkumist venna mereäärsel kohal, sai hiljem
Põlenumetsast 9 vakamaad maad. Oli risti
vastupidine oma töökale ning ettevõtlikule vennale
Jürile - laisk ja hoolimatu. Miks ta oma lais-
kuse tõttu hukka ei läinud, selle eest hoolitses
ta naine Eeva, kelle tublidust ja toimekust otse
imestama peab. Näiteks sünnitanud ühe oma
11 lapsest üksinda kodus, näinud läbi akna, et
lehm on end köie sisse ära mässinud, võtnud
vastsündinu kördihänna sisse ja läinud väl-
jale lehma päästma. Ühel varakevadel käinud
minu isa ja ema onu Antsu juures järjekordse
lapse sünni puhul katsikul. Kuuldes-nähes, et
neil toidu poolest suur nappus, lubanud minu
isa neile kolm vakka kartuleid. Onu Ants, kes
voodis selitanud, krapsanud seda kuuldes kohe
NAE_EAA_P-1050_Enda_Kallas (EAA.P-1050.1.12)

Lehekülg 9
üles ja läinud külalistega kaasa. Kannud kolm
rakka kartuleid mõne korraga seljas koju.
Mu vanavanemate Jüri ja Mari elu ise-
loomustab mälestuskilluke, mille jutustas nende
kõige vanem laps, tütar Ann, minu tädi. Ühel
jaanilaupäeva õhtul tädi 14-aastase türukuna
ehtinud end Kabli kõrtsi juurde jaanitulele mi-
nema. Märganud küll, et ema oli juba enne ko-
dust kadunud. Isa tulnud Annele õues vastu ja
ütelnud: "Kas sa siis mitte enesest võitu ei saa...
Ema läks ära, aga loomad tahavad talitada,
väikesed lapsed hoida ja kasida..." Tädi saanud-
ki siis "enesest võitu", läinud tuppa tagasi
ja nuttes võtnud endalt piduehted ült.
Ann (1859-1938) abiellus oma kolmanda
põlve sugulasega Hendrek Kallasega ja sai Alt-
Võtsi perenaiseks. Sellises sugulusastmes abiellumine
oli õigeusu seaduste järgi lubatud; luteri usus või-
sid abielluda juba teise põlvkonna sugulased - onu-
ja tädilapsed. Noorikul olnud uue kodu tavadega
esialgu raske kohaneda. Söögilauas seisnud leib
äia käe all. Sellest lõiganud äi algul igaühele
kannika kätte; kes lisa tahtis, pidanud küsima.
Kuigi keeldumist pole olnud, häbenenud minia
küsida. Nii jäänud talle lauas kõht tühjaks
(oli ka suguvõsa kõige tüsedam ja pikem naine!).
Siis käinud üle oja oma isakodu sahvris
salaja söömas.
Vanavanemate teine laps oli poeg. Sel puhul
tekkis isal probleem, mis pojale - 7. põlvkonna
esindajale - nimeks panna. Paneks esiisa nime,
aga et esimesest pojast pidi peremees saama, siis
ei julgetud: seni olid ju suguvõsas kõik selleni-
med surnud. Ristiti siis Mihkliks.
Ka järgmisele pojale ei pandud veel seda
nime: teist poega ootas ju ees kroonuteenistus, ar-
vati, et saab sõjas surma või jääb kusagile kau-
gele Venemaale, siis pole esiisa nimest kasu. Sai
siis nimeks Mats (sünd. 1893).
Vahepeal meenus, kuidas vanaisa Jüri ise oma
NAE_EAA_P-1050_Enda_Kallas (EAA.P-1050.1.12)

