Rahvusarhiiv/et_handwriting_complete huggingface dataset:
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.203)

Lehekülg 478
12.
365 p.
pikest ratsutamisest väsinud, palusid nad ühelt noorelt poisilt öömaja.
„Meil on eneselgi vähe ruumi,“ vastas poiss, „ja toitu pole ka mitte ülearu, et
teid võiks rõõrustata. Ratsutage aga edasi; tunni aja pärast jõuate suurde võõraste
majja, kus teile maksu vastu kõike antaks." "Õhtu on juba käes, meie ja loomad
on väsinud, teed on meil tundmatad, palu oma isa või, kes muu selle onni omanik on, et ta
meid inimsuse nimel vastu võtaks." "Teie häda ei puutu meisse," ütles kõvasüdamline
poiss, "kes käseb teid ümber kolada?" "Kellega sa seal räägid hüüdis kellegi
heal onnist ja üks tugev mees astus välja, küsis võõraste soovi järele; kui seda kuulnud
kutsus ta võõrad lahkelt sisse ja palus sellega, mis ta pakkuda suudab, rahul olla
Siis ütles ta poisi poole pöörates: „Mu poeg, kuidas võisid sa nii halastamata olla?“
Karistuseks pead sa tänase öö väljasviibima, et sa tulevikus kaasinimestele ei
keelaks, mis sul enesel tarviline! Poisi nutt ja isegi Assori palved ei aidanud mi-
dagi, karjane jäi oma otsusele truuks. Kui nad tuleääres oma riideid olid kui-
vatanud, tõi peremees neile kausi piima ja kuivatatud datleid söömiseks, kui ka hobus
te toidu eest oldi hoolitsetud, heideti puhkama. Päike äratas neid järgmisel hom-
mikul, taevas oli pilvita, sügavsinine, mahe tuuleõhk õõtsutas-heasti lõhnavaid
lilla ja kõrgeid palmipuid. Linnud laulsid rõõmsasti, kõik rõõmustasid elu üle-
Assor vaatas-särasilmil ringi, päeva ilu valdas ta südant. Ta pilk lan-
ges karjase peale, kes oma pojaga onni ees, nägu ida poole, palvetasid. Vähe
aja pärast tõusid mõlemad püsti ja tervitasid sõbralikult printsi ja poissütles:
„Anna andeks-isand, et ma eila nii häbemata olin! Ma olen selle eest karistatud.
Prints oli selle seletuse üle väga rõõmus, tänas karjast öömaja eest ja pakkus talle
kuldtükki. Mees ei võtnud seda vastu, vaid ütles: „Isand, kui ligimesearmastust tasuda
lasen, kuhu jääb siis magus teadmine, et sa oma kohust oled täitnud. Rända:
Jumala nimel ja pea meeles, et inimene rahuloleva ja jumalameelepärase eluga õnne-
likum võib olla, kui hiilguses ja rikkuses!
Assor oli selle üle imestanud ja lahkus lugupidamises karjasest, kui talle ühe
sõrmuse sõrme oli pistnud. „Minu lugupidamise tunnistust ära lukka mitte tagasi.
ütles ta, "ja kui saatus su vaikse õnne peaks segama, siis tule julgelt Ispahani ja küsi
kuninga lossis prints Assori järele!" "Suur Jumal, on see võimalik?" hüüdis
karjane ja laskis printsi ette põhili, „sina oled kõrge Persia valitseja poeg?“ "See
ma olen", vastas-prints, "juhus on mind siia toonud ja ma olen sulle mitme õpe-
tuse eest tänu võlgu. Ta jättis karjase kätt pidi jumalaga ja ratsutas rõõmsalt
edasi. „Mis sa sest karjasest arvad?“ küsis ta teenrilt. „Kas ta pole voorus
likum inimene?" "Seda ta on vastas Omar, "ja ta voorus on seda kõrgem, et
tal oma madalas seisuses paljude viletsustega võidelda, mis rikastel tundmatad.“
1). Persia pealinn.
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.199)

Lehekülg 238
Üks tee.
Üks tee viib koju õue,
viib otse sihile,
viib isa ema juure,
viib koju taresse -
üks tee.
Üks tee viib koju õue,
hulk hellu sidemeid -
Tee ääres leinakased
Hulk armupidemeid
Üks tee viib isa tallu,
viib kolde lõukale
viib armsa ema sülle,
viib otse sihile -
Üks tee.
G.Põldmann
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.203)

Lehekülg 61
-8 -
saaki jagama. Kui iga üks oma osa
34p.
kätte oli saanud, hakkasid nad haru-
tama kuhu nad oma wara peidawad.
Esimene ütleb: "mina panen oma osa
põranda alla." Teine lubab oma osa
kiwi alla, aga kolmas oma kolusse pei-
ta. Noorelmehel tuli hirm pääle, sest
tema oli ju kolus. Tal tuli hirmuga kõik-
sugu mõtted päha. Wiimaks jõudis ta
otsusele: waja õige neid hirmutata, nii
ehk na elu mull ikkagi kaalu pääl on.
Ta hakkab karjuma:
"Tõnis! mine seisa sina all! Aga
sina Märt, waata sääl. Juhan! sina
ole ukse juures. Mina ise jään aga siia
Ole wastas! ega nad ei pääse. Tõmma
neile! nii et nad saawad! ära an-
na armu!"
Rööwlid ehmatasid ära, jätsid
jäägi sinna ja jooksid minema. Noor-
mees päris nende saagi ja pööras hommi-
kul, kui juba walge wäljas oli nikurikult
koju poole.
Wenekeeles N.

Lehekülg 255
183
Tõotus wanematele.
Lihtsad lilled punun sulle
pärjaks kallis emake.
Silitan su halla juukseid
oma armas isake.
Aastaid teil ju seljataga
puudustega wõideldes,
elu lahedamaks teha
ei te jõudnud iganes:
Sannakamber asupaigaks,
kulund riided seljassa;
igapäewast leiba toote.
tükikaupa külasta!
Et ei lõpeks jahu wakast
ega õli kruusidest,
selleks tahan hoolitseda,
seda tõotan südamest.
Eluõhtupoolik teile
olgu kergem, tasane,
Oma püha kohust täidan:
maksan wõla täieste.
Julius Kangur
Seltsilised.
Tuul on minu seltsiline,
metsad õhtul hämarad,
hommikul mul rohulatwult
kastetilgad särawad.
Päewal naeratab mul päike,
wahel katab wihmahoog.
Öösel teretawad tähed
uinutamas lainte woog.
Kuugi ainult kumab mulle
läbi walkja pilwede
tuisk see minu kaasas tantsib
üle jäätand wäljade. -
Kui ma wäsind päewa kärast
metsapoole tõtan siis:
sääl mind lahkelt wastu wõtab
waikne härmatanud hiis...
Julius Kangur

Lehekülg 304
Lastelehele
223
Ema soovid.
Sa kannata mul ütles ema
sa kannata poeg eluteel.
kui pilved katvad taevasina
mis sest, kord helgib päike veel.
Sa kannata kui saatus vali
ja elutee nii tormine;
ei ole jäädav iial tali.
tal järgneb ikka kevade.
Sa kannata-see armas sõna
mu hinges ikka heliseb.
ka siis kui Maualasse ema.
ta elust väsind variseb.
Paul Tekkel.
19 IX 20

Lehekülg 363
-2-.
269
Teise hani andis poegadele üldes: „Ka teid on nüüd
kokku kolm!"
Kolmanda andis tütardele ja ütles: "Teid on ka
kokku kolm!"
Järeljäänud kaks hani wõttis enesele ja ütles:
"Meid on ka kokku kolm!"
Herra naeris ja ütles: "Waat kus tubli mees, jagab
teistele õieti, ise aga ei unusta sealjuures ennast ära.
Waesele mehele andis herra siis palju warandust, rikka
aga jättis kõigist ilma. L H.
Hermann Lepp. Lootuse tän. 7,2.
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.199)

