Tartu_Muinsuskaitse_Uhendus (EAA.5402.1.117)

Lehekülg 7
11.
5. Röökimisest laeval.
Laeval siis, meile eestlastele, oli suureks katsumiseks ja
tutvumiseks eluga, mis meid ees ootab!
Laevas olid sulid ja vargad täielikud peremehed, tegid
mis tahtsid, nendega ühes mestis oli meid saatev konvoi.
Toiduks anti kuiv-produktid, leib ja soolakala, korra-
ga saime päeva normi.
Sulid ja vaigad olid jagajad, ise sõid niipalju kui
jõudsid, ülejäänd anti meile.
Vesi oli laevas kõige rohkem hinnas, ka seda jagasid
sulid! Kogu aja oli kohutav janu, mida oma korda
suurendas antav soolakala.
Laev läks. päikese paistest palavaks, õhk muutus lämma-
tavaks, tuhandete inimeste hingeaurust, hakkasime
karjuma, tagajärjeks oli, et avati laeva luugid, värske
õhu sisse pääsemiseks.
Meilt võeti, riisuti ära kõik, mis eelmistel röövijatel
oli alles jäetud! Neid, kel arvati raha olevat peksti,
nende riided lõiguti puruks, arvati et on riietesse mi-
dagi peidetud. Röövlitel olid noad laeva kaasa toodud.
Peksti paraski kandmise puuga, mõni veeti paraski
juurde ja püüti pead haisevasse nõusse suruda.
Kaebamise õigus meil oli, kaebasime, kuid "õiguse
mõistja," konvoi ülem ei tulnud kunagi kohe kohale,
vaid alati hiljem. Kui tuli, küsis; näita kes sind
peksis või kes sinult röövis? Selleks ajaks olid sulid
juba laeva teistesse trümmidesse kadunud ja sul polnud
kellegi peale näpuga näidata. Said ülemuselt vas-
tuse: kust mina selle suli siit mitmetuhande vangi
hulgast üles leian ja oligi kõik.
Vahest said kaebamise eest veel uue keretäie peksa!
Võim ja voli oli nende käes, tuli vaid kannatada.
12
Meid eestlasi peeti sakslasteks-fašistideks, meiega
võidi teha mis heaks arvati!
Vähe oli meie hulgas venekeele oskajaid!
Minuga ühes laevas oli: Ropka valla meestest: Luud Karl
Viia Villem, Tiit Hugo, Kängsep Aleksander ja Holvandus
Paul, peale selle tuttavaid, kelle nimed olen unustand.
Istunud paatidesse, esimene soov oli, janu kustutamine
Paljudele sai suure hulga vee sissejoomine saatuslikuks.
Järgnes kõhulahtisus ja üldine kurnatus, esimesed meie
hulgast jäid igikeltsa - igavesele unele.
Esialgu jäime Dudinkasse, mis on üheks paljudest
sadamatest Jeniseik. Jõgi on väga lai, vastas kallas
vaevu märgatav. Palgiparved jõel olid kui saarekesed,
väikeste putkadega parvetajaile.
6. Sõit Norilski.
Lõplikuks peatuseks oli Norilsk: söe, nikli, vase kaevan-
dustega - 120 kilomeetrit Dudinkast. Sinna viis kitsa-
rööpmeline raudtee, mis hiljem ehitati laiarööpmeliseks
Vangide teele saatmine kestis mitu päeva. Kolmandal
päeval jõudis kord minu kätte. Inimesed paigutati
lahtistele platvormidele, muidugi püssimeeste valve all,
ja põgeneda peale tundra polnud kuskile.
Nii istusime teiste hulgas platvormil kolm Laane
küla meest, silmitsesime põhja loodust-tundrat ja
püüdsime eelolevat elu ja saatust ette arvata.
Vaevalt oskas Luud Karl aimata, et tundra jääb tema
viimseks puhkepaigaks. Kui olime port-Molotovskis oli
ta väga optimistlik ja lootis kindlasti et jõuame koju
Optimismiks andis põhjust et meid toiteti, ameerika
konservidega, Venemaa on väga vaene, variseb kokku!
Karla karistuseks oli 20 aastat sunnitööd. Sunniööli-
sed võeti mõni kilomeeter enne Norilski jõudmist
rongilt maha ja pidid hakkama lennuvälja ehitama.