Lehekülg 10
9
noorpõlves kroonuteenistusest pääsis. Tol ajal olnud
selline korraldus, et iga vald saanud teate, mitu
nekrutit ta sel ja sel aastal peab andma. Kui
(liisuvõtmis pole tollal olnud)
vabatahtlikke nõutav arv kokku ei tulnud, siis kor-
raldati vallas noormeeste püüdmine, kes kätte saadi,
viidi vägisi kroonu kulli alla. Jüri oli kord noo-
re erksa hobusega Häädemeestelt kodu poole sõites
märganud, et eespool teda varitsetakse. Ta oli
hobusele hea tulise äianud, ise aga vankrist ma-
ha libisenud ja võssa kadunud. Hobune oli nelja
koju kihutanud. Jüri aga pagenud tuttava mets-
niku juurde, kes ta oma tallilakka peidutas ja
koju sõna saatis. Ema hoolitses siis, et poeg süüa
saaks. Niiviisi paar nädalat, kuni püüdmisaeg
möödus, siis võis jälle välja tulla.
Matsil (sünd. 1863) tuligi hiljem kroonuteenistus
läbi teha. Ta on kangesti kodu järele igatsust tund-
nud, kuid ei jõudnudki tagasi. Väeteenistusest va-
banenud, oli ta surnud koduteel Haapsalus ja
on sinna maetud, nüüd muidugi jäljetus hauas.
22. oktoobril 1865 sündis Jüri ja Mari kolmas
poeg, esimesena uues valges korstnaga majas - emal
polnud enam vaja sünnitamiseks lambalauta min-
na nagu eelmiste laste ajal. Ka väeteenistuse hir-
mu sellele pojale ei teatud karta, kui perest üks
poeg juba oli sineli all, siis samal ajal teist
samast perest ei võetud. Ometi oli nimepanemi-
sel oma konks juures. Pere oli vahepeal siirdu-
nud õigeusku (nagu ca 80% rannarahvast),
ja selle usu seadusi oli, et lapsi võis ristida ainult
pühakute nimede järgi. Ott oli aga paganlik
nimi. Isa Jüri aga saavutas preestriga kau-
beldes kompromissi: laps sai ristimisel ametli-
kirjutati
kuks nimeks Joosep, kuid kirikuraamatusse lisati
lisaks
sellele ka Ott.
jälle pean vahepalaga ette ruttama. Selle Oti
lastest oli poeg Mihael Riia vaimulikus seminaris
õppides Iosifi poeg. Tütar Marta hoolitses selle eest,
et ta saaks passi isanimeks Ott. Tütar Anasta-
siale oli vallamajas kirjutatud Otto. Tütar Enda
NAE_EAA_P-1050_Enda_Kallas (EAA.P-1050.1.12)

Lehekülg 11
10
aga sai preestri antud sünnitunnistuse järgi doku-
mendile isanimeks Joosep-Ott, kuigi õigeusus polnud tavaks
ei pandud,
Meenutan vahepeal Jüri ja Mari üle-
jäänud lapsi, enne kui Otist edasi jutustan.
Järgmine poeg Peeter (1869-1920) tegigi
läbi kroonuteenistuse ja jõudis tagasi ka. Ta
elas vallalisena, oli pikka aega Kablis ree-
der Mihkel Grandi ustav sulane (kutsuti
isegi vahel pühade ajal sakste lauda söö-
ma). Vahete-vahel võttis endale puhkust, siis
veetis päevad enamasti Otist venna juures,
ööseks läks õe juurde Alt-Võtsile magama,
kus oli rohkem ruumi. Päeval ta ei tahtnud
õe juures olla, kurtis, et õepojad pilkavad
teda ja teevad talle tempe. Aga ta ise oskas
ka tembutada. Kord viljalõikuse ajal tulnud
peremees ka põllu äärde tööd vaatama. Peeter
tassinud parajasti nõugukartsaid põllule.
Peremees hüüdnud: "Peeter, jookse kah!" Pee-
ter visanud kartsad plärtsti maha ja jooksnud
peremehe juurde. See öelnud: "Ma käskisin
ju kartsastega!" Sulane vastu: „Kartsastega
ma ei jõua ju," ja läinud lonkides töö juur-
de tagasi.
Ustav sulane pidas oma peremeest samu-
ti ustavaks, jättis oma töötasu tema kätte
hoiule. Peremees aga tegi pankroti ja Peeter
jäi ka oma töötasust ilma. Juba see kibes-
tas tunduvalt juba keskikka jõudnud mehe
meelt. Teenis veel lühemat aega reeder Mark-
soni juures, seejärel Naarismaa talus. Viimane
Laigiste
koht oli talle eriti vastumeelt oma lohakuse
Pole paela ka seinas
ja räpasuse poolest. Seal ta pani ise käe
oma elu külge, lõikas endal kõri läbi. Suri
Pärnu haiglas, on maetud Pärnu kalmistule.
Jüri ja Mari perekonna lõpetasid tüt-
red. Emiilia (1873 -1943), abielus Grant.
Mees Jüri oli osav puutöömees, aga ka kange
viinanina. Elasid algul Oti juures, siis
naabruses üüritoakeses viiekesi (kaks last ja
NAE_EAA_P-1050_Enda_Kallas (EAA.P-1050.1.12)