Lehekülg 326
minule midagi paha teha ehk kardad sa muud?
Värisedes kui haavaleht astus Pigilind põõsast välja
"Sina minule küll midagi ei tee!" naeris tütarlaps
"Tule istu natukene minu juures, minu sõbrad on
kõik ära jooksnud ja mind üksi jätnud Sina võid
minule midagi ilusat rääkida aga midagi mille üle
naerda võib! Aga see näed nõnda kurb välja. Mis
sinul siis viga on? Kui sina mitte nõnda kurva näo ei
teeks oleks se päris ilus mees." "Kui sina tahad, siis
võin ma sinu juurde istuda. Aga kes sina siis oled?
Oma elus ei ole mina veel midagi nii ilusat näinud
kui sinda.õl- "Mina olen kuningatütar Õnnelaps ja
see on minu isa aed. "Mis sina nõnda üksi siin teed
"mina sõõdan oma parti ja kitsesid ja puhastan oma
kraani." "ja pärast?" "Siis söödan ma oma
kuldkalasid!" "Ja kui sa sellega ka valmis oled?"
"Siis tulevad minu sõbrad ja meie naerame, laulame
ja tantsime. Missugune õnnelik elu sul on! Ja nõn
on see igapäev?" "Jah, igapäev! Nüüd ütle aga kuidas
sinu nimi on ja miks sina nõnda kurb oled?
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.200)

Lehekülg 18
Unele suigub.
Unele suigub silmake,
une kaisus ilmake,
päike magamas voodissa,
Kullala säras veel heitessa.
Linnuke väike oksala
suigub, und näeb vist ta,
Sip sip sip, tibike,
liigutab siiba siblike.
Uinu unele tilluke
päikese pailaps linnuke,
Uinu seni kui äratab sind
kuldne koit, siis laulab rind.
G. Põldmann
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.203)

Lehekülg 299
218
Kuidas ma suwe mööda saat-
sin.
Oli kord ilus suwe hommik kui,
ma kord metsa jänese jahile läk-
orawa
sina. Olin parajaste metsa jõud-
nud kui ma ühte krõbinat puu
otsalt kuulsin.
Ma waatasin sinna puu otsa
kust see krõbin tuli.
Puu otsas istus wäikene kohawa
sabaga loomakene, see oli oraw.
Mul oli oma tehtud tulipüss ühes
Ma sihtisin ja panin tule peale.
Korraga kõlas üks pauk ja,
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.203)

Lehekülg 547
20
Saidi juhtumised.
48p
sukate käest pestsin, pean oma kõige ilusamaks teoks!" Nende sõnadega võttis ta
keti ja sõrmuse ning andis meeste kätte. / "Prohveti habeme juures, see on minu
sõrmus!" hüüdis ilus mees. „Suurvessiir, kallistame teda, ta on meie peastja!" Said
oli, nagu unes, kui mõlemad tema ümbert kinni võtsid; siis aga langes ta maha ja ütles-
„Anna andeks, usklikude valitseja, et ma sust nii kõnelsin; sest sa pole keegi muu, kui
Harun al Rashid, suur Bagdadi kaliif." /See ma olen ja ka sinu sõber!“ vastas Harun.
"Sest tunnist saadik peab su kurb saatus muutuma. Tule minuga Bagdadi, jäe minu
teatud ümbrusse ja sa pead mu usaldatav ametnik olema; sest tõeste (sel) ööl näitasid sa, et ma
sulle mitte üksnõik pole ja mitte igat mu truudest teenrist ei või ma sarnase proovile pan-
na!" / Said tänas kaliifi ja tõotas alatiseks tema juure jääda, kui ta enne ühe reisi
oma isa juure, kes tema pärast suures mures, teeb; kaliif oli sellega nõus. Nad istusid
hobuse selga ja jõudsid enne päikese loojaminekut Bagdadi. Kaliif laskis oma lossis
Saidile hulka toredaste ehitud tubasi anda ja lubas tema jaoks hiljem terve palvee ehita-
ta. Sellest sündmuest kuulda saades ruttasid ta vanad sõbrad, kaliifi vend ja suur
vessiiri poeg sinna, kallistasid teda, kui oma sugulaste päästjat ja palusid nende sõber olla
Nad jäid imestuse pärast keeletuks, kui see: "Teie sõber olen ma ammugi juba," ütles ja
kett, mida ta võidu hinnana saanud, näitas ning neile mõnda juhtumist meeletuletas.
Nad olid teda alati pruunina ja mustahabemaga näinud ja alles siis, kui ta jutustas,
miks ta ennastmoonutanud oli ja tömbid sõjariistad lasi tuua ja võitles, nägid nad, et ta
vapper Almansoor on ja kallistasid teda kahekordse rõõmuga uueste, sarnase sõbra üle õnne-
likud. /Järgmisel päeval, kui Said parajasti suurvessiiriga kaliifi juures istus,
tuli Messuur sisse ja ütles: "Usklikude valitseja, ma tulin sinult armuliselt midagi palu
ma. / Ma tahan enne kuulda", vastas Harun. /„Väljas seisab mu lihane sugulane
Kalum-Bek, kuulus kaupmees basaarilt," rääkis Messuur. „Tal on iseäraline asi ühe
Balsoora mehega õiendata: selle poeg oli Kalumi juures teeninud ja seda varastanud, ning
siis, ei tea kuhu, ära jooksnud. Nüüd tahab aga isa oma poega Kalumi käest kätte. See
palub siis, et sina oma tarkuses, tema ja Balsoora mehe vahel kõneleks!" / Ma tahana
õigust teha." vastas kaliif. "Poole tunni pärast võib sinu sugulane oma vastasega kohtusaa
li tulla!" Kui Messur tänades ära oli läinud, ütles Harun: „See pole keegi muu, kui
sinu isa, Said, ja et ma nüüd sinu käest õiget asjalugu tean, tahan ma õigust mõista, kui
Saalomon: Sina peida ennast eesiide taha, kuni ma kutsun ja sina, suurvessiir, kutsu
ülekohtune politseikohtunik siia. Ma tahan teda ülekuulata." / Mõlemad tegid, kuis
kästud. Saidi süda tuksus tugevamini, kui ta oma vana isa, kahvatult ja ärakurna-
tult sisse nägi astuvat ja Kalum-Beki nähes, kes lootusrikka naeratusega oma sugu
lasega sosistas, oleks ta heameelega eesriide tagast välja, talle kallale tormanud: võlgnes
ta ju kõik oma hädad ja kannatused selle inimesele. / Kohtusaalis oli palju rahvast, kes kõik
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.200)

Lehekülg 111
95
K. a
"Lastelehe" toimetaja!
Mõne aja eest Tartus elades andsin teie ajakirjale
kaastööna oma algupärased jutukesed "Sinilill" ja "Talvel."
Et ma ise "Lastelehe" lugeja pole ei tea, kas olete sääl vastand
juba. Igatahes palun tungivalt teada, kas Te neid üldse tarvi-
tate, tarvitamise korral tasu maksate jne. Mittetarvitamisel
palun need töökesed tagasi saata ligioleva postmargi all,
juurelisaades Teie otsust töö puudulikkuse suhtes.
Mulluaastase saadetise, "Alli Liilli noorepõlve juhtumised", kui see
veel alal on võiksite juure lisada.
Aupaklikult tervitades
Olustveres, 19.I.25.
A. Gregor.

