Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.203)

Lehekülg 540
IV.
Saidi juhtumised.
13.
415
nõuan selle täitmist. "Aga ainult pool tundi oodake, kallis proua!" ütles kaupmees, end
hädalikult pöörates. „kõik sulased on välja saadetud-" "See on halb äri, kus alati mõnda sulast
üle ei ole;" vastas naine. „Aga sääl seisab ju üks noor laiskleja, tule poiss, võta mu pakk ja lähme!“
"Pea! pea!" karjus Kalum Bek. "See on mu silt, mu magneet! See ei tohi lävelt mitte lahkuda!"
"Sest pole midagi!" vastas vanaproua ja pistis Saidile, ilma pikema jututa, paki kaenla. "See on
vilets kaupmees ja halb kaup, mis ennast ise ei kiida, et niisugust jõmpsikat veel sildiks tarvis
Mine, mine poiss, saad head jootraha!" / "Jooske siis "Arimani" ja kõigi kurja vaimude nimel,"
pomises kaupmees oma magneedile, „kuid katsu et sa ruttu tagasi tuled; vana nõid laimaks, kui veel vastu
paneksin, mind kogu basaaril." / Said järgnes naisele, kes oma vanaduse peale vaatamata, kergel sammul
edasi läks. Viimaks seisid nad ühe toreda maja ees, koputas uksele, astus marmori trepist üles- ja käskis Saibil järg-
naine
neda. Nad jõudsid suurde, kõrgesse saali, Saidile enne nägemata ilu ja toredusega ehitud, kus naine ennast
väsinult patjele laskis, pani maha panna, talle hõbetükki andis minna käskis. Ta oli juba uksejuures,
ära
kui hele heal "Said" hüüdis; imestanult, et teda siin tuntaks, pööras ta ümber ja nägi üht imeilusat
daami, hulgast orjadest piiratult, vanamoori asemel istuvat. Said oli imestuse pärast keeletu, pani
käed vaheliti ja kummardas sügavaste. / "Said, mu armas poiss, rääkis daam, „niiväga, kui
ma su õnnetusi kahetsen, mis sind Bagdadi tõid, on see ometi ainuke koht, kus, enne kahtekümmend
aastat isamajast lahkudes, sinu saatus laheneb. Said kas sul vileke alles-veel on?" "Alles!" hüüdis
see rõõmsalt vile väljavõttes; "teie olete vist see hea fee, kes ta mulle kinkis, kui ma sündisin?"
„Ma olin su ema sõbranna ja tahan ka sinu sõbranna niikaua, kui sa heaks jääd, olla. Oh!
et su isa mu nõu järele oleks teinud! Sul oleks hulk kannatusi vähem olnud." "See pidi vist küll nii
tulema!" vastas Said. „Aga armulisem fee, rakendage tubli kirdetuul oma piksevankri ette ja viige
mind, ainult paariks minutiks, Balssoorasse, isa juure; siis tahan kannatlikult need kuus-
kuud kuni kahekümmenda eluaastani siin oodata." Fee naeratas. „Sa räägid meiega
kenaste," ütles ta, „aga, vaene Said! see pole võimalik; et sa isamajast väljas oled, ei või ma
midagi sinu heaks teha. Isegi viletsa Kalum-Beki käest ei saa sind peasta, sest ta su vägeva vaen-
üksi
lase kaitse all.“ "Nii siis pole mul hea sõbranna?" küsis Said, "vaid ka vägev vaenlane? Ma
olen ta mõju küllalt tunda saanud. Aga nõuga võite mind ometi toetata? Kas ei peaks ma kaliifi
juure minema ja kaitset palun? Ta on tark mees, võib mind vististe aidata." "Ja, Harun on tark-
mees!" vastas fee. „Aga kahjuks on temagi ainult inimene. Ta usub oma teenrit Messuuri,
kui ennast ja tal on ka õigus; sest Messuur truu on; aga see (usub) jälle oma sugulast Kalum-
Beki, see on aga halb mees. Ta on kakavalpea ja luuletas kohe sinu üle Messuurile muinasloo ja
see jutustas jälle kaliifile, nii et, kui sa nüüd kaliifi paleesse lähed, umbusaldades vastu võetaks.
Aga on teisi teid ja abinõusi tälle lähenemiseks, sest tähtedesse on kirjutatud, et sa ta armuosaliseks - saad."
"See on muidugi väga halb," ütles Said hajameelselt. "Siis-pean juba mõni aeg veel viltsa Kalum-Beki
poe hoidja olema. Aga üht armu, austatud fee, võite ehk mulle ikkagi lubada. (mind on) sõjariistadega (Mind on
ümberkäima õpetatud ja mu ülim rõõm on võitlusmäng, kus tubliste piigiga mõegaga vehelda võiks
1) kurat. saatan.