Lehekülg 12
11
1906.
Miili ema). Hiljem ehitas Jüri Oti maale
endale majakese. 1909. aastal asus Jüri pe-
rekonnaga Venemaale Orjoli kubermangu
(hilisema jaotuse järgi Brjanski oblastis). Said
seal heale järjele, kuid naasid 1922. aastal
kodumaale. Elasid esialgu Viljandimaal, hil-
jem Treimanis, kuhu nad ka on maetud.
Noorim tütar Augustine (1876 - 1960) abi-
ellus juba vanapiigahõngulisena Kabli post-
kontori ametniku Jakob Kuusikuga. Neil oli
kuus last.
Isa Jüri oli vanema poja Mihkli suuna-
nud meremeheks. Ta õppis ka Heinaste mere-
koolis (leidsin 1887.a. Pärnu lehest, et ta oli
tüürimehe eksami sooritanud) ja noorpõlves
sõitiski ta meredel. Isal oli mõte, et vahest
Mihkel jääbki oma elukutsele truuks, nii et
saaks talu Otile anda. Aga kui aeg kätte jõu-
dis, ei loobunud Mihkel oma vanema poja
õigustest. Lisaks olid ema ja isa vahel lahk-
helid ja ema otse vihuti soosis oma lemmikut
Mihklit.
Mihkli esimene naine oli Häädemeeste valla
Tatra talust Liisu Grünberg, kes jõudis ilmale
tuua 7 last, neist 4 matta, ja suri ise 1899.
aastal. Teiseks naiseks oli Mihkel heitnud pilku
Ülevelt-Kura peretütrele Tildele. Kuid ükskord
oli Tilde ema talle teatanud: "Ei saa sina Til-
det. Tilde läheb Sootsi Kustale. Kusta tuli meile.
Mina vaatasi läbi ukse priu. Tilde istus Kus-
ta süles. Andis Kustal musi."
Mihkel kosis siis Maria Tomsoni Häädemees-
te valla Krundi külast Laane talust. Mihkel ei
olnud põllumees. Talu minetas kiiresti endise
korra ja jõukuse. Laanele kosja sõites laenas
ta vankri popsist venna Oti käest. Kuna ta
ööseks pruudi koju jäi, olid ümbruskonna
noormehed, vihased sellele, et nende küla tüd-
ruk võõrasse valda viiakse, vankri linaleo-
auku uputanud.
NAE_EAA_P-1050_Enda_Kallas (EAA.P-1050.1.12)

Lehekülg 13
12
Isalt oli Mihkel küll pärinud armastuse
kirjasõna vastu, emalt tantsulusti. Mäletatak-
tütre pulmas 1910. a.
se, kuidas ta kusagil pulmas tantsinud
ristitantsu, kaks peergu ristamisi põrandal,
ise laulnud seejuures : "Ai sissaisiidi - sus-
sai - suudi, sissairuudi rallala!" Ainus,
mis ta majapidamises korras püsis, oli aed.
Tema naine Mari oli aga tüüp, kes sobi-
teine
nuks Gogoli "Surnud hingede" tüüpide ritta.
Kõneles maheda laulva häälega, kuid süda
oli kalk. Kuni võõraspojad veel väikesed olid,
sidus ta nad voodijala külge, et jalgu ei jää.
Pühapäevahommikuti sõid võõraslapsed eestoas
laupäevaõhtust külma putru, kuna perenaine
ise mehega tagatoas sõi kooke ja jõi kohvi.
Taluema rõivakirstule ei leitud enam toas ruu-
pööningule
mi, vaid viidi lakka. Kui ema ühel nelipühil
pööningule
lakka läks end riidesse panema, et kirikusse
minna, võttis minia kartsa alt ära, nii et emal
tuli päev läbi lakas konutada. Kontrahi järgi
pidi
isal talu karjas peetama ka lammas ületalve.
Ent kui minia lammastele süüa andis, seisis ta
vitsaga vahel, et isa lammas sõime ligi ei
pääseks. Kui vanapaar leiba tegi, ei lasknud
minia neid ahju ligi. Isa võttis siis taina pala-
kaga selga, viis randa Oti juurde, kus sealne
minia leiva küpsetas.
Mari ihnsus arenes hiljem selliseks haig-
luseks, et nii villad - lõngad - kangad pehkisid
ja mädanesid tal ulualustes, aga isegi oma
lastele ei tihanud ta korralikke riideid selga
teha. Talu kunagine karjapoiss meenutas al-
les hiljuti sealset olukorda. Toidunõusid pes-
tud harva. Kui topsidel korbakord liiga
paksuks läinud, siis kaabitud enne uut tar-
vitamist seda noaga maha.
Mihkel ei suutnudki lõpuks ise majan-
dada oma 60-vakamaalist kohta, müüs poole
sellest oma esimesest abielust tütre mehele Karl
Petersonile. Majast eraldati kaaspererahvale
NAE_EAA_P-1050_Enda_Kallas (EAA.P-1050.1.12)