Lehekülg 127
15.
111
Vähese mõtlemise järele küsis Laura:
„Kas elus?“
„Elus vend! Julge, vahva ja rõõmus poiss,“ lubas Leena.
Jälle vähe aega mõteldes sõnas Laura:
„Ta peaks tohter olema.“
See oli nii kindlasti öeldud, et Leena ei naeratanud, vaid nii-
sama kindlasti sõnas:
Ja, tohter. Temast tuleb kindlasti tohter. Tohtriks õppida
on tal ju võimalik.“
Laura hakkas juba hakkas juba häädmeelt tundma kingituse üle, mis Leena
temale vististi toimetas ja pakkus. Uudishimuliselt küsis ta:
„Kas vendi Roomast tuuakse?“
Leena jamhmatas. Nüüd ei teadnud ta, mida vastata. Laura
vaatas talle kindlasti silmi ja ootas vastust. Ei olnud Leenal muud
nõu, kui edasi pajatada:
„Neid tuuakse Roomast.“
„Kas jõuluvana toob?“
„Vahest toob ka jõuluvana.“
„Kas keegi teine veel toob?“
„Mõni hää külatädi toob.“
Leena oli kui tulistel sütel, et jutuajamine niisuguse pöörde
oli saanud. Hirmul ootas ta uusi küsimusi ja mõtles, kuidas pää-
seda jutuajamisest. Kui Laura väheks ajaks vait jäi, kasutas
Leena võimalust ja tegi kiiresti minekut. Aga kui ta juba ukse
juures oli, kuulis ta Laura häält:
„Leena!“
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.203)

Lehekülg 66
39
23
Kui ta aru sai, et asjad halwa poole
kisuwad ja teised sedasama ütlesiwad ja
ta waikis ja kannatas rahulikult, kui
tema oksasid kohewile seati ja soputati ja
ei aitanud liigutanud ise pidemetgi
Tal ei pruukinud mittekaua teistega
siin reas seista, sest tuli keegi kallidesse
wõõramalooma nahkadese mässitud herra,
waatas weidi, maksis talumehele raha
ja wiis kuusekese enesega kaasa. Laskis
siis selle kusagile pimedasse kuuri asetata
ja siis näinud kuusekene oma kurjategijat
ei
talumeest ka enam. Siin tehti talle puu
jalg ala, mis nii inetu ja valus tundus talle.
Ja ta mõtles tagasi oma kopli aia ääre, kus
tal pehme sambla sees nii hää ja mõnus ase
olnud, kus sisalikud ja jänese poeg talle iialgi
kurja polnud teinud ja talle tuli meelde
wana kuuse hoiatus: ära aja oma kaela
nii õieli ja oksasid orku" - j aga see oli nüüd
hilja liiga hilja!
Ka siin ei saanud ta oma kurbe mõtteid
kaua mõlgutada, sest siit wiidi ta ühte suurte
öö hämaruses
walgesse tuppa, kus soe oli kui Jaani päewal
Kus linnud laulsiwad puurides ja terwe isewärki
roheline mets wõõraid puid ja lille kaswas,
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.199)

Lehekülg 55
Lastelehele
37
Kewade kajad.
1. Ülestõusmine
Ju läheneb walgus, ärkab maa
üles'tõuseb mustaja nurm;
jää ahelad murtud on talwelta:
loodus elab - on wõidetud surm.
Ma elan! hüüab mullane pind.
Ma elan! hõiskab minugi rind
Ole teretud walgus, ja päikese kuld
tõid meile uut õnne ja rõõmu,
ja sütitad meil' rinda waimustus'tuld
külvad miljoonit lillesi põrmu.
Ma elan! hüüab mullane pind,
Ma elan! hõiskab minugi rind.
Ma nõtkutan põlwi su suuruse ees,
ma imestan oh loodus su rikkust.
Mis imelik wägi puu pungade sees:
nad elavad - oi suurt jumalikkust.
Ma elan! huuab mullane pind.
Ma elan! hõiskab minugi rind.
On igalpool üks walwaja wägewam silm
See suurus on looduse wägi;
me ette end laotab ärkaw maailm -
kes mõistab, kes arusai - nägi.
Ma elan! hüüab mullane pind.
Ma elan! hõiskab minugi rind.
Soomes 20. IV. 19.
Julius Kangur
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.203)

Lehekülg 260
Talwe õhtul.
Üle jäätand wälja
188
walge ja palja,
murduwad päikese jooned
kuldawad mustawaid hooneid.
Öö läheneb.
Kaugel looklewal teel
üksik regi läheb eel.
Tee ääres kuused täis lund
näewad kewadest und.
Öö läheneb...
Teiseltpoolt järwe raja
kuuldub kellade kaja:
hingesse rahu se toob
mõtteid pilwipool' kaob...
Öö läheneb...
Julius Kangur
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.200)

Lehekülg 12
Kui on kõike villand, vihkad
Talve: talle kadu ihkad.
Ilusamaid päivi ihkad
Räägib lohutades suu:
Talvepäevad mööda läevad,
Jõuavad taas kevadpäevad;
Silmad palju päikest näevad –
Murtaks' talve seljaluu!
Vana saun.
Vana lagund saunakene
Söödil kadariku sees.
Sahisemas tuulekene
Katusel tal õlgi sees
Sauna taga ahervarred
Kurvalt tõstvad omi päid...
Saunas suitsund, mustad parred
Mälestavad päivi häid.
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.203)

Lehekülg 101
58p.
mul oli nii hea meel, et ma rõõmu pärast
paar korda karjatasin; Muril oli ka
hea meel, - kargas minu najale püsti
ja liputas saba.
Omas heas tujus ei pannud ma tähelegi,
kui mulle toobi täis vett kaela kallati, sellepärast
et esimist kord karjas olin, - muidu
kasvavat minust unine tüdruk. Peale selle tõi
ema väikese korviga mune, mis just minu
jäoks olid.
Nõnda kestis minu karjapäev hommikust
louneni. Õhtupoolel olin ma ainult abiliseks.
Tüdruk tuli kirikust koju ja läks õhtupoole karja.
Tema westis muinaslugusid, mida ma suure
uudishimuga kuulasin. Õhtul kui teised karjased
karjad vainule ajasid ja pasunatega perenaisi välja kutsu-
sid, hakkasime ka meiegi minema.
E Stube
Niisugune oli minu esimine karjapäev, ning
wõin ütelda, et paremat põlve ei või olla kui
karjapõlv. Seda wõib ju sellest märgata, et ta jaoks palju
ilusaid laule luuakse.

Lehekülg 330
240
V. a. „Lastelehe“ toimetus!
Saadan "Lastelehele" mõne jutukese
ära trükkimiseks, kui nad kõlba-
vad. Palun "Postimehes" vastust,
kas jaatavalt või eitavalt! Ilmumi-
se korral palun ka tasu! Käsikir-
jad palun juure lisatud marki-
dega tagasi saata. Palun, kui tarvi-
lik, ettetulevaid vigu lahkesti ära pa-
randada!
Austusega ARoose
13.IX.20.
(Avõilill.)
Adress:
Tartu, Põik tän. nr 15 krt. 3.
P. S. Kirjavastust palun Av.-ll
tähtede all kirjutada.

Lehekülg 401
Metsa talu,
300
Suure metsaga ümber piiratud lagendiku keskel kõrge-
ma kingu otsas seisab waikselt ilus ja armas Metsa talu.
Majad on nüüd juba uued ja ilusad, laud katustega, ning
elumajal on suured aknad ja elumaja tema ümbruses kaswab
nüüd suur wiljapuuaed. Endistest majadest on siin alles
jäänud weel wana rehemaja oma sammeldanud rohelise
katusega, kuna kõik teised majad ja hurtsikud siit juba ammu
on kadunud. Talu õue all woolab weel endist wiisi ojakene
oma kiwise põhja peal ja kõrgete roheliste kallaste wahel.
Metsa äärest karja- ja heinamaalt on mitmed endised
suured kuused, kased ja saared kadunud, nende asemele on
aga uued kaswanud ja karja- ja heinamaa ning mets
näewad weel peaaegu endiselt wälja, nad ei ole palju
muutunud. Metsast kostab ilusal kewadisel ajal ikkagi
weel hele linnulaul ja õhk on õrn ja mahe ning paitab
Metsa talu inimesi ja täidab nende rinda kewadise wärsku-
sega. Kena ja armas on Metsa talu, ja inimesed elawad siin
waikselt ning õnnelikult. Ka mina elasin ja kaswasin
lapsepõlwes siin ilusas Metsa talus oma armsa isa ja
ema warju all ja ning olin siin ütlemata õnnelik, nõnda et
seda kõike praegu enam suuga ei oska rääkida, mis siis süda
tundis. Päike paistis siis nii soojalt ja linnud laulsiwad nii
ilusasti, et ma pärast seda mujal kusagil näinud ega kuulnud
ei ole.
Jälle seisan ma siin ilusas Metsa talus oma lapsepõlwe
kasupaigas. Ma olen siin mitu korda käinud ja tahan
ikka jälle oma armast kasupaika näha. Iga kord aga,
kui ma jälle Metsa talule liginen, hakkab mu säda
kõwemalt tuksuma ja üks murega segatud rõõm
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.203)

