Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.203)

Lehekülg 542
Saidi juhtumised.
416
15.
enam habet sugeda ega salvida tarvitsenud, kui sa kaks minuit hil-
jem oleks tulnud; millega ma seda selle tasuda saan?" Saidi kätt ja südanti oli esiteks
kaastundmus valitsenud, nüüd, kus see tunne lahkus, kahetses ta oma tegu, sest tubli karistus
oleks vanamehele päriselt ära kulunud; kaksteist habeme karva vähem oleks teda ehk sama paljudeks
päeviks, paenduvaks ja tasasemaks teinud; ta otsustas siiski vanamehe head tuju kasutata ja
palus endale iga nädal üht õhtut vabaks, millega Kalum ka nõus oli, sest ta teadis, et ta sunnitut
teener, ilma raha ja riieteta ära põgenemiseks, liig mõistlik oli. Said oli ruttu oma tahtmise saanud.
Lähemal kesknädalal, kuna kõrgemast seisusest noored mehed, linna äärsele platsile sõjalisi
uulitsasse
harjutusi tegema kogusid, küsis ta Kalumi käest väljaminekuks luba ja läks sinna, kus fee elas-
Teenrid näisid ta tuleku vastu valmistatud olema, tõid talle esiteks pesuvett, mis tundmataks tegi;
ta vaatas, end mettal peeglis ega tahtnud äratunda enam. Päevitanud nägu ehtis must habe,
mis teda umbeskümne aasta võrra vanemaks tegi. Teises toas anti talle toredad riided, milledes,
Bogdati kaliifgi poleks häbeneda tarvitsenud. Peale peenelt koetud, agrafi ja sulgiga ehitud
turbani oli raskest, punasest siidist riided, hõberõngastega rinnasoomusriie ja Damaskuse
terasest mõek, ilustatud tupe ja kallihinnaliste kividega käpidemega, täiendas ta sõjalist varustust.
Uksest väljaastudes ulatas talle teener, selle majakäskijana poolt saadetud, räti tähendusega, et sellega
nägu pühkides habe ja pruun värv kaovad. / Õues seisid kolm toredat hobust; Said istus
kõige ilusama salga, kuna teenrid teiste selga kargasid ja traavisid võitlusplatsile. Riiete hiilgus-
ja sõjariiste toredus, tõmbasid kõikide pilgud tema peale, ja üldine sosin tõusis, kui ta ringi
sisse ratsutas. Seal olid kõik Bagdadi vapramad ja kõrgesoost noored mehed, isegi kaliifi vendi
ümber
nähti ratsutamas, kokkukogunult. Kui Said, keda ükski ei tundnud, juure ratsutas,
tuli suurvessiiri poeg talle vastu ja palus aupaklikult, nende mängust osa võtta ja küsis
nime ning isamaa järele. Said ütles enese Kairost olema, Almansoori ja reisil; et ta aga Bagdadi
noortemeeste rahvusest kuulnud olla, pole ta viivitanud nendega tutvaks saada. Noortemeestele
meeldis Said-Almasori julge ja viisakas olek; nad lasid talle piigi anda ja valida, kumba
poole ta minna tahab, sest nad endid, üksteise vastu üksikult ja salgaviisi võitlemiseks, kahte
(vastas rinda) olid jaotanud. / Juba Saidi välimus oli tähelepanu oma peale juhtinud, seda parteisse.
enam imestati ta haruldase kiiruse ja osavuse üle. Ta hobune oli kiirem, kui lind ja
ta mõek vahises veel kiiremalt õhus. Ta viskas piigi nii kergelt ja kindlalt, kui nooli, märki;
kõige vapramad vastaspoolelt võitis ta ja tunnistati mängu lõpul ühel healel vöitjaks, nii
et kaliifi vend ja suurvessiiri poeg, kes Saidi poolel olid võidelnud, teda palusid, ka nendega
võidelda. Ali, kaliifi venna, võitis ta aga suurvessiiripoeg pani talle nii vapralt vastu, et otsusta-
mise teiseks korraks, edasilükkasid. / Päev pärast mängisi ei räägitudki Bagdadis
enam muust, kui ilusast, rikkast ja vaprast võerast; kõik, kes teda näinud, isegi
need, keda ta võitnud, olid tast vaimustatud; isegi ta enda kuuldes, Kalum Beki äris-
räägiti tast; kaebadi ainult, et ta elukohta ei teata. Järgmisel korral leidis ta fee majas