Lehekülg 14
13
üks pikk tuba ja tehti sinna sisse pliit. Välja-
pääs oli üksainuke, läbi peretoa. Ükskord kui
Karla naine Liisaveta väljas loomi talitas, läks
ta väike tütreke lukuaugust vaatama, kas ema
tuleb. Kõrval küdevast pliidist kargas tuli talle
riietesse. Laps kisendas ahastavalt, kuid võõras-
vanaema peretoas ei teinud kuulmagi. Kuni
ema ise tuppa jõudis, oli abi hilja, laps suri
põletushaavadesse. Karl tegi seejärel oma toale
eraldi välisukse ja sulges peretoa vahelise ukse
hoopis.
Mihkli lapsed olid koolis head õpilased ja
sõbralikes suhetes Oti lastega, kuigi isad pi-
dasid omavahel vimma.
Jüri ja Mari kolmanda poja Oti lapsepõl-
vest oli ema jutustanud järgmise loo. Ema
tahtnud külla minna, väike Ott takka järele.
Ema ajanud teda tagasi, aga nii kui ta selja
pööranud, kõndinud Ott uuesti talle järele. Ema
võtnud siis vitsa, kuid poiss kukkunud paluma:
„Pai ema, ära veel löö, oota natuke, las ma kö-
hin enne." Ema hakanud naerma ja peksust
pole midagi välja tulnud. Reieluumurre.
Nagu öeldud, läks luhta isa plaan teha
Otist kohapärija. Oli siis Otile pakkunud vä-
hemalt poolt talu, kuid Ott loobunud, teades
et tuleks jääda vähemalt esialgu vennaga
ühe katuse alla ja neil polnud head läbisaa-
mist. Ott oli omajagu kooliharidustki saanud.
Oli nüüd külakool mis ta oli - seda pidas
legendaarne Lõvi-Pritsu, kelle naine pani kooli-
jütsid sageli endale kakutseid kakkuma - aga
hiljem käis ta kaks aastat Häädemeeste kihel-
konnakoolis. Esimesel aastal oli koolijuhatajaks
Mihkel Uusna, teisel aastal äsja Tartu semina-
rist tulnud Peeter Laredei, keda Ott elu lõpuni
sügavalt austas.
Seejärel proovis Ott meremeheks hakata. Sai
teha reisi laevaga Pärnust Riiga, juhtus ka tor-
mine ilm, ja tundis, et pea ei kannata merd.
NAE_EAA_P-1050_Enda_Kallas (EAA.P-1050.1.12)