Lehekülg 421
2. edasi. Ta ei tahtnud enam välja lappi kastma
minna. Külmavärinad jooksid üle keha seda
319
üleüldiselt värisema pannes.
Oli juba pime. Talu talitused olid talitud.
Ema
tuli kambri, leides tütart sängis täitsa haigena
kuumavana õhetavana. Ta pani oma õrna
emaliku käe tütre otsa ette ja kohas seda.
"Oh tütar, mis sul on! Sa oled tõesti haige.
Vaata, mine veel külla! Ei ole harjunud külma-
ga käima. Kohe jäid haigeks, "
Ta süütas lambi põlema ja ronis tütre juu-
re sängi, teda oma ihusoojusega soojendades. Ta
käed kobasid ümber Aliide piha, et teda oma
kaissu tõmmata.
Isa tuli veskilt koju, leides mõlemad - naise
ja tütre - sängist,
"Noh, mis teil on, et olete mõlemad ühte sängi
roninud?!
"Aliide on haige" vastas ema.
Peeter ei lausunud sõnagi ja hakkas lumiseid
saapaid jalast ära tõmbama. Siis istus laua,
juure toolile ja vahtis tükk aega mõttetult põ-
randat ja palkseinu.
"Too midagi süüa! Magama vaja minna,"
Ta tõi nurgariiulilt tubaku kasti lauale. See
oli pikergune kandiline värvimatu puust kast
mille küljelauad kahe-kolme naelaga olid kokku
löödud. Kast oli pooleni lehttubakuga täidetud.
Peeter võttis taskust nahkse tubakukoti ja hak-
kas sinna tubakut toppima.
Ema tõi eeskambrist söögi lauale.
Söödi sõnalausumatult. Ema oli kurb, et tütar
oli haige.

Lehekülg 460
353 p.
ta teda kohe kinni ja viskas tiiki.
Kass oleks ära uppunud kui teda
perenaine päästnud ei oleks.
Kuidas ta välja nägi, läbi ja
läbi märg! Kui nüüd kassiema
Tiiu kodu tuli, ehmatas ta oma
lapsi nähes: üks oli siniseks löödud,
teine veriseks hammustadud,
kolmas oli palavikus. Oh teie
sõnakuulmatad lapsed, "ohkas
ta, „see on teile paras, kuidas
töö nõnda palk.“
Koer ja lammas.
Koer kaebas lamba kohtusse, tema
olevat ta käest leiba laenanud
ja mitte ära maksnud. Aga lammas
salgas, siis kutsus koer tunnistajaid
kokku. Esimene tunnistaja oli
hunt, kes rääkis: "Ma tean, et
koer lambale leiba laenas." Kana-
kull tunnistas: "Mina olin juures."
Raipekull ütles lambale: "Kuidas
sa tohid valetada." Koer sai
kohtus õiguse, ja lammas pidi
oma villaga võla tasuma.
Hoia ennast kurja naabrite
eest, sest keegi ei soovi teisele
head. Saksakeelest Lui Oraw
Elvas 13 a. v.
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.85)

Lehekülg 38
Helsingis, 19 7/IV 29,
42
Wa.
Härra J. Tõnisson-perekonnaga
Teie ja Teie perekonna kaas-
tundmuse awaldus minu abi-
kaasa surma, meile üliraske
kurbduse puhul - liigutas meid
sügawalt. Südamlikum tänu
minult ja mu lastelt Teile ja Teie
perekonnale.
Olen ka ise weel nii haigepä-
rane, et waewalt jaksan sulge
wedada.
Tervisid E.Murrik
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.203)

Lehekülg 487
370
naseks, annab kirssidele nende sü-
gavpunase ja kreekidele ja teistele puu-
viljadele nende omase värvi.
Ja nii töötades kaob ta valitsu-
seaeg kiirul, peab jätma oma töö
lõpetamise kolmanda venna hooleks.
Siis võtab Sügis valitsus ke-
pi oma kätte
Ta juba tunneb oma vanema
venna, Talve, karmi iseloomu,
Sellepärast on ta valitsus tegevuse
valitsuse
eesmärgiks loodust Talve vastu
valmistada.
Sügistuuled, tugevad tumehal-
lid täkud, veavad ta tõlda, kui
ta sõidab välja oma isa lossist. Ja
oma valitsuse algamise märgiks la-
seb ta neid traavida kiirelt üle
maa, ise puistates oma teele külma
sügisvihma - mis peab manitsema
loodust, et see valmistaks end Talve
valitsust vastu võtma.
Ja loodus märkab seda
Hilised viljapuud küpsetavad.
rutuga oma vilja, tõuviljad tõtta-
vad valmima - oder õõtsutab oma
tutulisi päid, kaer laseb longu
oma rasked pöörised.
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.200)

Lehekülg 28
Tark Zadig.
Üks parematest valitsejatest maapeal oli Nabu-assan,
Serendibi kuningas. Rikaste ja vaesete, noorte ja vanade
poolt sai ta ühteviisi austatud ja armastatud.
Sest ta oli hea ja õiglane valitseja, kes oma
alamaid nagu lapsi armastas. Ta oli küll
vist liiga heagi, sest kõik tema ametnikud
varastasid tema varakambrist. Isegi
ülem-varahoidja varastas ja kui ta varastas,
siis varastas ta juba palju, sest üks
ülem-varahoidja ei lähe paari dukati
pärast varastama. Kuningas märkas seda

Lehekülg 138
26.
122
„Mis sina, kullakene, mõtled?“
Laura jäi hääletuks, kui tahaks ta isegi otsusele jõua, mida ta
mõtleb
„Mis sina naeratad?“ uuendas ema küsimust.
Laura vaatas naeratades kord isa, kord ema peale ja viivitas,
kuni leidis vastuse:
„Säravaid päevi.“
Vanevad vaatasid kohmetult ja imestanult teineteise otsa.
Siis võttis isa tütre kätele, tõstis mõned korrad kõrgele, pigistas oma
rinna vastu ja suudles
„Isa ja ema särav paike!“
See särav päike peitus pilvedesse rõõmsal jõuluõhtul. Kogu
päeva oli Laura virgasti vidistanud kui vint ja olnud säravam päike-
sekiir kui kunagi enne. Ei olnud õhtul jõulukuusel süüdetud kümned
küünlad, ei kuld- ja hõbeehted nii sätendavad, kui Laura, kes kin-
gitusi oodates saalis sohval istus.
Neid tuli üks kingitus teise järele ja üks teisest ilusam.
Aga Laura ootas veelgi, istudes sohval ja naerusuul vahti-
des koja ukse poole.
„Jõuluvana on juba oma koti tühendanud,“ sõnas isa
Laura tuksatas, muutus äkki tõsiseks, kuid arvates, et isa
naljatab hakkas ta uuesti naeratama ja vahtis koja ukse poole.
„Ei tule enam midagi,“ kinnitas ema, ja et Laurat kindlasti
uskuma panna, läks ühes temaga ettekotta vaatama.
„Vaata nüüd, ei ole midagi.“
„Siin ongi juba küllalat," sõnas isa. „Jõuluvana kotti poleks mah-
tunud enam nööpnõelagi.“
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.203)

Lehekülg 107
61p
ema ei ole enam. Oli nagu istuks vanaema
ikkagi söögitoas ja kujuks sukka elk omb-
leks... Nagu hüüaks meid õega sinna, kä-
seks oma kingad jalast ära võtta ja siis
oma karbist midagi otsida, mis magus on.
Ehk jälle nagu laulaks vaikse madala vä-
siseva häälega meile laulu. Vanaemal oli
kortsus kollane nägu ja kondised käed. Va
Ta
naema jäi haigeks, - ei olnd enam jutuaja-
jat. Koht söögitoas oli tühi, kus vanaema is-
tus. Harva tohtisin ma vanaema vaatama
mitnnaa, sest vanaema tahtis rahu, - üksi oli
tal parem. Siis, kui mul oli talle midagi ilu-
sat ette lugeda, kuulas ta mind hea meelega.
Nädalad läksid mööda, vanaema jäi
nõrgemaks; veel harva võisin ma teda
vaatama minna, veel harvem talle ette lu-
geda. Üks kord, kui ma jälle koolist koju
tulin, oli vanaema surnud... Ma nutsin
kaua valusalt. Õhtul pandi vanaema puu-

Lehekülg 203
Lastelehele
Pilv.
136
Ilm selge; päik'se sära
maailma ilustab;
kurbmõtted kaovad ära
meel murest mahti saab.
Üks pilve üles sõuab,
nii valge, kollane,
pea päik'se ette jõuab,
kaob kuma kullane.
Oh pilv, sa sõna ära
mu päikest varjamast
ja luba, et ta sära
veel troostiks murelast!
Oh sõua parem siia,
kus väsind vaimuke
kes palub ära viia
siit kalgi kurbtuse.
1911.
Ed. Pertmann.