Lehekülg 15
Jättis Riias laeva sinnapaika ja marssis jalgsi
koju tagasi. (Samal kombel kordas ta seda teekon-
da paarkümmend aastat hiljem poega kooli viies.)
Koju jõudis ta öösel. Pole tahtnud koduseid häirida,
pugenud saunapealsele õlgedesse magama. Hommi-
kul tuli õde Gusti loomakarjaga saunast mööda,
kuulnud köhimist, jooksnud emale ütlema: "Ott
jälle kodus!"
Et merel töö ei istunud, tuli maal kanda kin-
nitada. Ott läks õe juurde Alt-Võtsile sulaseks.
Õemees Hendrik Kallas oli tollal vallavanem, uhke
mees, aga sulaselgi oli perepoja-uhkust hinges.
Kui vallavanem oma pireda täkuga koju sõitis,
siis tahtis ta, et kui juba kaugelt sõidumürin kuul-
da, siis sulane jookseks väravat lahti tegema. Ott
leidis selle nõude enda jaoks alandava olevat ja
nii juhtus ka vahel, et peremees värava maha sõitis.
Siis aga andis isa Oti nimele paariteist-vaka-
maalise maatüki, suurema osa talu eraldi mere-
rannas asuvast maatükist. Osa jäi ikka talule -
just vajaliku põlluväetise lamu pärast. Sinna
vastu merd männimetsa külje alla ehitas Ott
isa abil endale majakese, mis koosnes ainult
ühest toast, esikust ja sahvrist. Esiku - veeruse-
ees oli veel väike lahtine katusealune. Katus
tugines sammastele, mille vahel olid poole keha
kõrguseni seinad, nende ääres pingid. Ka rehi
valmis samal korral, 1891. a. lõpul.
Sellesse majja tõi Ott endale naise 1892. a.
algul Häädemeeste vallast Pulgoja külast
Saaremaa talust Maria Andressoni. Kaasava-
raks sai Mari lehma, riidekapi, kangaid.
Sama aasta sügisel juhtus Otile ebameeldiv
lugu. Käinud isakodus oma jahipüssi ära
toomas. Naasnud parajasti otse rada läbi män-
niku risti üle maantee, kui juhtus mööda
sõitma metsaülem ühes kohaliku metsnikuga.
Otile koostati protokoll püssiga riigimetsas
viibimise pärast ja mõisteti aresti. Saadeti
tapikorras vallaküüdiga Pärnu karistust
NAE_EAA_P-1050_Enda_Kallas (EAA.P-1050.1.12)

Lehekülg 16
15
kandma. Vabanes jõulureedel ja tuli jalgsi
läbi öö koju (ca 40 versta), omal hirm südames:
noorel naisel olid oodata rasked päevad ja pidi
sel ajal elama ihuüksi majas. Jõudis varahom-
minul koduõue, aknast paistis juba valgus. Vaa-
tas läbi akna tuppa (ega tol ajal kasutatud
maal eesriideid), nägi kuidas naine toppis
pliidisuu ees vorste, endal pisarad voolamas.
Möödusid talipühad ja kolmekuningapäevale
järgneval hommikul, 7. jaanuaril 1893 sündis
majja tütreke, kes sai hädaristimisel nimeks
Marta.
Ott oli põllumehe hingega, tema naine hoolikas
ning kokkuhoidlik perenaine. Mihkli teine naine oli
kadestanud: "Isa on Otile andnud paradiisi. Loomad
kosuvad, söövad rammusat rannaheina, joovad
merevett...“ Oti vanemad lapsed mäletavad, kuidas
nende peade kohal rippus nagu Damoklese mõõk
hirmuna: Mihkel võtab maa ära! Kuni isa Jüri
lõpuks Pärnu-Viljandi rahukohtu krepostijaoskonnas
selle 12 vakamaad seaduseparaselt Oti nimele
kinnitas. Selleks ajaks oli Jüri oma vanema poja ja se
naise õiget palet juba küllalt tunda saanud.
Mereäärse osa ülejäänud 6 vanamaad ostis
Ott rahahädas olevalt vennalt mõned aastad pä-
rast isa surma, kaubaga, et Mihkel võib sellelt
oktoobrikuu lamu oma põldudele vedada. Nii
sai Ott oma valdusse 18-vakamaalise kohakese,
mis oli looduse poolest kaunis - männimetsa, oja
ja mere vahel - kuid tulukuselt keha. Hooned
asusid tasel kõrgemal liivasel ribal männiku veerel;
järgmine vöönd maast oli madal porimullaala, põhi-
line põllu- ja heinamaa; järgnes puhta liivaga lui-
tekünnis. Selle ja veepiiri vahele jäi ribake ranni-
kuaasa, mille sügistormide ajal vesi üle ujutas.
Ent juhtus nii, et liivakünnis sai mõneks
ajaks kohakesele sissetulekuallikaks. Just Oti maa-
tüki kohal reidil oli rannasõidulaevade peatus-
paiku. Talvel vedasid ettevõtjad küttepuud metsast
välja randa ja see künnis sobis hästi puudeplatsiks.
Kui meri lahti läks, veeti puud hobuveokeil merre
nääku või kaugemale nikki (nääk oli lameda-
NAE_EAA_P-1050_Enda_Kallas (EAA.P-1050.1.12)

Lehekülg 17
põhjaline paat madalas vees liiklemiseks, lükati rit-
vadega. Nikk - suur ümarapõhjaline sõude- ning purje-
paat) ja viimasega laevade juurde, millega transpor-
diti puud Pärnu või Riiga. Ajal, mil töötas Pärnus
"Waldhofi" puupapivabrik (1899-1915) laoti talviti
rannas üles tohutud puuriidad nii halupuid kui ka
titse. Maanteelt kuni mereni ja sealt edasi süvaveeni
Oti kaht maaosa lahutavat piirjoont mööda oli raja-
tud nn. laadimistee.
Ka Ott teenis talvel metsast puid vedades, suvel
näägu- või nikimehena, tema naine aga puid paadi
juurde vedades. See polnud väikesekasvulisele naisele
kerge töö. Meeste kõrval, kellele vesi niki ääres üle
puusade ulatus, rabeles tema rinnuni vees, visates
halge kõrgele üle nikiparda. Küllap sinna ta oma
tervise uputaski, mille tõttu kümme viimast eluaastat
tuli veeta liikumisvõimetu halvatuna.
Annist tütar on jutustanud mälestuse oma lapse-
põlvest. 10-aastasena on ta oma lehma karjatanud
samal rannaniidul, mille veert pidi puid laaditi.
Pooleaastane õeke oli tal teki sees kaasas. Kui väike-
sel tissisaamise aeg tuli, viis ta lapse puuriitade
vahele emale toita, ise püüdis samal ajal hoolega
halge vankrile tõsta, et ema oma koormaga ikka
teistega koos liikvele pääseks. Ema oli häbenenud, et
tal nii vanana (39-aastasena) veel laps rinna otsas.
Ja kui vanemad lapsed oli saanud emarinda kaks
aastat (seesama Anni oli ema järel tooli lükanud,
nõudes: "Itsi tooli, anna natu!") siis pidi viimane
leppima ühe aastaga. Kasvas siiski õdedest kopsaka-
maks. Puuplatsi tarvidus kadus suurelt osalt,
juba "Waldhofi" kadumisega, lõplikult aga 1923.
aastal, mil läks käiku Ikla-Pärnu raudtee läbi
metsade, põhiliselt metsaveoks ehitatud.
Kõrvalteenistus oli popsitares väga vajalik,
sest oma põllult ei saanud aastast leiva vilja. Kas-
vatati pisut rukist ja kaera, hiljem ka otra. Nisu ja
lina sellisel pori-liivasel maal ei kasvanud. Ainult
kartulit jatkus nii endale kui müügiks. Jüri oli
oma talupidamise alguaastail kogu talu kartuli-

Lehekülg 18
seemne ületalve hoidnud püksisääre sees rehetoa
seinal naela otsas (kustki teisest talust on teade,
et hobusepeakotis), aga pops Ott sai sügiseti terve
keldritäie kartuleid. Oti mälestuste järgi on tema lap-
sepõlves toiduviljaks kasvatatud põldude kaupa ube.
Ott ehitas endale uue maja, ainult pisut suure-
ma kui vana, millesse koliti 1919. a. suvel. Ühtlasi
hakkas ta pere kokku kuivama. Vanemad tütred
abiellusid, vanem poeg suri, noorem poeg läks
18-aastasena merele ja jäigi välislaevadele (asus
pensionipõlves Floriidase elama). Oma teenistusest
sai ta vananevaid vanemaid aidata, kellel vii-
maks ju lisasissetulekuid polnud. Ühtlasi võimal-
das ta oma nooremal õel õppida Läänemaa Õpetajate
seminaris - seega lahkus viimanegi laps kodust,
kus viibis küll pikemat aega suviti.
Kui Oti naine 1945. a. halvati, viis noorim tütar
ema enese juurde. Isa viimaseks abiliseks sai Anni, kes
oma mehest lahku oli läinud. Ott suri 1946. a., tema
naine 1955.a.
17
Ülevelt-Võtsi elamu visandplaan.
Ehitatud 1865.a
Rehala
N
Koli-
kamber
Rehetuba
Sahver
Noorte
tuba
Peretuba
Esik
S
Peremehe
tuba
NAE_EAA_P-1050_Enda_Kallas (EAA.P-1050.1.12)