Lehekülg 303
222
Seakarjus.
"Mitu siga sinu karjas on?"
küsis Juhan Jaani käest.
Jaan mõtles vähe ja ütles:
"Oleks mul teine niipalju
sigu veel oleks, nagu mul
praegu on ja veel pool ja vee-
rand ja oleks sina ja Pau-
ka ka sead olevat, siis oleks
35 tükki!“
Mitu siga oli Jaani kari?
A. Peerna
Vastus: 12 siga.

Lehekülg 405
3044
pani ja mulle Meie Isa palwet õpetas. Oh kui hea oli, kui meie
emaga kahekesi palwet lugesime ja isake sängi weere peal
istudes ristis kätega seda pealt kuulas! See woodike, mustas
suitsunud saunahurtsikus, oli otse kui linnupesake, kus meie
Kõik koos olime, ema, mina ja isa. Jakobit ja Liisat ei olnud
alati kodus, nad olid juba naabri talus karjas käimas.
Siin kohal seistes, tunnen ma nagu praegu alles weel ema
käsa mu ümbert kinni hoidmas, ning just nagu praegu loek-
sin ma weel temaga woodis Meie Isa palewet. Oh küll peagi
saame meie aga taewas üksiteisega kokku! Mina olen juba
wanaks saanud ja juuksed on juba jällegi walgeks läinud,
nagu nad mul lapsepõlwes olid, küllap emake ja isake
teie seda kõik nüüd taewast näete ja peagi saate teie seal minu
pead silitama ja mind oma rinnale pigistama.- Sind aga, mis
ilus Metsa talu, mu kadund onu kohakene, näen ma
nüüd ehk wiimati! Taewas andku sulle sooja ja wihma ja
hoidku sind siin ilusas metsa waikuses.
- B. -
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.199)

Lehekülg 327
"Oh kuningatütar, ära seda üsi. Mina olen kõige õnnetum
inimene päikse all ja minul on kõige inetum nimi
"jah, inetu nimim on midagi väga halba. Minu isa riigis
on üks sulle nimi Pardipudru js teise kelle nimi Rasvaplekk
ega sinul ometi niisugune nimi ei ole? "Ei" ütles Pigilind
"minu nimi on veel inetum, minu nimi on Pigilind"
"Pigilind?" Selle üle võib ju ennast surnuks naerda. Kas
sina siis mitte ühte teist nime saada ei või? Kuule, mina
mõtlen enesele õhe hästi ilusa nime välja ja siis paun
mina oma isa et tuua sinul lubab seda nime kauda
Minu isa võib kõik mis tema tahab, sest tema on
kuningas. Aga ainult ühe tingimusega teen mina seda ja
see on et sa silmapilk rõõmsa näo teed. KUid õtle mispärast
sina nõnda kurb oled. Mina olen alati rõõmus
ja kõik kellega muua räägin rõõmustavad ennastu ainult
suua mitte "miks mina nõuda kurb olen?"Sellepärast
et alati kurb olen olnud a et minul ükski asi ei õnnestu
Ning sina oled alati rõõmus? Kuidas sa siis seda teed?
Ainus osa on kord õhe haldjale abiks olnud ja kui mind
ristiti võttis see haldjs muid käte pääle suudles nimes
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.86)

Lehekülg 246
Tallinn 23 Detsember 1920
235
Wäga austatud herra Tõnnisson!
Luban Teie prouale ja Teile südameliku tänu
ütelde suure lahkuse eest mis Teie minu waese
wastu Tartu sõidul ülesnäidasite.
Teie prouale, Teile ja lastele õnnistatud
rõõmsaid pühi soovides jäen
Kõige austusega
Teile Teie alati tänulik
Nusig.
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.203)

Lehekülg 256
(2.)
Aasta-ajad
184
Me kewade lapsed,
kes mureta elu ja kergust a'ame
ja ruttame udusulena siia ja sinna,
ja jätame tolmuse, näljatse linna-
maal metsade õhku hingata saame.
Me kewade lapsed...
Me suwe lapsed,
me nopime paremad küpsemad
marjad,
ja ujume järwekse puhtamas wees;
meil
kus lained tanssiwad taga ja ees-
ja kõnnime aasal, kus karjad.
Me suwe lapsed...
Me sügise lapsed,
las' korjawad saaki põllude päält,
las' täidawad keldrid ja aidad.
Me jätame nüüd suwised paigad:
säält kuuleme weel lahkuwate
kurgede häält.
Me sügise lapsed...
Me talwe lapsed.
Meid jällegi piirab linna müüride
ahel.
ju sumisew kära on koolide õues
hool õppida suur, püüd igal on
põues,
ka laseme liugu me kelguga
wahel
Me talwe lapsed..
Julius Kangur

Lehekülg 430
4.
Hassan Ali, kõigesuurem
328
inimene maailmas.
Suuremas Saksamaa linnas las-
kis ennast 1895 a. üks noor Araablane,
nimega Hassan Ali, näidata. Hassan
Ali, kui ta 1895 a. Castou Panopti-
kumis Berlinis üles astus, jalakan-
nast kuni pealaeni 2 m. 40cm. pikk.
Tema wõis weel tuntawalt kasvada,
sest ta oli kõigest 16 aastat wana,
aga kuni 20 aastani kaswab hari-
likult iga inimene. Iga käsi noorel hiig-
lasel, oli siis keskmise sõrme tipust ku-
ni randmeni 33cm. ja labajalg 2cm.
pikem.
Hassan Ali pealuu on ülevalt poolt
wäga silmatorkaw, rõõmus nägu, sil-
mad mitte nii targad, jäme näohahk.
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.203)