Lehekülg 19
18
Lisa.
Oti ja Maria lapsed.
1. Tütar Marta, abielus Martinson, 1935.
aastast Mäesalu. Sünd. 19. jaanuaril 1893.
Õpetaja, kolhoosnik. Kirjandusmuuseumi
ja Etnograafiamuuseumi korrespondent,
Emakeele Seltsi tegevliige, auliige. Elab
pensionärina Tartus poja juures.
2. Poeg Mihael 26. sept. 1896 - 11. veebr. 1919.
Õpetaja.
3. Tütar Anastasia (Anni), abielus Brakman,
1936 aastast Kalmuk. 27. juuli 1900-
5. okt.1974. Õpetaja, koduperenaine, teenis-
tuja. Kirjandus- ja Etnograafiamuuseumi
korrespondent.

Lehekülg 20
4. Poeg Peeter (Peter Callas), sünd. 25. mail
1905.a. Meremees USA laevadel. Elab pen-
sionärina Floridas.
5. Tütar Nadeshda (Nadežda), 1937. aastast
Enda. Õpetaja, ajakirjanik, kodu-uurija.
Kirjandus- ja Etnograafiamuuseumi korres-
pondent, Emakeele Seltsi tegevliige. Elab
pensionärina Pärnus.
Pärnus, 10. jaanuaril 1983.
EKallas
Toimikus on 18 (kaheksateist)
nummerdatud lehte jrk. nr. 1-18.
Metoodik V. Kuus
83 01 12
Loodushoiu_ja_Turismi_Instituut (ERA.983.2.97)

Lehekülg 202
Wanaküla algkool
Koiola wallas
Wõrumaal
N 993.
3. mail 1936 a.
Riigiparkide valitsus
No 75.
Saadud 5 mail 1936 a. 128.
Lauajuhend No 719.
Riigiparkide valitsusele.
Siinjuures saadan tagasi Teie poolt
saadetud ankeetlehe nr 2. Kuna Vanaküla
algk. ringkonnas ei asu ühtegi allikat,
millist võiks kanda ankeetlehele, siis
jääb ka ankeetleht täitmata. On küll
niisuguseid allikaid lugematu arvul
Lutsu jõe piirkonnas, millest vaevalt
märgatavalt immitseb vett maapinnale,
kuid minu arusaamise järgi ei tule
neid märkida lehele. Loodan, et olen
siiski õieti talitanud.
Gustav Lutsar.
Koolijuhataja k.t.
Loodushoiu_ja_Turismi_Instituut (ERA.983.2.98)

Lehekülg 146
Har
Enge algkool
Pärnumaal
N 572
27. aprillil 1936. a.
29. Apr. 36.
44
No 8.
1623 Pärnu Maakoolivalitsusele
N 572
Enge p. ag. kaudu
Käesoleva juures saadan ära Riigi-
parkide valitsuse Loodusekaitse toim-
konna ankeetlehe Enge 6-kl. algkooli
ringkonnas leiduvate allikate kohta.
Ühtlasi teatan Maakoolivalitsuse 24.IV.
1936. a. kirja N 609 täiteks, et ankeedi
ärasaatmine on viibinud põhjusel, et
andmed on kogutud õpilaste kaudu ja mõ-
ned allikad asuvad soos ja seega keva-
dise jäälagunemise ning suurvee
tõttu raskesti ligipäästavad. Oli vaja
oodata vee alanemist ja soojenemist,
et neile ligi pääseda ja ankeedis nõu-
tud vaatlusi ja mõõtmisi toimetada.
J Illermann
Koolijuhataja
Riigiparkide valitsus
Saadud 2 mail 6
719.
Loodushoiu_ja_Turismi_Instituut (ERA.983.2.97)