Lehekülg 474
8
363 p.
töö järele katsus ta õhtuti luuletata, kuid ta vaim oli väsinud ja luuhetused võeti
jahedalt vastu. Tulid teised, paremad. Ikka harvemini nimetati ta nimi, kur-
vemaks muutus ta meeleolu. Vaene luuletaja! - kui pea pühkis aeg su nime!
Sa polnud siis vist üldse luuletaja ja su unistused olid vaht!
Mis võis ta veel võõrsilt loota! Ta südamel puudus rahu, - siis tuli kojuigat-
sus ja võõras asus teele. "Oled see tõesti sina?" Kui kahvatuks ja kõhnaks
sa jäänud oled!“ Siis suudlesid nad teda ja vana kell lausus, nagu alati
ühetooniliselt. "Tik! tak! - tak! tik!" - ja kägu vaatas imestates ülevalt alla. Oli see
vend - üliõpilane? - Võimata! - ta ei kannud ju enam oma ilusat kullaga tiki-
tut mütsi, kui kulunud oli ta kuub! Kui kurnatud ta nägu!
Ta pööras jälle veikse mehikese poole. „Ma olen ainult lind, ütles ta, „ja ei saa
sellest aru, kuid sina pead seda teadma!" Kuid veike mees ei lasknud end
segada. "Pole aega, pean marssima", ütles ta. "Tik! tak! - tik! tak!" lausus-
vana kell, peagi jõudis õhtu, siis hommik ja jälle õhtu ja hommik, kuni nädal
lõppes; siis läks veel üks ja veel kord üks, - oli nagu unes.- - Ja poeg kodu?
Unistas ta alles ikka? – Ta unistas ikka veel, kuid need polnud enam
luuletused ega muinaslood, vaid pahad unenäod; tundide kaupa istus ta
tarretult enese ette vahtides ja ohkas vahete vahel sügavasti.
„Vanemad trööstisid teda ja julgustasid, nad andsid talle usalduse eneses-
se tagasi. Uue julguse ja lootusega läks ta minema; - et ta enam luuletaja
polnud, võis tast ometi kasulik inimene saada. Ei kestnud kaua, kui ta see oli,
Oma teadmiste ja vanemata armastuse ja abi tõttu sai ta vaeste laste varjupaiga
eestseisjaks ja oli selles vaevarikkas, ilusas kutses kõigist, kes teda tundisid, aus-
tatud ja armastatud. Siis tuli aeg kus ka tema sõrmes kuldrõngake säras-
Oh, kui õnnelik oli nüüd su vend, õeke! Kui nad siis koju tulid, vend oma pruudi-
ga, ajas kägu kaela õieti! - ta mõtles; rõõmus õeke on tagasi tulnud.
"Vaata! Vaata ometigi!" hüüdis ta rõõmsalt ülesse. „Ta on tagasi tulnud,
aga, seda sa valetasid! Tiibu pole tal mitte!" Veiksel mehel polnud.
aega, ta pidi marssima, vana kell tiksus, - tunnd läks tunni järele, kuid õnne
likud ei pannud seda tähele. Tundidest said nädalad, nädalatest aastad. Mitu
oli neid juba ajamerde vajunud, isa ja ema olid halliks läinud. Seal tuli
jälle üks lühike kiri isamajast, ema kirjutatud. Kui poeg seda lugenud, nuttis
ta pead kättele toetates kibedasti. Kodus uinus isa rahulikult, ta ärasele-
tatud näol säras-igavese õnne rõõm. Oli ilus hommik, päiksepäisteline. - kuid toas
oli pime ja vaikne. Aknad olid kaetud. Vana kell lausust: "Tik! tak.- tik! tak!"
pikkamisi, ikka pikkamisi- ja jäi viimaks seisma - Teda oli üleskeerata unus-
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.200)

Lehekülg 118
6.
102
Lektor ei teadnud, mida vastata Laurale ja sõnas nõutult:
„Kas ema ei teadnud?“
„Ema ütles, et Kirsti ootab venda,“ vastas Laura pikil mokil.
„Päris tõsi,“ sõnas lektor rõõmustades seletuse üle, mis tema
meelest õnnelikult oli leitud.
Tükk aega ei lausunud Laura sõnagi. Tema mõtles, et teised
näevad seda, mida tema ei näe, ja ütles isale:
„Näita, kus see vend on?“
„Vend ei ole veel tulnud. Tema on võõral maal,“ hakkas lek-
tor seletama, kui päris tõelist asja. „Vend on olnud Roomas, seal,
kus Peetri kirik on. Meil ju on pilt Rooma Peetri kirikust.“
„Kuhu ta Roomast on läinud?“
„Sealt on ta läinud Šveitsi, kus väga ilusad mäed. Kas oled
näinud pilte Šveitsi alpimajust ja koskest?“
„Kas vend on veel praegu Šveitsis?“
„Ei enam. Sealt on vend Pariisi läinud.
„Kas seal on lõbus?“
„Oi, seal on lõbus! Seal on toredad pargid, kus lastel on hää
mängida. Mitmes suures looma- ja taimeaias on lastel palju
huvitavat. Seal on väike, väike omnibus, milles lapsed sõidavad
puiestikkes. Seal võib ratsutada väikseil, väikeil hobusil ehk
suurtel elevantel või kaamelil. Ja seal võib sõita vagunites, mi-
da veab kaamel-kurg.“
„Kas vend on veel seal Pariisis?“
„Ei, küllap on läinud sealt jällegi reisile.“
„Millal vend tuleb?“
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.203)

Lehekülg 86
Karjapõlve õnn ja õnnetus x) E. Lessel VII k-4kl
(Minu läbielamus)
51
x) Väike-Maarja
Ilusal soojal suvisel pühäpaeva õhtupoolikul olin mina karjas.
reaalgüm-
naasiumi
4 klassi.
õpilase E.
Taevas oli selge, mitte ühtainust pilvetükki ei olnud niikaugele
L. kirjutöö.
kui minu silm ulatas vaatama, taevavõlvil näha. Linnud laul-
Korrigeeri
nud E. k.
õpetaja
sid rõõmsasti lepikus, kuid seda rõõmsam oli minu süda, sest
N. Tann.
loomad olid rahulikud ja ei teinud niisugust Maratoni
jooksu, nagu igapäev tegid, kus parnud neid taga kiu-
sasid. Hea meeleolu peale waatamata piinas igavus mind
hirmsasti. Ajaviiteks hakkasin oma seltsilise Muriga hul-
lama. Ajasime oravaid taga. Mina ronisin puu otsa, kus
orav peidus oli ja ajasin ta alla, kus Muri ta valju
haukumisega vastu võttis. Kätte meie teda / ei saanud,
sest mõlemad olime vilumata. Nähes, et oravaid ikka
kätte ei saa, heitsin pikali ja hoigasin nii haledasti,
et Muri mind kui oma seltsilit ja peremeest haige
arvas olevat ja haledasti nuuksuma hakkas.
Minu ümber käies wahtis ta mulle näkku, nagu
tahaks usutada, kas ma tõesti haige olen, kui aga minu
ebavalu pärast kokku tõmbavat nägu nägi, arvas ta
asja tõenäolise olevat ja püüdis käsi ja nägu lakkuda.
Kui ma äkitselt üles kargasin ja jooksu pistsin, siis sattus
ta niisugusesse segadusse, et ma tahtmatalt naerma pidin,
sest Muri vaatas võõrastavalt ja kahtlustades mu otsa.
"Muri" hüüdmisega muutus ta jälle endiseks lõbusaks seltsiliseks. Ta
ema
kargas mu ümber nagu wäike lamba tall oma ümber. Minu
naer muutus peaaegu nutuks, kui loomi, keda vallatuse tuhinas
tähelegi ei pannud, enam oma lähedusest ei leidnud. Suure
otsimise järgi leidsin nad kõik naabri heinast üles. Kär-
mesti hakkasin neid heinast välja ajama. Kohkusin hirmsati
kui naaber, hiigla pikk pihlaka mangel käes, mind taga-
ajama hakkas. Naaber kärkis hirmsasti ja lubas mind, kui
kätte saab, tümaks teha. Kiiresti püüdsin loomi ära
ajada. Muri abiga läks see mul wähese waevaga korda.
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.200)

Lehekülg 6
II.
(Sääl kus lained...)
Mere taga sinetuses
Õnnemaad siis uskusin
Suureks saades sinna jõuda
Sääl ma õnne leiaksin...
Kõik on möödas, kaugel kodust
Rändan laia ilma sees.
Kuid ei õnne leia iial kusgilt
Ainult walu leian ees.
Julius Kangur
Helsingis 17.XI.24.
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.78)

Lehekülg 70
69
Pühendatud
Härra professor Jaan Tõnisson'ile
Tema
LXX.
Hällipäewa äratuseks
1868 22/XII 1938.
See jutt on dato täna päew käimas.
Üks lapsuke
On sündind Eesti heaks, ainuke,
Kell wöimus
On olnud Eesti Waba Riiki luua
Seks kiigub me hällis üks taimeke,
Kell kiidust awalikkult wõin tuua,
Kes see on: Küsid sa ehk mõni teine,
See hälli sees
Jaan Tõnisson see üldne rahwamees
Nii kaine
Kasin ja lihtne oman olemusen
Kuid kindel omal ettewõttel töös.
Tall punutakse pärga olentusen!
Mis on mull waesel Temal ilmas anda?
Kes omane
Ja emarüppest meie sarnane,
Ehk kanda
Ma soowin Talle tervist - pikka iga,
Sest Ta on tahtes jõu wäärine,
Mis nõuab waba Eestirahwas taga!
Soowib südamest
Jaaktenson
Tallinnas,
21.12.38.
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.203)

Lehekülg 205
138
Lastelehele
Tuli kewade
Tuli kewade päike - walguse püha
Tuli taewa helesinawa wõlwi
kus ujub ala luigewalgeid pilwi
Hing kuula, mis westab metshaldjate müha!
Kuula kewade healed tõusewad üles
all tiliseb hõbekuljuste ahel.
oja wabad wood kiwikeste wahel,
suur looduse muusika orgude üles
Nurnil ja metsas rõkkab lindude kaja
Kewade päikest joowad õied ja lilled
hõljuwad liblikad ja hüppawad talled
oli kewade pidus mu karjatee raja!..
Jasso Hermann.

Lehekülg 488
370p
Rändlinnud kiirustavad minekule.
Hakkavad liikuma põhjast lõuna
rändlindude rivid - liikudes päevil
ja, laskudes nurmedele ja metsadesse
toitu otsima öösiti.
Tunnevad metsloomadki, et möö-
das on kergem põli ja tuleb raske aeg.
Ja ruttavad nemadki tegevusesse. Karu
sööb veel mis jõuab, et lisa anda suve
jooksul kogutud rasvale ja kaabib
koobast, kus oleks talvel mõnus ja
rahulik uinuda. Niisama valmis-
tab ka siil talvist pesa, kandes kok-
ku kuluheina, sammalt ja juba
langema hakkavaid lehti. Sara-
puu põõsaste all sahistab orav pähk-
laid otsides, korjates ja panipaika-
desse kandes. Ja juba varakult
hakkavad kõik loomad omale
pakse talvekasukaid kasvatama.
Seni, kui linnud ja loomad
nii tegutsevad, ehib Sügis veel loo-
dust; tehes puid värvirikkaks, nagu
oli seda olnud kevadine ja suvi-
ne aas, muidugi oma maitse järele
Ja ta värvib lehtede ühetoonilise
rohelise kirjuks, värviküllaseks
Kõige esiti värvib ta vahtraid.
paisates nende lehestikku kokku
kõik soojad värvid, alates kahvatu-
mast kollasest, tumenedes üle punase-
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.200)

Lehekülg 124
12.
108
„Kuidas tema paha oli?“ küsis Laura pihtiisa.
„Tema ei olnud paha,“ vastas pihtija, ema. „Selle vastu,
tema oli hää. Kuulsid ju, mis isagi temast ütles.“
„Mis üle sina siis nutsid?“
"Sellepärast, et ta suri?“
„Kas tema oli sinule hää?“
„Oli, tema oli hää.“
„Kas temale pildil naeratasid?“
„Maga nüüd kallis kullakene.“
Laura jäi vaikseks. Veidi aja pärast astus ema peegli
ette ja, seistes selg Laura pool, korraldas oma juukseid, püh-
kis sõrmeotstega otsaesist, silmalaugi, silmaaluseid ja põski,
Jäi siis end sirutades külge pidi peegli ette seisma. Seal
nägi ta peeglis Laurat sängis istumas.
Ja peegli kaudu naeratasid nad teineteisele.
„Kuule, ema!“
„Mis, kullake?“
„Too vend Erki sealt sisse.“
Kui ema tooma läks, hüüdis Laura talle järele:
„Ära kasti too, too vaid poiss ise.“
Saanud nuku, vaatas Laura seda vähe aega ja sõnas:
„Mina armastan teda.“ Käskis siis ema minna õhtu-
söögile.
„Ei mina nüüd himusta,“ vastas ema.
„Mine aga, muidu on isal igav,“ sõnas Laura.
Kui lektor ja proua tuppa tagasi tulid, magas Laura naeru-
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.85)

Lehekülg 61
62
Rõõmsaid jõulupühi,
hääd ja õnnelikku uut-
aastat ja hääd terwist
uueks tööks soowib Sulle
ja Suu perekonnale
Sinu M. Ostrow
perekonnaga.
Põltsamaal
Jõulukuu 23. p 1921.
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.200)

Lehekülg 166
46.
148
„Nüüd oleme päral.“ Ja otsekui jaatavat vastust välja meeli-
tades, küsis poiss: „Oleme ju?“
„Oleme,“ vastas Laura, ehk ta küll veel oleks himustanud sõita.
Poiss tõusis püsti. Jättis hobuse sinnasamasse ja vaatles
jälle tõsise näoga tähelepanelikult jõulukuuske.
„Jumalaga nüüd, ja suur tänu!“
„Kuhu sa lähed?“
„Kuhugi ikka.“
„Kas ema juure?“ küsis lektor.
„Ega see ema olnud,“ tõttas Laura seletama, „see oli vaid see
hää tädi.
„Nii, nii,“ rahustas lektor Laurat ja küsis temalt: „Kust sa
tema leidsid?“
Laura seletas:
„Ta istus uulitsal vorstikaupluse seina ääres. Siis tuli see
hää tädi ja mina küsisin: kas ma võin ta omale saada? Hää
tädi ütles: Võta, hää inglikene, ja Jumal õnnistagu sind. Ja siis
tulime meie koju. Sellel hääl tädil oli veel teinegi laps süles.
Viis vist sellegi kellegile.“
Siis tähendas poiss:
„Ei seda olnud enam kellelegi tarvis viia: see oli juba surnud.“
„Surnud!“ hüüdsid kuulajad.
„Jah. See oli tüdruk, väike Kaisa. Suri uulitsal.“
„Sina ehk tead ka, kuhu ema läks?“ küsis lektor poisilt.
Poiss viivitas vastusega, kui ei julgeks ta seda ütelda ja
sõnas siis viimaks:
„Ema läks rongi alla.“
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.203)

Lehekülg 64
kadus.
37 3 21.
Tuli sui, läks sui; tuli talw ja kadus talw
Soe wahetas ennast külmaga ja maa mässis
end kord walgesse to lume mantlisse, kord
rohelisesse sui sammetisse. Kuuseke aga
kaswas, sirgus pikuti ja lahenes laiuti
ilusaks kaharaks puukeseks.
Sääl tuli jälle talw ja paks lume hang
mässis kõik lepad ja pajud ja kadaka
pöösad oma ala ja peites isegi kopliaia
wiimase roowiku kinni; Kuusekesele
ulatas see ainult niueteni ja ta naeris
teiste üle, kes ja paistis nüüd kaugele üle
lume wälja wälja kui tume rohiline kopuke-
ne helewalge kanga pääl ja ta ajas ennast
weel rohkem harali. Jälle tuli jänesekene
kööberdates ta juure, käis ühe ringi ta ümber,
tegi weel teise ja lahkus nukralt, sest
kuusekese ormus oksad ei pakunud talle
enam ühtegi ulualust. Ja wana kuusk
wangutas endamisi latwa ja mõtles: "ei see
hääd tähenda," aga ei lausunud sõnagi.
Nii ka oli. Kui jõulukuu külmad lume
hangedele kõwa koorukese pääle oliwad
tömmanud ja kõle tuul üle põldude ja
aasade, läbi metsade ja mägede köhistas, tuli
ühel ilusal päikese paistel pääwal külamees

Lehekülg 352
259
va.
"Lastelehe"
toimetus!
Saadan siin avaldami-
seks väikese jutukese
jaanitule üle nagu
ta seda meie pool on.
Kui leiate avaldamiseks
kõlbuliku olevat, siis oleksin
avaldamise eest väga
tänulik.
Otto Ibrus
üle Põltsamaa,
Adra teemaja
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.86)

Lehekülg 305
Riia 16.V.34
296
Armas Tõnisson!
Wa "Postimees" ja Sina isiklikult
oma austatud abikaasaga olete minu sünni-
päeva lahkesti meelespidanud. Ma tänan sel-
le eest seda südamlikumalt et mul praegu
raske aeg on, sest et mu naine juba üle kol-
me kuu sängis lamab, kord kodus, kord haige-
majas ja et haigusele lõppu näha pole.
Südamlikka tervitusi Sulle ja Su prouale
meilt mõlemilt ja veel kord tänu
Sinu Allnud
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.199)