Lehekülg 250
Vasina Gora
Riigiparkide valitsuse
4 kl. algkool
Looduskaitse toimkonnale
Petserimaal.
Petseri Maakoolivalitsus 29
"29" aprillil 1936 a.
N 1069 20/IV. 36
No 39
No 221.
Vastuseks Teie ankeedile
Vilo p.-ag.
teatan et Vasina Gora küla
ümbruskonnas on mitu väikest allikat.
Kõik nad on nimetuseta. Nende vee läbi-
jooks on paar pangi päevas. Vesi selge,
lõhnata ja mage maitsega. Keemili-
selt uuritud nad ei ole
11023
Sbaltkaul
koolijuhataja
Petseri-
maal.

Lehekülg 271
H.-S. M.
Laura Eesti-Läti
VI kl. algkool
Kausta
Riigiparkide valitsus
5 VI 36
30. mail 1936
Saadud "5" juunil 1936 a.
Lauajuhend No 719.
48
Nr. 90.
N 1107
Riigiparkide valitsusele.
Laura-Petserimaal
Käesolevaga saadan tagasi teie
Ankeetlehe Nr. 2, milles palutakse andmeid
ümbruskonnas asuvate hallikate kohta
Laurast läbivoolavasse Lidva jõkke
avanevad mõned hallikad. Uuritud neid
1063,-9
asjatundjate poolt ei ole. Ka minul ei
ole võimalust olnud neid ligemalt vaadeda,
uurida. Midagi erilist neis märgata ei ole.
E. Jürisson.
Laura eesti-läti algkooli
juh. k. t.

Lehekülg 340
teha omal ajal. 27 novembril s.a. ma sain
Maavalitsuselt teade, et seni ei ole esitatud
Teile andmed Iriboska piirkonnast. Siis mina
uuesti kõnelesin hra. A. Rein' iga, ja selgus, et
ta unustas ära saadetud planki täita ja
saata ära. Pärast asja selgitamist hra R.
Rein lubas kindlasti saata Teile kõik vaja-
likud andmed allikate kohta 8-ks detsem-
briks s.a.
A. Makarovski,
Irboska algkooli juhataja
Loodushoiu_ja_Turismi_Instituut (ERA.983.2.96)

Lehekülg 101
Riigiparkide valitsuse direktor.
Palun pikendada ankeetlehe nr. 2 saatmist
5 juunini s.a. põhjusel: suurem hulk allikaid asub
heinamaades ja sinna ligipääs võimatu, samuti või-
matu kevadise vee tõttu täita täpselt ankeetlehte.
N 1053.
Koolijuhataja ARoom
Riigiparkide valitsus
Saadud 5 V 1936 a.
Lauajuhend 719

Lehekülg 107
N 14.
Wasalemma apteek,
Jaama tän. No 16.
Omanik Prov. A. Jantra.
21 aprillil 1936
22 aprill 1936 a.
Riigiparkide valitsus
90.
No
Lauajuhend No 719
N 14
Riigiparkide Walitsusele.
Käesolewaga teatan, et Wasalemma ümbrus-
kond on waene allikade poolest.
Minu järelepärimistele - kohalikud ja ümbrus-
konna elanikud ei wõinud nimetamise-
wäärseid allikaid nimetada.
Wasalemma aedinna piirides eelmine aasta
oli allikas, hariliku, lupjasisaldava weega,
kuid nüüd, olles Põhja Puupapi wabriku
kiwiimurru piirides, kiwilõhkumise juures
purustatud.
Kõige austusega
Jantra

Lehekülg 848
665
245
Riigiparkide valitsusele
Riigiparkide valitsus
15 dets
Saadud 29. XII 1936
57.
Lauajuhend No 1593
Saates sai juures ankeedi Sella-Tammiku
kooli piirkonnas leiduvate ollikate kohta vabandan väga
viibimist, mis oli tingitud sellest, et minu teadmise koha-
selt korraldatav ankeet puudutas vaid muinas väärtu-
sega (pühi) allikaid, milliseid andmeid meie piir-
konnas leiduvate allikate kohta ei ole.
JohParre
N 1137.
kooljuhataja