Lehekülg 232
Lastelehele
Wastla wärs.
Meil aiaweerne tanumas
Kui armas olli sääl,
kon hange aiasaibomi
me latse sõksi pääl.
Siis hangelt alla reikeska
me liugu lassime,
tast ema kutse witsaga
meid tarre lämmale...
Tan wastla liugu lassime
wastsetsuwwa jalan
ei külma-karret pelgagi-
walge kaskas säljan.
Katt´mõtsa taade werrer päiw -
õdankuklele lätsid,
uasupp ja tseajalad -
ah wiie wastlapätsid...
Jasso Härman.
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.86)

Lehekülg 247
237
Wäga lugupeetud
Eesti Riigiwanemale,
Härra Jaan Tõnissonile.
Teie ausameelse aastakümneid kest-
nud ennastsalgawa töö ja vaeva
eest Eesti rahva juhtimise ja temale
parema tuleviku loomise alal jul-
gen Teile, Härra Riigivanem, avalda-
da suurimat tänu ja kõige tõsise-
mat lugupidamist - ning tohiksin
wäljendada lootust ja palvet, et Teie
kui suurima rahvajuhi, raugemata
waim ja jõud ka tulevikus oleks
Eesti rahvale teenäitajaks wabaduse,
walguse ja õnne poole. -
Kõige sügavama austusega -
üks paljude eest.
kodanik Jüri Kristian
Tallinnas,
14 Nov. 1928 a.-
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.203)

Lehekülg 105
60p
haigust põdes ja nüüd veresoone
katki oli ehmatanud. Varsti lõppes
verevool ja vanaema lamas elutalt
põrandal. Kõike seda koledat pilti
pealt nähes olin ma ehmatusest
ja hirmust tarretand, ning nuttes
ja värisedes saatsin ma terve
selle koleda öö mööda. Ei ole mul
seni ajani rohkem sarnast kohu-
tavat ja õudset läbielamust olnud,
mis mu hinge niisuguseid süga-
vaid jälgi oleks jätnud, kui see.
Ellen Kümnik. VII kl.

Lehekülg 254
III
182
tillukesele olewusele esimese hella
waate. Kui ma maailma sündisin
surusid Sa mind oma rinnale ja
ma jõin Sinust elu enesele
ja kaswasin tugewaks Sinu
süles.
Eks ma pea Sind armastama.
Sina oled siisgi mulle enam
andnud kui keegi maailmas
wõib teisele anda: oled istuta-
nud lapse hingesse armastuse,
olemasolemise pühama kaunima,
kallima lilletame. Kui maailm
oli meid lahutanud üksteisest ja
elu külmad tuuled mu üle puhusid,
siis pimeduse, wiha, wannete ja lootu-
settuse kesgel olles tõusis sügawalt
hinge põhjast armas hääl mis sosis
tas: ei, ei mu laps! Ära ole
paha. Armasta sina maailma
nii kui mina armastasin sind.
Anna inimestele seda mis ma
Sulle andsin kui sind süles kii-
gutasin. Kas Sa ei näe kuidas
maailm armastust igatseb, suurt
Emakest igatseb kes teda hoiaks
hoolt kannaks, seal taimena
wõrsuwat headuse orast kastaks
Ole sina kallis poeg üks aland-
lik aednik ja anna jänunewalle
inimkonnale seda wett mida
see nii hädasti tarwitab ja otsib.
See oli Ema mälestus kelle häält
ma kuulsin.
Sellepärast, sellepärast Emake oled
Sina mulle nii kallis
Ainetel Julius Kangur

Lehekülg 280
Sula
203
Walikülm valitseb mittu nädalad. Päike
tõuseb ja vajub külma udu sees.
Õhtu on kõvatuul ja öö on kuuta.
Hommikul väljaminnes hakkab lumi saa-
baste külge, - see on esimene sula märk.
Hommiku lööb kõva lumekord pehmeks,
pehmeks kui krudisev puuvill. Keskpäe-
val, kui koolipoisid koolist kodu lähe-
vad, on igal pool ägeded lumelahin-
gud. Mõnigi poiss saab hää "võmmu"
palliga, ilma et teist ehk veel kolm-
andad sooviks. Koolist kodu tulles
hakkab alles "vahva" lahing peale.
Poisid koguvad mitmekeisi kokku,
jaotavad endid kahteosasse ja hakka-
vad lahingut lööma. Hõikumist,
kisendamist ja kära on kõik kohad
täis.
Ei tunne ainult inimesed
sula üle lusti ja rõõmu, vaid
ka linnud ja loomad rõõmusta-
vad ta üle. Varesed lendavad.

Lehekülg 358
naljakad küsimused.
265
1) Missugune kukk ei laula?
vastus: tulekukk
2) Missugune püks ei lähe jalga?
vastu: argpüks
3) mispärast on tuli valge?
vastus: sellepärast, et ta põleb.
4) Missugune on vesi?
vastus: Vedel
5) Kas võib nuga midagi lõigata?
vastus: ei või, tema lõigatakse
V Toru

Lehekülg 392
4.
2914
tõmbasiwad peakesed tiiwa alt wälja ja lendasivad
toitu otsima. Kärpsed seinte peal hakkasid roomama;
wana kokk andis oma poisile tugewa matsu, nii
et see kisendas käes; tuli pliidi all hakkas jälle
pragisema ja praad küpsema; tüdruk puhastas
kana ära ja kõik läks jälle endist soodu edasi.
Peagi peeti kuningatütre ja kuningapoja toredaid
pulmi ja nad elasiwad õnnelikult kuni surmani.
Wennakste Grimmide järele saksakeelest F. B.
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.203)

Lehekülg 428
326.
V.a
"Lastelehe" toimetus!
Esimesel korral mingil
põhjusel mitte vastust saades
pööran uuesti palvega Teie
poole, teatada, kas on mi-
nu sügisel saadetud "Ka-
dunud meelsus" paberikorvi-
läinud ja missugune saatus
ootab mõne nädala eest
teele saadetud "Tulin
koju" ? " Niisama tänan
ette "Lastelehe 1921 a NoNo 4,
5, 6, 7, 8, 10, 11, 12 ja 1922 a.
N N 1,2, 3,4 saatmise eest.
Auustusega
1922. V.
RTomingas
Aadress: Rõngu, Salu lauri
Rud. Tomingas.
Jaan_Tonisson_(Lasteleht) (ERA.1627.1.200)

Lehekülg 135
23.
119
Kolmas päätükk.
Lektori proua oli hakanud kartma oma tuba, nii et ta jõuluks
kinkisidki valmistas teistes tubades. Leena, kes iga päev käis seal
koristamas, tuli alati punaseks nutetud silmadega sealt välja.
Lektoril oli seal toas vähe käimist, ja kui ta vahest sinna pidi mi-
nema, siis astus ta sisse ohates.
Päevala oli hauaküngas ja lektori proua tuba vaikne surnu-
aed. Kaunid sügispäevad suurendasid kurbtust, pilvedesse pei-
detud lõid nad lootusetust. Aga vahete-vahel kuuldus surnuaiast
vindipoja vilistamisharjutused: seal laulis Laura.
„Ei mina mõista,“ sõnas lektor naisele, kui nad saalis istu-
sid ja Laura laul sealt süngest kambrist kuuldus. „Meie mõtlesi-
me, et tema end surnuks nutab, aga tema laulab rõõmsasti. Meid
puudutas, tema jäi külmaks. Kas temast peaks tulema tundmus-
teta inimene?“
„Lapsed ei näi surma mõistvat. Pastori tütrelapsed mängi-
vad matusid niisama hää meelega ja niisamasuguse lõbutundega
kui pulmi ja ristseid,“ seletas proua. „Aga see juhtumine ei ole
vististe ometi mitte jälgi jätmata Laurast mööda läinud,“
jatkas ta ja jutustas, et kui Laura, olles temaga täna linnas,
ühe akna peal näinud ühe poisi mütsi, mis vend Erki mütsiga
väga sarnane, olevat ta tahtnud seda mütsi saada ja nutu abil
püüdnud sunduda seda ostma.
„Või nii? Tõesti? Oleks pidanud selle ostma,“ sõnas lektor
pehmel häälel. „Kardan, et tema sind peab südametuks.“